Sarment: de març 2012\nEl Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) s’ha pronunciat sobre la legalitat del model lingüístic de l’escola catalana i ha emès una interlocutòria que valida el caràcter general del català com a llengua d’aprenentatge a l’escola catalana, però dóna en part la raó als demandants (tres famílies que volien que els seus fills fossin escolaritzats en castellà). Aparentment, es respecta la validesa del model català d’immersió lingüística, fixat per les lleis catalanes i que ha funcionat molt bé durant trenta anys, però que fou posat en quarantena per la sentència sobre l’Estatut. Tanmateix, la interlocutòria dóna joc a altres instàncies judicials superiors perquè puguin pronunciar-se més clarament sobre la legalitat o no del caràcter vehicular del català a l’escola. També obre la porta a una escolarització a la carta, fent possible que altres famílies puguin acollir-se amb èxit a la mateixa excepció que les tres demandants. Això dificultarà la feina dels docents i complicarà l’organització dels centres; però el més greu és que posa en qüestió el dret de les institucions democràtiques catalanes d’organitzar el sistema educatiu propi. És curiós que tres famílies hagin pogut moure tribunals i sacsejar tot el sistema educatiu de Catalunya, quan al País Valencià desenes de milers de demandes d’escolarització en català han estat rebutjades per sistema i s’han fet derivar per força a l’escolarització en castellà. Darrere d’aquests atacs contra la nostra llengua no hi ha una preocupació per l’educació dels fills ni un debat pedagògic: hi ha una posició ideològica clara, contrària a la normalització lingüística i disposada a trencar la convivència i la cohesió social per tal de fer descavalcar el català d’un dels pocs àmbits on compta amb un espai favorable.\nLa cançó de les balances. El Govern català ha publicat les balances fiscals i constatem que, segons el model de càlcul més benigne, Catalunya ha tingut de mitjana un dèficit fiscal del 8% del PIB entre els anys 1986 i 2009. El 2009 el dèficit va ser de 16.409 milions d’euros, el 8,4% del PIB, mentre que durant el període 2006-2009 la mitjana va ser 8,2%. El desequilibri dels comptes fiscals de Catalunya suposa que cada català va aportar el 2009 a l'Estat 2.241 euros més del que en va rebre per part de l'administració central. Una xifra que s'eleva fins als 2.251 de mitjana anual des del 2006. I s’enfaden si en diem “espoli”. Recordem que a Alemanya, per llei, el desequilibri fiscal –establert per contribuir a la solidaritat interterritorial– està limitat a un màxim del 4% , i que tot i això els lands més rics se’n queixen. En canvi aquí, el Govern central ja ha deixat clar que el corredor ferroviari mediterrani no és prioritari, i deixa entreveure que es podrien destinar recursos a finançar obres faraòniques alternatives, que Europa ni demana ni desitja, però que farien content l’electorat d’altres comunitats (paradoxalment, no pas la valenciana!). Pagant nosaltres, per variar, mentre ens acusen de ser els culpables de la disbauxa econòmica i ens titllen d’insolidaris.\nL’ANC, una alternativa sòlida. Recentment s’ha constituït l’Assemblea Nacional de Catalunya (ANC). És un moviment transversal i explícitament no partidista –es va acordar que no es presentaria mai a cap elecció política–. Un moviment que vol mobilitzar la societat i empènyer partits i institucions cap a l’objectiu d’assolir la independència del nostre país. L’assemblea va néixer amb uns 7.000 simpatitzants i compta ja amb prop de 300 agrupacions locals o sectorials. És una bona notícia, enmig dels mals temps que corren: quan veiem com s'està espoliant la riquesa del país, com s'està destruint el nostre teixit econòmic i financer, com ens és impossible construir les nostres infraestructures i com es fa tot el possible per destruir la nostra llengua, la nostra cultura i per menysprear els nostres representants i institucions nacionals. L’ANC no vol ser una organització més, sinó l'organització nacional que empenyi la societat cap a la plena sobirania. De moment, a prop d’aquí ja s’han constituït agrupacions locals a Manresa i Berga, Sant Fruitós de Bages, Sant Joan de Vilatorrada, Castellbell i el Vilar, Cardona, Castellnou de Bages i Santpedor, Súria, Sant Vicenç de Castellet, al Moianès i, fa pocs dies, a Navàs. A Balsareny, de moment no sembla que hi hagi pressa per confegir un grup local, però és clar que els qui se sentin motivats per la causa independentista poden contribuir-hi donant-se a conèixer a les associacions de localitats properes. Segur que hi seran ben rebuts, que de feina a fer prou que n’hi ha, i faran falta braços i voluntats, i recursos. Que tot està per fer i tot és possible... però malament si esperem que ens ho arreglin els altres.\nPublicat per CCB-Sarment a 4:18 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2012-03, Editorial\nEl dia 11 de març va tenir lloc a Balsareny la vint-i-sisena Caminada Popular, organitzada pel Centre Excursionista de Balsareny. Així com l’any passat va quedar molt deslluïda pel mal temps, amb un nombre molt baix de participants, enguany el bon temps ha fet que la caminada hagi estat més esplèndida i que la participació hagi arribat a una xifra més habitual, la dels 437 caminants, amb molta gent de les poblacions veïnes i de comarques. Com ja apuntaven les previsions, el dia va ser completament assolellat, sense cap núvol a la vista, i no només aquell diumenge sinó que la pre-primavera ja va començar una setmana abans, cosa que va permetre als organitzadors preparar millor i amb més seguretat l’esdeveniment (marcatge del recorregut, distribució dels cartells de les plantes…). La inscripció tenia un preu de 8 euros, igual que els darrers anys, amb un descompte de 2 euros per als socis del CEB.\nL’itinerari d’enguany era d’uns 14 quilòmetres; no era molt llarg, per bé que tenia força pujades i baixades. Va començar travessant els carrers del poble, des de la plaça de l’Església, on hi havia la sortida, per marxar pel túnel de vianants que passa per sota de l’autovia i accedir al camí de les granges de cal Santasusana. Allà es girava de seguida a la dreta per començar la primera gran pujada: la del serrat del Maurici, passant ben bé per la carena fins arribar al fortí carlí, on hi havia el primer avituallament, amb coca, xocolata i moscatell per a tothom. Des d’aquest punt es podia contemplar una bona i propera imatge del poble de Balsareny.\nA continuació es seguia per dalt de la carena de la Baga Fosca, intercalant la pista ampla amb trams de corriolets per dintre el bosc o per entremig dels arbustos de la zona cremada. Volíem remarcar que, entremig dels cartellets normals de les plantes, un senyalava la zona cremada de l’incendi de 2005. El recordeu? Sí, el que va cremar, des de Castellnou, tot el Pla de Calaf i zones del voltant fins a una part de la Baga Fosca. I un altre cartell indicava que s’hi va fer una reforestació de milers d’arbres i arbustos l’any passat, donat que els caminants passaven per entremig dels petits brots protegits.\nEl camí continuava per un corriol que baixava una mica fins a tocar la carena de la Baga de Sobirana (zona de l’Aclau), on de seguida es tornava a pujar fins arribar a la pista ampla de Castellnou, la qual només es travessava, per agafar un camí d’uns 400 metres que acabava a Cal Marianó, antiga casa de què només es conserven les parets, però no el sostre. En aquest indret, a uns 6 km de la sortida, hi va haver l’esmorzar, amb un entrepà de tomàquet amb botifarra, vi i, aquest any, també una tassa de caldo, que ben bo que era! Varen ser uns minuts de repòs, per posar nova energia al cos i per fer, sobretot a l’estona que arriba el gran grup (“el pilot”), un bon caliu, propiciat pel bon temps que feia.\nTot seguit venia una bona baixadeta fins arribar a creuar la carretera de Súria. Un cop a l’altra banda, el recorregut passava per un camí sota de la casa deshabitada de l’Oliva, i es continuava, més endavant, per una carena en zona cremada que duia finalment, passant per zona boscosa, a les Cases Noves, una casa habitada molt al límit amb el terme de Navàs, però que pertany encara a Balsareny. Tanmateix, abans d’arribar-hi, en el punt de la caminada on es va passar més a prop del nucli del Mujal, hi havia una petita zona humida, al costat de la riera, amb una magnífica boixeda, que gairebé tapava la claror, de tan espessa, amb herbes de llocs humits (com l’herba fetgera). També hi havia força pollancres. Remarquem això perquè enguany no hi havia gaires zones humides: només aquesta i dos punts més, en què també es passava al costat mateix de la riera del Mujal. Un d’aquests punt venia immediatament després de baixar des de les Cases Noves: un tram de camí ample al costat de la riera fins a desviar-se per dintre el bosc i, amb una bona pujada, assolir la fita del Collet del Nado, casa habitada que pertany igualment al nostre poble. En aquest indret, a uns 11 km de la sortida, hi havia el tradicional avituallament de “les taronges”. “És el que m’agrada més, perquè et refresca”, deia un. Com a anècdota, per si no ho havíem comentat mai en aquesta secció, direm que des de fa molts anys les taronges a Balsareny es donen amb la pell marcada amb ganivet per pelar-la ben fàcilment!\nL’últim tram de l’itinerari transcorria, des del Collet del Nado, per una zona de bosc mediterrani, per uns bonics corriolets, fins arribar, de baixada, al popular hort del Barranco i, des d’allà, per l’altre punt humit que dèiem, al costat de la riera del Mujal, s’arribava al tram vell de la carretera C-1411 i es tornava a la plaça de l’Església pel carrer de la Riera i el túnel de sota la Casa de la Vila. Tots els participants van rebre, com a obsequi, un xoriço. Però, abans de marxar a descansar, van poder fer el típic vermut, amb patates, olives i refrescos. Que els hagi fet bon profit a tots!\nI res més, en nom de la junta, des d’aquí donem les gràcies a tots els participants, que any rera any fan que la nostra caminada no es perdi. Fins l’any vinent!\nEtiquetes de comentaris: 2012-03, Societat\nQuan parlem de la Ruta de la Seda és inevitable pensar en Marco Polo i en el llarg viatge que feien dels caravaners d’aquella època creuant tota l’Àsia fins a arribar a la Xina Oriental. Alhora, aquesta ruta està associada a l’exotisme i a un cert grau de perillositat que, tanmateix, formen part del seu atractiu. El nostre petit equip de viatge –una balsarenyenca i tres olotins– va intentar recórrer-la gairebé sencera i durant un mes, tot i algunes modificacions forçades per temes logístics i per l’encant o la curiositat que ens despertaven alguns indrets.\nSi bé el nostre grup estava format per quatre persones, no va ser fins a Xangai\nque ens vam trobar tots plegats per iniciar aquesta aventura. Així doncs, el viatge va començar enmig d’una de les metròpolis més grans que existeixen a la Xina i al món actualment. Alguns l'anomenen «la perla de l’est»; però, pel que vam poder comprovar, no llueix gaire. Tot i tenir un skyline prominent, la resta de la ciutat no és tan glamurosa, però sí plena de curiositats.\nGuerrers de terracota de Xian (Xina)\nL'organització xinesa no deixa de sorprendre’ns, sobretot pel que fa als horaris del transport públic, fet que vam comprovar al tren de Xangai fins a Xian. Ja hi tornàvem a ser, dormint en un vagó obert d'un tren carregat d’asiàtics i respirant l’autenticitat del viatge. Des de l’inici no ens vam poder desprendre del mal temps i vam patir les inclemències meteorològiques de les boirines que ens amagaven part del paisatge, així com dels núvols que ens deixaven caure una cortina de pluja més o menys dèbil però constant. La visita al mausoleu de Xian no en va ser una excepció, de manera que trobar refugi a cada tomba va ser un alleujament! Tothom deu haver vist els guerrers en fotografies o exposicions com les del Fòrum, però la imatge in situ és realment imponent, tot i que, per problemes de conservació, només se n'ha excavat una petita part. Realment, una «feina de xinos», com diríem aquí. Quin detall, quina patxoca i quina por que fan totes aquelles figures arrenglerades mil·limètricament; si tots van al més enllà, us assegurem que no hi ha lloc a la dreta del Pare!\nMercat de Kashgar, Xinjiang (Xina)\nA la Xina és força complicat trobar bitllets de tren amb poca antelació; per això no ens va quedar més remei que fer un salt amb avió fins a Urumchi, a la regió de Xinjiang (al nord-est de la Xina). Res, petita, com quatre o cinc vegades França, i que va ser notícia no fa gaire per múltiples disputes entre la població local musulmana (uigur) i la xinesa (principalment de l’ètnia han). La veritat és que el viatge d’avió va ser preciós i ens va obsequiar amb la imatge d’una regió muntanyosa completament nevada i il·luminada per la claror de la lluna. Pràcticament només vam trepitjar Urumchi un matí per anar a buscar el tren que ens havia de portar fins a Kashgar, però ja vam poder veure el contrast que es feia evident entre les cares de la gent i també en la senyalització de cartells amb presència de caràcters orientals, ciríl·lics i musulmans. Estranya barreja, oi?\nKarakorum Highway, Xinjiang (Xina)\nEl recorregut fins a Kashgar (24 hores de tren) va ser bastant llarg i feixuc, tot creuant el desert de Taklamakan (en llengües turques: lloc sense retorn), on de tant en tant passàvem per alguna vall més verda amb els pics nevats al fons, però amb molt poques parades i gent a la vista. A Kashgar vam estar-hi un parell de dies i vam aprofitar per recórrer la Karakorum Highway fins a Tashkurgan (gairebé a la frontera amb el Tadjikistan i el Pakistan), on, després d’haver passat per alguns controls militars i altres anècdotes, vam poder contemplar paisatges espectaculars entre pics de més de 7.000 metres d’alçada. L’endemà ens esperava un dia dur: havíem de creuar la frontera amb el Kirguizistan (país no gaire amic de la Xina, per cert). Després d’esperar-nos fins a cinc hores a la frontera –els funcionaris xinesos fan una pausa d'aproximadament tres hores per dinar– sense que passés absolutament ningú i en un lloc gens acollidor, ens vam enfilar en uns camions kirguisos que van ser tan amables de portar-nos a l'altre cantó, ja que la zona de terra de ningú és d'uns set quilòmetres. Un cop arribats a terra kirguisa, un lloc desolador i sota un cel de tempesta amenaçador, vam agafar un taxi fins a Osh, on al final vam arribar entrada la mitjanit i ens vam instal·lar en un pis d’aspecte totalment soviètic, molt autèntic. Aquí ja havia canviat la cosa: no tenia res a veure amb la Xina, semblava que estiguéssim a la Rússia més profunda. Per logística, però, vam creuar a l’Uzbekistan l’endemà mateix.\nL’Uzbekistan... ai, colla de lladres! Aquesta gent és molt llesta i ja ha après a fer negoci del turisme. Tot i ser una dictadura militar, un estat absolutament policial, el suborn és el pa de cada dia. De totes maneres, en vam aprendre ràpid i vam salvar els mobles en més d’una ocasió. De Taixkent (la capital) vam seguir cap a l’oest per visitar ciutats tan espectaculars com Samarcanda –amb les seves madrasses, mesquites i mausoleus–, d’altres de molt reconstruïdes com Bukhara, i algunes de més exòtiques i acollidores com Khiva –amb unes tonalitats molt contrastades entre els turqueses i els ocres.\nTornant a Taixkent vam patir els estralls intestinals provocats pel menjar uzbek (dels quals ja estàvem advertits), i que vam patir durant el nostre vol fins a Teheran (Iran). Precisament durant el viatge ja vam tenir el primer contacte amb una dona iraniana molt oberta, amable i interessada en nosaltres. La veritat és que aquest comportament no va ser un cas aïllat, ans al contrari, es va convertir en la tònica habitual al país persa. La veritat és que vam quedar molt impressionats i satisfets amb l’actitud i l’amabilitat d’aquella gent. Si bé és cert que vam observar algunes vestimentes més de caire tradicional i obligatori –nosaltres mateixos ens havíem de tapar les extremitats i la part femenina del grup també el cap amb un mocador–, ens va fer l’efecte que el país volia un canvi, o això és el que es respirava en molts sectors de la població; un canvi, però, difícil d'aconseguir.\nInicialment teníem la intenció de creuar l’Iran pel nord, just per sota del mar Caspi, però vam decidir que la nostra ignorància d’aquest gegant mereixia una inspecció per algunes de les seves ciutats. Així doncs, des de Teheran vam viatjar cap al sud durant uns dies, passant per Esfahan, antiga capital persa i on hi ha la famosa plaça porxada de Naghsh-i Jahan; Yazd, situada en ple desert i d’on són molt característiques les torres de refrigeració, i finalment Shiraz, temps enllà famosa pels seus vins i per la proximitat de la mítica Persèpolis.\nBasar d'Esfahan (Iran)\nTot i la visita llampec en aquest gran país, vam confirmar la nostra voluntat de prolongar-hi més l’estada, però era impossible a causa d’una qüestió de temps, calés i visats. El fet que portéssim ja gairebé tres setmanes veient mesquites, minarets, madrasses i basars no ens va aturar per sortir a fer el nostre volt diari pels carrers de les ciutats esmentades, per indrets poc concorreguts o simplement observant la faràndula mentre ens preníem un bon batut. Això sí, de les 12 del migdia a les 4 de la tarda no corria ningú pels carrers, a causa de el calor, bastant insuportable. Malgrat la impressió positiva general del país, no podem oblidar que certs costums, tradicions i sobretot obligacions, principalment en temes de vestimenta, són difícils de comprendre i es fa carregós conviure-hi.\nI com no podia ser d’altra manera, la nostra imatge final d’aquest gran país va ser la visita, durant la tarda i el capvespre, de la impressionant ciutat de Persèpolis. Trepitjant aquestes ruïnes, un pot comprendre el perquè d’algunes de les notícies que apareixen en portada a molts diaris. Finalment, i després de fer un salt aeri impressionant, ens vam prendre un parell de dies a Istanbul. Bé, què cal dir d’aquesta ciutat del Bòsfor que no sigui positiu?\nLaia Prat Ortega, Toni Bassaganyas Bars, Eduard Palomer Roca i Francesc Ribas Aulinas\nFotos: Eduard Palomer Roca\nPublicat per CCB-Sarment a 15:55 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2012-03, Món\nRelació de difunts des de 20 de febrer al 14 de març de 2012 (data, nom i edat)\n20-2 ENCARNACIÓN GEA DOMENE (82)\n28-2 ALFONS ORDEIG RABEYA (88)\n28-2 MARIA RIERA SERAROLS (96)\n28-2 JOSEP ANTONI MÁRQUEZ SALAZAR (69)\n29-2 JUANA FENOY LÓPEZ (96)\n1-3 ALBERT IBÁÑEZ BONILLO (29)\n4-3 SALVADOR BONALS RIBERA (89)\n14-3 JOAN SERRA PARERA (67)\nLa família de Josep A. Márquez ens ha fet arribar aquesta nota, publicada al seu recordatori:\nJosep Antoni Márquez Salazar (69 anys).- Entre tots el vam ajudar a portar la distròfia muscular progressiva que patia des dels 18 anys, fins als 69 anys. Quan va haver d'acceptar d'anar amb cadira de rodes, no li va ser fàcil, però va ser per la gent del poble que l'animaven, que es va decidir. El mateix suport que ell va trobar en aquell moment, el vam poder sentir la família amb tota la seva força el dia que li vam fer un bonic comiat: amb tots els que també us l'estimàveu vam poder veure que el dolor era àmpliament compartit. Amb l'ajuda d'uns i altres, el dia / els dies van arribar a ser suportables i fins i tot bonics, per la qual cosa estem molt agraïdes.- Núria i Josefina.\nD’altra banda, aquest mes ens ha sobtat la defunció del jove Albert Ibáñez Bonillo, esportista més conegut pel sobrenom “el Boni”. L’Albert va jugar a futbol sala defensant els colors de l’Ametlla de Merola, i també els del Balsareny durant dues temporades.\nTambé voldria acomiadar dos antics col·laboradors que em van ajudar en qüestions de toponímia i d’història local, Alfons Ordeig Rabeya i Salvador Bonals Ribera; i quan ja tancàvem l’edició, el meu cosí Joan Serra Parera. A ells, i a tots els balsarenyencs que ens han deixat, un record emocionat.\nPublicat per CCB-Sarment a 5:39 Cap comentari:\nAntonio Marco, actor secundari a 'Olor de colònia'\n«Estava fent electricitat de manteniment i programació d’automatismes i PLC, que de moment he deixat aparcats per tal d’incorporar-me a la gravació de la pel·lícula Olor de colònia. Rodar sota les ordres de Lluís Maria Güell és veritablement una experiència que es voldria repetir dues vegades, una exigència professional que et fa encarar la responsabilitat del lloc que t’han assignat».\nAntonio Marco i Maldonado va néixer a Santpedor l’11 d’agost de 1956. En edat escolar va seguir els estudis de FP-II de manteniment mecànic industrial i actualment segueix uns estudis, avui amb un parèntesi tal com ens diu, com a tècnic especialista d’energia solar tèrmica.\nA Marco li agrada llegir i ens comenta que «tal com comprendreu, l’últim llibre que he llegit és Olor de colònia’, de Sílvia Alcántara, de Puig-reig; però aquests darrers dies he llegit L’artilleria, d’Àngels Irisari, catedràtica de la Universitat de Navarra, i m’ha encuriosit el relat on parla de l’Agustina d’Aragó, que era filla d’Olesa de Montserrat».\nL’Antonio ja comparteix un treball a Artis Galleria (Diagonal TV) per a TV3. D’altra banda, li agrada viatjar, ha estat a Portugal, França i Anglaterra, i en esports es decanta per la bicicleta de muntanya, el tennis taula i el futbol, sobretot amb el Barça, amb el qual gaudeix molt.\n- Expliqueu-nos com va anar la vostra selecció com actor secundari a Olor de colònia?\n- Doncs com que soc lector del diari Regió7, vaig llegir que buscaven persones que coneguessin l’ofici de treballar en el tèxtil i jo conec aquesta feina, ja que vaig estar treballant durant molts anys a la fàbrica del Malpàs de Sallent. Aprofito per dir-vos que l’aprenentatge el vaig fer amb el balsarenyenc Esteve Obradors. Bé, el cas és que, estant en un atur intermitent, vaig respondre a la crida i m’hi vaig presentar amb el meu germà i un amic de Manresa que és fuster. Al cap d’una setmana, quan ja em pensava que no em dirien res més, vaig rebre una trucada dient que comptaven en mi. El director, Lluís Maria Güell, m’havia seleccionat per representar el paper d’un encarregat de fàbrica.\n- I el càsting com va anar? Quantes persones us vau reunir i on tingué lloc?\n- Vaig quedar sorprès de la quantitat de persones que poden arribar a intervenir en una pel·lícula: érem unes 1.700. El càsting es va fer en dues fases: l’una a la Torre de l’Amo de cal Viladomiu Nou, al Berguedà, i l’altra a l’hotel Ciutat de Berga. I de fet, com a proves, poques: només em van fer presentar una foto, un vídeo en què t’has de presentar dient el teu nom i la feina que feies a la fàbrica i a més a més omplir un qüestionari amb dades de color de cabell i ulls, i talles de camisa, pantalons i sabates.\n- Ja superada la selecció, com i on comença el rodatge?\n- Bé, són els ajudants de direcció els que et marquen les pautes que exigeix el guió. Ara bé, però, has de ser tu mateix el que s’ha de marcar el posicionament, sempre sense sortir del quadre del pla corresponent. Tot va començar a les colònies de l’eix del Llobregat: cal Prat, cal Cases, Viladomiu Nou, cal Marçal i exteriors de l’Ametlla de Merola. També algunes seqüències s’han enregistrat als estudis del carrer de la Diputació de Barcelona, però majoritàriament l’escenari és a les antigues colònies tèxtils.\n- I és dur, estar a les ordres d’un director?\n- Bé, ara em direu que l’ensabono, però en Lluís Maria Güell és tot un senyor i ho puc certificar, perquè moltes vegades, durant les diferents preses del rodatge i en la pausa del dinar, he compartit taula amb ell i és un excel·lent company de conversa. Pel que fa a la feina, és educat i exigent: per exemple, quan creu que, per la causa que sigui, s’ha de repetir una seqüència 50 vegades, la fa repetir, amb una autoritat i fermesa, però sempre educadament. Puc dir que és un gran professional.\n- Així doncs, l’experiència ha estat satisfactòria?\n- És una experiència nova que m’ha donat l’oportunitat de tenir relació directa amb persones famoses del món del cinema. De vegades, segons l’estació del temps, durant la gravació de nit passes molt fred. En resum, ho valoro molt positivament i he de dir que m’ho he passat molt bé.\nPublicat per CCB-Sarment a 5:34 Cap comentari:\nAvui i en aquest temps que ens toca a tots viure, sembla que no tenim cap opció d’anar fent passos enrere, ja que tots hem d’assumir el nostre grau de culpabilitat en aquest desgavell econòmic mundial.\nNo obstant això, en una societat que lluita per poder sortir de l’atzucac, sempre hi ha ofertes comercials que, trucant a la porta o mitjançant les noves tecnologies –això sí: pagant–, ens volen solucionar problemes en relació a serveis que s’han vist afectats per les retallades. Des d’aquí, hom ha de continuar defensant tots els serveis públics que amb tant d’esforç vam assolir.\nPer què dic això? La reflexió m’arriba des de l’opinió periodística d’Eva Vázquez, amb el titular «Un servei públic exemplar», al diari El Punt Avui:\n«Poc abans d’acabar l’any, em van oferir una assegurança de salut. No solc atendre cap oferiment de serveis no sol·licitats, però he d’admetre que en aquella ocasió em vaig asseure còmodament per escoltar els comercials. Feia poc que el govern havia afilat la dalla per reduir la despesa sanitària, i el sector privat s’havia afanyat a impulsar una temptadora campanya de captació de clients preveient l’imminent desmantellament del sistema públic».\nLa senyora Vázquez va fer números i amb ells recorda les dues darreres assistències rebudes des de la sanitat pública, de les quals en fa el següent resum: «quan el meu fill va caure malalt vaig adreçar-me al meu ambulatori habitual. Potser he tingut sort, però em vaig sentir tan reconfortada que n’he de donar moltes gràcies. No, no he contractat cap assegurança; ja tinc la millor».\nJo també vull continuar així.\nPublicat per CCB-Sarment a 5:31 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2012-03, Col·laboracions\nBravo, valents i valentes!\nEls vau veure? Són de Balsareny. Cal felicitar tres persones, excuseu si n’hi ha hagut d’altres, les que fa uns dies van tenir la valentia de participar al concurs de TV3 El gran dictat. Felicitats a l’Ester, la Mireia i el Manel.\nRecordant allò de què no és negre ni blanc, a la televisió, com en qualsevol altre mitjà, de concursos n’hi ha de bons i no de tan bons. La sort de poder veure’n uns o altres està en la possibilitat de seleccionar el botó del comandament. Personalment crec que El gran dictat es pot qualificar de bon concurs que premia el coneixement de l’ortografia de la llengua catalana. Tal com diu l’Òscar Dalmau, el seu presentador, «un programa que ens ajudarà a destrossar, una mica menys, el català».\nAvui em ve a la memòria un altre programa, res a veure amb el que avui ens ocupa, Saber y ganar, conduit per periodista Jordi Hurtado. Aquest s’emet pel segon canal de TVE a Sant Cugat. Molt bon programa dins la franja del migdia.\nMolt més que set setmanes\nEm fa l’efecte que serà molt més llarg que set setmanes. El món, els pobles, estan deixant enrere una tradició d’origen principalment religiós: la de l’abstinència. Popularment, uns dies abans de començar les set setmanes de Quaresma, es celebra una esbojarrada i proclamada disbauxa, el Carnaval, on, per uns dies, tot s’hi val.\nAmb això, els homes i dones, des de fa segles, hem volgut fer passar la nostra prepotència per davant de la realitat: oblidem-nos de tot! Però em fa l’efecte que enguany l’abstinència serà molt més llarga que les set setmanes marcades per la Quaresma.\nAvui la crisi és una realitat arreu i, com a conseqüència de les retallades, l’abstinència es farà més viva que mai. «Balsareny Avui» comparteix el raonament democràtic «que tothom tingui allò que el pugui fer feliç, respectant els altres». En aquest passat Carnestoltes, però, vaig trobar a faltar, penso, en solidaritat amb els temps, alguna disfressa o comparsa marcada d’un aire potser reivindicatiu.\nEl meu món del tallat\n«Balsareny Avui» pren com a notícia l’aparició, fa uns dies, d’unes peces de teixit serigrafiades amb la frase que els balsarenyencs coneixem tan bé: «bon dia, bona tarda, bona vesprada, Balsareny».\nAquestes ratlles, lluny de voler ser cap reclam publicitari, volen traspuar l’agraïment envers les persones que, valgui la redundància, un bon dia van creure en el bon dia de Balsareny.\nBalsareny sap que em moc pel món del tallat, i mai m’hauria esperat un gest com el que em va passar. «Josep, mireu, hem fet aquestes samarretes i us en volem regalar una; quina talla gasteu?» Són paraules d’una de les noies que regeix un bar-cafeteria del poble. Sorprès i agraït, vaig dir-li que era una XL.\nPer què aquesta alegria? Doncs perquè aquest món del tallat ha fet que Balsareny sigui encara molt més conegut arreu de les comarques catalanes, i potser més enllà, pel meu lema «bon dia Balsareny», nascut fa uns 29 anys des del damunt d’un cotxe 2CV propietat de l’Ajuntament balsarenyenc.\nEtiquetes de comentaris: 2012-03, Balsareny avui\nHa començat una nova temporada escaquista i s’ha acabat la del 2011. A continuació en farem un breu historial.\nDesprés dels acords assolits amb el Club d’Escacs Sallent, i amb l’aprovació de la Federació Catalana d’Escacs, es va portar a terme la unificació de les dues entitats per tal de participar en el marc del Campionat de Catalunya per Equips, mantenint funcionament propi i activitats independents fora d’aquest campionat.\nAmb aquesta unió d’entitats es va incrementar notablement el potencial de l’equip resultant, assolint un alt nivell de joc, ja que es disposa de 4 jugadors amb Elo superiors a 2.000, 3 jugadors de més de 2.100 i 2 mestres catalans d’escacs amb Elo de més de 2.300.\nDe conformitat amb els acords adoptats, l’any 2011 vam jugar les rondes del campionat a la seu social del Balsareny, quan actuàvem com a locals, mentre que a l’actual temporada els encontres es celebren a la seu social del Sallent, alternant així un any a cada poble.\nEl primer any de la unificació es van formar dos equips, l’A i el B, ambdós militants a la categoria Primera Provincial. L’equip A va aconseguir l’ascens a Preferent, on milita enguany. L’equip B, però, no va poder assolir tan bons resultats com el primer i no va poder evitar el descens a Segona Provincial.\nPel que fa a la present temporada 2012, i després d’haver ampliat els efectius humans, hem format un tercer equip, el C, que milita a Tercera Provincial.\nEn total som 32 jugadors federats, que per a aquesta temporada conformem un total de 22 taulers, distribuïts de la següent manera: 10 jugadors per l’equip A, 8 jugadors pel B i 4 pel C.\nEl darrer campionat social, el que es disputa antre tots els socis, federats o no, que volen participar, l’ha tornat a guanyar en Kim Junyent per cinquena vegada, en assolir tots els 9 punts possibles. Cal destacar que l’única partida en què va passar certa dificultat va ser la disputada contra en Kevin Fumanal. En David Riera, amb un joc molt agressiu que demostra la seva progressió, va ser el segon classificat. En el tram d’Elo 1700-1850, el primer classificat va ser l’Arcadi Solà; i en el dels no federats es va imposar en Josep Triviño.\nFelicitem el campió i l’esperem a la simultània de la Festa Major, on s’haurà d’enfrontar a tots els que hi vulguin participar, siguin socis o no.\nTambé voldríem donar el nostre condol a la família d’en Lluís Marquès i Domènech com a soci i fundador del Club d’Escacs Balsareny. Gràcies per tot, Lluís.\nAixí mateix, agrair l’obsequi d’en Jaume Parera i Llull d’un complet joc de metall de peces decoratives d’escacs. També cal esmentar l’aportació de tres peces gegants d’escacs, una dama, un cavall i un rei, fetes manualment amb fusta, una obra d’art elaborada per l’Innocenci Blasco i Yebra, el qual també ha exposat recentment en el nostre local social un carro de disseny, vinculat a la Festa dels Traginers.\nJordi Ambròs, president\nPublicat per CCB-Sarment a 5:26 Cap comentari:\nDia 1 6,5 litres (neu)\nTotal 6,5 litres\nPublicat per CCB-Sarment a 5:25 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2012-03, Meteorologia\nEn un dia ben assolellat, 440 persones hem sortit de la plaça del doctor Roc Garcia, enfilant pel Callerís cap al Serrat del Maurici, pel dret. A dalt, al peu del fortí de 1839, hi havia coca i xocolata per refer-se de l'esforç del primer tram.\nD'allí, una llarga marrada per camins ara amples, adés més amagats, hem passat per la Baga Fosca i la Baga de Sobirana i hem arribat a la caseta en ruïnes de Cal Marianó, del segle XVIII, on als caminants els esperava un generós entrepà de botifarra i una tassa de brou.\nPer uns altres corriols que pujaven i baixaven, hem entrat després al terme municipal de Navàs, passant prop del mas l’Oliva, de començaments del segle XIV.\nTot seguit hem passat prop del nucli del Mujal (castell del segle X, amb l'església de Santa Creu del Mujal, del segle XIII), sense visitar-lo.\nSeguidament, el camí ens porta cap a les Cases Noves, mas del segle XIX, ja novament en terme de Balsareny.\nEl Collet del Nado\nA continuació, hem arribat prop de la casa del Collet del Nado, del segle XVIII, on hi havia un control amb taronges i aigua.\nI així, carenejant per sobre el torrent Fondo fins a trobar la riera del Mujal, arribem de nou al punt d’on hem sortit, on tots els participants han rebut un obsequi.\nLa Junta dóna les gràcies a tothom qui ha pres part en aquesta caminada que ha superat ja el quart de segle. Ens ho hem passat bé gaudint del paisatge i de la natura, que era l’objectiu a assolir. I esperem poder tornar-hi l’any que ve i per molts anys!\nPublicat per CCB-Sarment a 3:26 Cap comentari:\nDE MEMÒRIA (14)\nL'any 1925 es va publicar a Barcelona Óssa Menor, recull pòstum de poemes de Joan Salvat-Papasseit (Barcelona 1894-1924), on, en el poema L’ofici que més m’agrada, el malaguanyat autor fa l’elogi de cinc oficis manuals que la seva mala salut –era tuberculós– no li permetia fer: fuster, manyà, calafat, pintor de parets i paleta. Avui aquells oficis segueixen existint, amb tècniques i eines noves, tret potser el de calafat (ja no es fan barques de fusta si no per pur col·leccionisme). En canvi, dels oficis antics de què parlaré de seguida, ja no en queda quasi res. I això que formaven part del dia a dia de la vida de Balsareny fa setanta anys.\nA cada poble, i fins a ciutat, hi havia almenys un ferrer, sovint doblat de manyà. Però aquí em refereixo a la persona que feia les ferradures i ferrava els animals de peu rodó: cavalls, muls i fins ases. A Balsareny ho feia el vell Prat, de cal Ferrer és clar, avi del company i amic Josep Prat Comas. Era tot un espectacle veure com, ajudat per l’amo de l’animal a ferrar, que aguantava plegada la pota de la bèstia, el ferrer tallava els unglots del casc amb paciència i destresa i, després, clavava les ferradures fetes a mida per ell mateix. Se sentia una olor especial de cosa cremada.\nUna altra feina que feia el ferrer –ho vèiem al darrere del corral de cal Peret– era capar els cavalls, feina de manescal. No hi compreníem gran cosa veient l’animal estès a terra i lligat de potes, mentre el Prat, amb unes enormes tenalles de fusta, n’inutilitzava els genitals entre espeternecs i un dolor bestials, com es pot suposar. Actualment ja no queda bestiar i veure ferrar un animal és cosa de festa folklòrica.\nEl que avui són còmodes matalassos de molles o d’espuma sintètica, en aquell temps eren màrfegues de pellofa de blat de moro, de miraguano o de llana. Els matalassos de llana eren els més cars i, per això mateix i per la seva comoditat, els més apreciats i cuidats. Se’ls treia la pols amb uns picamatalassos de vímet, preciosos, i de tant en tant es feien refer perquè fossin més tous. Era la feina dels matalassers. Passaven per les cases i, a l’eixida o al terrat –si més no al mig de carrer– estenien a terra grans teles i a sobre hi desfeien els matalassos, en treien la llana i, amb un parell de vares flexibles i lleugeres, la batien, estovant-la, amb un soroll característic dels bastons i amb una habilitat, rapidesa i eficàcia admirables. Després tornaven la llana a les fundes i les recosien, retornant la forma al matalàs, que quedava tan tou com si fos nou.\nAl Balsareny dels meus vells records, aquest ofici el feia el Borrellas, l’amo de la botiga de roba i merceria, coneguda popularment com a cal Noranta-cinc, que llavors era a la cantonada del carrer de la Creu amb la plaça de l’Ajuntament. Quan el Borrellas va plegar, venien uns matalassers de Sallent. Avui aquest ofici ha desaparegut, almenys aquí. I els matalassos de llana, també.\nUn altre ofici era el d’espardenyer, que sovint era exercit, de temps antics, pels barbers. Si us hi fixeu, a la casa que fa cantonada entre la plaça de l’Ajuntament i el carrer del Trull, hi ha a la paret una pedra cantonera de més de tres segles que porta esculpits els símbols de barber i espardenyer. Allà hi havia hagut, sembla, els predecessors de ca l’Arep, barbers i espardenyers de llarga tradició.\nDel meu temps, l’espardenyer era el Josep Vendrell, amb establiment i barberia al carrer de la Creu, òbviament ca l’Espardenyer. Al seu taller es feien les espardenyes que tots portàvem, petits i grans, els dies de cada dia, estiu i hivern. Les sabates, si de cas, eren per als diumenges. L’espardenyer ensinistrava alguns nois a fer les soles de les espardenyes, de cànem o d’espart (i a afaitar, que aleshores n’hi havia molta, de feina) a canvi d’una mòdica retribució. Després ell les cosia. Eren espardenyes blanques, de lona; les de vetes negres eren per a l’estiu.\nRecordo que, amb l’arribada de la immigració del sud d’Espanya, un vell andalús ajudava el Vendrell. A l’estiu, treia el banquet de fer soles al carrer i treballava l’espart amb molta habilitat. Era el vell Illescas, avi d’un company meu d’escola que després va emigrar a altres terres. Avui, trobar unes espardenyes ja és difícil i cal anar a botigues de tipus ètnic a comprar-les, a preu d’or, com si fossin un record típic. Valga’m Déu, amb els pilots que n’he arribat a estripar!\nEls temps canvien i molts oficis antics no tornaran. Per això els recordo amb simpatia i, potser, una mica de nostàlgia. Ja sé que, per a mi, és inútil anar a la recerca del temps perdut.\nJordi Planes, març de 2012\nLes fotografies antigues no són de Balsareny. Les hem baixades d'internet per il·lustrar l'article (Nota dels editors)\nPublicat per CCB-Sarment a 6:12 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2012-03, De memòria


L'Arboç i Castellet acusen el Govern d'abandonar el territori i li reclamen un pla de xoc per impulsar la indústria - Penedès Econòmic l El diari econòmic online de la Vegueria Penedès\nL'Arboç i Castellet acusen el Govern d'abandonar el territori i li reclamen un pla de xoc per impulsar la indústria\nPublicat el Dijous, 10 Setembre 2020 11:12 | Imprimeix | Correu electrònic\nEls alcaldes de l'Arboç i Castellet i la Gornal viuen com "una gerra d'aigua freda" els recents anuncis de tancament de les fàbriques Saint Gobain Glass i Bosch, situades als seus pobles a menys de 8 km l'una de l'altra. La fi d'aquestes plantes suposa l'acomiadament de més de 400 veïns de la zona, tota una "ferida" que els alcaldes desitgen que no empitjori enmig de la crisi derivada de la covid-19. Joan Sans i Miguel Delgado lamenten la situació i acusen el Govern de tenir "abandonat" el Gran Penedès, mentre l'insten a crear un pla de xoc que impulsi la indústria. Remarquen que Saint-Gobain Glass i Bosch se'n van després de gairebé 50 anys als seus pobles, on han creat un fort "arrelament" en moltes famílies.\nEn declaracions a l'ACN, l'alcalde de l'Arboç, Joan Sans, explica que el municipi viu "amb tristor" la intenció de Saint-Gobain de tancar la divisió Glass i acomiadar 122 treballadors. "És molt dur", insisteix, tot recordant que la firma porta més de 47 anys al poble. Una trajectòria que ha comportat un vincle molt estret, ja que a la planta hi ha diversos casos de treballadors de dues i tres generacions d'una mateixa família."Saint-Gobain és el pilar principal de l'economia de l'Arboç i quasi de tota la comarca", diu Sans, que apunta que el tancament de la fàbrica Glass repercutirà directament a les arques municipals, que deixaran d'ingressar 250.000 euros anuals en concepte d'Impost d'Activitats Econòmiques (IAE).\nSans, que també és president del Consell Comarcal, confia que el Ministeri d'Indústria i els Departaments de Treball i Empresa de la Generalitat aconseguiran convèncer la direcció de Saint-Gobain per a què mantingui el forn de l'Arboç. Mentre la companyia justifica el tancament perquè assegura que s'ha esgotat la vida útil d'aquesta màquina, Sans sosté que un impuls econòmic per part de les administracions permetria renovar-la i allargar l'activitat de l'empresa "com a mínim 25 anys".\nA l'espera de com avancin les negociacions, Sans veu en l'anunci de Saint-Gobain un exemple de "l'abandonament" que ha patit el Gran Penedès, en especial la comarca del Baix Penedès, diu. "No se'ns ha tingut en compte en les inversions industrials que ha fet la Generalitat els últims anys", retreu a l'executiu català, a qui li exigeix un pla de xoc per impulsar el sector i evitar noves fugides. "Som la comarca amb més atur de Catalunya i els anuncis de Saint-Gobain i Bosch obren encara més una ferida que ara és molt difícil de tancar", remarca, tot recordant que a les dues fàbriques hi treballen veïns de diversos municipis d'un radi de pocs quilòmetres.\nL'alcalde de Castellet i la Gornal subscriu les mateixes queixes. "Sembla que el Gran Penedès no és la prioritat", diu Miguel Delgado, que creu que el tancament de les dues fàbriques és tot just l'inici d'una situació que anirà a més. Delgado recorda que Saint-Gobain Glass fabrica el vidre base per a l'automoció i Bosch distribueix motors per a neteja parabrises, i avisa: "el sector auxiliar de l'automòbil ha estat un actiu important a la comarca i, si això és l'avantsala del que vindrà, el Govern haurà de prendre mesures".\nEn aquest sentit, assegura que totes les administracions locals i comarcals ja s'estan organitzant per pressionar la Generalitat per tal que inverteixi a la zona "i plantegi alternatives". De fet, Delgado sosté que Bosch té suficient múscul empresarial arreu de l'estat espanyol per traslladar a la planta de Castellet alguna altra divisió i evitar així el tancament de la fàbrica situada al nucli de Sant Marçal, on es preveuen 300 acomiadaments.\n"La notícia ha estat una gerra d'aigua freda, perquè Robert Bosch porta quasi 50 anys al municipi i sempre ha estat una fàbrica amb un gran prestigi", lamenta Delgado. Explica que fa dos anys la direcció els va traslladar que passava per una "situació complicada" però sense plantejar un tancament a curt termini. "A més, l'empresa té uns índex de seguretat i de protecció social cap als treballadors que res ens feia pensar que acabés marxant", afegeix l'alcalde.\nDues fàbriques "arrelades" en nombroses famílies\nSans i Delgado coincideixen a assenyalar Saint-Gobain i Bosch com a dues fàbriques "pilars" de l'economia d'aquesta zona fronterera entre el Baix i l'Alt Penedès. Juntes sumen prop de 650 llocs de treball directes, dels quals ara en perillen més de 400 –Saint-Gobain preveu mantenir la divisió Sekurit a l'Arboç-. A part de compartir protagonisme industrial, també s'assimilen en "l'arrelament" que han creat en nombroses famílies de l'entorn, ja que són molts els casos de diverses generacions que han passat per una de les dues fàbriques.\nCom el cas de Josep Anton Llenas, membre del comitè d'empresa de Bosch, que assegura que porta 25 anys a la planta de Castellet després que el seu pare també en fos empleat. "I ara també hi treballa la meva germana. Tots tenim molts familiars treballant aquí i és una llàstima veure que tot es resolt amb un tancament", lamenta, i assegura que és una situació "injusta que no defineix la trajectòria de tots aquests anys".\nA banda de l'impacte transversal a nombroses famílies, el comitè d'empresa de Bosch subratlla que la mitjana d'edat dels treballadors dificultarà la recerca de feina un cop tanqui la fàbrica. "La retallada de personal dels últims anys, passant de 1.200 treballadors el 2003 a ser-ne 300 ara, fa que no tinguem una piràmide d'edat, sinó un trapezi: hi ha poca gent en edat jubilable i la majoria de la plantilla té entre 45 i 55 anys", explica el president del comitè, Carlos Teruel, que afirma que la situació és "dramàtica".\nUn escenari complex que també auguren els treballadors de Saint-Gobain. Entre els afectats consultats per l'ACN, es repeteix el temor a no poder trobar feina. "No sé si tindré dret a una pensió, així que potser m'he de convertir en un dels ocupes que ara hi ha arreu de la comarca", diu José Manuel, vicepresident del comitè d'empresa de Glass, que és a punt de fer 50 anys i en porta 11 a la companyia.\nUn company seu relata que porta 5 anys treballant a la fàbrica i recorda que se sentia satisfet per l'ascens que havia aconseguit durant aquest temps, fet que li feia preveure "que tindria feina tota la vida". Un cop anunciat el tancament de la planta, veu "difícil" trobar lloc en una altra empresa: "No estan les coses com per anar a picar portes". Aquest treballador –que demana preservar la identitat- augura que haurà d'acabar retallant la informació del seu currículum per excloure algunes titulacions "i poder trobar una feina bàsica, encara que sigui amb un sou baix".\nProp seu, Domingo Curado vaticina que serà "quasi impossible" trobar un nou lloc de treball. En el seu cas, fa 11 anys que és carretiller a Bergé, empresa subcontractada a la planta de l'Arboç, i recorda que l'impacte indirecte del tancament de la divisió Glass pot arribar a afectar 200 treballadors si es compten casos com el seu. "Jo ja tinc els fills criats, però ara venen els néts, i econòmicament serà molt complicat seguir endavant", lamenta.


Les obres al bloc 7 de Can Batlló per acollir l’EMAV ja s’acaben i només falta traslladar-hi el material audiovisual | EL3 - Portal de notícies de Sants-Montjuïc\nLes obres al bloc 7 de Can Batlló per acollir l’EMAV ja s’acaben i només falta traslladar-hi el material audiovisual\nTota la nau de més de 5.400 metres quadrats, que té la seva façana tocant a la Gran Via, ja està rehabilitada i només falta acabar de traslladar tot el material tecnològic i audiovisual per obrir portes aquest setembre, coincidint amb l'inici del nou curs. [[Vegeu reportatge fotogràfic]]\nLes obres de remodelació de l’edifici que a partir del curs vinent serà l’Escola de Mitjans Audiovisuals ja estan pràcticament enllestides. Tota la nau de més de 5.400 metres quadrats, que té la seva façana tocant a la Gran Via, ja està rehabilitada i només falta acabar de traslladar tot el material tecnològic i audiovisual per obrir portes aquest setembre i estrenar-se en el curs 2019/2020. Genís Boquet, director de l’escola, destaca que això suposa “arribar al final d’una llarga travessera sense instal·lacions pròpies, és un somni que es realitza després de molts anys demanant un espai concret”.\nL’EMAV complirà 50 anys el curs vinent i en feia prop de 15 que es reclamaven aquestes instal·lacions. “Vam tenir tres projectes importants, un d’ells prop de la plaça de les Glòries, a Roc Boronat al 22@, finalment però s’ha pogut consolidar aquesta oportunitat”, recorda Boquet. Aquestes noves instal·lacions permetran ampliar l’oferta educativa i augmentar els espais tècnics. Ara mateix hi ha 425 estudiants matriculats als cicles formatius de grau superior i en aquest nou espai del barri de la Bordeta se’n podran acollir més de 600.\n“Actualment l’edifici de Via Laietana no està ben insonoritzat, fins i tot se sent el metro quan estem gravant”, relata el director. Mentre que ara, en aquest nou espai, hi haurà un plató de televisió, locutoris de ràdio, un estudi de fotografia, un de maquillatge i vestuari, sales d’edició, els diferents despatxos per a reunions, aules de classe i una sala d’actes amb capacitat per a prop de 300 persones. A la part baixa hi haurà les aules, a l’altell de l’entresòl hi haurà les sales d’administració i al primer pis s’hi ubicaran els estudis i espais més tècnics. “Podrem treballar més, amb més alumnes i amb més comoditat”, celebra Boquet.\nLa fase d’obra ja ha finalitzat i ara s’han anat fent sessions informatives i de portes obertes per presentar l’espai. “Des d’ara fins el setembre es muntarà tot l’equipament audiovisual”, detalla el gerent del Districte de Sants-Montjuïc, Francesc Jiménez. I afegeix que “tot el conjunt de mobiliari més l’equipament puja fins a tres milions d’euros”. En el conjunt de l’obra s’han invertit més de dotze milions. Una construcció, en la qual, segons el gerent, “s’ha volgut preservar al màxim els elements bàsics de la nau de Can Batlló”.


10% de descompte en la teva estada a l’Hotel Port Ainé 2000***\nInici > Actualitat > Notícies > 10% de descompte en la teva estada a l’Hotel Port Ainé 2000***\nNova promoció d’estiu al Hotel Port Ainé 2000! Ara del 20 d’agost al 2 de setembre, l’Hotel Port Ainé 2000***, ofereix un 10% de descompte a tots els visitants. No t’ho perdis!\nSituat a 2000 metres d’alçada, enmig del Parc Natural de L’Alt Pirineu, l’Hotel Port Ainé 2000*** ofereix un allotjament amb les millors comoditats i els millors serveis, sense oblidar les privilegiades i espectaculars vistes del seu idíl·lic entorn.\nA l’estació de Port Ainé hi trobaràs activitats per a tota la família que et permetran conèixer l’entorn d’una manera diferent i entretinguda. L’Hotel Port Ainé 2000*** dóna l’oportunitat única de gaudir de tots els esports d’estiu sense necessitat d’agafar un remuntador o preocupar-te pel transport, a part de gaudir de la tranquil·litat i la bellesa de l’entorn natural, així com també del Parc Lúdic i d’aventura amb diverses activitats per a tots els públics.\nI pels amants de la muntanya... la Ruta descoberta del Parc Natural, sempre és una bona alternativa per conèixer l’entorn d’una manera diferent. És una activitats composta per dues rutes, accessibles per a persones amb diversos nivells, cosa que les fa molt atractives per a famílies amb nens o per gaudir amb un grup d’amics.\nTu també vols gaudir d’una estància inoblidable a l’Hotel Port Ainé? Aprofita la promoció i reserva ja! Recorda que són per a estades del 20 d’agost al 2 de setembre.\nEntra a: http://owl.li/PJg830ea66K i reserva la teva estada al Pallars!


Genial o pervers? - Plàstic. Genial o pervers, tu com ho veus?\nFotografia: Silvia Conde\nEl 15 de febrer de 2019 inauguràvem al Museu de la Vida Rural una exposició temporal sobre el plàstic, aquest fantàstic material que al llarg del segle XX es va anar imposant en la nostra vida quotidiana, primer a les ciutats i ràpidament també als pobles com l’Espluga de Francolí. Després de la Segona Guerra Mundial el plàstic va multiplicar els seus usos i la seva producció fins a esdevenir un material indispensable i erigir-se com a símbol de modernitat, color, lleugeresa i senzillesa.\nEl plàstic es deriva fonamentalment del petroli i compta amb una característica essencial: és pràcticament indestructible en moltes de les seves variants. Inconscients dels límits de la Terra, no ens hem preocupat suficientment ni de la primera ni de la segona qüestió. Avui en dia, però, la tendència cap al creixement il·limitat, juntament amb la infinita capacitat de l’ésser humà per superar tota restricció física es veu alterada davant els efectes inesperats de les accions realitzades en el passat. L’any 2018, els estudis científics demostraven, per primera vegada, la presència de plàstic en la femta humana i també les dimensions extraordinàries de les illes de plàstic als nostres mars i oceans. El petroli, d’altra banda, presenta símptomes evidents d’esgotament.\nPodem eliminar el plàstic de les nostres vides? Volem? Quines alternatives viables tenim? Quins materials utilitzàvem abans del plàstic? Podem tornar a utilitzar aquests materials cercant-ne la innovació? És necessari consumir tants productes als quals realment no donem cap valor? Aquestes i moltes altres preguntes sorgeixen i són presents a l’exposició. No les hem resolt al llarg d’aquests mesos, però tampoc era la nostra intenció. El que sí que volíem i hem aconseguit amb escreix és generar un espai de debat i reflexió sobre el tema que fos capaç d’acollir i contrastar totes les mirades, visions i opinions.\nEl 5 de gener de 2020 tancarem l’exposició al Museu de la Vida Rural. Ben aviat serà possible veure-la en altres equipaments museístics de Catalunya i de més enllà. Abans d’aquesta clausura, però, hi hem sumat dues grandíssimes aportacions que ens confirmen l’impacte i l’interès generat.\nD’una banda, els alumnes d’Arts Aplicades al Mur de l’Escola d’Art i Disseny de la Diputació de Tarragona, van elaborar un seguit d’instal·lacions artístiques efímeres en espais públics de l’Espluga de Francolí. A través de les seves obres, han reflexionat i plantejat qüestions sobre la incidència del plàstic a les nostres vides i, alhora, les han vinculat amb la riuada que va assolar el poble el passat mes d’octubre.\nAquest grup de nois i noies ha alterat la vida al poble interpel·lant els veïns i veïnes i proposant visions molt particulars sobre la sequera, la capa d’ozó, la contaminació de mars i oceans, la riuada del Francolí o la taula de Nadal. Comptar amb la implicació d’aquests joves, formar-nos amb ells i amb l’artista Ivana Larrosa en ecoart i debatre sobre el potencial dels llenguatges artístics per ampliar mirades ha estat un plaer i un regal.\nD’altra banda, el 23 de desembre inauguràvem al Museu de la Vida Rural una segona aportació, en aquest cas, obra dels alumnes de la ZER Conca de Barberà, que van produir una mostra a partir de la seva vista a l’exposició “Plàstic”. És impressionant veure la seva capacitat de comprendre la dimensió de la problemàtica, així com la seva mirada crítica, que un gran equip docent s’encarrega d’acompanyar. L’exposició dels seus treballs a la sala Maria Font del Museu de la Vida Rural, que també es podrà veure fins al 5 de gener, ens permetrà copsar la veu de les noves generacions, a més d’establir una conversa urgent i necessària sobre les formes culturals amb les quals entenem la vida, sovint massa desvinculada de la natura i altres elements essencials.


L'Ajuntament avala l'informe de l'AMB que denunciava irregularitats a l'empresa mixta de l'aigua\nBarcelona confirma que no tenien cap títol per prestar el servei\n4 min. Barcelona 06/06/2018 17:31\n651x366 Una canonada d'aigua a Barcelona / ACN Una canonada d'aigua a Barcelona / ACN\nL'Ajuntament de Barcelona avala l'informe crític fet per l'Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB) sobre l'empresa mixta que es va formar l'any 2012 per subministrar aigua als municipis de l'AMB. La nova empresa està participada en un 70% per Agbar, en un 15% per La Caixa i en un 15% més per AMB mateixa. Ja hi ha una sentència del març del 2016, que no és ferma perquè està recorreguda, que anul·la la constitució d'aquesta empresa perquè considera que no hi va haver un procés de concurrència pública en la seva creació, i posa en relleu la manca de fiabilitat de les valoracions econòmiques fetes, així com la inexistència d’un títol habilitant de la SGAB per a fer el subministrament domiciliari.\nEl consell metropolità de l'Àrea Metropolitana de Barcelona del 26 d'abril del 2016 (quan ja hi havia un nou govern a l'administració pública) va encarregar una auditoria sobre el patrimoni existent a la xarxa d'abastament domiciliari d'aigua potable (des dels dipòsits municipals fins a les aixetes dels habitatges) per determinar quin era el valor econòmic del patrimoni aportat per la SGAB en el moment de constitució de l'empresa mixta metropolitana. Les conclusions van detectar que el valor dels actius afectes al servei d'abastament domiciliari és molt inferior a la valoració feta respecte a l'aportació de la SGAB per la constitució de la nova empresa. L'informe destaca que si bé l'aportació de la SGAB es va valorar en 476 milions d'euros, aquesta xifra es redueix a 130 milions d'euros després de fer la valoració del conjunt d'actius afectes al servei d'abastament domiciliari. Dins d'aquest diferencial de 346 milions d'euros es computen 116 milions d'euros que responen a actius de l'abastament d'aigua en alta, que no és competència de l'AMB, i per tant no poden formar part del servei metropolità del cicle de l'aigua.\nEl regidor de Presidència, Aigua i Energia, Eloi Badia, ha destacat que "els informes municipals confirmen que no es van defensar els interessos públics i de la ciutadania en tot el procés de creació de l'empresa mixta del cicle de l'aigua".\n'L'Ajuntament de Barcelona i la resta d'ajuntaments metropolitans han rebut la sol·licitud de l'AMB de validar i contextualitzar a cada municipi aquest estudi sobre la valoració dels actius afectes al servei d’abastament d'aigua potable en el moment de constitució de l'empresa mixta. L'Ajuntament de Barcelona, segons ha informat a través d'un comunicat, considera correcta la metodologia que va seguir l'AMB a l'hora de fer la valoració dels actius corresponents a la xarxa d'abastament domiciliari afecte a la prestació del servei del cicle de l'aigua metropolità aportats per la SGAB el dia de creació de l'empresa mixta metropolitana del cicle de l'aigua.\nTot i que la xarxa d'aigua en l'àmbit de la ciutat de Barcelona, en el moment de creació de l'empresa mixta, tenia una longitud total de 1.922 km, només quedaven 477 km de canonades d'abastament domiciliar pendents d'amortitzar, encara que fos parcialment.\nAplicant la mateixa metodologia de valoració de l'AMB s'obté que el valor de mercat de la xarxa que la SGAB deia que tenia en aquell moment corresponent al municipi de Barcelona, considerant tots els elements que la componen, era de 40.991.876 euros.\nAra l'Ajuntament de Barcelona està analitzant la part de la xarxa d'abastament que seria de la seva plena titularitat, per a registrar-la al seu patrimoni.\nSense títol habilitant per a la prestació del servei\nL'Ajuntament de Barcelona, a través dels seus serveis jurídics, ha fet un informe analitzant i corroborant la inexistència d'un contracte o títol habilitant per al subministrament d'aigua domiciliari a Barcelona, tal com asseveren les sentències del TSJC del març del 2016.\nAbans de la creació de l'empresa mixta l'any 2012, d'acord amb les sentències del TSJC i amb la informació municipal que consta, la SGAB estava prestant el servei d'abastament domiciliari a una part important dels municipis metropolitans, entre els quals Barcelona, sense títol habilitant segons l'Ajuntament, a precari, perquè ni l'administració municipal ni la metropolitana no havien atorgat mai la gestió del servei d'abastament domiciliari.


La ineficiència de l’actual sistema judicial només permet recuperar el 21,8% de l’import de les sentències executades | Sala de Premsa | Cambra de Comerç de Barcelona\nBarcelona, 12 de gener de 2018.- La Cambra de Comerç de Barcelona i el grup de recerca AQR-Lab de la Universitat de Barcelona, han analitzat per primera vegada l’impacte econòmic de les ineficiències que té l’actual sistema d’execució de sentències judicials al nostre país i, a partir d’una comparativa de països, realitzen propostes de millora.\nInforme Execucions Sentencies.pdf\nNP Estudi impacte econòmic sentències judicials.pdf\nLa Cambra preveu que el PIB català creixerà el 0,2% el 2014\nL’estimació per al 2013 és d’un descens del -1,2%, pràcticament com el 2012.\nLa Cambra de Comerç de Barcelona rebaixa notablement les previsions de l'economia catalana.


L'avís de la policia sobre el DNI: Segueix el seu consell i t'estalviaràs un maldecap\nÉs molt important tenir en compte l'advertència de la Policia\nper Alejandro Cañete 01/06/2021 14:55h\nNo és la primera vegada que el Cos Nacional de Policia utilitza les seves xarxes socials per fer-nos arribar un avís que és realment molt important per a qualsevol espanyol. I és que no són poques les vegades en què la Policia Nacional acaba fent una publicació que és de gran utilitat, sobretot a través del seu compte oficial de Twitter.\nAixí, en les últimes hores, han tornat a publicar un tuit que sens dubte recull un consell i un avís molt important durant els dies que s'aproximen. I és que cada vegada estan més a prop les vacances d'estiu per a la majoria d'espanyols, i aquestes es podrien fer malbé o veure compromeses si no fem un gest tan senzill com comprovar si tenim el DNI caducat o no.\nCal recordar que segueix sent imprescindible presentar el DNI a la recepció d'un hotel quan confirmem la nostra reserva i agafar les nostres habitacions. Però no només això és necessari, sinó que també molt més còmode que haver de fer-nos el passaport, per agafar un vol, sobretot si és dins d'Espanya o de la Unió Europea, on segurament passaran els dies de vacances la majoria d'espanyols aquest pròxim estiu.\nÉs per aquest motiu que el CNP ha volgut recordar a través del seu compte oficial de Twitter la importància de tenir el DNI al dia. «Segur que ja tens programat aquest viatge tan anhelat per a l'estiu 2021. Que no t'ho faci malbé la data de caducitat del teu DNI», escrivia a més d'insistir en com és de fàcil evitar tenir un problema amb aquest document.\nInsisteixen que cal comprovar si la data de DNI mostra que aquest encara està vigent i que, per tant, no ha caducat. Només cal mirar sota d'on posa «validesa» en el nostre document nacional d'identitat, però, aquest no ha estat l'únic consell que ha donat la policia. A més, per a aquells que realment ja hagin comprovat que l'hi ha caducat o que la data en què va caducar és a tocar, recorden que poden demanar cita per renovar el DNI de manera molt senzilla a través d'internet. Així, serà una manera d'assegurar-se poder passar unes vacances sense emportar-se cap ensurt.\nSeguro que ya tienes programado ese #viaje tan ansiado 🌍 ⛵🪂✈🚇🚗 para el #Verano2021\n⚠ Que no te lo estropee la fecha de caducidad de tu DNI ⚠\n👉 Pide cita en https://t.co/xtqsN4x41e\n👉 Y... renuévalo a tiempo para disfurtar de tus #vacaciones pic.twitter.com/T8tK9EHwgb\n— Policía Nacional (@policia) May 30, 2021\nNo és la primera alerta de la Policia sobre el DNI\nPerò com diem, sol ser habitual que la Policia Nacional utilitzi les seves xarxes socials per informar-nos sobre tota mena d'assumptes importants, per tant, no és la primera vegada que fa un recordatori que té al DNI de rerefons. És per això que fa un temps va voler aclarir si un correu electrònic que s'estava rebent sobre el DNI no era una mentida, en concret, es parlava d'un missatge que arribava amb l'assumpte Notificació Direcció General de la Policia i des de la direcció notificaciones@policia.es, així doncs, era totalment oficial.\n«Has rebut un correu electrònic com aquest i no saps si desconfiar? És real, es tracta d'un avís per renovar els #certificados del teu DNI», explicava la policia al seu compte de Twitter. Recordaven, per tant, que no hi ha problemes per obrir aquest correu electrònic si ho rebem a la nostra bústia.\nNo obstant això, cal recordar que dur a terme la renovació d'aquests certificats no és obligatori com tenir en vigència el DNI, però si és que és recomanable, a més de gratuït. Per fer-ho, només cal adreçar-se als punts d'actualització de DNIe 3.0 que estan a les oficines d'expedició de DNI i passaport. Llavors només cal apropar el xip del DNI a la màquina, introduir el PIN que no faciliten amb el DNI electrònic i prémer acceptar.\nPer fer-se'n creus: El metge Javier Cantón avisa d'una possible 'Covid-30'\nConsells Twitter Policia Nacional


Kao Street | Gastronosfera\nInici > Restaurants > Kao Street\nAsiática. Kao Street.\nCarrer del Bisbe Sivilla, 50, Barcelona.\nKao Street: autèntic menjar xinès de carrer\nSilvia Alberich 27/04/2021\nEl local ofereix entrants i plats calents per emportar, elaborats de manera tradicional i fusionats amb productes autòctons\nQuan entres a Kao Street et submergeixes en un univers gastronòmic i avantguardista. El local, d'inspiració novaiorquesa, fusiona la moda, la cultura i l'art xinès amb la millor cuina del país. Samarretes, revistes i llibres d'arquitectura, pintura i gastronomia decoren l'espai. "Volem mostrar a la gent el poder del menjar xinès al carrer", explica Meilan Kao, directora creativa de Kao Street i també de Shanghai i Kao, els altres dos restaurants del grup.\nL'autèntic menjar xinès de carrer és l'essència d'aquest exquisit local de la zona alta de Barcelona, que va obrir les portes el desembre de 2019, poc abans de la pandèmia. Kao Street ofereix una àmplia varietat de dim sums (entrants) i plats calents per emportar i poder-los degustar al carrer, com fan a la Xina, o a casa. Les cotnes de gambes, els rotllets de primavera, els hakaos de gambes (dumplings xinesos tradicionals) i el jiaozi de porc amb tòfona (una espècie de ravioli molt popular) són alguns dels dim sums que preparen al local, seguint la recepta tradicional.\nA Kao Street també elaboren wonton de carn i gambes, un aperitiu molt clàssic a la Xina. Ve acompanyat d'una salsa agredolça on es pot mullar aquesta massa cruixent. El resultat és sublim. Els rotllets vietnamites, també coneguts com a nems, tampoc falten entre els aperitius més demandats. Aquests rotllets de pasta d'arròs, farcits de fideus de soia, pastanaga i una mica de llom, vénen acompanyats d'unes fulles d'enciam trocadero amb menta fresca. Per a gaudir-los al màxim, enrotllem els nems amb una fulla d'enciam, afegim una mica de salsa de soia i vinagreta i fem un wrap.\nArrossos, noodles i ànec Pequín\nAquests deliciosos aperitius donen pas a plats tan típics de la gastronomia xinesa com l'arròs, els noodles, l'ànec i el pollastre cruixent. Quant als arrossos, preparen racions molt generoses de l'arròs cantonès, que inclou truita i verdures variades, una opció que captiva vegetarians -i als qui no ho són-. L'arròs tres delícies, a base de pèsols, pastanaga, blat de moro, ceba i gambes tampoc falta entre les seves propostes.\nEls noodles són un altre dels plats típics d'aquest genuí local. Serveixen tres tipus diferents: els Kao Street, a base de fideus Udon amb verduretes; els yeye, elaborats amb fideus i salsa Yakisoba i verdures, i els Papa Kao, la versió take away dels famosos fideus de Shangai. Els noodles Papa Kao, que fusionen la tradició xinesa amb ingredients autòctons de primera qualitat, inclouen fideus de pasta fresca, saltats amb verdures, ou escalfat i compota de tòfona. Una mescla explosiva de sabors i textures per a paladars sibarites.\nTotes aquestes especialitats són un preàmbul que dona pas al plat estrella de Kao Street, l'ànec Pequín. Serveixen mig ànec amb oblies de blat, cogombre i ceba tendra i amb salsa Hoisin, a base de pruna i mongetes vermelles, acompanyades de ceba cruixent. Preparar-les és senzill i entretingut: sobre l'oblia, col·loquem un parell de tires d'ànec, una mica de cogombre i ceba tendra trossejada, afegim una culleradeta de salsa Hoisin, un grapat de ceba cruixent i enrotllem. Ja podem donar el primer mos a aquesta delícia i pensar en el següent rotllet d'ànec.\nCom a plats calents, aquest local de take away i delivery també serveix especialitats com pollastre, vedella amb ceba tendra i gingebre, llagostins amb bambú i albergínies xineses amb sweet chili i arròs.\nShanghai i Kao, els altres dos restaurants\nAl costat de Kao Street es troba Shanghai, un emblemàtic i elegant restaurant que fa 45 anys que és en actiu. És el vaixell almirall del grup Kao, un temple gastronòmic ampli, còmode i luxós, ambientat amb jazz i música clàssica. En aquest bistró serveixen plats típics de la gastronomia xinesa amb noves interpretacions, una fusió d'etiqueta per a un local d'allò més sibarita.\nAl costat de Shanghai està Kao, un dim sum club, "un restaurant informal, modern i dinàmic", defineix Meilan Kao. Aquest restaurant, que fa 7 anys que és en marxa, no serveix primers ni segons plats, sinó tapes com dumplings fets a mà (cruixents, bullits i al vapor), amanides i platerets calents. Especialitats xineses en un ambient distès i agradable.\nCarrer de Sant Rafael, 24, Barcelona


TINACloud ara inclou un potent motor de simulació digital VHDL. Qualsevol circuit digital de TINACloud es pot convertir automàticament en un codi VHDL i analitzat com a disseny VHDL. A més, podeu analitzar l'àmplia gamma de maquinari disponible a VHDL i definir els vostres propis components digitals i el vostre maquinari a VHDL. El gran avantatge de VHDL no és només que sigui una norma IEEE, sinó que també es pugui realitzar automàticament en dispositius lògics programables com ara FPGA i CPLDs.\nTINACloud pot generar un codi VHDL sintetitzable juntament amb el fitxer UCF corresponent si la casella Generar codi sintetitzable està configurada al menú Anàlisi / Opcions. Podeu desar els fitxers VHD i UCF creats amb l’ordre "Create VHD & UCF File" al menú T&M. Podeu llegir aquests fitxers amb la utilitat gratuïta Webpack de Xilinx, generar el fitxer de flux de bits que descriu la implementació del disseny i després carregar-lo als xips FPGA de Xilinx.\nExecuteu la simulació en línia amb TINACloud fent clic a la imatge\nSi feu clic al bloc "Comptador" i a la línia HDL premeu el botó ... podeu veure el codi VHDL que defineix el comptador\nbiblioteca ieee; utilitzar ieee.std_logic_1164.all; utilitzar ieee.std_logic_arith.all; -------------------------------------------------- - El comptador ENTITY és port (rellotge: en std_logic; clar: en std_logic; QA, QB, QC, QD: out std_logic); Comptador END; -------------------------------------------------- - ARQUITECTURA behv of counter és senyal Pre_Q: unsigned (3 downto 0); BEGIN: la descripció del comportament del procés del comptador (rellotge, clar) comença si és clar = '1' llavors Pre_Q <= "0000"; elsif (clock = '1' i clock'event) i QA <= Pre_Q (0); QB <= Pre_Q (1); QC <= Pre_Q (2); QD <= Pre_Q (3); Pre_Q <= Pre_Q + 1; final si; procés final; END behv;\nAra, la simulació VHDL d’Anàlisi / Digital dóna el següent diagrama:


Publicat 17/01/2020 17:06CET\nPALMA, 17 gen. (EUROPA PRESS) -\nEl conseller ha explicat que el decret és de "caràcter immediat" i, per això, l'aplicació està prevista que sigui efectiva a partir de la Setmana Santa. Tindrà una vigència de cinc anys i ha avançat que no es descarta que, en un futur, s'ampliï a altres zones de l'arxipèlag.\nPer evitar el turisme de borratxera, el decret inclou prohibir la publicitat que tingui l'objectiu d'incentivar el consum d'alcohol en establiments turístics, així com les barres lliures, 'happy hours' o similars. Així mateix, els comerços no podran vendre'n a partir de les 21.30 hores.\nEn relació amb el 'balconing', Negueruela ha explicat que queden prohibides "les pràctiques perilloses per a la vida o la integritat física" de les persones i no només en l'àmbit territorial de la norma. Per això, qui dugui a terme aquestes pràctiques serà expulsat immediatament de l'establiment.\nTambé queden prohibides les excursions etíliques ('pubcrawling'), a més de fer-ne publicitat, organitzar-les i vendre-les per "evitar recorreguts alcohòlics" a les zones que s'han esmentat. Les festes a les embarcacions, per la seva banda, tampoc no poden publicitar-se i queda suspesa la concessió de noves llicències.


El Sevilla guanya el Campionat Nacional de futbol mèdic - Col·legi Oficial de Metges de Tarragona\nEl Sevilla guanya el Campionat Nacional de futbol mèdic\n15 equips d’arreu de l’Estat es van donar cita a la Capital de la Costa Daurada per disputar aquest trofeu. El Sevilla va ser el guanyador després de derrotar al Barcelona en la tanda de penals per 2 a 3.\nLa 27a edició del Campionat Nacional de futbol mèdic ja té flamant campió. El Sevilla es va alçar amb el trofeu després de disputar la final contra el Barcelona. El partit va finalitzar amb empat a 1 i tot es va resoldre des dels 11 metres. L’eficàcia del porter del Sevilla, amb dues aturades magistrals, va ser cabdal per imposar-se als catalans amb un resultat final de 2 a 3.\nEl partit per a la tercera posició va disputar-se entre l’equip de Tarragona i el MediCadi. Tot i jugar a casa, el COMT no va poder fer res per imposar-se als gaditans i va caure per 3 gols a 0. El cinquè i el sisè classificats van ser el Múrcia i el Mallorca respectivament.\nL’entrega dels trofeus es va dur a terme durant el sopar de clausura de l’acte, que es va celebrar dissabte vespre al Club Nàutic de Salou.\nEl campionat Nacional de futbol mèdic va congregar a 400 metges futbolistes i es consolida com la cita futbolística de l’any en l’àmbit mèdic. En aquesta edició va portar a Salou una quinzena d’equips vinguts d’arreu de l’Estat.\nL’any vinent el Campionat Nacional de futbol se celebrarà a León i, des de l’organització, esperen superar les xifres assolides en aquesta edició.\nDarrera actualització el 30 Mai 2019


bloGuejat: Ressenya: Tot és al teu cap\nla temàtica és interessant, sobre tot perquè totes aquelles persones que desconeixem el funcionament d'aquestes malalties, podem fer-nos una idea del poder de la ment...\nPinta bé, però com t'ho fas per no pensar que a tu et passen totes les coses que descriu al llibre?\nXeXu, no és llibre per hipocondríacs! :)\nL'he llegit i m'ha agradat molt!\nMe n'alegro, Lluís!


3 notebooks clau al meu Evernote | David Torné\nPublicat perDavid Torné\t 15/09/2011 15/09/2011 Deixa un comentari a 3 notebooks clau al meu Evernote\nUn altre post per deixar entreveure una mica més la meva forma de treballar amb Evernote. La meva idea inicial era redactar un post amb una llista de notebooks imprescindibles que hauries de tenir i usar en el teu compte. Una idea massa tòpica que he acabat reconduint a un article sobre com aconsegueixo valor afegit creant notebooks que solucionen problemes de la meva rutina diària, o que s’integren amb funcionalitats externes. Quelcom que tots vosaltres podreu implementar sense cap mena d’esforç. Idees bastant obvies però que fa falta caure-hi i possar-les en marxa per comprovar la seva plusvalua productiva.\nPer a les teves lectures\nJo gestiono els meus feeds amb Google Reader, el qual em permet administrar un 95% de les meves lectures electròniques setmanals. Llegir i eliminar de la llista de pendents, aquesta és la mecànica. Navegant per la jungla de la web molts cops em trobo articles interessants que vull llegir amb més calma, o algun post que m’impacta i que vull guardar per recuperar-lo quan sigui… En aquest cas m’acompanyen dues eines imprescindibles:\nEl web clipper d’evernote. Em permet guardar la pàgina sencera o nomes el article. Un simple plug-in al meu navegador.\nInstantpaper. Una d’aquelles utilitats per llegir després. Permet configurar el teu compte d’evernote per a que cada cop que marquis un article en rebis copia al teu notebook per defecte.\nConfiguració del compte d’Evernote a InstantPaper\nPrefereixo capturar el text i llegir-lo sense entrar a la web. Ja sabeu que passa quan entrem a la WWW, ens comença a picar el cuquet i acabem entrant a pàgines que mai haguéssim cregut que visitaríem : )\nPer tot allò que guardes i que no uses habitualment\nSoc despistat i un dels meus grans problemes sempre ha sigut la misteriosa desaparició d’eines i complements d’ús poc habitual. Presencies estranyes? Poltergueist? ‘Amigos de lo ajeno’? No, mala memòria, un caràcter dispers i la falta d’un sistema per recordar on he ubicat els meus trastos.\nDes de que utilitzo Evernote he guanyat confiança per gestionar el meu flux de treball i no oblidar els meus compromisos, així que vaig decidir inspirar-me en conceptes usats per implementar el meu sistema gtd en aquesta aplicació per crear una llista de referència on enumerar i descriure la ubicació d’elements que utilitzo de forma poc habitual. Un Notebook amb notes que duen el nom del objecte per títol i la descripció de la ubicació – en alguns casos una foto – i poca cosa més.\nPerquè això funcioni de veritat he tingut que reduir les ubicacions dedicades a ordenar els meus objectes, concentrant-los en 3 o 4 emplaçaments diferents. Estem parlant de llibres, petites eines, manuals d’instruccions… res molt voluminós. L’altre punt que fa operatiu el sistema és crear l’habit de registrar amb una nota la ubicació dels elements, i de modificar-la si canvia la localització. Encara hi estic treballant, però funciona força bé.\nUna evolució de la llista anterior. La utilitzo per ubicar llocs sobre un mapa, quelcom molt útil per preparar viatges, per tant no es tracta d’una llista estable (a diferencia de les anteriors). Evernote te una opció per definir la latitud i la longitud en cada nota. La meva idea original era establir aquesta parametrització gracies a Google Maps, però he variat la idea. Us ho explico:\nDefinir posició a Evernote: Entro en Google Maps i activo la extensió Mostrar marcador longitud – latitud que trobareu a l’apartat Labs. Especifico la ubicació que vull recordar i amb un clic (boto dret) sobre el punt exacte, i marco la opció Visualitzar marcador Longitud – Latitud, les dades del qual copio a la propietat ubicació de la nota a Evernote.\nEnviar Mapa a Evernote: Escullo la ubicació i clico (boto esquerre) sobre el marcador que indica el lloc exacte. La xinxeta de color vermell. En el menú Ver más tenim la opció enviar, la qual permet enviar el fragment del mapa a un email, en el nostre cas la nostra adreça d’Evernote amb domini @m.evernote.com.\nEnviant el mapa per correu desde Google Maps\nEm decanto per la segona opció, molt més visual. Crea una nota amb el mapa mentre que la primera opció, al fer clic a la ubicació obre el navegador per marcar la posició amb Google maps. Per cert, hi ha hagut cops que desprès de guardar la ubicació a Evernote, al clicar-la no m’ha ubicat la posició en el mateix emplaçament del mapa (failure?).\nComenteu el post amb exemples similars que hagueu implementat dins del vostre Evernote. Les obvietats no ho son tant per al que les ha passat per alt. Una idea, un detall de la forma de treballar pot marcar la diferencia per a una altra persona. Pensa en 2.0 i comenta el post.\nPer més aventures productives, segueix-me a twitter @davidtorne\nPublicat perDavid Torné 15/09/2011 15/09/2011 Publicat enEvernoteEtiquetes: Com utilitzar Evernote, Notebooks


(S'ha redirigit des de: Parc i Reserva Nacionals del Llac Clark)\nEl Llac Clark\nAlaska, Borough de Lake and Peninsula, Borough de Kenai Peninsula, Área censal de Bethel i Borough de Matanuska-Susitna\n60° 58′ N, 153° 25′ O / 60.967°N,153.417°O / 60.967; -153.417Coord.: 60° 58′ N, 153° 25′ O / 60.967°N,153.417°O / 60.967; -153.417\nRecuperació lingüística al Llac Clark[modifica]\n↑ 2,0 2,1 «Alaska National Interest Lands Conservation Act». Fish and Wildlife Service. [Consulta: 3 març 2012].\nExploring the Sublime in Lake Clark National Park\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Parc_i_Reserva_Nacional_del_Llac_Clark&oldid=17021679»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 27 maig 2016 a les 01:12.


Wikiloc - ruta LA BISBAL D'EMPORDÀ - PUIG DE FORQUES - SANT POL - la Bisbal d'Empordà, Catalunya (España)- GPS track\nsenderisme (Rutes senderisme a Espanya → Catalunya → la Bisbal d'Empordà )\nLA BISBAL D'EMPORDÀ - PUIG DE FORQUES - SANT POL\n5.350 612 643\nPassejada per les Gavarres en la zona més propera a la Bisbal amb vistes al massís de Montgrí, les Medes i al fons el Pirineu amb el Canigó, però tapat per una espessa massa de núvols del trop.\nAparquem a la Bisbal i aprofitant que no hi ha escola ho fem a un petit aparcament davant de l'escola Empordanet. Pugem per l'avinguda de Sant Francesc i agafem el primer trencall a mà dreta. Al cap de poc metres i sobre cal Quinto passem pel costat d'una gran olivera molt antiga i una mica malmesa.\nSeguim per la pista més fressada fins que veiem que el fressat segueix per un trencall a la nostra esquerra i que agafem fins el proper trencall ara a la nostra dreta. Fem un bon grapat de metres fins que un revolt a la esquerra en planta davant d'un roure monumental i per tant de grans dimensions.\nA partir d'aquest punt no hi ha marques ni possibilitats de descriure l'itinerari i per tant és necessari poder disposar de GPS i seguir el track. De fet hem d'anar sempre de dret fins que en una pista travessera per on passa el GR92 hi hem d'agafar la direcció a la nostra esquerra per pujar fins al coll de Puig de Forques.\nEn el coll surt un corriol a la nostra esquerra que en trovar-ne un travesser girem ara a la dreta que ens du primer a un turó amb vites a la Bisbal i més enllà en trovar una pista les vistes són ara sobre el Massís del Montgrí. A nosaltres la manca de temps no ens permet d'arribar al Puig de les Forques que és poc més enllà.\nRetornem al GR fins a un punt on un poste indicador marque diverses direccions. En el nostre cas no anem en direcció a Sant Pol (30 minuts) sinó que anem en direcció contrària per tal d'entrar a Sant Pol pel Sud i estalviar-nos d'haver de repetir un tros de camí.\nAixò ens porta a travessar la Serra del Solell de l'Anguila per un coll després d'haver travessat un rierol que tot i la secada porta una mica d'aigua i pujar per un corriol una mica dret. Des del coll davallem suaument cap a Sant Pol per una pista.\nUn cop visitat Sant Pol sortim en direcció nord i sempre a la dreta passem pel davant de diversos masos. Ara ens cal estar atents perquè després de mig quilòmetre de la pista en surt a la n ostra esquerra un corriol que a part de fer drecera ens permetrà visitar el pou de glaç i la font de can Salomó.\nDesprés de visitar el pou ara sempre en direcció a la Bisbal seguim per diverses pistes i corriols fins a retrobar la pista seguida a l'anada i ens pocs metres tornar al punt on tenim aparcat l cotxe.\nEl massis de Montgri\nVista de la Bisbal.\nSant Pol, àbssis.\nSant Pol. Façana església.\nFont d'en Salomó.\nHola, ha trobat interessant aquesta ruta LA BISBAL D'EMPORDÀ - PUIG DE FORQUES - SANT POL https://ca.wikiloc.com/rutes-senderisme/la-bisbal-demporda-puig-de-forques-sant-pol-21717854 Salutacions, Wikiloc - Rutes del Món


Ciència i aliments\nPàgina d'inici\tAgenda\tAgenda de l'Institut d'Estudis Ilerdencs\tCiència i aliments\tCine-ull: 'Érase una vez en Anatolia' 'La rateta' al teatre d'Aitona Gratuïta\nCiència i aliments 30 d'octubre de 2014\nEn una terra com Lleida, on la indústria del sector de l'alimentació és tan important i les tècniques d'innovació cada cop són més avançades, l'Institut d'Estudis Ilerdencs impulsa un cicle de conferències que tindran lloc a la ciutat de Lleida durant els mesos d'octubre i novembre i en les quals es divulgarà el coneixement al voltant d'aquestes noves tècniques i els seus beneficis per a la salut del nostre organisme. Les conferències aniran a càrrec de científics i d'investigadors de la tecnologia dels aliments. El cicle consta de quatre xerrades repartides de la següent manera:\n30 d'octubre. 'Innovació a la indústria alimentària', a càrrec de Narcís Grèbol, coordinador d'Innovació Tecnològica de l'Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries (IRTA). A les 12.30 h a la sala de Graus de l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Agrària de Lleida (ETSEA).\n30 d'octubre. 'Dieta mediterránea y salud cardiovascular', a càrrec de Maria Isabel Covas, del Grup de Risc Cardiovascular i Nutrició. A les 18.30 h a la Sala Montsuar de l'IEI.\n6 de novembre. 'Micotoxinas en alimentos: cuando los mohos se convierten en nuestros enemigos', a càrrec d'Antonio J. Ramos, catedràtic en Tecnologia d'Aliments. A les 18.30 h a la Sala Montsuar de l'IEI.\n20 de novembre. 'Nuevas tecnologías de envase para conservar mejor los alimentos', a càrrec de Cristina Nerín, catedràtica de Química Analítica. A les 12.30 h a la Sala de Graus de l'ETSEA.\nHora: 12.30 i 18.30 h. ETSEA i Institut d'Estudis Ilerdencs


PP-A advierte de que muchos ayuntamientos tienen que elegir entre acogerse al decreto contra exclusión o pagar nóminas | Teinteresa\nPP-A advierte de que muchos ayuntamientos tienen que elegir entre acogerse al decreto contra exclusión o pagar nóminas\nEn rueda de prensa, junto al diputado del PP-A Alberto Fernández, López ha criticado que el Gobierno andaluz haya creado una norma para luchar contra la exclusión social «y que sean los ayuntamientos quienes tengan que adelantar el dinero, cuando éstos atraviesan una situación insostenible que hace que les cueste llegar a final de mes».\nLa dirigente »popular», que ha calificado el decreto contra la exclusión social como «un batiburrillo de incumplimientos» de la Junta de Andalucía en los últimos años, ha considerado que la única intención del Gobierno andaluz con esta medida es «crear una campaña publicitaria».\nTras insistir en que la única alternativa que tienen los ayuntamientos para adelantar dinero para las contrataciones del plan de acción social de la Junta es «no pagar las nóminas», López ha asegurado que se están «sembrando muchas dudas» entre los trabajadores de los ayuntamientos en relación a este asunto.\nPor último, ha destacado que los 120 millones que la Junta anunció para este plan «se han quedado finalmente en 76 millones», una reducción considerable «para una comunidad que es la que tiene la mayor tasa de desempleo», ha añadido.


14 | juliol | 2009 | L’home dibuixat\nAvui.cat: quin desastre!\n14 juliol 2009 — Classificat com a: Calaix de sastre Reconec que el títol de l'entrada està fet a posta… a veure si algú de l'Avui el llegeix i fa alguna cosa! Des de fa gairebé un mes, els RSS del diari no s'actualitzen. Els diversos RSS no mostren cap notícia posterior al 18 de juny.\nHe mirat com es podia contactar amb el diari per notificar-los aquest problema (encara que em sembla al·lucinant que un diari no tingui el servei de RSS operatiu en un mes i ningú se n'hagi adonat). No he trobat al forma de fer-ho:\nL'enllaç "Dades del Diari" dóna un error de pàgina no trobada.\nA la pàgina de crèdits es dóna l'adreça de correu electrònic, servei_al_lector@avui.cat que, com us podeu imaginar no existeix.\nActualització 27–07: Avui he vist que els RSS del diari ja tornen a funcionar.\nWikipedia per a telèfons mòbils\n14 juliol 2009 — Classificat com a: Internet, Telèfons mòbils Wikipèdia per a telèfons mòbils\nDisponible una versió per a telèfons mòbils de la Wikipedia, a http://m.wikipedia.org. En connectar des d'un telèfon mòbil em redirecciona a http://es.m.wikipedia.org; també funciona la versió anglesa (http://en.m.wikipedia.org) però no hi ha versió en català.\nCom podeu veure a la captura de pantalla, l'aspecte amb l'Internet Explorer del Windows Mobile no és massa bo.\nActualització: veig que ja fa un mes que està disponible… però no l'he trobada fins avui Els gats ens controlen\n14 juliol 2009 — Classificat com a: Ciència [Yahoo News!] Cats Do Control Humans, Study Finds. Hi ha fins i tot un treball publicat en una revista científica, Current Biology, The cry embedded within the purr.\nEn aquest informe analitzem la manera en què els gats domèstics fan un subtil ús d'una de les seves més característiques vocalitzacions –el ronc– per sol·licitar el menjar dels seus hostes humans, aprofitant-se, pel que sembla dels prejudicis sensorials que els éssers humans tenim com senyals d’atenció.\nQuan els éssers humans escolten enregistraments de roncs fets per gats cercant menjar i roncs enregistrats en contexts on no es demana el gat, fins i tot fins i tot les persones sense experiència de posseir gats determinen que el ronc de petició és més urgent i menys agradable.\nTrobem un component d'alta freqüència expressat, recorda un crit o miau, que és crucial per a determinar la urgència i simpatia. A més, quan tornem a sintetitzat el ronc de sol·licitud per eliminar només el component de veu, aquests ronc es perceben com a molt menys urgent. Discutim com l'estructura de ronc de sol·licitud pot ser l'explotació d'un sensibilitat inherent als mamífers dels senyals acústics pertinents en el context de foment de la descendència.\nContrasenyes fortes per a la web\n14 juliol 2009 — Classificat com a: Coses de seguretat Via Bruce Schneier, Do Strong Web Passwords Accomplish Anything?


Ripollet Ràdio | El 7è Art De Talia 01/02/2016 (Podcast)\nEl 7è Art De Talia 01/02/2016\nData d'emissió: 1 febrer 2016 Hora d'emissió: 20:00 Programa: El 7è art de Talia\nEL SETÈ ART DE TALIA – núm. 498 – data d’emissió.1-2-2016\nANIVERSARIS: Carol Channing ha complet 95 anys. Leslie Bricusse ha complet 85 anys. 50 anys de la mort de Buster Keaton. 20 anys de la mort de Gene Kelly. 100 anys de l’estrena a Broadway del musical Very Good Eddie.\nL’HORA DELS ADÉUS: Mort d’Arnau Olivar, Abe Vigoda i Jacques Rivette.\nESTRENES DE TEATRE: Crítiques de les obres: Rent (musical de Jonathan Larson. Adaptació catalana de Daniel Anglès i Marc Gómez. Dir.: Daniel Anglès. Casino de l’Aliança del Poble Nou). Història (de Jan Vilanova Claudín. Dir.: Pau Roca. Sala Beckett). La llista (de Jennifer Tremblay. Dir.: Allegra Fulton. Espai Lliure). Infàmia (de/dir.: Pere Riera. La Villarroel). Repàs de la cartellera: Sant Cugat, Viladecans i Barcelona.\nESTRENES DE CINEMA: Films no vistos: Cola,Colita, Colassa; Transeuntes; Embarazados; Cuando cae la nieve; Tar (El color del tiempo); El gran día i Papeles al viento. Crítiques dels films: Respira (Christian Zubert); Spotlight (Tom McCarthy); Pesadillas (Rob Letterman), Creed – La leyenda de Rocky (Ryan Coogler) i avanç de El renacido (Alejandro González Iñárritu). Repàs de cartellera: Ripollet (Nits de música); Cerdanyola, Sabadell, Sant Cugat, Doc. Hitchcock/Truffaut a la Filmoteca. BCNegra. Comentari dels Premis Gaudí del cinema català.\nTEMES MUSICALS: dels musicals: Hello Dolly (música i lletres de Jerry Herman. Tema: Hello Dolly, cantat per Carol Channing. Original Broadway cast). Charlie and the Chocolate Factory (Tema: Pure Imagination. Música: Leslie Bricusse. Original London cast). Rent (tema: Season’s of Love (música i lletra de Jonathan Larson. Versió catalana de Daniel Anglès i Marc Gómez. Original Barcelona cast, 2016I i tema: Rent (original Broadway cast, 1996). Very Good Eddie (música Jerome Kern. Lletra: Schuyler Greene. Tema: Babes in the Woods. Cantat per Hugh Panero i Rebecca Luker). I de les bandes sonores originals dels films: Cantando bajo la lluvia (tema: Singin’ in the Rain. Música i lletra: Nacio Herb Brown i Arthur Freed. Cantat per Gene Kelly). Goldfinger (música de Leslie Bricusse. Tema: Goldfinger, cantat per Shirley Bassey). Jeanne La Pucelle (música de Jordi Savall. Tema: L’appel – Génerique). Rocky (cançó: Gonna Fly Now, nominada a l’Oscar, 1976. Música i lletra: Bill Conti. Cantada per DeEtta Little i Nelson Pigford). La chica danesa (música d’ Alexandre Desplat. Tema: Main tittle). De la sèrie de TV: Hollywood (música de Carl Davis. Tema: The Stoic, dedicat a Buster Keaton).\nEl 7è Art De Talia 25/01/2016»\nEl 7è Art De Talia 08/02/2016


QUADERN DE MATEMATIQUES 15 - EVA CASANOVA GARCIA; EQUIP TEXT-LA GALERA - 9788441217478 - ENCICLOPEDIA CATALANA, SLU\nEstás aquí: Libros > Libros de Texto > Libros de texto Educación Infantil > Otros libros de Libros de texto Educación Infantil > Quadern de matemàtiques 15, Enciclopèdia Catalana, Slu\nQuadern de matemàtiques 15 (9788441217478)\nLos autores de este libro, con isbn 978-84-412-1747-8, son Equip Text-la Galera y Eva Casanova García, el coordinador de este libro, con isbn 978-84-412-1747-8, es Anna Canals, esta publicación tiene veinticuatro páginas.\nLa obra Quadern de matemàtiques 15 forma parte del catálogo de Generalitat de Catalunya. A principio de los años treinta esta editorial comienza su andadura de la mano de Generalidad de Cataluña y tiene su sede en Cataluña. Tiene más de seis mil títulos publicados. Generalitat de Catalunya tiene libros sobre todo de Políticas Públicas (planes De Actuación, Planes Estratégicos, Etc.), Publicaciones Técnicas Y De Divulgación Sobre Las áreas De Actuación De Sus Departamentos (salud, Educación, Medio Ambiente, Etc.), Acción De Gobierno Y La Rendición De Cuentas (memorias, Estadísticas, Etc.) y Difusión De Las Normas Y Disposiciones Legales. El fondo editorial de la editorial se distribuye en colecciones como Mare Nostrum (coedició Amb Enciclopèdia Catalana), Arxius Sonors De La Biblioteca De Catalunya, Art I Exposicions, Trobada Amb La Ciència, Festes A Catalunya entre otros. Isabel Banal, Josep Albà, Antoni Segura y Carles Riera Fonts son algunos de los escritores que han publicado en Generalitat de Catalunya. Dicha editorial tiene los siguientes premios: Premio Blanquerna, Premio Ramon Margalef De Ecología, Medalla De Oro De La Generalitat y Premi Internacional De Catalunya.\nOtros libros de Casanova García, Eva son Quadern De Matemàtiques 12, Quadern De Matemàtiques 13, Amb Pistes I Trucs! 3, Amb Pistes I Trucs! 1, Amb Pistes I Trucs! 2, Amb Pistes I Trucs! 4, Amb Pistes I Trucs! 5 y Amb Pistes I Trucs! 10. Ver su bibliografía.\nCompra el libro Quadern de matemàtiques 15 junto con cualquiera de los libros en oferta de la selección que te proponemos y ahórrate los gastos de envío


Obras adjudicadas provisionalmente\nEL MINISTERI DE FOMENT ADJUDICA PROVISIONALMENT LES OBRES DE LA CONNEXIÓ SUD D'OLIVA\n• L'alcalde ha rebut la confirmació per part de la Demarcació de Carreteres de l'Estat en la Comunitat Valenciana, així com la previsió que les obres s'iniciaran abans de finalitzar 2019.\n• L'adjudicació, que té caràcter provisional, ha recaigut sobre la UTE formada per BECSA-COPCISA, que ha presentat una oferta econòmica per valor de 19.529.564,14 euros.\nEl Ministeri de Foment ha adjudicat les obres del projecte "Conexión Sur de Oliva. Fase 1 de la Variante de la Safor" a la UTE formada per les empreses BECSA-COPCISA. Aquesta ha presentat una oferta econòmica per valor de 19.529.564,14 euros sobre un pressupost inicial de licitació de 23.166.742,75 euros.\nL'adjudicació té caràcter provisional, de manera que, segons estableix la Llei de Contractes de les Administracions Públiques, s'obri un període per a la presentació d'al·legacions per després esdevenir definitiva.\nL'alcalde, qui ha conegut la notícia fent les tasques de seguiment de l'expedient a través de la plataforma de contractació de l'Estat, s'ha posat en contacte amb la Demarcació de Carreteres de l'Estat en la Comunitat Valenciana i ha rebut la confirmació d'aquesta. A més ha estat informat que la signatura del contracte està prevista per al mes d'octubre d'enguany, i en acabant tindrà lloc l'acta de replanteig per donar inici a les obres abans de finalitzar 2019.\nS'ha de recordar que fa només unes setmanes, el passat 4 de juny, el BOE va publicar l'anunci de licitació de les obres, tenint lloc la presentació de les proposicions el 28 de juny i l'obertura de les mateixes el 23 de juliol. Tot plegat, s'han valorat les ofertes de 29 empreses, que complien amb els criteris administratius d'admissió. Al llarg d'aquestes setmanes, paral·lelament s'han signat les actes d'ocupació prèvia dels terrenys afectats per les expropiacions. És a dir, que s'ha actuat molt ràpidament.\n* Sens dubte una bona notícia per a tota la ciutat fruit del treball conjunt entre tota la Corporació Municipal i la societat civil d'Oliva.


enero 2015 | Escola Santa Maria dels Apòstols\n● viernes, 30 de enero de 2015\nEl dia 30 de gener és el Dia de la Pau i es va celebrar a l'escola.\nA cada curs es van treballar i preparar les caselles del JOC DE LA PAU, un joc semblant al de l'Oca.\nSeguint la cèlebre frase de M. Gandhi "No hi ha un camí cap a la pau, la pau és el camí", els símbols de cada casella ens encaminen cap a la fita desitjada: LA PAU.\nA més, cada curs va preparar dues caselles gegants per fer, tots junts, el JOC DE LA PAU al gimnàs de l'escola.\nNo us despisteu, que després de les fotografies hi ha un parell de vídeos!\n● martes, 27 de enero de 2015\nFa un parell de setmanes que els alumnes de 2n de batxillerat han posat punt i final al Treball de Recerca amb les exposicions orals i els alumnes de primer de Batxillerat han de començar a posar fil a l'agulla per fer el seu.\nÉs per aquest motiu que aquesta tarda, tres alumnes de 2n de Baxillerat faran les exposicions davant dels alumnes de 1r de batxillerat i, per streaming, dels alumnes de 4t d'ESO que han de fer un treball similar en grup.\nPoc a poc anem ampliant el CANAL YOUTUBE de l'escola.\nSi encara no has vist els vídeos del Festival de Nadal d'educació Primària, o els de la presentació dels Betlems, o els nostres projectes... a què estàs esperant?\nRecorda que hi pots accedir des de la pàgina web.\nTALLER DE L'AIGUA A 1R D'ESO\n● jueves, 15 de enero de 2015\nDimarts 13 de gener, els alumnes de 1r d'ESO van estar treballant amb els monitors de la fundació Ondablue al voltant de l'aigua, els seus usos, com la contaminem, com la depurem...\nHem après moltes coses importants entre les que voles destacar el fet de no malbaratar l'aigua, prendre consciència de la sort que tenim de disposar-ne sense restriccions i a representar el seu cicle posant-nos us dorsals d'allò més divertits.\nHem de recordar que "l'aigua és un bé de vital importància per a nosaltres i per a la vida en aquest planeta. Tanmateix, tot i ser un recurs renovable, no és il·limitat i requereix una bona gestió i ús".


SEVENTEENTH AND EIGHTEENTH-CENTURY LITERATURE. RIBES, PURIFICACIÓN. Libro en papel. 9788437090771 Librería Publics