Necessitem una política que neixi de dir la veritat -@RevistaTreball\nNecessitem una política que neixi de dir la veritat Revisat per Revista Treball a des. 18 . “La veritat és la primera víctima de la guerra” és una frase que s’atribueix a diferents personatges històrics, des d’Èsquil a la Grècia clàssica fins a d’altre “La veritat és la primera víctima de la guerra” és una frase que s’atribueix a diferents personatges històrics, des d’Èsquil a la Grècia clàssica fins a d’altre Rating: 0\nEsteu aquí: Home » Catalunya » Necessitem una política que neixi de dir la veritat\n“La veritat és la primera víctima de la guerra” és una frase que s’atribueix a diferents personatges històrics, des d’Èsquil a la Grècia clàssica fins a d’altres que van viure la Segona Guerra Mundial. Aquestes diferents autories ens poden fer pensar en com de present ha estat aquesta reflexió en diferents moments de la història. Avui no podem dir que estiguem en guerra a casa nostra, però els atacs a la veritat ens ho podrien fer pensar. Ho podem veure en diferents mentides que circulen per la nostra societat i els efectes que poden tenir sobre les persones. Mentides que ho són perquè les persones que les diuen saben que menteixen, que no diuen tota la veritat…\nPoden ser discutibles els possibles avantatges d’una independència. Podem fer estudis i debatre a partir dels resultats obtinguts des de diferents posicions… Però, és veritat que a Catalunya no s’ensenya el castellà a les escoles, com ha dit el ministre Alfonso Dastis? És veritat que l’1 d’octubre no hi va haver violència en l’actuació policial, com diu el mateix Dastis? És veritat, com diu el candidat Albiol, que la majoria de l’escola pública catalana eduqui per odiar a Espanya? És veritat que l’exconseller Santi Vila no va preparar els àmbits de govern dels que va ser responsable per a la independència mentre deia públicament el contrari? És veritat que no es va voler fer efectiva la independència quan es va declarar? Quan avui Junts per Catalunya en la seva campanya diu “perquè torni el president, s’ha de votar el president”, és veritat? Ens podria agradar que fos així, però, és veritat? I podríem seguir… Allò important és que cadascú pensi en les pròpies mentides, no només en les d’altres. Aquí no hi són totes. I pensem-les més enllà del conflicte al voltant de la independència. La contaminació ve de lluny i s’estén arreu.\nLa veritat és una necessitat humana, així ho va considerar Simone Weil (1909-1943) quan enmig de la Segona Guerra Mundial pensava en una societat que superés un món de conflicte i tracte inhumà. Serà aleshores quan escriurà l’Estudi per una declaració de les obligacions respecte l’ésser humà. La necessitat humana de la veritat implica l’obligació per evitar que ningú visqui en la mentida i els mals que això suposa. Weil ens parla també de què les responsabilitats a les que obliguen les necessitats humanes no afecten tothom de la mateixa manera. Si volem deixar de viure en mentides necessitem, per exemple, que algú no les digui. Tothom té alguna cosa a fer en relació a aquest objectiu. Però hem de ser conscients que la responsabilitat és més gran entre les persones que constantment emeten missatges per al conjunt de la societat: mitjans de comunicació, partits polítics, publicitat…\nNo sembla esperable que tota aquella gent que menteix deixi de fer-ho de manera immediata, potser no ho faran mai. Bertolt Brecht (1898-1956) ens va parlar de les dificultats per dir la veritat. Ell va escriure Cinc dificultats per a escriure la veritat quan el nacionalsocialisme alemany començava a dominar Alemanya, però allò que va exposar pot servir sempre:\nAvui, aquell qui vol combatre la mentida i la ignorància i escriure la veritat, ha de vèncer almenys cinc dificultats. Li cal el coratge d’escriure la veritat, quan arreu l’ofeguen; la intel·ligència de descobrir-la, quan arreu l’amaguen; l’art de fer-la manejable com una arma; el judici per a triar aquells dins les mans dels quals serà eficaç; l’astúcia per a propagar-la entre ells. Aquestes dificultats són grans per als qui escriuen sota el feixisme, però existeixen també per als qui van ser expulsats o han fugit, i fins i tot per a aquells que escriuen als països de llibertat burgesa.\nEl text de Brecht està ple de reflexions lluminoses en les que pensar. Cal dir la veritat dels altres i de nosaltres, cal tenir coratge per no enganyar-nos no dient-nos la veritat d’allò que som i fem. Dir la veritat vol dir parlar de les causes d’allò que passa i trobar la manera de fer-hi front. Hem de dir la veritat sobre les situacions greus a aquelles persones per a les quals són més greus aquestes situacions, això implica pensar en tot el mal que poden arribar a fer les mentides.\nDir la veritat és revolucionari, així ho va entendre Antonio Gramsci (1891-1937). I ho podrien compartir Weil i Brecht. Gramsci està pensant en la classe obrera de la que forma part. Ell lluita en contra de l’opressió que pateix. No es pot enganyar a la pròpia gent. La classe obrera ja pateix massa, no la poden oprimir també les persones que suposadament la representen. Cal dir la veritat fins i tot quan disgusti o pugui fer mal. Weil, Brecht i Gramsci van pensar i escriure en moments de conflictivitat, de crisi, de necessària cerca d’una sortida a una situació de manca de llibertats i de falta de justícia. No cal fer comparacions, però el nostre present també ens obliga i la mentida no pot ser un camí. Massa gent la utilitza amb una clara voluntat de dominar les nostres idees i els nostres comportaments. Diguem la veritat, per poc amable que pugui resultar en determinats moments. Diguem la veritat per construir allò que vulguem, però sense fer-ho des de l’engany.\nPer si no ha quedat clar, aquesta reivindicació no és ni independentista, ni contrària a la independència, ni federalista, ni confederalista… És una reivindicació que podríem anomenar prepolítica. No hi pot haver política honesta, rigorosa, democràtica, sense dir la veritat. Per poder desenvolupar la nostra vida, per poder prendre decisions, necessitem certeses, veritats. Les mentides, els enganys, ens impedeixen viure.


Feliu Sirvent 14:13 03/06/21\nvall cuina lo “d” Paller\nMariano Gonzalvo i Sílvia Valls a la cuina de Lo Paller del Coc, a Surp /FS\nEl poble de Surp, amb 32 cases agrupades i esglaonades, tres carrers, un magnífic campanar i 23 habitants, està situat al cor de la Vall d’Àssua, al vessant que es deixa caure sobre Rialp, al Pallars Sobirà. Terra de pastors i de fusta, Surp s’aixopluga sota els immensos boscos que la seva arrel etimològica ja indica. Mariano Gonzalvo i Sílvia Valls van decidir fa quinze anys fer un canvi radical a la seva vida, deixar Barcelona i pujar a viure a Surp. Sempre van tenir clar que si acordaven canviar de vida, farien un moviment radical, perquè haver fet un canvi de vida només a mitges, no ens hauria servit de res, ens hauríem quedat igual, assegura el cuiner Mariano Gonzalvo.\nDesprés de molts anys com a cuiner, professor, director de l’Escola d’Hostaleria Hofmann i d’aconseguir una carrera professional en el món urbà de la gastronomia, Mariano i la seva dona Silvia decideixen canviar d’escenari i de manera de viure i creen del no-res el que és el seu veritable projecte personal i vital, Lo Paller de Coc. Abans Mariano havia format part, entre altres establiments, de l’equip del Nostromo de Barcelona i d’El Dorado Petit, quedant-se com a xef executiu després de la marxa del malaguanyat Jean Luc Figueras.\nEl restaurant més petit del món\nLo Paller del Coc, probablement el restaurant més petit del món, és un espai gastronòmic i de benestar emocional que, segons expliquen els mateixos creadors, neix de la seva passió i amor per la terra. M’han il·lusionat altres projectes professionals on he participat al llarg dels anys, però tard o d’hora te n’adones que no és el teu, afirma el cuiner. Ara l’única pretensió que persegueixen és gaudir plenament amb la feina. Tant de bo ho haguéssim fet abans, perquè mai no m’havia agradat tant la meva professió com ara i viure aquí ens ha canviat la vida com a persones i com a ofici, assegura Mariano. A Lo Paller del Coc el visitant descobrirà L’Espai Gastronòmic, el petit restaurant interactiu on podrà participar amb Mariano i Sílvia, mentre li preparen el menjar. Però també, si ho desitja, gaudir de l’’Espai de Benestar, el racó de Lo Paller on trobarà l’equilibri entretant el seu cos i la seva ment es relaxen.\nFa quinze anys van decidir canviar d’escenari i de manera de viure i crear del no-res el que és el seu veritable projecte personal i vital, Lo Paller de Coc.\nSílvia Valls és terapeuta i fins que no va arribar a Surp, la seva vida estava molt lligada al ritme de vida de Barcelona. Sílvia porta personalment l’Espai de Benestar de Lo Paller, on faig teràpies manuals que em permeten aportar a la persona amb què tracto una millora en el seu estat físic i emocional. Les estades són els espais per al descans. L'establiment disposa de tres apartaments condicionats amb tot el necessari per gaudir d’uns dies de vacances.\nViiure la gastronomia\nA Lo Paller del Coc no hi ha ni barreres ni cortines ni portes. És un privilegi que permet experimentar i viure la gastronomia. Veure cuinar Mariano Gonzalvo i degustar els seus plats elaborats en solitari, és una vivència excepcional. Als fogons de Lo Paller del Coc tot és real i tot succeeix en directe, en la més immediata proximitat: un sol cuiner i un màxim de deu comensals. Viure en la distància curta, sense presses, la transformació de les receptes, els emplatats en una original vaixella de la ceramista Imma de casa Manja de Surp, i compartir taula i conversa en una acollidora sala, fan de tot plegat un privilegi.\nMariano Gonzalvo: "Cuino amb el que tinc i amb el que sento, ja fa molt de temps que no vull sentir-me encasellat"\nMariano Gonzalvo assegura que ell cuina per intuïció i que no ho fa cada dia de la mateixa manera. Considera que té els coneixements i l’experiència, però no és partidari d’escriure les receptes, perquè no li agrada que se l’encaselli. Cuino amb el que tinc i amb el que sento, ja fa molt de temps que no vull sentir-me encasellat, afirma. La cuina de Lo Paller expressa coherència, responsabilitat i llibertat. Estem parlant d’una cuina d’absoluta proximitat, una aposta per la terra que fa que gairebé tots els productes siguin de producció ecològica, de l’hort de casa o de km 0.\nMariano Gonzalvo és de poques paraules: el meu llenguatge són els aromes, les textures i els sabors i la meva cuina és franca, directa i transparent, assegura. I és que la cuina no demana paraules, la cuina és un acte d’amor. Lo Paller del Coc ens revela que cuinar no va de menjar, va de tot el que passa al voltant d’uns fogons i d’una taula. Cuinar és l’herència més valuosa que tenim, el coneixement més bàsic. A Surp hem descobert que això és així i que és possible gràcies al foc, l’aire, l’aigua i la terra, els quatre elements clàssics de la cultura pirinenca.\nUn dinar d’excepció\nDurant la visita que vam fer aquest mes de maig a Lo Paller del Coc, Mariano Gonzalvo ens va oferir un dinar d’excepció que ens va despertar els sentits: Encurtits i xolís fumat; Puré de bròquil amb ous de verat; Llonganissa i chutney; Sopa d’espàrrecs i escopinyes; Galtes de xai amb albergínia i all negre; i Xocolata blanca amb taronja i olives mortes. Tot acompanyat d’un vi negre del Pallars, Brocada d’àmfora del 2016, del Celler Miquel Roca de Sant Cristòfol de la Vall, a la Vall de Barcedana.


Moscou i Washington acosten posicions respecte a Síria\nActualitzada 13/04/2017 a les 06:53\nRússia i els Estats Units van mirar de rebaixar ahir la tensió dels darrers dies respecte a la situació a Síria amb una trobada a Moscou entre el secretari d’Estat nord-americà, Rex Tillerson, i el seu homòleg rus, Serguei Lavrov. Posteriorment, el president Putin va rebre Tillerson al Kremlin.\nTots dos països van arribar a un punt en comú: es van comprometre a no interferir en la política interna siriana, excepte per combatre Estat Islàmic, un objectiu compartit. Tillerson va advocar per “posar fi a la permanent degradació de les nostres relacions. Dos grans potències nuclears no poden tenir tan mala relació”, va lamentar. Lavrov, al seu torn, va expressar la disposició de Putin a reprendre la cooperació militar a Síria, sempre que els Estats Units confirmin que l’objectiu comú és la lluita contra els grups terroristes.


746,985 visitors so far! Thank you. Appara Santhosha!


Cox Sik XI6 Wireless 4K contorn Stream Manual d'instruccions de reproductor | 5 minutos\nCox Sik XI6 Wireless 4K contorn Stream Manual d’instruccions de reproductor\nUn endoll al vostre reproductor de corrent de contorn\nAbans de començar, us recomanem que utilitzeu els nous cables inclosos al vostre kit. 1 En primer lloc, assegureu-vos que la vostra passarel·la estigui instal·lada i que funcioni Internet. Els dos han de ser operatius abans de continuar aquesta instal·lació.\nA continuació, connecteu el blau Final del cable HDMI 2 al port HDMI a la part posterior de la unitat de flux de contorn i connecteu l’altre extrem negre al port HDMI desitjat al vostre televisor. Tingueu en compte el port HDMI al televisor on el connecteu.\nFinalment, connecteu el 3 cable d’alimentació al port d’alimentació a la part posterior del vostre reproductor de corrent de contorn i connecteu l’altre extrem en una presa de corrent elèctrica. Això el convertirà en. També assegureu-vos que la presa de corrent elèctrica no estigui connectat a un regulador.\nb Activeu el vostre contorn Reproductor de corrent\nInicieu activar el vostre televisor.\nUtilitzant el botó d’origen o d’entrada al comandament original del vostre televisor, seleccioneu la connexió HDMI que coincideixi amb el port HDMI al qual heu connectat el cable anterior .\nse us demanarà que seguiu les instruccions a la pantalla. A continuació, enganxeu-vos uns minuts per activar els extrems de l’esquema del reproductor de corrent.\nC Configureu la vostra veu remota\nAra que el vostre contorn del reproductor de corrent està activat, simplement seguiu les instruccions a la pantalla Per configurar el vostre nou control remot de veu. Quan vegeu “TOTS SET”, premeu OK al vostre control remot de veu.\nper obtenir ajuda amb programació i resolució de problemes del vostre control remot, visiteu Cox.com/Remote-help.\nper a vídeos explicatius ràpids, aneu a Cox.com/support. Veure resolució de problemes Consells i FAQ Targeta per obtenir més informació.\nResolució de problemes Consells & Preguntes més freqüents\n• La vostra guia de benvinguda explica com utilitzar el vostre esquema de reproductors de flux. Us suggerim que ho mantingui a mà perquè pugueu fer-vos referència fàcilment.\n• Per accedir ràpidament a tutorials, vegeu la pantalla d’ajuda de la vostra guia d’esquema prement el botó “A” del vostre control remot de veu..\n• Visiteu Cox.com/learn per aprendre a obtenir el màxim profit del vostre servei.\n• a petició: us permet veure pel·lícules i els vostres espectacles preferits segons al vostre horari. Fes una ullada a la guia de benvinguda per obtenir més informació.\n• Rang de cadenes: subscriviu-vos a un pla amb canals en directe? Si aquest és el cas, podeu consultar la llista dels vostres canals a Cox.com → Productes → Canals de programació de TV. Afegiu aquesta pàgina als vostres preferits o imprimiu-la per fer una referència fàcil.\n• Gateway: proporciona les característiques d’un router wifi, un mòdem de cable d’Internet i un mòdem de veu en un sol dispositiu.\n• SM sota demanda: us permet veure pel·lícules i els vostres espectacles preferits segons el vostre horari. Comproveu la guia de benvinguda per obtenir més informació.\n• Llista de canals: us subscriviu a un ram de canal en directe? Si aquest és el cas, podeu consultar la llista dels vostres canals a Cox.com → Productes → Canals de programació de TV. Afegiu aquesta pàgina als vostres preferits o imprimiu-la per fer una referència fàcil.\nPer què he rebut un missatge “sense entrada” al meu televisor i no veieu cap imatge? No es pot configurar correctament l’entrada / font del vostre televisor. No us preocupeu, hi ha una solució ràpida. Simplement premeu el botó “Entrada” o “font” al comandament a distància del vostre televisor fins que seleccioneu la connexió HDMI que coincideixi amb el port al qual el vostre cable HDMI està connectat al vostre televisor.\nj. Teniu dificultats Llegir la guia … Puc ampliar el text?\nSí, podeu. Hi ha una opció per canviar la mida del text a la configuració proporcionada amb el vostre esquema de reproductors de flux. Utilitzant el vostre control remot de veu, premeu el botó “B” i seguiu els passos: millor llegibilitat de text → Premeu “D’acord” → Habiliteu / inhabiliteu el paràmetre prement “D’acord” o “Cancel·la” per mantenir-lo com és.Quan estigui habilitat, la guia d’esquema mostra quatre llistes de guies, que amplia la font. Mireu que és creient.\nPer què el meu control remot de veu canvia el volum de la meva televisió?\nAixò podria ser diverses coses. Primer, comproveu que l’entrada / font del vostre televisor estigui configurada correctament. Si el vostre control remot no sempre controla la vostra televisió, és possible que hagueu de configurar el vostre remot de nou: premeu el botó “A” de la vostra veu → Configuració remota → Seguiu els passos de la pantalla.\nPer què fa el meu Treball del reproductor de corrent de contorn?\nUn reinici ràpid pot resoldre el problema: només heu de desconnectar el cable d’alimentació de la paret, espereu uns 20 segons i després torneu a connectar-lo. El restabliment complet pot trigar fins a 10 minuts. Si el reinici del vostre contorn del reproductor de corrent no soluciona el vostre problema, proveu de reiniciar la passarel·la seguint els mateixos passos que heu seguit quan reinicieu el vostre contorn del reproductor de Traieu.\nPuc moure el meu reproductor de flux d’esquema a Una altra ubicació?\nSí, es pot moure sempre que mantingui una connexió sòlida amb la seva porta d’entrada. Assegureu-vos que el contorn del reproductor de flux no està directament exposat a la pluja i les temperatures extremes.


Casa de disseny en venda en el Golf de Vallromanes, Maresme\n400 m21500 m24 Habitacions3 Banys\nAquesta exclusiva casa unifamiliar de disseny en venda es troba en una zona residencial d’alt standing i gaudeix de meravelloses vistes al camp de Golf de Vallromanes. Simplement una superba propietat envoltada de la més pura naturalesa que contrasta amb el disseny més contemporani. Es va construir sobre una parcel·la de 1.500m2, envoltada de cuidats jardins amb piscina i diverses terrasses, a més d’un ampli garatge amb capacitat per a diversos vehicles.\nAquesta casa està emplaçada en un carrer molt tranquil sense sortida, pel que la privacitat i el silenci estan assegurats. Des de l’habitatge predominen les vistes a l’exterior i la llum que entra pels seus grans finestrals proporciona un concepte espacial ampli i càlid.\nEls seus 400m2 construïts amb tot l’equipament necessari per viure amb el màxim luxe i confort. Són molts els detalls que la fan única, però cal destacar la piscina climatitzada, calefacció per terra radiant, persianes automatitzades amb comandament a distància i sistema de plaques solars, en general és una casa molt eficient energèticament.\nLa distribució de la casa és en dues plantes i disposa d’un gran saló menjador que s’obre al jardí i que ofereix unes magnífiques vistes a través dels seus grans finestrals, la cuina, de grans dimensions, destaca pel seu modern i sobri mobiliari i compta també amb zona de safareig. La casa en total compta amb tres cambres de bany i quatre dormitoris, un d’ells en màster suite de 50m2 que inclou un generós bany amb dutxa i un gran vestidor, sense deixar-nos indiferents les impactants vistes des del llit.\nMissatge Visitar la propietat En enviar aquest formulari acceptes els termes del servei. REF 03551\n990.000 € Fabulós pis en venda amb vistes increïbles a Sant Gervasi-Galvany\n945.000 € Vull vendre


El blog del Miquel, de roca en roca.: Pics de la Dona-Bastiments-Bacivers, clàssics e indispensables.\nPublicat per Miguel cañameras a 21:25


L'edat òptima per a iniciar-se en l’aprenentatge dels idiomes\nNipponia acull alumnes de qualsevol llengua des dels 3 anys, i d’algunes llengües fins i tot abans. (Consulteu-nos-ho si us plau). També fem classes a adolescents i a adults.\nCreiem que els 3 anys és l’edat òptima per a iniciar-se en qualsevol de les llengües que oferim, i ho recomanem especialment en el cas de les llengües orientals, pels motius exposats a l’apartat “La importància d’aprendre idiomes”.\nTreballem amb materials audiovisuals, flashcards, jocs, cançons i llibres específics per a cada franja d’edat en tots els idiomes. A més a més, tenim una aula infantil adaptada perquè els més petits se sentin ben còmodes a classe.\nTots els nostres cursos són a càrrec de professorat natiu, amb experiència amb nens, joves i adults amb formació específica, i molt motivats per a l’ensenyament tant a nens com a adults.\nENGLISH FOR FUN!, un grup reduït de nens i nenes d’uns dos anys per a descobrir l’anglès jugant, cantant i ballant amb una professora nativa. Aprèn les primeres paraules amb activitats molt divertides. Let’s have fun together!


“All media work us over completely (Tots els mitjans de comunicació ens conformen completament) (Marshall McLuhan, The medium is the message , 1964)\nLa cita que es reprodueix sobre aquestes línies va animar el redactor d'aquestes línies a preparar una tesina a la vella Escola de Periodisme de l'Església (Institut Social Lleó XIII), ara fa 50 anys. Vaig entendre llavors que l'innovador 'descobriment' del filòsof de la comunicació canadenca va ser interpretar que la interacció entre emissor i receptor de notícies i opinions estava (pre) determinada per la naturalesa i les característiques del mitjà de comunicació emprat. El continent informatiu conformava els continguts emesos.\nEn un dels seus visionaris requeriments conceptuals, el pensador canadenc convertia els media com a insuperables massatgistes de creences i expectatives ciutadanes. Amb un suggeridor joc semiòtic de paraules, McLuhan feia confluir idees com Message (missatge), Mess Age (època confusa), Massage (massatge) i Mass Age (temps de masses). Tots aquests vocables concernien a les transformacions socials propiciades pels canvis mediàtics en què, cap als anys 60 del segle passat, s'entreveia com a llogaret global, i les seves conseqüències per a la vida política postindustrial.\nPosteriorment, a The Medium is the Massage , elaborat juntament amb Quentin Fiore (1967), es recollia una anticipadora observació sobre els mitjans i el govern de la 'cosa pública': “Una nova forma de política emergeix. Les sales de casa nostra ja han esdevingut col·legis electorals. La configuració dels media ho canvia tot”. Segons McLuhan, la percepció de la vida política quedava conformada mediàticament de manera irreversible. Anys més tard, la telemàtica i la reconfiguració virtual de l'espai comunicacional no ha fet sinó accelerar el procés de transformació dels usos polítics i els seus recursos massatgistes. Aquells partits i formacions que s'han adaptat mediàticament als nous escenaris de la lluita política han vist recompensats els seus esforços electoralment.\nAls Estats Units, la campanya de Barack Obama per a la seva nominació com a candidat presidencial pel Partit Demòcrata va visibilitzar les potencialitats de les tecnologies de comunicació interpersonal. La seva feina per les xarxes de voluntaris electorals va ser altament efectiva. Els responsables de la campanya d'Obama van posar en marxa una tècnica tècnica d'optimització propagandística amb la implicació telemàtica de la seva xarxa d'oficines electorals locals. En paral·lel, el seu equip d'assessors va saber explotar als grans suports mediàtics les seves qualitats retòriques mitjançant un discurs articulat i generalista. El decisiu increment de 5 punts en el percentatge de participació respecte a les eleccions del 2004, amb la incorporació de bona part d'abstencionistes hispans i afroamericans, va ser resultat del desplegament telemàtic reticular i la mobilització dels seus activistes electorals telemàtics.\nBarack Obama @ep\nGiovanni Sartori també ens havia avisat d'alguns efectes en el desenvolupament del medi televisiu, on la imatge prevalia sobre la paraula. En les seves anàlisis recollides a “Homo videns: la societat teledirigida”, el seminal politòleg i sociòleg italià cridava atenció sobre la manera com els estímuls induïts per la TV es produïa en el marc d'una regressió fonamental: l'empobriment de la capacitat de entendre dels teleespectadors. L'homo videns fatigava a desenvolupar processos cognoscitius i, molt especialment, a desplegar la seva capacitat d'abstracció. Des de temps de l'antiga Grècia, la capacitat d'abstracció és el pilar epistemològic de la nostra civilització occidental.\nFernando González Urbaneja, company d'aula a la vella Escola de Periodisme, afirma que el periodisme ha de competir, més que mai, perquè ha perdut el monopoli d'informar. Volen ser informades les noves generacions? O es conformen/deformen elles soles a les xarxes socials? Els porta al paire el periodisme 'seriós' a les noves generacions? Caldria polemitzar si el periodisme, com a articulació d'una funció social imprescindible en societats civilitzades i democràtiques, és suficient per vehicular la informació que conformen creixentment els mitjans ara dominats pels interessos dels Nous Senyors Feudals Tecnològics (Ex. Jeff Bezos-Amazon, Tim Cook-Apple, Sundar Pichai-Google o Mark Zuckerberg-Facebook).\nEl meu col·lega i amic, Pau Marí-Klose, sostenia fa uns dies --una mica imperativament-- que són els media els principals responsables de la polarització política i que “… els manifestos per demanar polítics més responsables, competents i compromesos amb l'interès general continuaran sent paper mullat mentre no dirigeixin també el focus cap als qui posen les càmeres, munten l'escenari i l'il·luminen, i conviden els polítics als jocs que els proposen”.\nLa tasca de 'confirmació' per part dels receptors dels missatges mediàtics es configuren com la gran variable intervinent --i independent-- en el debat polític i electoral. Alguns dels polaritzadors més estrambòtics i conspicus, com Trump o Boris Johnson, han sabut maximitzar la demagògia dels seus 'massatges' fins a límits insospitats. Pels seus seguidors no importa si el que diuen és veritat o mentida. Explica que 'confirmin' les seves creences o presumpcions, per absurdes que siguin. Poc els inquieten el denominat Principi Asimètric de la Gilipollez , la coneguda com a Llei Brandolini, que estableix que l'energia necessària per refutar una afirmació sense sentit és força superior a la necessària per produir-la. Si penses que la terra és plana, i aquesta asseveració la sosté el teu xat telemàtic, la 'veracitat' de semblant despropòsit queda confirmada.\nI quin és rol canviant que juguen els periodistes? S'ha d'acceptar la complicitat dels periodistes amb la polarització, entre d'altres raons, perquè és evident. Encara que com diu González Urbaneja, cal excusar que el periodisme és exercici de posar miralls per reflectir una realitat que inclou els discursos polítics i socials esbiaixats i polaritzats Afortunadament hi ha periodistes que segueixen l'ètica de responsabilitat de denunciar les 'males pràctiques' del capitalisme global.\nRecordeu com seguint l'estela d'anteriors filtracions de documents com ara els Arxius FinCen, els Papers del Paradís, els Papers de Panamà i LuxLeaks, l'última exposició pública dels tripijocs financers oberta pels Papers de Pandora és la més coneguda fins ara. L?esforç investigatiu ha estat enorme. En aquesta darrera filtració de l'ICIJ (Consorci Internacional de Periodistes de Recerca) hi han participat més de 600 periodistes de 117 països i mitjans reconeguts de tot el món.\nTornarem sobre un assumpte tan polièdric.


Rehabilitació – BIS structures | Cálculo y diseño de estructuras\nLa rehabilitació estructural és una especialitat dins de la consultoria d’ estructures que requereix una preparació i una experiència àmplies per donar resposta a uns requeriments molt específics. Per això sempre hem tingut un equip que es dedica en exclusiva a aquesta disciplina. \nEls nostres serveis engloben des de informes o dictàmens, en els que moltes vegades l’ull clínic és primordial per la detecció precoç de problemes estructurals; diagnosi i projectes, en els que s’ha de garantir no només l’estabilitat i resistència dels edificis sinó també la seva durabilitat; direcció d’obra, en la que és imprescindible tot el recorregut previ perquè la presa de decisions sigui la més adequada a l’edifici en concret que estem rehabilitant.\nAcostumem a acompanyar al client fins a la finalització de l’obra, ja que considerem necessària la presència de l’especialista en estructures – redactor del projecte durant totes les seves fases. Aquest perfil facilitarà un desenvolupament de la obra més lineal ja que té una visió global del projecte, resoldrà dubtes i imprevistos i validarà els canvis que puguin sorgir.\nNomés un profund coneixement de les tècniques constructives permet una intervenció eficaç en l’estructura existent.\nProjectes relacionats amb Rehabilitació\nCàlcul Direcció d'obra Disseny Rehab Rehabiliació Residència\nHotel Premiats Rehab Rehabiliació\nCàlcul Direcció d'obra Disseny Home Premiats Rehab Rehabiliació Residència\nREFORMA I AMPLIACIÓ DE L’ESCOLA SANT GREGORI\nCàlcul Direcció d'obra Disseny Educació Rehab Rehabiliació\nHOTEL POZO AMARGO DE 5 ESTRELLAS TOLEDO\nCàlcul Direcció d'obra Disseny Hotel Rehab Rehabiliació\nREHABILITACIÓ EDIFICI A C/ BOTELLA\nCàlcul Disseny Rehab Rehabiliació Residència\nCENTRE D’INTERPRETACIÓ – CASA GURBINDO\nCàlcul Disseny Rehab Rehabiliació\nNAUS VAPOR GRAN\nCàlcul Direcció d'obra Disseny Oficines Rehab Rehabiliació\nREHABILITACIÓ HOTELS: EL KALAA+NOVA SALA CONFERÈNCIES\nAl món Càlcul Disseny Hotel Rehab Rehabiliació\nREHABILITACIÓ HOTELS EL SOUF A BISKRA\nCàlcul Cultura Direcció d'obra Disseny Rehab Rehabiliació\nREFORMA AUDITORI TEATRE A CASTELLAR DEL VALLÈS\nCàlcul Cultura Disseny Rehab Rehabiliació\nANTIC HOSPITAL DE MOLLET\nCàlcul Direcció d'obra Disseny Rehab Rehabiliació Sanitat\nREFORMA I AMPLIACIÓ DE L’IES DE CASTELLBISBAL\nCàlcul Disseny Educació Educació Rehab Rehabiliació\nCàlcul Direcció d'obra Disseny Home Rehab Rehabiliació\nREHABILITACIÓ EDIFICI PORXADA\nCàlcul Direcció d'obra Disseny Educació Home Premiats Rehab Rehabiliació\nREHABILITACIÓ D’UN PONT A LA CARRETERA DE LLUBÍ A MALLORCA\nObra Civil Rehab Rehabiliació\nDIPÒSIT DE CAN BOADA\nCàlcul Direcció d'obra Disseny Obra Civil Premiats Qualitat Rehab Rehabiliació\nCÚPULA DE SANT ANDREU DEL PALOMAR\nCàlcul Direcció d'obra Home Oficines Rehab Rehabiliació\nEXTENSIÓ I REHABILITACIÓ DE LA SEU DE LA FINA A LAUSANNE\nCàlcul Disseny Oficines Rehab Rehabiliació\nCOMPLEX HAMMAM RIGHA\nHOTEL MERCER 5* AL CARRER LLEDÓ\nREFORMA I AMPLIACIÓ DE L’EDIFICI MÚTUA TERRASSA\nCàlcul Direcció d'obra Disseny Esport Fusta Rehab Rehabiliació\nAl món Cultura Hotel Rehab Rehabiliació\nREHABILITACIÓ MUSEU FERROVIARI DE CATALUNYA\nCàlcul Cultura Direcció d'obra Disseny Obra Civil Rehab Rehabiliació\nCàlcul Direcció d'obra Disseny Rehab Rehabiliació\nCap d’Equip – Responsable de l’Àrea d’Innovació\nREHABILITACIÓ – Torre Bellesguard\n“La Torre Bellesguard de Gaudí a vista de drone”\nMàster de Rehabilitació d’estructures\n“Entrevista a David i Fructuoso Mañá sobre el Màster de rehabilitació d’estructures”


Quan dos equips surten a guanyar es veu un gran partit\nEls dos equips van tenir moltes oportunitats, però amb 2-2 el Vilafranca va disparar dues vegades al pal.\nUn Vilafranca sense opcions i amb quatre importants baixes, per sanció, malaltia o lesió (Dani, Ruben Ortiz, Calvo i Dani Delgado) i un Santboià encara amb alguna oportunitat, van sortir a jugar al municipal vilafranquí, un partit en el que tots os van buscar la victòria. El Vilafranca sempre va anar al davant al marcador i el Santboià ben posat al camp, va saber neutralitzar els avantatges i mantenir l’empat fins el final malgrat les clares oportunitats i els dos pals pel 3-2 del Vilafranca.\n(Veieu imatges del partit, al final de la crónica)\nLa primera part va acabar amb un sol gol, però n’haurien pogut entrar més, ja que als 14 els forasters van posar a prova a Sergi, el segon porter del Vilafranca que debutava aquesta temporada, fent una bona intervenció. Als 19 arribava el gol de Bacaicoa en una falta molt ben llençada des de la frontal, que entrava per l’escaira. Fins el descans es van anar repetint les oportunitats a les dues porteries, els de Sant Boi, feien un joc trenat per arribar a porteria contrària i el Vilafranca, com és habitual, practicava el futbol directa. Així, als 23 Jordi Martínez, va xutar alt des de sobre la ratlla de l’àrea gran i després als 39 Valerio remata un pam alt, als 42 Santolalla acaba una bona combinació xutant prop de l'escaira i la mes clara un xut de Josu que el porter treu a corner en una gran intervenció. Quan s’arribava al descans va ser el visitant Guillen qui obligava a Sergi a fer un altra bona intervenció.\nL’arrencada de la segona part va ser entretinguda, ja que en menys de cinc minuts el Santboià havia empatat i el Vilafranca s’havia posat 2-1. Abans però, Venzal xutava i Sergi treia amb els peus i aturava també el posterior xut de Cardenas. Un minut mes tard, Jordi Martínez, es va saber anticipar en una centrada des de l'esquerra de l'atac i va clavar l’empat i Santolalla va avençar novament al Vilafranca tres minuts després en marcar el 2-1 a passada amb el cap de Puchi. Com que als homes de Miguel López tant sols els servia la victòria, van prémer l’accelerador i van cercar l’empat, un empat a dos que va arribar després que Sergi atures un xut de Cristian, corria el 69 i una canonada de Guillem es rebutjada amb el puny pel porter local Sergi i la pilota arriba a peus d’Isaac que no perdona assolint l’empat. Fins el final, vaselina de Valerio que surt fora per poc, centrada de Marquez i Valerio remata al travesser per la part alta, córner que pentina Bacaicoa i Reyes remata alt, jugada de Kiki a córner, Guti assisteix a Puchi que xuta i refusa Enric amb els peus i finalment una centrada d'Uri en treura una falta, la pilota arriba a l'àrea fa un bot, no la toca ningú i va a parar a la base del pal.\nAixí doncs, empat que pot ser no agrada a ningú, uns, els de casa per mereixes la victòria, els altres perquè necessitaven els tres punts.\nVilafranca: Sergi, Kiki, Uri, Bacaicoa, Ismael, Eitan (Guti 69’), Antolinez, Santolalla, Josu (Marquez 63’), Valerio (Reyes 77’) i Puchi.\nSantboià: Eric, Isaac, Javi, Erencia, Cardenas, Heredia (Joel 78’), Cano (Dani Romero 82’), Guillem, Jordi Martínez, Venzal (Aiam 62’) i Cristian.\nGols: 1-0 Bacaicoa (min 19). 1-1 Jordi Martinez (min 48). 2-1 Santolalla (min 51). 2-2 Isaac (min 69)\nÀrbitre: Rodríguez Enrique de la delegació de Barcelona.\nTargetes. Grogues als locals Eitan i Reyes i als visitants Erencia, Isaac i Cristian.\nIncidències: Unes 250 persones van assistir al partit. El delegat local Pepe Fos va celebrar el seu partit número 900 en aquesta tasca de delegat.


L'Audiència de Girona ha desestimat el recurs de l'acusació particular i ha confirmat l'absolució de l'exregidor de la Audiència de GironaCUPí Robert Huertas d'un delicte lleu d'amenaces contra un membre de Ciutadans durant un acte de la formació taronja. El tribunal avala la sentència del jutjat d'instrucció 1 de la Bisbal d'Empordà que va concloure que hi havia «dubtes més que raonables» que fos Huertas la persona que va dir al denunciant: «Cuadros, Cuadros, has cavat la teva pròpia tomba» el 26 de gener del 2019, en un acte del partit taronja que va comptar amb la participació del diputat Carlos Carrizosa i en què un regidor de Blanes, Sergi Atalaya, va ser agredit i va resultar ferit. La sentència de l'Audiència sosté que aquests dubtes no són «capritxosos» perquè són «absolutament visibles i patents les diferències existents entre el denunciat i l'individu» que apareix a les imatges.


Recuperació de l'edifici de la Casa de la Premsa - Bones experiencies\nRecuperació de l'edifici de la Casa de la Premsa\nCasa de la Premsa ( Unió d'AV del Poble Sec i altres entitats)\nComunicació, Educació, Equipaments, Memòria històrica\nLogotip de la Casa de la Premsa\n3a edició. Novembre 2919. ( Iniciativa guanyadora en la modalitat de Lluita Veïnal i en les Votacions Populars)\nEn el Pla de de futur del barri del Poble Sec 2010 – 2020 a la pàgina 18 es menciona, “Recuperar espai públic com el Palau de la Premsa” .\nA mitjans de l’ any 2015 uns quants veïns i veïnes, entitats i col·lectius del barri constitueixen la Comissió per a la Recuperació del Palau de la Premsa amb l'objecte d'iniciar un diàleg amb l'Ajuntament i dinamitzar una proposta per convertir el Palau en un Equipament polivalent de barri, un espai d'equipaments socials per al barri de Poble Sec.\nA mitjans de l’any 2016 s’afegeixen a la Comissió diverses entitats del món del periodisme per tal de fer un treball conjunt de reivindicació entre el veïnat del barri i els periodistes. I fer activitats conjuntes.\nDurant tot aquest temps els membres de la comissió han fet un treball de sensibilització a molts nivells per tal de donar a conèixer l’edifici i demanar a l’administració que el recuperi.\nEl 31 de gener de 2018 per tal de disposar d’un instrument legal es crea l’Associació Casa de la Premsa, legalitzada pel Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya\nEntitats i col·lectius de periodistes\nLa Comissió per a la Recuperació de la Casa de la Premsa va començar a funcionar l’any 2015 i va rebre el suport de més de 2000 persones i més d’un centenar d’entitats.\nEl que va permetre que l’any 2018 la creació de l’Associació Casa de la Premsa. Actualment està formada per diversos veïns, veïnes i entitats. Estem oberts a noves incorporacions.\nEn aquest moment formen part del’Associació:\nAssociació som Atents\nCerhisec Centre de Recerca Històrica del Poble Sec\nConsell de Cultura Tradicional i Popular del Poble Sec\nCoordinadora de Jubilats i Pensionistes de Barcelona – Tomàs\nCoordinadora de Parròquies del Poble Sec\nEl Troc Associació per a la Promoció del Col.leccionisme\nFederació d’Artistes Plàstics\nVeïns i veïnes a títol personal\nXarxa Internacional de Dones Periodistes Área Metropolitana de Barcelona.\nEn primer lloc, el veïnat del Poble Sec i de la resta de la ciutat de Barcelona.\nHem realitzat diverses activitats i accions a l’espai cedit per part del Districte de Sants Montjuic:\nConferències de temes molt diversos\nReunions internes de les entitats membres de l’associació\nReunions amb entitats que volen conèixer el nostre projecte\nReunions amb forces polítiques\nReunions de treball per part dels membres de l’Associació\nPortes obertes per donar a conèixer l’edifici al veïnat\nSessions de formació pels membres de la Casa de la Premsa\nAcollir gegants per una activitat determinada\nVisites a altres espais de la ciutat que estan gestionats de forma comunitària per conèixer altres experiències.\nSensibilitzar al veïnat del Poble Sec, les seves entitats, diverses entitats del món periodístic i altres entitats de la ciutat per a que l’edifici de la Casa de la Premsa es conegui i es prengui consciència per a la seva recuperació.\nQue totes les forces polítiques vegin bé que la Casa de l’edifici es recuperi.\nDisposar d’uns espais cedits pel Districte de Sants-Montjuic en la Casa de la Premsa, per portar a terme les activitats de l’Associació.\nParticipar amb el Districte de Sants Montjuïc en les converses per definir els usos de l’edifici.\nHem donat suport com a Casa de la Premsa:\nCampanya La Fira o la Vida\nAniversari dels 150 anys del Poble Sec\nAnuari silencis mediàtic 2019\nParticipació a la Festa Major del barri\nParticipació a la comissió de gent gran\nParticipació a la mostra d’entitats de gent gran\nPlataforma per a l’Educació Mediàtica\nXarxa d’Espais de Gestió Comunitària


Comprar AMANIDA CONDIS DE PASTANAGA 180 G | Olives i confitats en conserva a Condisline\nAMANIDA CONDIS DE PASTANAGA 180 G\n39Kcal Producte amb 39 quilocalories. Producte sense gluten Marca propia\nDescripció Amanida de pastanaga\nPastanaga, vinagre, sucre, sal, corrector d'acidesa (àcid cítric) i antioxidant (àcid ascòrbic). Conté sulfits.\nCondicions de conservació i ús Una vegada obert, conservar al frigorífic.\nHidrats de carboni 8,6 GR GR %\nSucres 6,2 GR GR %\nFibra alimentària 2,4 GR 0,5 GR 1,6%


L'agility (signifiant tout simplement « agilité » en anglais), ou agilité, est un sport canin, dans lequel le chien évolue sur un parcours d'obstacles sous la conduite de son maître. L'agility est avant tout un jeu. C'est aussi un sport qui rapproche le chien du maître.L'agility est une discipline ouverte à tous les chiens. Elle consiste à leur faire négocier divers obstacles dans le but de mettre en valeur leur intelligence et leur souplesse.\nL'agility (signifiant tout simplement « agilité » en anglais), ou agilité, est un sport canin, dans lequel le chien évolue sur un parcours d'obstacles sous la conduite de son maître. L'agility est avant tout un jeu. C'est aussi un sport qui rapproche le chien du maître.L'agility est une discipline ouverte à tous les chiens. Elle consiste à leur faire négocier divers obstacles dans le but de mettre en valeur leur intelligence et leur souplesse. Il s'agit d'un jeu éducatif et sportif qui favorise leur bonne intégration dans la société.Cette discipline implique une bonne harmonie entre le chien et son maître et aboutit à une entente parfaite de leur équipe ; il est donc nécessaire aux participants de posséder les bases élémentaires d'éducation et d'obéissance.L'agility est une discipline qui complète parfaitement l'éducation car elle permet d'apprendre en s'amusant. Par ailleurs, c'est aussi un véritable sport qui nécessite un apprentissage encadré et progressif en partenariat avec un moniteur diplômé et d’expérience, afin d'éviter diverses erreurs difficile à corriger par la suite.Dans les équipes confirmées, le chien évolue avec célérité sur le parcours et son maître ne le contrôle plus qu'avec des instructions vocales ou grâce au langage corporel. L'équipe cynophile doit faire preuve d'une grande complicité et le maître fait appel à une obéissance parfaite de son compagnon. En compétition, la précision et la vitesse sont très importantes. En effet, le franchissement des obstacles répond à des règles bien codifiées susceptibles d'entraîner des pénalités. La vitesse ne rentre en jeu qu'à égalité de pénalités, et l'adresse doit primer sur la vitesse : c'est un sport d'adresse avant d'être un sport de vitesse.\nL'agility dog è uno sport cinofilo che consiste in un percorso ad ostacoli (di solito dai 15 ai 20), ispirato al percorso ippico, nel quale il cane deve affrontarli nell'ordine previsto, possibilmente senza ricevere penalità e nel minor tempo possibile.In questa gara il conduttore deve seguire il cane comunicando con esso, dandogli dei comandi e accompagnandolo in tutto il percorso.L'agility dog, secondo il regolamento della FCI-Fédération Cynologique Internationale (Federazione cinologica internazionale), è una disciplina aperta a tutti i cani, nella quale si affrontano diversi ostacoli con lo scopo di evidenziare il piacere e l'agilità dell'animale nel collaborare con il conduttore. Si tratta di una disciplina sportiva che favorisce la sua buona integrazione nella società.Questa disciplina implica una buona armonia tra il cane e il suo conduttore che porta a una intesa perfetta tra i due: è dunque necessario che i partecipanti posseggano gli elementi di base d'educazione e obbedienza.\nDog agility is a dog sport in which a handler directs a dog through an obstacle course in a race for both time and accuracy. Dogs run off leash with no food or toys as incentives, and the handler can touch neither dog nor obstacles. Consequently the handler's controls are limited to voice, movement, and various body signals, requiring exceptional training of the animal and coordination of the handler.In its simplest form, an agility course consists of a set of standard obstacles laid out by a judge in a design of his or her own choosing in an area of a specified size. The surface may be of grass, dirt, rubber, or special matting. Depending on the type of competition, the obstacles may be marked with numbers indicating the order in which they must be completed.Courses are complicated enough that a dog could not complete them correctly without human direction. In competition, the handler must assess the course, decide on handling strategies, and direct the dog through the course, with precision and speed equally important. Many strategies exist to compensate for the inherent difference in human and dog speeds and the strengths and weaknesses of the various dogs and handlers.\nAgility jest to sport psów polegający na tym, że pies prowadzony przez swojego przewodnika głosowymi i ruchowymi komendami musi pokonać bezbłędnie i jak najszybciej specjalny tor przeszkód. Pies musi zaliczyć przeszkody w odpowiedniej kolejności, ale nie zna ich układu przed startem (przewodnicy przed startem mają czas na zapoznanie się z układem toru i ich zadaniem jest sprawne poprowadzenie psa przez tor). Należy zaliczać tzw. strefy kontaktu, np. pies wbiegając na równię pochyłą nie może od razu skoczyć na jej szczyt, ale musi zaliczyć tę strefę (choćby jedną łapą).Psy oceniane są przez sędziów w kategoriach dostosowanych do wielkości psa. Dla mniejszych psów poprzeczki niżej, dla większych wyżej (kategorie small, medium i large). Pierwotnie sport ten zyskał popularność jako przerywnik w czasie zawodów jeździeckich. Współcześnie zdobywa w Polsce coraz większą popularność. Według regulaminu agility, zatwierdzonego przez FCI, nie mogą brać udziału w zawodach psy: chore, z dysplazją, urazami oraz suki ciężarne.Agility dzieli się na trzy klasy wzrostowe: SMALL do 35 cm w kłębie MEDIUM 35-43 cm w kłębie LARGE od 43 cm w kłębieoraz na cztery klasy trudności: A0 ("zerówki", nieoficjalna) A1 A2 A3i klasa otwarta dla wszystkich psów "OPEN".Pies musi pokonać: stacjonatę (hopkę), skok w dal, oponę, kładkę, huśtawkę, palisadę, slalom, tunel sztywny oraz rękaw. W klasie A0 nie ma: slalomu, huśtawki i opony.\nL'Agility és un esport on un guia dirigeix un gos sobre una sèrie d'obstacles, els quals ha de lliurar de manera neta i el més exacta possible, competint contra rellotge. Els gossos generalment participen sense corretja, sense joguines i sense incentius. El guia no ha de tocar al gos ni als obstacles, excepte de manera accidental. Conseqüentment, el control del guia rau en la veu, en senyals manuals i en el llenguatge corporal. El que requereix que l'animal estigui entrenat de manera excepcional. La base de l'agility és la disciplina de l'obediència canina.En la seva forma més senzilla, el circuit d'agility consisteix en un determinat nombre d'obstacles, on un jutge dissenyarà l'ordre que el gos haurà de seguir per així completar la prova conforme al reglament. El jutge marca els obstacles amb números que els guies (sense els gossos) han d'estudiar posteriorment, els han de recordar per a transmetre'ls després al gos, quan ambdós competeixin a la pista. Els errors en l'ordre del circuit dels guies s'acostumen a comptar de forma negativa, igual que els obstacles omesos o repetits innecessàriament (sigui culpa del gos o del guia).Els circuits són prou complicats perquè el gos no pugui acabar correctament sense direcció humana. Durant la competició, el guia decidirà les estratègies a seguir per dirigir al gos a través del recorregut, combinant velocitat i precisió ja que ambdues són igualment importants. Hi ha diverses tècniques que ajuden a compensar la possible diferència de velocitat humana i canina, força o debilitat entre els gossos i els seus guies.Normalment els gossos s'agrupen en diferents categories basades en la mida, les principals són la "Mini" (gossos tipus Schnauzer miniatura), la "Mitjana" o "Midi" (gossos tipus Cocker spaniel anglès) i la "Estàndard" o "Gran" (amb gossos tipus Bòxer o Pastor belga), els gossos d'edat avançada (amb problemes a les articulacions) sovint participen en la categoria Mini sense importar la mida del gos. Tots fan el mateix recorregut, amb els mateixos obstacles, però es modifica l'alçada dels obstacles de salt per a cada mida. També és habitual trobar la categoria "júnior", on participen guies de menys de 18 anys.Per a participar de forma professional en concursos nacionals i internacionals s'acostuma a demanar el Pedigrí del gos, però en les exhibicions i en els entrenaments de molts dels clubs hi solen participar tot tipus de gossos, encara que siguin mestissos o "petaners". És un esport molt recomanat per a gossos amb un nivell de vitalitat alt. No es recomana per a gossos amb problemes d'articulacions, de circulació o respiratoris. Tampoc es recomana per a gossos molt feixucs o que es cansin amb facilitat.\nAgility [əˈdʒɪlɪti] (engl. Wendigkeit, Flinkheit) ist eine Hundesportart, die ursprünglich aus England stammt. Kernstück ist die fehlerfreie Bewältigung einer Hindernisstrecke (Parcours) in einer vorgegebenen Zeit.In den 1980er Jahren kam diese Sportart auch nach Deutschland. Agility gehört zu den weltweit etablierten modernen Hundesportarten und wird von sehr vielen Hundesportvereinen angeboten. Agility wird inzwischen auch mit anderen Tieren, wie zum Beispiel Katzen (siehe Cat Agility), betrieben, hat dort aber nicht die Verbreitung wie im Hundesport.\nAgility es una modalidad competitiva donde un guía dirige a un perro sobre una serie de obstáculos, los cuales tiene que librar de manera limpia y lo más exacta posible, compitiendo contra reloj. Los perros generalmente participan sin correa sin juguetes y sin incentivos. El guía no debe tocar al perro ni a los obstáculos, excepto de manera accidental. Consecuentemente, el control del guía radica en la voz, señales manuales, lenguaje corporal. Lo que requiere que el animal esté entrenado de manera excepcional.En su forma más sencilla, el circuito de agility consiste en un determinado número de obstáculos, en donde un juez diseñará el orden que el perro deberá seguir para así completar la prueba conforme al reglamento.Los circuitos son lo suficientemente complicados para que el perro no pueda terminarlos correctamente sin dirección humana. Durante la competencia, el guía decidirá las estrategias a seguir para dirigir al perro a través del recorrido, combinando velocidad y precisión ya que ambas son igualmente importantes. Existen varias técnicas que ayudan a compensar la posible diferencia de velocidad humana y canina, fuerza ó debilidad entre los perros y sus manejadores (guías). Pero lo que más que nada ha impulsado la popularidad de esta actividad deportiva es que el manejador (guía) y el perro se divierten.\nАджилити (на английски: Agility) е кучешки спорт, при който кучето трябва за възможно най-малко време да премине през терен, пълен с различни препятствия. Кучетата се освобождават от каишките без никакви храна или играчки като подбуда. Собствениците на кучетата не трябва да докосват нито животните, нито препятствията по време на състезанието. Те контролират питомците си чрез специфични мимически жестове и звуци, усвоени по време на обучението на кучетата.Аджилитито за първи път е представено на демонстрания в Великобритания в края на 1970-те. Оттогава то претърпява голямо развитие и се превръща в един от най-известните спортове за кучета. Основните препятствия са следните: А-рампа, рампа, люлка, тунел, гума, прескок, дълъг прескок и др. Обикновено те се преминават под формата на буквата "U".В аджилити могат да участват всякакви породисти и непородисти кучета,стига да са навършили 1 година.Една от най-използваните породи е бордър коли. По правилника на FCI , в спорта има три нива - A1,А2 и А3. Нивото за начинаещи е А0, което не е официално.\nAgility (ook wel behendigheid genoemd) is een hondensport, waarbij de hond zo snel en behendig mogelijk een hindernisparcours aflegt vergelijkbaar met jumping bij paardensport. De behendigheidsport is voor veel honden en hun baas een vrijetijdsbesteding. Het parcours omvat een aantal hindernissen die de hond moet nemen, geleid door zijn begeleider, in een minimum van tijd, op de juiste wijze en in een bepaalde volgorde.\nAgility jest to sport psów polegający na tym, że pies prowadzony przez swojego przewodnika głosowymi i ruchowymi komendami musi pokonać bezbłędnie i jak najszybciej specjalny tor przeszkód. Pies musi zaliczyć przeszkody w odpowiedniej kolejności, ale nie zna ich układu przed startem (przewodnicy przed startem mają czas na zapoznanie się z układem toru i ich zadaniem jest sprawne poprowadzenie psa przez tor). Należy zaliczać tzw. strefy kontaktu, np.\nL'agility dog è uno sport cinofilo che consiste in un percorso ad ostacoli (di solito dai 15 ai 20), ispirato al percorso ippico, nel quale il cane deve affrontarli nell'ordine previsto, possibilmente senza ricevere penalità e nel minor tempo possibile.In questa gara il conduttore deve seguire il cane comunicando con esso, dandogli dei comandi e accompagnandolo in tutto il percorso.L'agility dog, secondo il regolamento della FCI-Fédération Cynologique Internationale (Federazione cinologica internazionale), è una disciplina aperta a tutti i cani, nella quale si affrontano diversi ostacoli con lo scopo di evidenziare il piacere e l'agilità dell'animale nel collaborare con il conduttore.\nAgility é um esporte praticado por duplas compostas de um cão e seu condutor. As regras iniciais foram baseadas no hipismo. O objetivo é terminar a prova sem cometer infrações e no menor tempo possível, tornando assim o agility uma prova de Habilidade, onde a Velocidade é critério decisivo de desempate.Qualquer cão, seja ou não de raça, pode praticar o agility desde que suas condições de saúde assim o permitam.\nAgility es una modalidad competitiva donde un guía dirige a un perro sobre una serie de obstáculos, los cuales tiene que librar de manera limpia y lo más exacta posible, compitiendo contra reloj. Los perros generalmente participan sin correa sin juguetes y sin incentivos. El guía no debe tocar al perro ni a los obstáculos, excepto de manera accidental. Consecuentemente, el control del guía radica en la voz, señales manuales, lenguaje corporal.\nАджилити (на английски: Agility) е кучешки спорт, при който кучето трябва за възможно най-малко време да премине през терен, пълен с различни препятствия. Кучетата се освобождават от каишките без никакви храна или играчки като подбуда. Собствениците на кучетата не трябва да докосват нито животните, нито препятствията по време на състезанието.\nAgility [əˈdʒɪlɪti] (engl. Wendigkeit, Flinkheit) ist eine Hundesportart, die ursprünglich aus England stammt. Kernstück ist die fehlerfreie Bewältigung einer Hindernisstrecke (Parcours) in einer vorgegebenen Zeit.In den 1980er Jahren kam diese Sportart auch nach Deutschland. Agility gehört zu den weltweit etablierten modernen Hundesportarten und wird von sehr vielen Hundesportvereinen angeboten.\nL'Agility és un esport on un guia dirigeix un gos sobre una sèrie d'obstacles, els quals ha de lliurar de manera neta i el més exacta possible, competint contra rellotge. Els gossos generalment participen sense corretja, sense joguines i sense incentius. El guia no ha de tocar al gos ni als obstacles, excepte de manera accidental. Conseqüentment, el control del guia rau en la veu, en senyals manuals i en el llenguatge corporal.


RodaMots - farrigo-farrago\nDijous, 24 de novembre del 2016 / 3924\nConjunt de coses mal ordenades, inconnexes, mal compreses.\nLa teva habitació és un farrigo-farrago, ja cal que l’endrecis abans que arribi la mare.\nRumia abans d’escriure perquè has fet un farrigo-farrago que no entén ningú.\nCompost d’un derivat de farro i el llatí farrago, ‘grana per al bestiar’, derivat de far, farris, ‘blat’, de la mateixa família que farratge.\n[Sobre Josep M. de Sagarra] La cobejança dels petits èxits fàcils i immediats i la passió d’imposar-se per l’escàndol i per la mola de la seva obra, l’han distret de pensar en el que realment podia fer i en la mida i en el to del que era cridat a fer. Ha oblidat aquell versate diu… d’Horaci, que tant ens havíem repetit (i en llatí!) quan érem estudiantets, i ha esmerçat un esforç més gran que molts no imaginen per a escriure farrigo-farragos en vers o en prosa que no tenen res a veure amb la mena del seu talent.\nCarta de Carles Riba a Paulina Crusat, 10 de maig de 1952, dins De casa a casa. Tria de cartes (Barcelona: Edicions 62, 2007), pàg. 269\nEl llibre em sortia sol. Se’m feia història oral, que diuen els savis d’ara. Cert que me n’he fetes venir bé algunes, però gairebé sempre no n’he fet d’altra que aplegar les moltes que he sentit contar, fer-ne una tria i ataconar-les totes a la senalla d’un sol rector. Mossèn Tronxo.\nI provo de fer-lo parlar com sol, imaginant-me que escriu en qualsevol paperot, qualsevol feta que l’hagi refregat. Agafat per aquestes, l’escrit ha de ser un farrigo-farrago sense cap ni centener. Perquè en la vida d’un rector de pagès, les fetes que pugui contar, fora dels dies de cada dia, li surten a la impensada com els conills a qui caci sense gos.\nJosep M. Ballarín, Mossèn Tronxo (Barcelona: Club Editor, 1989)\nMossèn Tronxo, de Josep Maria Ballarín: primers capítols


https://cibernarium.barcelonactiva.cat/home;jsessionid=5AC22F1B750D32FD6ADDD8D8584A1E69 "-" Inici " -" false "-" $nav_item.getFriendlyURL()\nhttps://cibernarium.barcelonactiva.cat/actualitat;jsessionid=5AC22F1B750D32FD6ADDD8D8584A1E69 "-" Actualitat " -" false "-" $nav_item.getFriendlyURL()\nNecessites millorar els teus coneixements d'algunes eines d'Illustrator? Aquesta és una activitat pràctica on treballarem les eines avançades d'Illustrator per crear il·lustracions i motius, per després aplicar-los a dissenys de merchandising. Explicarem la teoria i tècnica de la creació d'il·lustracions i motius vectorials. Aprendrem a crear il·lustracions i motius vectorials des de zero i a adaptar-los a diversos formats.\n- Explicar la teoria, la tècnica i les fases de un procés de creació d'il·lustracions i motius vectorials\n- Introduir els principis teòrics bàsics del disseny, composició, equilibri, ús correcte de tipografies i colors\n- Oferir alguns trucs i consells per a conceptualitzar i generar idees creatives en el disseny d'il·lustracions i motius\n- Presentar les metodologies i estratègies que permetin aprendre a evitar errors de disseny i com corregir-los\n- Realitzar il·lustracions i motius des de zero amb Illustrator\n- Definir el flux de treball del disseny d'il·lustracions i motius: El punt de partida, la concepció de la idea, el desenvolupament tècnic del disseny, l'art final i la seva presentació (adaptat a un producte: samarretes, tasses, etc.)\n- Teoria i explicació de les fases del procés de creació d'il·lustracions comercial i motius (patrons de repetició)\n- Dissenyar il·lustracions des de zero\n- Dissenyar motius partint d'il·lustracions, i com aplicar-los\n- Pinzells, estils gràfics i motius\n- Maquetació i presentació: Adaptació de la il·lustració i motiu a un producte (adaptar-lo a una fotografia d'un producte)\ndc. 18/09/19 16:00-19:00h\nIllustrator: il·lustracions i patrons vectorials per a la creació de merchandising: Edició 1


Espanya defensa que és possible créixer econòmicament i reduir les emissions contaminants | Consumer\nEspanya defensa que és possible créixer econòmicament i reduir les emissions contaminants\nFuentes del Govern asseguren que el canvi climàtic representa "el major repte ambiental"\nResulta possible que un país creixi econòmicament i redueixi al mateix temps les emissions de gasos d’efecte hivernacle, segons va defensar avui en Bali la ministra espanyola de Medi ambient, Cristina Narbona. En la seva intervenció en el tram d’alt nivell de la Conferència de Canvi Climàtic de Nacions Unides, Narbona va citar l’exemple espanyol i va observar que l’any passat Espanya va generar ocupació, va créixer a un ritme del 4% i les emissions, no obstant això, es van reduir per primera vegada des de 1997.\nNarbona va reconèixer la magnitud del desafiament i que existeix poc temps, però va advertir que “les incògnites que encara existeixen no han de convertir-se en una disculpa per justificar retards en l’acció”. Segons la ministra, el canvi climàtic representa “el major repte ambiental”, amb efectes contrastats en l’economia global, el medi ambient, la salut i el benestar social. Promoure respostes al canvi climàtic “no és un assumpte de precaució, sinó una imperiosa necessitat”, va apuntar.\nLa titular espanyola de Medi ambient va considerar que una economia mundial baixa en carboni és “necessària i viable” i va subratllar que un primer pas per a això seria aconseguir en Bali acordar que els països desenvolupats redueixin les seves emissions entre un 25% i un 40% l’any 2020. El canvi climàtic mai havia estat tan documentat, va advertir Narbona, que va posar l’accent en la dimensió econòmica i social del fenomen.\nLa ministra va assegurar que el Govern espanyol ha incorporat el canvi climàtic a totes les seves polítiques i va enumerar algunes de les actuacions promogudes durant els últims anys. Va citar entre elles la promoció d’energies renovables, la incorporació de l’energia solar a tots els habitatges nous o l’aprovació del Pla Nacional d’Adaptació al Canvi Climàtic.\ncreixement econòmic emissions


Tres milions de becaris treballen sense cobrar a la UE - Diari de Girona\nTres milions de becaris treballen sense cobrar a la UE\nUna ONG denuncia que la meitat dels becaris de les institucions europees no poden fer front a despeses bàsiques\nacn/ddg 07.05.2017 | 07:14\nTres milions de joves treballen com a becaris sense cobrar a tota la Unió Europea, l'equivalent a tota la població laboral de Dinamarca. Així ho va denunciar l'ONG Brussels Interns, que, davant de la polèmica generada a Catalunya sobre els aprenents de cuina que no cobren, va avisar que «la sort» de ser becari amb un xef amb estrella Michelin «no paga el lloguer» i que sense una compensació per les estades «només els fills dels rics poden gaudir d'aquestes experiències».\nEl portaveu de l'ONG, Bryan Watkins, va recordar que també a les institucions europees hi ha uns 8.000 becaris, la meitat dels quals no cobren suficient per pagar les seves despeses bàsiques. «Malauradament, els contractes de pràctiques s'utilitzen de forma massiva com a frau de llei», va destacar l'eurodiputat del PSC Javi López.\nDe fet, un 60% dels becaris a tota la Unió Europea admeten que no cobren, un percentatge que és del 58% a l'Estat però que arriba fins al 80% a Bèlgica, al 62% a Alemanya o al 61% a França, segons dades oficials de l'Eurobaròmetre. A més, un 70% dels becaris a l'Estat que cobren diuen que el pagament no els serveix per cobrir les despeses bàsiques, un percentatge que és de mitjana del 53% a la Unió Europea. I l'esforç tampoc compensa: només un 27% dels becaris europeus van rebre una oferta de feina després de les pràctiques, un percentatge que puja lleugerament fins al 33% en el cas dels becats espanyols.\n«La situació és especialment dolenta en els sectors més competitius: el periodisme, la política... També en ambients amb molta competència, com la Unió Europea a Brussel·les», va destacar Bryan Watkins, de Brussels Interns. En aquest sentit, i més enllà dels programes oficials de beques de la Comissió, el Consell i el Parlament, Watkins va advertir que «les institucions de la UE agafen molts becaris que no cobren».


Tractat de Rastatt: Catalunya no aconsegueix passar a l’imperi austríac\n7 de març de 1714\nFoto: Biblioteca de la Universitat de Texas\nTarragona. Dijous, 7 de març de 2019. 05:00\nTal dia com avui de l’any 1714, fa 305 anys, a Rasttat (llavors marcgraviat de Baden i actualment land de Baden-Württemberg), els representants diplomàtics de l’arxiducat d’Àustria ―Eugeni de Savoia― i del regne de França ―Claude Louis de Villars― signaven un tractat internacional de pau que posava fi al conflicte que, des del 1701, havien mantingut aquestes dues potències pel control de la monarquia hispànica (Guerra de Successió). Aquell tractat era la continuació d’un acord internacional anterior ―el Tractat d’Utrecht de 1713― que s’havia traduït en la retirada del conflicte de les potències internacionals aliades de la causa austriacista (Anglaterra, Països Baixos i Portugal).\nEn aquell tractat de pau, la monarquia borbònica francesa ―en nom de la monarquia borbònica hispànica― cedia a l’arxiducat d’Àustria bona part del domini dels estats catalanoaragonesos a la península italiana (Nàpols i Sardenya), bona part dels estats borgonyons que havien estat l'herència paterna que Carles de Gant ―net dels Reis Catòlics― havia aportat a l’edifici polític hispànic (Països Baixos hispànics) i la totalitat de les possessions hispàniques al nord d’Itàlia conquerides durant el regnat de Carles de Gant a principis de la centúria del 1500 (Milà i Mantua). Sicília (estat catalano-aragonès) havia estat transferida a Savoia l’any anterior (1713) en virtut del Tractat d’Utrecht.\nMalgrat els esforços de l’ambaixador català destacat a Viena Francesc de Berardo i del secretari d’estat austríac del despatx universal, el també català Ramon de Vilana-Perles, la part negociadora austríaca no aconseguiria incloure el Principat de Catalunya en aquell paquet de cessions territorials. Aquesta fórmula tenia molts partidaris tant entre els membres de la Junta de Braços (l’equivalent al Parlament) com entre les cancelleries d’Europa, que hi veien l’oportunitat de tancar el conflicte de forma satisfactòria per a totes les parts. Però, segons les fonts historiogràfiques, Felip V ―primer Borbó hispànic―, fins i tot contra el consell del seu avi i valedor Lluís XIV de França, acceptaria totes les cessions, incloses Gibraltar i Menorca, però no transigiria amb Catalunya.\nTest d'història Jaume I el Conqueridor Marc Pons\nHistòria “Males merdes t’ofeguin”: la maledicció catalana Marc Pons


Biotecnologia per reduir la contaminació per mercuri en sediments marins | www.icm.csic.es\nFoto de grup del projecte MER-CLUB\nEls sediments tenen un paper clau en els ecosistemes marins, ja que proporcionen nutrients que formen part de la dieta d’espècies aquàtiques, i recursos minerals que garanteixen la riquesa biològica i la diversitat. Malauradament, la contaminació resultant dels efluents industrials i les aigües residuals s’acumula en aquests sediments, convertint-los en un reservori contaminant. Fins a l’aparició de l’aplicació de la Llei d’abocament (als anys 90), els sediments havien acumulat grans quantitats de metalls, inclòs mercuri.\nPer reduir la presència de mercuri en els sediments i millorar la qualitat del medi marí, un consorci internacional liderat per la doctora Laura Alonso-Sáez d’AZTI, un centre tecnològic especialitzat en el valor de la cadena alimentària i marina, i format per l’Institut de Ciències del Mar (ICM-CSIC, IP: Silvia G. Acinas), la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB, IP: Olga Sánchez), la Universitat Sueca de Ciències de l'Agricultura (SLU, IP: Stefan Bertilsson), la Universitat de Pau i el País de l'Adour (UPPA, IP: David Amouroux), l'Associació per a les Tecnologies innovadores Mèdiques, Bio- i Ambientals (GMBU, IP: Ulrich Soltmann) i una PIME, AFESA Medio Ambiente SA (AFESA, IP: Eduardo Alzola), desenvolupa el projecte de recerca MER-CLUB.\nEl projecte, que va començar a finals del 2019, es centra en desenvolupar una solució biotecnològica que utilitzarà bacteris detoxificadors per reduir la presència de mercuri en sediments marins.\n"MER-CLUB inclou el disseny d'una tecnologia de bioremediació de sediments marins contaminats amb mercuri utilitzant bacteris marins detoxificadors. La bioremediació és el procés biotecnològic que implica l'ús de microorganismes per restaurar un entorn alterat per contaminants. En altres paraules, utilitzem els recursos microbians de la natura i el coneixement tecnològic per retornar la natura al seu estat inicial ”, assegura la Dra. Silvia G. Acinas, que dirigeix les anàlisis d’Òmiques de MERCLUB a l’ICM-CSIC.\nUna prova de concepte del nou sistema de bioremediació es realitzarà a una planta pilot per AFESA, en el marc de la iniciativa. Abans d’arribar a aquesta prova, es desenvoluparan diverses línies d’investigació fonamentals mitjançant mètodes innovadors, com tècniques avançades de cultiu de microorganismes sobre sediments marins per AZTI, aïllament de cèl·lules individuals de consorcis detoxificadors de mercuri per SLU, tècniques Òmiques per conèixer la diversitat de detoxificadors de mercuri per ICM-CSIC, caracterització fisiològica de microorganismes degradadors del mercuri per UAB, immobilització de cèl·lules detoxificadores de mercuri per GMBU i anàlisis isotòpiques de mercuri per part de l’UPPA, entre d’altres.\nEl projecte pretén proporcionar una alternativa biotecnològica per reduir els nivells de mercuri en sediments dragats de manera que puguin tornar a la natura amb seguretat i millorar així la qualitat ambiental.\nUna resposta global\nLa contaminació per mercuri és un problema global crític i té un gran impacte socioeconòmic i ambiental. Des de l'inici de l'era industrial, els nivells de mercuri al medi han augmentat considerablement, fins a arribar a concentracions que afecten els organismes als ecosistemes.\nLa contaminació industrial, perjudicial per al medi marí a nivell local, regional i mundial, genera conseqüències greus per al medi natural i, sobretot, per a la salut humana. A nivell local, algunes indústries que han utilitzat mercuri en els seus processos tecnològics, han generat nivells alts de contaminació als seus voltants. Però, a més d’aquesta contaminació local, hi ha formes de mercuri volàtil que, un cop arriben a l’atmosfera, poden recórrer grans distàncies i allunyar-se molt dels seus orígens.\nLa Convenció de Minamata és un tractat internacional dissenyat per reduir el mercuri al medi ambient, obligant els països involucrats a reduir les emissions de mercuri, controlar la contaminació i el tractament dels llocs afectats.\nEl projecte MER-CLUB s’ajusta plenament als objectius de Minamata, dissenyant noves tecnologies per reduir la contaminació causada per aquest metall.\n"El mercuri és un contaminant que pot acabar en sediments marins i es pot transferir i acumular a través de diferents organismes a les xarxes tròfiques fins arribar a nosaltres. Els efectes del mercuri sobre la salut humana són molt importants. Així doncs, reduir els nivells de mercuri en els sediments costaners mitjançant la bioremediació és la base de la restauració de l'ecosistema. Una disminució de les concentracions de mercuri als ecosistemes marins tindrà, sens dubte, un impacte directe i positiu en la salut humana", precisa la Dra. Andrea G. Bravo investigadora de l'ICM-CSIC, amb un ampli historial de recerca en contaminació per mercuri en sediments de sistemes aquàtics.\nFinançat a través del Fons Europeu Marítim i de Pesca (EMFF), MER-CLUB continuarà fins al 2021 amb un pressupost d’un milió d’euros.\nMés informació a www.mer-club.eu


Entrevista a Stefano Massini\nEl Teatre Lliure ens descobreix l'univers d'aquest dramaturg italià a través de dues obres: 'Dona no reeducable' i 'CrecEnUnSolDéu'\n“Sóc italià, però no he escrit mai una obra sobre Itàlia”. Això ens ho diu Stefano Massini, el dramaturg italià que podrem descobrir feliçment al Lliure de Gràcia aquest setembre gràcies a dues grans obres que Lluís Pasqual ha convertit en monòlegs, interpretats per Rosa Maria Sardà (Crecenunsoldéu, del 22 de setembre a l’11 d’octubre) i Míriam Iscla (Dona no reeducable, del 23 de setembre al 3 d’octubre). Massini segueix: “Al món on vivim, on a través d’Internet pots comunicar-te amb algú que és a l’altra banda del planeta, em sembla ridícul voler salvaguardar les arrels del nostre país, quan realment som tots ciutadans del món”. Ell parla de la història del món, de la narrativa, dels efectes que tenen sobre tothom el cas Lehman Brothers, la crisi a Grècia, la caiguda del iuan a la Xina...\nDona no reeducable, per exemple, parla de Txetxènia a través de 20 quadres, amb la periodista russa assassinada Anna Politkovskaia com a protagonista. La guerra, el trauma, els morts serveixen a Massini per mostrar que “hi ha zones d’ombra en aquest món on passen coses terribles”, i alhora reflexionar sobre la llibertat de premsa i la relació Orient-Occident. I a Crecenunsoldéu se’n va a la franja de Gaza per explicar “la història de la construcció de la por, com es conviu amb la por”. “Tots aquests esdeveniments ens semblen llunyans, però són veïns nostres, el que passa allà també passa a casa nostra”, afegeix.\nEl que fa molt interessant l’obra de Massini és, sobretot, com diu les coses. Aquest dramaturg de 39 anys s’endinsa en la trama a través d’una poètica colpidora. I escriu teatre com si fos un poeta que dissecciona una tragèdia. Per ell, l’important, ens diu, és la manera com s’escriuen les obres. Parla de la diferència que hi ha entre la ficció i el documental al cinema, com la narrativa cinematogràfica ha trencat barreres, per acabar afirmant, radical, sincer, que “existeix l’escriptura, no les històries”. Assegura que cada director que agafa una peça seva la porta a escena de manera diferent, des dels monòlegs a repartiments amb deu actors. Per això proclama la llibertat del teatre als quatre vents. “Hem superat la dramatúrgia per tornar a la dramatúrgia”, dispara. Com?, preguntem. “Sense pensar en els personatges, amb la paraula directa al cos”. Touché.\nMassini és dels que creuen en la funció social del teatre. Diu que sempre ha estat així, des de l’època grega, quan els ciutadans omplien les primeres platees per veure una representació del món polític i social de l’època. “Encara ara anem al teatre a conèixer alguna cosa de la realitat on vivim”, diu. Una experiència única, afegim, quan parlem de la seva obra.


Sean 'Stanley' Leary - Filmografia - MNTNFILM\nSufferfest és un documental sobre escalada en roca que té lloc a Mount Whitney i a Mount Williamson. Dirigit per Cedar Wright el 2013. Al film hi apareix Alex Honnold, Cedar Wright i Sean 'Stanley' Leary.


El Vinseum acollirà el segon Simposi de Viticultura Regenerativa al maig\nOvelles 'feinejant' al Mas La Plana | cedida\nLa ponència inaugural anirà a càrrec de Joel Salatin, granger americà que compartirà el seu exemple en regeneració i simbiosi natural\nL’Associació de Viticultura Regenerativa organitza el Segon Simposi de Viticultura Regenerativa aquest proper dilluns 9 de maig al Vinseum de Vilafranca del Penedès, i es podrà seguir de manera presencial o en streaming serà retransmès en directe a través de la web de l’associació.\n‘La viticultura del canvi climàtic’ té per objectiu conscienciar viticultors/es i cellerers/es sobre la necessitat de canviar el paradigma en la gestió de les vinyes per frenar l’escalfament global, a més de difondre els principis de l’agricultura regenerativa aplicats específicament a la viticultura a partir de les experiències i coneixements d’experts i viticultors que ja han emprès aquest camí.\nJoel Salatin, el granger americà propietària del projecte Polyface a Virgínia | cedida\nLa ponència inaugural anirà a càrrec de Joel Salatin, granger americà convertit en referent per a molts dels nous ramaders i agricultors a tot el món per la seva extravagant personalitat i abast mediàtic. Salatin participarà en el simposi amb una intervenció en vídeo en la qual abordarà perquè és necessari aquest canvi de paradigma a partir de l’anàlisi dels problemes actuals de l’agricultura i com la regeneració dels sòls pot ser una de les solucions.\nSalatin és propietari d’una granja familiar, Polyface, a la vall de Shenandoah a l’estat nord-americà de Virgínia. Durant 60 anys ha desenvolupat i aplicat una metodologia pròpia en la seva granja per produir aliments d’alta qualitat nutricional i al mateix temps regenerar la fertilitat de les terres on aquests es produeixen, integrant cultius i animals en una relació simbiòtica complexa però necessària, sempre amb un enfocament clar cap a la rendibilitat econòmica.\nTambé participaran al Simposi altres noms internacionals com Pablo Borrelli, formador argentí sobre maneig holístic pertanyent al Savory Institute, o Johan Reyneke, viticultor sud-africà que es descriu a si mateix com a viticultor holístic. El programa inclou altres experts com Josep Ramon Sainz de la Maza i Manel Badia, a més de Miquel Torres, president de l’Associació de Viticultura Regenerativa i director general de Família Torres, que compartirà experiències d’alguns dels membres de l’associació que fa ja un temps van prendre consciència que era necessària una nova visió en l’àmbit de la viticultura.\n“Davant l’amenaça negativa del canvi climàtic, la viticultura regenerativa ofereix una resposta positiva. Podem ser capaços de retornar la vida als sòls de la vinya, podem fer que els nostres sòls siguin més fèrtils i resilients i, sobretot, podem ser capaços que tornin a fixar carboni atmosfèric i que contribueixin així a mitigar els efectes del canvi climàtic com ho faria un bosc”, comenta Miquel Torres. I afegeix: “És important compartir experiències i coneixements i crear espais de debat per aprendre. El Simposi de Viticultura Regenerativa té la voluntat d’acostar aquest model vitícola a viticultors i elaboradors i donar resposta a molts dels seus dubtes i preguntes”.


El “més clicat” ahir, 9 de juliol, a totlleida. Diari digital de proximitat. Informació de confiança. - TOTLLEIDA\nEl “més clicat” ahir, 9 de juliol, a totlleida. Diari digital de proximitat. Informació de confiança.\nArrenca el cicle de cinema solidari al carrer


Calvo serà la número dos de Sánchez per Madrid\nLES LLISTES ELECTORALS DEL PSOE\nMargarita Robles, titular de Defensa, liderarà la candidatura socialista a Lleó\nGairebé tots els ministres seran caps de cartell en les generals del 28 d'abril\nMadrid - Dijous, 28/02/2019 | Actualitzada 01/03/2019 - 00:10\nDins de la profunda renovació que durà a terme Pedro Sánchez en el nou grup parlamentari socialista, els seus actuals ministres tindran un especial protagonisme. Cap dels membres del Govern tenia escó en aquesta legislatura. En la pròxima, però, el tindran tots aquells que ho vulguin. Sánchez els vol a tots a la bancada del PSOE al Congrés, i tret de Pedro Duque (Ciència) i probablement Nadia Calviño (Economia), la cúspide de l’Executiu ha acceptat. Les peces van encaixant. Així, com a número dos de Sánchez a la llista de Madrid, segons fonts del comitè electoral del PSOE, hi anirà l’actual vicepresidenta i titular d’Igualtat, Carmen Calvo.\nCalvo ocuparà el lloc més rellevant, un càrrec que ve a indicar que continuarà exercint de número dos del Govern si Sánchez aconsegueix mantenir-se a la Moncloa després de les generals del pròxim 28 d’abril, però la resta de ministres també ocuparan llocs de primer nivell en les llistes. Així, el ministre de l’Interior, Fernando Grande-Marlaska, liderarà la candidatura socialista per Àvila. La de Defensa, Margarita Robles, ho farà per Lleó. El de Foment, José Luis Ábalos, per València. La d’Educació, Isabel Celaá, per Àlaba. La d’Hisenda, María Jesús Montero, per Sevilla. La de Política Territorial, Meritxell Batet, per Barcelona. La de Treball, Magdalena Valerio, per Guadalajara. La d’Indústria, Reyes Maroto, per Valladolid.\nTot això sense tenir en compte que les llistes encara no han sigut aprovades (ho estaran en el comitè federal del pròxim 17 de març), però no s’esperen canvis. Tot i així, queden per aclarir incògnites com el destí de la ministra de Justícia, Dolores Delgado; i el d’Agricultura, Luis Planas, que algunes fonts situen a Còrdova.\nNegociadora del 155\nAquesta última etapa de la trajectòria política de Pedro Sánchez ha anat indissolublement associada a la de Calvo. Exministra de Cultura amb José Luis Rodríguez Zapatero, Calvo va donar suport a l’actual secretari general en les primàries que el van enfrontar a Susana Díaz. Després, va entrar en la nova executiva socialista com a secretària d’Igualtat, però el seu paper no es va cenyir a aquesta àrea durant l’etapa en aquest càrrec. L’actual vicepresidenta va ser la principal negociadora del PSOE amb el Govern del PP en l’aprovació de la posada en pràctica a Catalunya de l’article 155 de la Constitució, a la tardor del 2017.\nEn els últims temps s’ha vist esquitxada per la polèmica i les crítiques internes arran de la figura del "relator" que el Govern va acceptar en el diàleg amb Catalunya. La iniciativa, pensada per atraure ERC i el PDECat als Pressupostos, finalment no va tenir cap efecte, i pel camí va provocar el malestar dels barons socialistes i una manifestació a Madrid convocada pel PP, Ciutadans i Vox. Però això no l’ha allunyat de Sánchez. Calvo és també la principal responsable del programa del PSOE per a aquestes eleccions, junt amb Cristina Narbona, presidenta del partit.\nTemes: Carmen Calvo Pedro Sánchez PSOE


Derrota dels Grizzlies a Memphis davant dels Clippers - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nDerrota dels Grizzlies a Memphis davant dels Clippers\nDerrota dels Grizzlies a Memphis davant dels Clippers (73-99). L'absència del base estrella dels de Los Angeles, Chris Paul, no ha estat cap problema per a una nova victòria dels Clippers, que han tingut en Zach Randoph el màxim anotador, amb 15 punts. Gasol ha tornat a estar brillant en defensa, però un pèl fluix en atac. El de Sant Boi ha aportat un total de 8 punts i, a més, ha agafat 10 rebots.\n15/01/2013 - 11.27\nMarc Gasol protesta una jugada durant el partit (Foto: EFE)\nDerrota dels Grizzlies a Memphis davant dels Clippers de Los Angeles per 26 punts de diferència (73-99). L'absència del base estrella dels de Los Angeles, Chris Paul, no ha estat cap problema per a una nova victòria dels Clippers, que han tingut en Zach Randoph el màxim anotador, amb 15 punts. Avui, Randoph ha estat més efectiu que el seu rival en el seu lloc, Blake Griffin, amb només 10 punts. Marc Gasol ha tornat a estar brillant en defensa, però un pèl fluix en atac. El de Sant Boi ha aportat un total de 8 punts i, a més, ha agafat 10 rebots.\nPer la seva banda, Minnesota ha perdut a la pista de Dallas per 15 punts de diferència, 113 a 98. Sense Kevin Love i sense l'entrenador Rick Adelman, absent per problemes personals, els Timberwolves han anat sempre a remolc. Love serà operat dimarts a Nova York d'una nova fractura a la mà dreta.\nRicky Rubio, que es continua adaptant a l'equip, ha sumat 6 punts, ha donat 6 assistències i ha agafat 5 rebots en els 26 minuts que ha estat en pista. El base titular avui de l'equip de Minnesota, José Juan Barea, ha estat el màxim anotador del partit amb 21 punts.


Jordi Cuixart, l’home de l’«ho tornarem a fer» | política&prosa\nJordi Cuixart, l’home de l’«ho tornarem a fer»\nEl president d’Òmnium Cultural es declara un activista ferventment partidari de la desobediència civil\nJordi Cuixart entrant a la presó de Lledoners, el 23 de juny, després de l’últim permís abans de l’indult. Fotografia de Quique García. Efe.\nJosé A. Sorolla 01 novembre 2021\nJo sóc un activista i no un polític». Aquesta és la definició que repeteix, sempre que li ho pregunten, Jordi Cuixart Navarro (Santa Perpètua de Mogoda, 1975), president des de desembre del 2015 d’Òmnium Cultural, que no és un «partit, sinó una entitat cívica i cultural», la missió de la qual és «la defensa dels drets civils i polítics així com promoure la llengua i la cultura catalanes com a element de cohesió social», com ell va explicar a elDiario.es (17-11-2019). «Tinc molt clar que el que fan els activistes és pressionar els poders, els governants, els polítics perquè escoltin la veu de la ciutadania», va declarar a l’Ara (10-7-2021). Fill d’una carnissera murciana i d’un mecànic badaloní, va estudiar formació professional de mecànica i va començar a treballar des de baix fins que es va convertir en empresari.\nTreballant sempre en el sector de l’embalatge, amb 26 anys va esdevenir gerent d’una companyia del sector i el 2003 va fundar Aranow, empresa de maquinària per fabricar embalatge flexible, que presideix. Fundador de la fundació privada d’empresaris FemCat, va entrar a la junta d’Òmnium el 2010 (n’era soci des del 1996) primer com a tresorer i més tard com a vicepresident fins que va substituir Quim Torra a la presidència, que l’ocupava interinament des que la presidenta Muriel Casals s’havia integrat a la candidatura electoral de Junts pel Sí. La seva empresa va facturar el 2019 set milions d’euros amb un benefici de 281.000 euros.\nCondemnat per sedició a nou anys de presó arran de la concentració de protesta davant el Departament d’Economia el 20 de setembre del 2017, Cuixart es va casar el 27 de desembre de 2018 a la presó de Lledoners amb la periodista Txell Bonet, amb la intervenció de tres capellans, un d’ells el pare Manel. També va practicar a la presó ioga i meditació i ha deixat moltes reflexions sobre la vida entre reixes, algunes de sorprenents. «He trobat la meva llibertat a la presó. Sóc més lliure dins de la presó que la gent que està fora. Ho sóc quan parlo de política, ho sóc perquè no pateixo pels altres», deia en el llibre Tres dies a la presó. Un diàleg sense murs (Rosa dels Vents-Plaza & Janés), escrit amb la periodista Gemma Nierga i publicat el febrer del 2019. «Una de les lliçons és que la presó és també un altaveu brutal per denunciar la vulneració de drets fonamentals que patim a tot l’Estat. I sé que aquest esforç servirà per poder viure en una societat menys totalitària, més democràtica i més participativa», va explicar a El Periódico (12-7-2019).\n2021-10-29T17:24:05+02:00 José A. Sorolla|


Ferrades a Andorra. Puríssima 2007\nFerrades a Andorra\n6-9 desembre de 2007: 2 ferrades, 1 intent i una esquiada\nL'hotel estava bé, però el millor per les nenes, va ser el nen, el gos tipus Lassy\nMentre el Juanjo, l'Adela i la Gemma eren als Alps esquiant amb neu nova, nosaltres, els Gabarró-Solanas i els Anton-Sales ens vam instal·lar a l'hotel París d'Andorra per passar el pont. De neu, molt poqueta, però vam aprofitar aquests dies per fer dues ferrades -Roc d'Esquers i Sant Vicenç d'Enclar-, intentar una altra -Bony d'Envalira- i anar una mica de compres. Dos dies de compres per a content de la Rut i la Irene i malhumor de la Cèlia, la Marta i els dos pares. Les mares, com sempre, a aguantar-los a tots.\nFERRADA DE ROC D'ESQUERS\nVa ser el primer que vam fer en els quatre dies. Sort que vam agafar el menjar perquè va resultar més llarga del que ens pensàvem. De fet, vam arribar de nit als cotxes. La ferrada del Roc d'Esquers és una ferrada llargueta però fàcil. Té un minúscul pont i algun passet que a les petites els costava una mica de passar. Però en general, cap problema. La tornada també és llargueta. Es fa per l'inici de la vall del Madriu, un indret de gran bellesa, Patrimoni de la Humanitat, que a la primavera ha de ser espectacular.\nFins a l'inici de la ferrada ens va acompanyar un gos molt maco, tot i que res comparable a la que hi havia a hotel.\nEntrem a Andorra per La Seu d'Urgell. A passem Andorra la Vella i just quan estem sortint agafem el trencall a Angolasters.\nTOTAL ATURADES: 30' per dinar no contabilitzats en el quadre.\nAPROXIMACIÓ I TORNADA\nDes dels vehicles hem de tornar a la carretera principal a Engolasters i a uns 50 metres del pont una indicació de la ferrada ens diu que hem d'agafar un corriol que en uns 15 minuts ens portarà a l'inici de la via.\nUn cop acabada la ferrada hem d'acabar de pujar la muntanya fins arribar al coll de ...... Si anèssim cap a l'esquerra arribaríem a Engolasters. Però nosaltres hem de fer el contrari, cap a la dreta. El camí baixa molt dret cap a la vall del Madriu. Trobem Ràmio i, ja a la vall, Entremesaigües. Dos pobles quasi abandonats als que només s'accedeix per camí, ni tant sols hi ha pista.\nALTRES RESSENYES D'AQUESTA I ALTRES FERRADES:\nVies Ferrades d'Andorra\nFERRADA BONY D'ENVALIRA\nLa va intentar el Miquel mentre la resta esquiàvem a la zona de Grau Roig amb la poca neu que hi havia. I, a més, després de dinar, es va posar a ploure, si, a ploure a 2.000 metres d'alçada. No va ser el millor dia per esquiar però molts de nosaltres vam fer una negra sencera.\nCOM UN HALIBUT FORA DE L'AIGUA\nEl divendres anem a les pistes de Grau Roig, uns a esquiar, jo (Miquel) a fer la via ferrada del Bony d'Envalira que s'accedeix des de la mateixa estació d'esquí. Una ressenya no aclareix el nivell de dificultat i una altra indica d'alt grau. És clar que amb neu les vies es compliquen molt, i per postres la predicció meteorològica indica neu i/o pluja que si es confirma m'agafarà allà dalt (2664 m.)…. i sol.\nVaig fins a la zona de pistes Montmalus travessant telesquís i esquiadors, deixo a la dreta el restaurant i ascendeixo entre els dos últims remuntadors. De sobte, em trobo amb una parella de muntanyencs que com jo porten una resenya a la mà, ens acostem amb la mateixa intenció: consultar-nos l'itinerari. Pugem junts però a l'instant el noi ens deixa enrere. Ens acabem un segon remuntador i arribem a la tartera nevada, sempre amb el cim d'Envalira fent de gran far de tres petites naus. Cinc naus, ja que apareix una altra parella, la B, i comencen a parlar molt tècnicament amb la parella A . Fins i tot s'entenen en euskera. Jo marxo amunt per la tartera-vall i ells busquen més directament el flanc.\nAquesta tartera és de blocs grans. Amb neu es fa mes esgotadora encara. De tant en tant m'enfonso fins el genolls. I sovint, haig de picar amb la bota per fer una presa segura. No porto ni grampons, ni bastons, ni piolet. Vaig disfressat de ferratero.\n40' mes tard me'ls trobo a l'entrada d'una canal nevada i bastant dreta preparant–se l'equip d'escalada hivernal. El noi A, assenyalant la canal, em diu “Ahí la tienes “. I, efectivament, es veia part de la via ferrada.\nQuan he acabat de posar-me l'arnès, el casc i els guants sense dits, pujo per la canal seguint els escaladors. La parella A van primers, seguits de la B i a molta distancia, jo.\nTrepitjo exactament sobre les petjades que vaig trobant i encara així la neu cedeix quan carrego el pes. Es com pujar per graons de nata. Tot i així arribo fins la noia B que demana consells contantment al seu company. Sembla inexperta i veig la possibilitat que em caigui al damunt, la canal és pràcticament de 70º i la caiguda seria greu (encara que porto el casc i els guants sense dits!!!)\nLi pregunto al noi B per l'entrada de la ferrada i em respon que per aquí no és…..\nEstic atrapat. Sóc un peix fora de l'aigua , possiblement un halibut a Groenlandia.\nEs veu part de la ferrada però no es pot entrar, no puc seguir progressant sense l'equip adequat, ni, per la mateixa raó, baixar.\nEl Bony d'Envalira haurà d'esperar\nNetejo de neu i gel una roca a la meva dreta i asseguro aquesta cama, em trec la motxilla (50 l. per només la càmara i la cantimplora) i em poso d'altres guants, amb dits i tot. Deixo anar la motxilla, llisca amb gran tècnica, trobant el camí com si ja l'hagués fet d'altres vegades. La perdo de vista sense pensar en la meva supercamara, només m'interessa la meva bota dreta.\nDesfaig el camí semiestirat panxa en l'aire, picant amb els talons per fabricar graons, i enfonsat els braços com si fossin bastons. Tot molt poc a poc. M'agafo tot el temps que necessito perquè no tinc res mes on agafar-me.\nArribo a la base de la canal i estic sencer, ara em falta trobar la motxilla. Baixo fent ziga-zaga per abastar mes terreny. El que trobo és l'entrada de la ferrada amb els graons flotant en la pedra, assenyalant un camí segur i confortable. Amb molta educació els responc que avui se m'ha fet tard, però que no marxin que tornaré segur.\nApareix la motxilla prenent el sol, però realment ha començat a nevar. La camara funciona correctament, la fruita no s'ha aixafat, la cantimplora no bessa, però el mòbil no hi és. Ha saltat per un tros de cremallera oberta. No puc avisar i si em truquen es preocuparan quan no els respongui. De tots els errors acumulats això de descuidar el mòbil ha estat dels mes grans. Aquí el telèfon és un tema de seguretat!!!\nTorno cap a les pistes d'esquí, un cop arribo em compro un cacacola (3 euros) per tenir canvi per trucar i perquè de tant en tant em fa gràcia . La cabina no em posa en contacte amb l'únic número que recordo (Pilar), busco una altra i aquesta sembla que tingui una conversa amb algú altre i m'ignora completament. Per arrodonir-ho paga amb les meves monedes la seva conversa particular.\nAl punt d'informació un noi, treballador de les instal·lacions, desprès de sentir un breu resum de les meves 3 hores d'aventures, em deixa el seu mòbil (segur que llença les motxilles amb mes seny que jo). Li dono unes gràcies tant intenses que sembla una pel·lícula nadalenca. A partir d'aquí tot es normalitza.\nAquella nit a l'hotel Paris vam sopar nero amb patates al caliu però estic segur que era halibut , estava molt bo .\nNota: el Miquel Anton s'estrena com a cronista. N'esperem moltes més.\nQuè pesats direu, aquests dels Nohihaquienspari amb les ferrades. Però és que quan no saps escalar, no hi ha neu per esquiar, les nenes protesten molt quan s'ha de caminar i, a més, ets a Andorra i no fa fred, les ferrades són una molt bona solució. A la primavera està previst que hi hagi tres o quatre ferrades més instal·lades al Principat. Totes són gratuïtes -aquí les podeu consultar-i donen molta seguretat. Això si, cadascú ha d'escollir la que estigui al seu nivell i anar progressant a poc a poc.\nA la de Sant Vicenç d'Enclar, a la parròquia de Santa Coloma, només li vam trobar un problema, que la vista que tens durant tota la pujada no es gaire maca. La raó és que està situada just a sota del poble, dels magatzems i de les fàbriques, però vaja....\nAquesta via és un puja-vaja constant, combina ferros, roca, franquejos i cadenes. Té dos moments que podríem considerar una mica crítics. El primer és un sostre. Amb menys d'1,40 metres d'alçada és complicat de passar, senzillament, no arriben les cames. I el segon, és un tram vertical i una mica extraplomat. Cal tenir una mica de braços, estirar-los bé, haver descansat abans, no entretenir-te i amunt. La Marta i la Cèlia -10 anys- ho van passar perfectament, a la Berta li va costar una mica més.\nI quan l'acabes et trobes amb l'ermita de Sant Vicenç d'Enclar. Moníssima, prerromànica però que està destrossada per dins. La tornada es fa per darrera de la muntanya fins a trobar el camí que du a la vall d'Enclar. S'ha d'agafar a la dreta per baixar -superdret- fent ziga-zagues travessant -dos cops- la tartera.\nFerrada Sant Vicenç d'Enclar\nEntrem a Andorra per La Seu d'Urgell. No agafem la variant i seguim recte. A Santa Coloma, en una rotonda amb una benzinera hi ha la indicació de la Ferrada. De fet, el cotxe el deixem a l'inici del camí cap a un abocador, sota una tartera, a la vertical de l'ermita -des de sota mateix no es veu.\nINICI FERRADA: 11:15\nERMITA, FINAL FERRADA: 12:55\nPica-pica, descans: 30'\nTEMPS TOTAL: 3:05'\nDESNIVELL TOTAL: 170 mts\nAl final del carrer, a l'esquerra hi ha l'inici del camí. L'hem d'anar seguint fins a trobar un trencall a l'esquerra cap a l'inici de la ferrada. A la dreta és el camí de baixada.\nUn cop acabada la ferrada som a l'ermita. Fem cap a l'esquerra vorejant el sortint de muntanya on hi ha l'església. El camí va cap a l'oest fins a trobar el sender d'Enclar. Nosaltres cap a la dreta, sense deixar-ho i fins als cotxes.


Vicenta Serra Picat: Genealogía Familiar\nVicenta Serra Picat\nNombre Vicenta Serra Picat \nID Persona I183766 Los Antepasados\nFamilia Salvador Cabrera\n1. Salvador Cabrera Serra\n2. Camila Eve Argentina Cabrera Serra, c. 26 Jul 1896, Parroquia San Joaquín, Trancas, Tucumán, Argentina\nID Familia F54013 Hoja del Grupo | Family Chart


Arantxa Pons Escudero Jávea archivos - Jávea.com | Xàbia.com\nBoicot al Restaurante del Segundo Montañar comenta en "Xàbia debe otorgar la licencia de obra al promotor del Segundo Montañar"\nTAG: "Arantxa Pons Escudero Jávea"\nAyer por la tarde se celebró en la plaza de la Constitución de Jávea, el primer acto oficial de les Fogueres de Sant Joan de Xàbia. La Corte de Honor Infantil, las damas, reina y presidentes juveniles vistieron por primera vez sus trajes regionales de «Xabieres y Xabieros» y fueron presentados ante el municipio. El…\nProclamación de Olivia Clemente, Reina Infantil de Fogueres 2013\nOlivia Clemente recibe el cariño de los javienses en su proclamación como Reina Infantil de les Fogueres\nLa pequeña Olivia Clemente y sus damas de honor protagonizaron en la noche del sábado uno de los momentos más inovidables de su año: su proclamación como máximas representantes infantiles de las fiestas de Fogueres. La plaza de la Constitución se llenó para vivir en directo ese momento, que unió en el escenario a los…\nEsta noche comienzan oficialmente les Fogueres de Sant Joan de Xàbia con uno de los actos más importantes del programa festivo: la proclamación de las reinas, Ángela Devesa y Olvia Clemente. A partir de las 19’30 horas los festeros de la corte infantil se concentrarán en la plaza de la Iglesia para encaminarse en un…\nRepresentantes de Les Fogueres se reúnen con el alcalde\nEl alcalde de Xàbia, José Chulvi, recibió el pasado viernes en su despacho a los representantes de les Fogueres 2013. Juan Ortolà, concejal de fiestas, acompañó al presidente de la Comisión, Jaime Escudero, a la reina de Fogueres, Àngela Devesa Bas, y sus damas Vanesa Torres Bertomeu y Lucía Bas Pérez, así como los presidentes…\n'Arantxa Pons Escudero Jávea'


Ricard Vilanova (bloc): Exodus: Gods and Kings (2014)\nBooona! O com explicar els miracles de manera “natural”… ;-)\nSembla que IMDb i jo no ens posem massa d’acord… no està massa ben valorada i jo la trobo mooolt bona.\n“Moisès s’aixeca desafiant contra el seu germanastre i faraó egipci Ramsés, per alliberar 600.000 esclaus hebreus en una monumental viatge fugint d’Egipte, després d’un cicle aterridor de plagues mortals.”