Estàs mirant la portada 2016-12-18 | Portada Esports | Torna a l'Hemeroteca\nSant Cugat s'entrega a fons amb les activitats de La Marató de TV3\nSant Cugat s'ha bolcat amb les activitats de La Marató de TV3 aquest cap de setmana.\nPublicat: el 18/des/16 | Article complet | Societat | Societat\nLa galeria Dterra celebra els 15 anys amb l'ampliació del local\nLa galeria Dterra ha celebrat aquest dissabte els 15 anys de vida amb una festa d'aniversari on s'ha anunciat l'ampliació del local.\nUn incendi ha cremat la nit de dissabte a diumenge la coberta d'un traster de Mira-sol\nQuatre dotacions de Bombers han sufocat la matinada de dissabte a diumenge, a les dues, un incendi a la coberta d'un traster d'un habitatge al carrer de Sant Cugat al Papiol, a Mira-sol.\nLa Policia Local rep queixes veïnals per sorolls de discoteques\nLa Policia Local ha rebut la nit d'aquest dissabte a diumenge tres queixes de veïns per soroll provinent de discoteques, han confirmat fonts consistorials.\n'Els Pastorets' de la Floresta, avui a la UREF\n'Els Pastorets' de la Floresta arriben avui a les set de la tarda a la Unió Recreativa i d'Esports (UREF) amb 24 actors que pujaran a l'escenari per interpretar l'espectacle nadalenc.\nPublicat: el 12/des/16 | Article complet | Política\nLa zona blava del Mercat de Torreblanca estrena un sistema d'aparcament gratuït per a clients\nPublicat: el 13/des/16 | Article complet | Societat\nPublicat: el 13/des/16 | Article complet | Política\nPublicat: el 14/des/16 | Article complet | Política\nUnes 250 persones es concentren a la plaça de la Vila en suport a Carme Forcadell\nPublicat: el 15/des/16 | Article complet | Política


Entrevista a Enric Montefusco | Barcelona Metròpolis | Ajuntament de Barcelona\n“La lluita més important és la que has de fer dins teu”\nOlga Àbalos (Terrassa, 1978), periodista cultural i musical, porta més de vint anys col·laborant en diversos mitjans especialitzats i generalistes.\nD’una conversa d’una hora amb el compositor i cantant Enric Montefusco (Barcelona, 1977) s’extreu que les ciutats són infinites i que de cada barri de Barcelona se’n podrien fer molts discos. Sense planificar-ho, els seus dos primers àlbums en solitari, Diagonal (Buenasuerte/El Segell, 2019) i Meridiana (Sony, 2016), fan referència a dues de les principals artèries barcelonines. Aquesta toponímia urbana li permet desgranar les vivències com a ciutadà i convertir-les en un exercici d’exploració de la condició humana a través d’un cançoner amb segell propi que tant beu del folk i del rock com del flamenc. L’excantant de Standstill, una de les bandes de referència de l’escena independent del postrock català, reflexiona sobre una nova consciència política molt més transparent, sobre els seus vint anys de trajectòria artística i sobre com ha arribat fins aquí.\nHas escollit la plaça de la Virreina de Gràcia per fer aquesta entrevista.\nEn tinc molt bons records. Per mi, és com un petit oasi dins de la ciutat. I, a més, som a prop de la Diagonal...\nAra, però, vius a l’Empordà.\nHe arribat a marxar dues vegades de Barcelona en els darrers anys i la meva sensació és que la ciutat ha anat a pitjor. Les raons per les quals vaig marxar segueixen vigents i multiplicades. Quan has tastat un altre tipus de vida, a una escala més humana i sense tota aquesta informació al teu voltant, tan innecessària, que et distreu, et posa de mal humor i et desvia de tu… ja no hi vols renunciar.\nAquesta distància et permet parlar de Barcelona d’una altra manera?\nEl disc Meridiana el vaig compondre precisament en prendre aquesta distància de la meva ciutat, poc després de marxar-ne per primera vegada. Necessitava parlar del meu lloc d’origen, d’aquella cosa que sentia cada vegada que entrava al meu barri i no sabia com explicar...\nDe quin barri ets?\nConcretament de la zona entre Navas i Sagrera, del carrer Espronceda, just davant de l’església aquella tan psicodèlica i retrofuturista construïda a finals dels anys seixanta [la parròquia de Sant Joan Bosco]. Hi vaig fer la primera comunió i la meva mare encara hi va, en fi… Quan vaig decidir fer Meridiana no pensava seguir amb l’analogia metafòrica a Diagonal, però vaig veure que es podia jugar amb aquest fet. Com que no parlo de classes socials, si no ja hauria esgotat els recursos, i parlo de temàtiques, d'àmbits de la nostra vida, dona per molt més. Quan em toqui compondre el proper disc, no sé si m’hauré cansat d’aquest joc.\nA Diagonal, el teu segon disc en solitari, et serveixes de tota la simbologia que representa aquesta artèria.\nEn el meu món, en la simbologia que sense voler s’ha acabat creant en el meu cap, la Diagonal o els llocs al seu voltant han simbolitzat el poder, els diners, els negocis. És allà on t’has de moure i vendre si vols prosperar. També hi ha una altra Diagonal, molt diferent, a l’altra punta. Recordo que tenia uns oncles que vivien per la zona alta de la Diagonal, que tenien un altre estatus, i quan els visitàvem era com un viatge a un altre univers, a una altra classe social. Des de petit ho he interioritzat així, tot i que, insisteixo, en els meus discos mai he tingut un discurs classista. Més aviat la simbologia que empro té a veure amb el context social i polític. La Diagonal representa allà per on has de passar si vols prosperar i estic segur que a cada barri hi ha un espai semblant per on has de passar també, en sentit metafòric.\n“La Diagonal representa allà per on has de passar si vols prosperar i estic segur que a cada barri hi ha un espai semblant per on has de passar també, en sentit metafòric.”\nAltres llocs de Barcelona també tenen una forta simbologia, com la Rambla. Et vas plantejar altres localitzacions?\nLa veritat és que no. Quan vaig compondre Meridiana no tenia pensat seguir amb aquesta saga barcelonina, però quan vaig entendre el que necessitava treure i quin era el tema de fons en les cançons, vaig comprendre que Diagonal podia ser un disc complementari, una continuació o una resposta a allò que explico a Meridiana. És a dir, què se n’ha fet de les persones que hem sortit d’aquells barris, en aquest context actual que ens ha condicionat tant, i en què ens hem de guanyar la vida? A la majoria ens ha deixat bastant fotuts i molt tocats per l’educació que hem tingut. La realitat que vivim no és el que se’ns va vendre ni a casa, ni a l’escola, ni a la televisió. I no només tenim la gran tasca de desfer el que ens han inculcat, sinó que, a més, hem de trobar un lloc en el món, i això representa una muntanya de problemes tal com està muntada la societat.\nDiagonal s’ha publicat coincidint amb dos períodes electorals molt intensos i hi ha temes com “Himno de Europa” i “Hermosa España” amb moltes referències a la situació política actual. De quina manera t’ha influenciat el context polític?\nJo, com tothom, soc producte de tota aquesta allau d’informació i de les coses que passen, i els fets polítics dels últims anys han condicionat la meva manera de ser, d’estar en aquest món, i de compondre. Cada vegada més he anat prenent una certa consciència en un grau molt diferent del que estava acostumat. Vinc de la música hardcore i sempre he tingut consciència que el que estava fent tenia una vessant i una lectura polítiques, però mai ho havia portat a la superfície i a les lletres d’una manera tan explícita com ara, potser pel cansament o per la ràbia. Mai no m’havia sentit indignat, i això m’ha empès a ser molt més directe.\nTambé parles de problemes actuals com la immigració. En algun moment t’ha fet por que el teu disc estigui massa a prop de la realitat?\nNo, perquè tot i que els temes de què parlo són vigents, malauradament seguiran passant i venen de lluny. I en aquest sentit no em fan por i tampoc no hi he pensat gaire. Aquests temes m’han anat sortint espontàniament i en cap moment m’he plantejat de vetar-me o censurar-me. És una altra de les coses que he après amb el temps: a no limitar-me i que la meva millor eina és no pensar en el que estic fent ni en la repercussió que tindrà. He de deixar-me fer, no veure’m tant des de fora. Quan intentes calcular els efectes del que passarà amb la teva obra, primer, no l'encertes mai i, segon, estàs massa condicionat i serà menys veritat, deixarà de ser una cosa fresca.\nCom es conjuga la llibertat creativa amb fer discos que han de generar un rendiment econòmic?\nMai m’he deixat condicionar per això. Artísticament, sempre he fet el que m’ha vingut de gust fer.\n“La cançó ‘La reconquista’ parla de tornar a conquerir les coses importants, aquelles que posen en qüestió les dinàmiques a les quals el sistema ens aboca per prosperar a la vida o trobar un lloc còmode en el món. La comoditat i els diners sempre tenen un preu.”\nCom es passa de cantar de l’anglès al castellà en aquell disc homònim de Standstill del 2006?\nEm vaig passar al castellà perquè tenia una necessitat brutal d’expressar-me en el meu idioma o en una llengua que dominés. I si ara faig cançons més directes és perquè he arribat a un nivell vital on necessito ser més horitzontal i directe. Si això és més o menys comercial a vegades et va a favor i, a vegades, en contra. A vegades faig coses que no entén ningú, com ara puc fer teatre i que no ho entengui ningú. Són coses que em vaig trobant en el camí però no em condicionen.\nA Diagonal reflexiones sobre el poder dels diners.\nParlo sobre la contradicció entre el que explico al disc i el que suposa publicar-lo. Parlo d’aquesta dificultat. Mai he intentat mostrar-me com el bo de la pel·lícula que lluita contra els dolents. Hi ha una altra lluita, que és la que un té amb si mateix, una lluita interna molt forta per descobrir allò pel que val la pena lluitar i allò pel que no, quines coses fas per inèrcia i quines fas perquè realment ho necessites. De tota aquesta lluita, intento parlar en el disc: la lluita important és aquesta que has fet dins teu. La cançó “La reconquista” parla de tornar a conquerir les coses importants, aquelles que posen en qüestió les dinàmiques a les quals el sistema ens aboca per prosperar a la vida o trobar un lloc còmode en el món. La comoditat i els diners sempre tenen un preu.\nA la cançó “Quien abre camino” parles de les dificultats de la creació. La tornada diu: “Quien abre camino no tiene quien le dé consuelo”. Aquesta frase evoca moltes coses.\nEscoltar un disc és un joc de projeccions. Poder oferir aquesta flexibilitat de significats forma part de la poesia; si no, em dedicaria a fer assajos! La música, la poesia, la cançó popular tenen aquesta capacitat de fer de mirall d’un mateix i tractar els temes d’una forma oberta perquè no només es puguin llegir d’una manera. I quan aconsegueixes trobar un concepte o una frase encertada, que no passa sempre, pots trobar moltes capes de significats. Aquesta frase es pot referir a qui està defensant la llibertat d’expressió des d’una presó, o al nen o l’adolescent que es revolta contra la seva mare, o a la persona que intenta trobar la seva vocació davant de tota aquesta bogeria general que l’empeny a fer qualsevol altra cosa. Són temes universals que es poden aplicar gairebé a cada cosa.\nEn quin punt de la teva carrera arriba Diagonal?\nEncara no tinc gaire distància amb el disc, però tinc la sensació que no és tant un disc amb el qual em toca mostrar-me al món, sinó que sorgeix d’haver passat ja vint anys sortint al carrer a vendre la meva història, que de fet és el que he fet fins ara. I, a més, fent-ho d’una manera molt íntima, intentant explicar al món qui soc, què necessito explicar i compartir, i què m’he trobat en aquest camí. Quan comences a vendre i accedeixes a una dimensió més enllà de la teva realitat íntima, llavors comença el joc, sobretot si t’has de guanyar la vida. I això ha suposat moltes lliçons, moltes hòsties, molts aprenentatges, alguns dels quals surten reflectits al disc. La cançó “Bienvenido” parla d'això, de quan per algun motiu, ja sigui per un cop de sort o perquè tens talent, de cop i volta el focus es posa sobre teu i t'enlairen i no ets conscient del que això suposa, en què s'estan fixant en realitat, què volen de tu.\nHas comès molts errors al llarg de la teva carrera artística?\nI tant!, i de tot tipus! En general a tots ens falta perspectiva sobre les coses i sobre el que volem fer a la vida. En el meu cas, vaig trobar en la música una eina per expressar-me i per bolcar una frustració i un malestar molt forts que tenia. I això és una força molt gran que t'estira. I, sobretot en el món artístic, és fàcil que perdis de vista les coses que realment són importants. Quan comences a tenir un cert èxit, encara es fa més difícil de gestionar: el preu de l’ambició, el preu de l’exigència... Diverses cançons de Diagonal en parlen. Al final es tracta d’estar bé amb tu mateix, aquí i ara. I res més. No es necessiten grans aventures i grans epopeies, perquè et porten més maldecaps que una altra cosa.\nPodríem dir que has passat de l’epopeia del hardcore de Standstill al format més simple i directe del folk en els teus discos en solitari. També ha evolucionat la teva forma de cantar.\nMolt! La meva professora de cant no entenia com podia cridar d’aquella manera en els primers discos de Standstill. Han estat diferents coses que han avançat en paral·lel. D’una banda, en les formes musicals, des d’aquesta rauxa o frustració inicial tan explícita del hardcore, el crit... Les formes canvien i he après nous recursos. Ha estat un procés en el qual m’he tret molts prejudicis i m’he anat obrint a nous llenguatges. Es tracta de trobar una veu pròpia i comunicar de la manera més directa possible.\nSembla que has fet un camí de depuració general.\nHe arribat a fer lletres molt críptiques, amb molts jocs de paraules, amb molta sofisticació, intentant posar en joc una intel·ligència que abans m'estimulava però avui ja no tant. Avui em resulta més estimulant trobar la paraula adequada tant per ajudar-me a mi com per compartir-ho amb els altres. També hi ha la qüestió d’on poso els esforços. He arribat a fer espectacles molt grans, i encara els puc fer, amb molts participants, molt pressupost, però amb el temps m’he adonat que potser prefereixo apostar per una cosa més senzilla i connectar amb la gent. Prefereixo no impressionar tant i comunicar més. Al final tot desemboca a descobrir què signifiquen la música i la cultura populars.\nA Diagonal hi ha moltes melodies d'inspiració flamenca i també properes a la copla. Usar aquests recursos musicals representa posar en valor el propi llegat cultural?\nÉs que ens hem de treure prejudicis. Jo vinc d’una cultura musical totalment anglosaxona. Personalment, ha estat un viatge d’anada i tornada. I si es tractava de fer música popular i no necessàriament moderna ni res que pretengui ser nou, et trobes amb la música que s’ha fet aquí històricament. No ho he buscat, m’ho he trobat. No vaig de flamenco, simplement vull compartir en un disc totes aquelles influències que m’han arribat. I si em surt una melodia aflamencada, la faig i punt, no m’haig de justificar de res.\nA Coros de Medianoche (Buena Suerte-Sony 2018) vas col·laborar amb músics com Maria Arnal, Hermanos Cubero, El Niño del Elche, Albert Pla i Nacho Vegas, que segueixen un camí semblant d’aproximació a la música popular, el folk i el flamenc.\nHi ha un component generacional. La majoria d’aquests músics, com el cas del Nacho Vegas, venim d’una cultura musical més indie, amb la influència anglosaxona que suposa. Tots hem fet un viatge diferent però en una direcció semblant i cadascú ha trobat una resposta diferent i amb molt de caràcter.\nPotser el teu estil de fer cançons sigui el més dens de tots. A les lletres hi ha una gran densitat de contingut i significats.\n“Trobar l’equilibri entre forma i fons és el meu treball diari. El meu repte personal és convertir totes les vivències i reflexions en una cosa que es pugui compartir fàcilment.”\nTrobar l’equilibri entre forma i fons és el meu treball diari. El meu repte personal és convertir totes les vivències i reflexions en una cosa que es pugui compartir fàcilment.\nQuina música estàs escoltant ara?\nAra mateix, ben poca. M’està costant molt trobar allò que li demano a la música. Com que soc molt exigent amb mi mateix i poso el llistó molt alt, quan ho aplico a la música que escolto em costa gaudir-ne perquè l’analitzo. En qualsevol cas, m’interessen els artistes capaços de tocar l’ànima i les lletres capaces d’arribar als llocs més profunds usant un llenguatge universal. Se m’acudeixen mestres com Leonard Cohen, Jacques Brel, Nina Simone… És gent que ha aconseguit una cosa molt difícil: ser popular i alhora tenir un discurs molt profund i crític.\nSón els que has escoltat més en els últims anys?\n“La música popular no només és expressiva, sinó també sanitària, és a dir, ha de tenir un compromís amb la seva realitat i no hi ha de ser complaent. I no és fàcil trobar-ho amb artistes molt populars.”\nSí. La música popular no només és expressiva, sinó també sanitària, és a dir, ha de tenir un compromís amb la seva realitat i no hi ha de ser complaent. I no és fàcil trobar-ho amb artistes molt populars, és un equilibri difícil que estic buscant perquè és fàcil caure en contradiccions.\nLa teva música traspua una certa sofisticació, però tant a Meridiana com a Diagonal hi ha cançons que conviden la gent a cantar amb tu.\nCrec que sí, perquè he entès que la música popular consisteix a compartir, a buscar una catarsi col·lectiva, i en part ho busco.\nDe fet, en molts concerts acostumes a baixar de l’escenari en algun moment i cantar entre el públic envoltat dels teus músics...\nAixò fa referència a aquesta catarsi que suposa la música popular. Una de les lliçons que m’he endut dels primers concerts de la gira de Diagonal és que després d’una hora de concert, de tot el desplegament de mitjans, del volum, del so, de l’amplificació… el públic recorda sobretot el moment en què sortim allà al mig, cantant a capella. Gairebé no ens sentim, però allà hi ha una energia real perquè compartim espai, moment i ho vivim amb una horitzontalitat literal. Aquesta és l’energia que la gent s’enduu a casa i és d'això del que ha de tractar la música popular. Aquest és el seu hàbitat natural. L’anomalia és l'amplificació, que t’obliga a pujar a un escenari i veure les coses des d’allà dalt. Malauradament, no puc fer-ho sempre per temes tècnics, però tant de bo!\nN112 - jul. 19 Índex


COVID-19: CONSELL DE GOVERN: CONTRACTACIÓ D'EMERGÈNCIA DE SERVEIS I SUBMINISTRAMENTS PER 4,2 MILIONS D’EUROS\nCOVID-19: CONSELL DE GOVERN: CONTRACTACIÓ D'EMERGÈNCIA DE SERVEIS I SUBMINISTRAMENTS PER 4,2 MILIONS D’EUROS CConsell de Govern\n\_Destaca la derivació de pacients afectats per la COVID-19 amb l’Hospital Sant Joan de Déu per cobrir l'assistència sanitària\n\_També inclou el servei de gestió i tràmits duaners per a l’adquisició de material sanitari procedent de la Xina\nEl Consell de Govern s’ha donat per assabentat de les contractacions d’emergència de subministrament i serveis a càrrec del Servei de Salut per valor de 4,2 milions d’euros. Es tracta, entre d'altres, de la contractació de la derivació de pacients afectats per la COVID-19 amb l’Hospital Sant Joan de Déu, l’adquisició d’un videolaringoscopi destinat al Centre de Salut Canal Salat (Ciutadella) o la contractació del servei de les gestions necessàries i els tràmits duaners per a l’adquisició a la Xina d’una part dels materials sanitaris.\n1. Adquisicions i contractacions duites a terme des dels Serveis Centrals i la Central de Compres del Servei de Salut.\n- Contractació del servei de les gestions necessàries i els tràmits duaners per a l’adquisició a la Xina d’una part dels materials sanitaris per l’import de 44.801 €.\n- Contractació de la derivació de pacients afectats per la COVID-19 amb l’Hospital Sant Joan de Déu per cobrir l'assistència sanitària durant els mesos de juliol a desembre de 2020, per l'import de 3.687.824. €.\n- Contractació per a la construcció de cobertes per a diverses bases d'ambulàncies a fi de protegir de les altes temperatures els ocupants, per l'import de 27.844 € i 122.764 €.\n2. Contractacions corresponents a l’Àrea de Salut de Menorca.\n- Adquisició de cinc humidificadors per l'import de 14.999 €, per al Servei d’UCI.\n- Adquisició de tres humidificadors per l’import de 6.732 €, destinats al Servei d’UCI.\n- Adquisició d’un videolaringoscopi per l’import de 14.995 €, destinat al Servei d’Otorrinolaringologia.\n- Contractació d’un servei de neteja per l’import de 12.208 €, corresponent als Serveis Generals.\n- Contractació d’un servei de bugaderia per l’import de 4.674 €, corresponent als Serveis Generals.\n- Contractació d’un servei de recollida de residus per l’import de 426 €, corresponent als Serveis Generals.\n- Contractació d’un servei de transport de paqueteria per l’import de 1.933 €, corresponent als Serveis Generals.\n3. Contractacions corresponents a l’Hospital Universitari Son Llàtzer.\n- Contractació d’un servei de bugaderia per l’import de 15.851 €, corresponent al Servei d’Hospitalització.\n- Contractació d’un servei de recollida de residus sanitaris per l’import de 98.211 €, corresponent al Servei d’Hospitalització.\n- Contractació d’un servei d’alimentació per l’import de 159.929 €, corresponent al Servei d’Hospitalització.


El Punxò (CLXXIV), Des de la trinxera en Levante-EMV\nEl Punxò (CLXXIV)\nSón la veritat i la mentida les dues cares d'una mateixa moneda, la realitat?\nEs convertirà el PSOE en "col·laborador necessari" de la investidura de Rajoy?\nResulta encoraginador que enfront de una tragèdia com la que ha passat al Parc Natura d'Alacant on tigre ha mort una treballadora, ràpidament isca la direcció del parc afirmant que el mateix complia amb totes les mesures de seguretat. D'acord amb aquest argument, si el parc reunia totes les mesures de seguretat, la responsabilitat de l'accident és de la treballadora (morta)\nIgual que en la tragèdia del Metro, la responsabilitat del maquinista que morí en l'accident!\nAquesta teoria, de gran tradició mafiosa, l'utilitza el mateix Cotino implicant en el cas de la visita del Papa a València que el jutjat està investigant, a dos dirigents eclesiàstics, però que ja han mort!\nUna pregunta, Veneçuela ha deixat d'existir, ha resolt els seus problemes o no hi ha ja presos polítics? Ha sigut acabar la campanya electoral (o millor, guanyar la dreta les eleccions) i deixar de parlar de Veneçuela. Tot un misteri (no resolt) Temps al temps!\nPer últim, una (badomia) de futbol. A Vicente del Bosque se li ha criticat molt pel fracàs de la selecció a l'Eurocopa. Però pocs han incidit en una qüestió fonamental i relacionada en la idiosincràsia del seleccionador. Del Bosque és un entrenador a l'estil de Miguel Muñoz. Aquests entrenadors sabedors que tenen un conjunt de jugadors de gran qualitat i capacitat tècnica, se limitem a ser coherents en la posició territorial (i gestionar egos, que no és fàcil) dels mateixos, però que treballen molt poc estratègies i variants de joc. En el basquet, per exemple, qualsevol equip, per fort (o dèbil) que siga, treballa una gran quantitat de variants i sistemes de joc (en funció de múltiples circumstàncies que no sols depen dels jugadors amb què conten)


L’olotí de Xevi Bayona farà un itinerari per la ciutat d’Olot – elgarrotxi.cat\nL’olotí de Xevi Bayona farà un itinerari per la ciutat d’Olot\n1 juny, 2016 Redacció GARROTXA 0\nAquest dissabte, 4 de juny, tindrà lloc una nova edició del cicle Itineraris personals, organitzat per l’Arxiu Comarcal de la Garrotxa i l’Institut de Cultura de la Ciutat d’Olot.\nEn aquesta ocasió, l’arquitecte Xevi Bayona (Olot, 1982), prenent com a punt de partida el llibre Les ciutats invisibles, d’Italo Calvino, proposa una petita exposició itinerant, una visita il·lustrada a la ciutat, amb el títol Pretèrits que Olot conté.\nTot i que la ciutat directament no ens explica el seu passat, aquest itinerari vol llegir les línies pretèrites, les relacions entre les mesures de l’espai urbà i els esdeveniments que hi han tingut lloc. Bayona posarà l’èmfasi en els elements que ja no hi són, i ens els tornarà a mostrar a través de fotografies antigues i dels records dels mateixos assistents. L’itinerari s’iniciarà a les 11 del matí a l’Arxiu Comarcal de la Garrotxa i es perdrà pel centre, teixint els diferents punts de vista escollits de la ciutat.\nPresentació del la Beca Ernest Lluch 2014 sobre el paisatge sonor medieval de la garrotxa\nEl passat dissabte els Esplais de la Garrotxa van celebrar els seus 30 anys


NOVES LLUNES: de juny 2016\nSobre el possible “Brexit”\n“La democràcia s’ha convertit en un\ninstrument de domini del poder econòmic,\ni no té la capacitat per controlar els abusos\nd’aquest poder.” -JOSÉ SARAMAGO-\nMalgrat que les xifres no afavoreixen la sortida de la Unió Europea, tots els sondejos vaticinen que el proper dijous dia 23 de juny, guanyarà el sí al “Brexit”, paraula que s’ha inventat per a la possible eixida del Regne Unit de la Unió Europea.\nLa pressió migratòria ha afavorit encara més aquesta opció, que d’altra banda no serà gens beneficiosa (almenys a curt termini) pels interessos dels britànics. Els partidaris d’anar-se’n es multipliquen, mentre que el ministre de Finances George Osborne (no sé si serà parent del Bertín...) ha declarat que s’hauran de rebaixar les dispeses socials i també les de Defensa (ves per on!) en un 2%. La solució que ha proposat el ministre britànic és incrementar l’Impost sobre la Renda, el que suposa retallades salvatges per tal de recaptar els 38.000 milions d’euros, que són els que calen per tapar el forat fiscal del “Brexit”.\nSembla que els darrers dies els partidaris de la permanència s’estan incrementat, i a hores d’ara tenim, segons les darreres enquestes, un empat tècnic. Potser la por ha fet acte de presència, i els ciutadans britànics estan preocupats per les conseqüències negatives de la sortida, que per cert, han estat ben airejades pels mitjans informatius que controlen, tant el govern de Cameron com els poders fàctics.\nLa veritat és que l’Estat espanyol també sofriria aquestes conseqüències. El Regne Unit encapçala la compra d’habitatges al territori espanyol, entre tots els Estats estrangers (21%). També són els súbdits britànics els que més ens visiten (15,5 milions l’any passat), i a més a més, es gastaren més de 14.000 milions d’euros. D’altra banda, les inversions de les empreses espanyoles al Regne Unit, duplica el de les britàniques a Espanya. Estem parlant d’empreses punteres, com ara, Santander, Sabadell, Ferrovial, Telefònica, Iberdrola, etc., mentre que les empreses britàniques que operen al nostre territori (Vodafone, BP, IAG, Altadis, etc.) facturen 5.600 milions d’euros menys.\nTambé és important el fet de que el Regne Unit és un dels països que contribueix a la UE molt més del que rep (us sona d’alguna cosa?). Concretament, aporta un 12,57% del pressupost, i tan sols està superada per Alemanya, amb el 21,36 % i per França, amb un 15,70 % respectivament. L’Estat espanyol contribueix a les arques europees amb poc més del 8%. (Totes aquestes dades han estat publicades a l’edició del dilluns del diari “El País”).\nEntre les conseqüències negatives per a l’Estat espanyol, també cal esmentar que podria perillar el permís de residència dels 200.000 ciutadans espanyols que viuen al Regne Unit, molts d’ells estudiants i rebent ajuda social. Per contra, els 280.000 residents britànics a Espanya, la majoria pensionistes, podrien perdre l’assistència sanitària gratuïta, en cas d’abandonar la Unió Europea.\nPer resumir, a curt termini, el “Brexit” seria un desastre, per la incertesa que crearia als mercats, i també pel probable efecte dominó, però a la llarga, dependria dels acords comercials que signaren, i també del possible acord amb els Estat Units, sobretot en cas de que el proper president fóra Donald Trump, que de sempre s’ha mostrat favorable al “Brexit”. Cal tenir en compte que els americans són els primers clients del Regne Unit, pel davant dels alemanys i dels Països Baixos\nPense que el més greu, sense arribar al catastrofisme d’alguns, que albiren “la destrucció de la civilització occidental” (sic), (Donald Tusk, president del Consell Europeu), seria el que hem anomenat abans “efecte dominó”, que podria produir als altres socis europeus.\nL'article al Diari digital "LAVEU":\nPublicat per Francesc Arnau a 16:51 1 comentari:\nPublicat per Francesc Arnau a 18:35 3 comentaris:\nCloenda del recital (Foto: Núria Arnau)\nPINAZO en versos (II)\n-recital poètic amb música i imatges-\nPer fi va arribar el gran dia...\nEl diumenge, 29 de maig, dia del recital, havíem quedat per esmorzar una hora abans de l’assaig general i la prova de so.\nLa veritat és que li havíem demanat a la Regidora de Cultura, Tatiana Prades, que ens financés l’esmorzar, perquè pensem que això fa “pinya” entre els participants (ho sé per l’experiència de l’Homenatge a l’Ovidi), o si no, un sopar per a després de l’actuació. En total nosaltres érem deu persones, i les dispeses podien ser, com a molt, de 200 euros. Tanmateix, Tatiana ens va dir que això era impossible, i que des de l’assumpte dels “tratges de Camps” (sic) aquestes coses estaven mal vistes.... La veritat és que no li veig per cap lloc la semblança, i aleshores vam pensar que encara no estem tan arruïnats (temps al temps), per a fer l’esmorzar a tant per u... (com sempre fem la gent corrent).\nA les 10 del matí ens reunírem al Bar Central de Godella, per anar a l’asador “El racó de Manolo”, que hi ha al Carrer del Reformatori, on férem un lleuger esmorzaret a base de carn i embotits a la brasa, acompanyat d'una esplèndida amanida i creïlles fregides. Calia carregar les piles per a la feina que ens esperava.\nAlgun despistat va confondre el lloc de reunió de l’esmorzar, però això és prou habitual al món dels artistes (sobretot dels poetes) que sempre tenim el cap en un altre lloc. Després dels cafès ens dirigírem cap el Teatre "Capitolio", on amb la inestimable ajuda de la tècnica municipal, Núria Torres, vam mamprendre l’assaig general. Sobretot ens va servir per ajustar les imatges al temps dels poemes, que era el que estava menys trillat. Les músiques, llevant de petits ajusts dels que els músics s’encarregaren de solucionar, estaven enllestides gairebé al cent per cent, després dels canvis introduïts al darrer assaig del dia 24 de maig.\nDesprés de que tots férem les nostres actuacions amb l’ordre establert pel nostre Coordinador, Francesc-Andreu García “pakiu”, se n’anàrem cap a casa per dinar. El meu amic i jo anàrem a comprar begudes i gel, per tenir provisions a l’abast de tots els col·laboradors. Ho deixàrem tot a la nevera i se'n anàrem a dinar cadascú a casa seua.\nJo vaig dinar un àpat lleuger, i després de descansar una mica, ens dirigírem (el meu amic “pakiu” i jo) cap el teatre, on havíem quedat mitja hora abans del començament (a les 18 hores).\nCom ja vaig comentar a l’anterior entrada del blog, l’acte coincidia amb la processó del Corpus, on el Grup de Danses “El Poblet” hi participa de manera molt activa. Ells haguessen estat al nostre recital, però no va poder ser, i també moltes persones que assistiren a la processó, com així ens ho han manifestat. Malgrat tot, va començar un degoteig de públic, que va esdevenir en una entrada prou bona. Molt millor del que esperàvem...\nI es va alçar el teló...\nDesprés dels parlaments del nostre Coordinador i de la Regidora de Cultura, breus i concisos, va agafar la paraula el presentador del recital, Cèsar Vercher, que també és membre de la directiva del Taller d’Història Local de Godella. Va fer un repàs àgil i documentat del que anàvem a fer, i també una miqueta d’història del personatge principal de la funció; Ignasi Pinazo Camarlench. Acte seguit, em va presentar, doncs jo vaig ser el primer poeta en obrir foc, amb els poemes: “PINAZO”, amb acompanyament musical de “Homenatge a Teresa” de l’Ovidi Montllor, “LES COVES DE GODELLA”, amb el tema popular “Pregària d’una adolescent”, i “LA CARN VOL CARN...”, poema sobre els quadres eròtics de Pinazo amb el cèlebre “Je t’aime moi non plus”, de Serge Gainsbourg.\n"La carn vol carn..." (Foto: Núria Arnau)\nVídeo de la meua actuació (Núria Arnau)\nA continuació li va tocar actuar a Dori Palencia (el seu debut a les taules). I se’n va sortir la mar de bé, com si el primer poema “PASSEJANT PER LA MAR”, que va estar acompanyada per l’havanera “El peix enamorat” d’Eliseo Parra, li hagués marcat el que anava a ser la seua actuació: un passeig en barca. A continuació ens va oferir els poemes “LA COMETA” i “PUJADA DE L’ERMITA”, amb acompanyament de la música de Celso Machado (“Paçoca” i “Piazza Vittorio”). Les imatges de Nerea San Félix van acompanyar els poemes de forma gairebé perfecta, destacant sobretot el vídeo de la voreta de la mar, mentre la seua mare recitava el primer poema.\nDori Palencia (Foto: premsa Ajuntament)\nA continuació, el gran poeta Antonio M. Herrera, que els darrers anys està tenint una gran acceptació, rebent premis, fent recitals, conferències, i fins i tot gires (com els artistes del rock), va interpretar el seu poema “EN LA CASA MUSEO”, que tenia dues parts; “EL JARDÍN”, acompanyada de la “Romanza” de Francisco Herrera i “EL TALLER”, amb la magnífica “Cavatina” de Stanley Myers. Després va recitar “BUSTO DE IGNACIO PINAZO CAMARLENCH”, amb el sublim “Adagio” de Johann Sebastian Bach, per finalitzar amb “LA TARARA”, que va estar acompanyada per una adaptació de la cançó popular del mateix nom que va fer Salvador Caballer Tarín. Cal destacar el maridatge perfecte entre les imatges de Nerea i els versos de l’Antonio, sobretot en els dos primer poemes.\n"El jardín" 1ª part del poema d'Antonio M. Herrera (Foto: premsa Ajuntament)\nActe seguit, l’Eduard Marco va pujar a l’escenari, per recitar el seu poema “LA PARRA DE LA CREU”, mentre que els músics ens delectaven amb una magnífica i increïble adaptació per a corda de la marxa “Mater Mea” de Ricardo Dorado, que tots coneixem de les processons de Setmana Santa. Després va fer un poema també molt “pasqüero”; que va titular “PASQUA”, i que va estar acompanyat per una adaptació de Salvador Caballer Tarín de la popular “Estos tres dies de Pasqua”, que fa alguns anys va popularitzar el grup “Carraixet”.\n"La parra de la Creu" d'Eduard Marco (Foto Núria Arnau)\nEl nostre presentador, que havia fet una semblança de tots els poetes, va aprofitar que té a casa seua un quadre de Pinazo, per fer el poema “HORT DE LLIMERES”, que va estar acompanyat pel vals popular “Tammy”.\n"Hort de llimeres" de Cèsar Vercher (Foto: Núria Arnau)\nCarles Cano va eixir a l’escenari del “Capitolio”, per demostrar totes les taules que atresora. Això ho dic sense desmerèixer els magnífics textos que va aportar al recital. Va començar amb “ENVEJA”, acompanyat pels acords de la popular cançó “Envidia” d’Alfredo García, va continuar amb “PINAZO A GODELLA”, un poema amb aires estellesians; (“No et pariren ací, / però ací estigueres, / i ací vas viure/ i vas dir la teua...”), que va estar acompanyat per la composició de José Antonio Ferrando, “Declaración), i per rematar, va fer el poema “PINAZO, PINTOR.”, en el que fa un repàs per la trajectòria artística i vital del pintor. Va estar acompanyat per la música del gran Lluís Llach (una de les meues febleses), amb la cançó “Un núvol blanc”.\nCarles Cano (Foto: premsa Ajuntament)\nCom a colofó del recital, pujàrem a l’escenari tots els poetes per fer una interpretació del poema de Vicent Andrés Estellés, “Ignasi Pinazo”, del seu llibre “Mural del País Valencià”, del que cadascú de nosaltres recitàrem una estrofa. Triàrem entre tots, per acompanyar el poema, “La Muixeranga”, del que els nostres músics feren una excel·lent interpretació.\nTots els poetes interpretant el poema d'Estellés (Foto: premsa Ajuntament)\nVa estar una casualitat que el darrer vers del poema d’Estellés digués: “Les fulles grans de la festa del Corpus”...\nDoncs això, com deia abans, va estar la processó del Corpus el principal “handicap” amb el que ens trobàrem, però pense que tot va sortir molt bé, la gent que va vindre ho va gaudir, i si podem fer una segona audició pel públic que no va poder venir, almenys ja tenim la certesa de que l’espectacle funciona.\nA continuació es va servir una “picadeta” per a tots els assistents, perquè sembla que això sí que és políticament correcte (almenys de moment), i res més, el que he manifestat abans; si ens donen una data estem disposats a repetir-ho.\nLa "picadeta" (Foto: Núria Arnau)\nPinazo pintant (Foto: THLG)\nPublicat per Francesc Arnau a 19:31 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Antonio M. Herrera, Capitolio, Carles Cano, Centenari Pinazo, Cèsar Vercher, Dori Palencia, Eduard Marco, Estellés, Godella, J. Antonio Ferrando, Música, Nerea San Félix, pakiu, Poesia, Salvador Caballer, THLG\nCartell oficial del recital (disseny de Leti García)\nPINAZO en versos (I)\nPer a trobar els antecedents de la idea d’aquest recital, cal remuntar-se a juny del 2011. Miguel Gago, que era en aquells temps el Regidor de Cultura, ens va proposar a Antonio M. Herrera i a mi, que férem poemes sobre les obres de l’exposició “Cent Anys d’Expressió Artística a Godella”, que s’havia realitzat al Centre d’Art “Villa Eugenia” del nostre poble uns mesos abans.\nA més de Pinazo, també férem poemes sobre quadres de Balbino Giner, Salvador Rodríguez Bronchú, Lluís Giner i d’altres. Recorde que fins i tot, l’Antonio va fer un esplèndid poema inspirat en l’edifici de “Villa Eugenia”, que va dedicar al Modernisme.\nMiguel Gago també va convocar al pianista Josep Manel Campos, que és també el director del Cor “Lambert Alonso”, i per tant, està molt vinculat al nostre poble. Entre les composicions que va triar per acompanyar els nostres poemes, i els nostres suggeriments, va eixir el programa del recital, del que per cert vaig fer una crònica molt completa a la revista digital “Lo Càntich”. Aci teniu l’enllaç:\nQuan el nostre Taller d’Història Local de Godella va convocar aquelles reunions per a organitzar, amb les entitats culturals del poble i els particulars interessats, els actes que li donaren relleu a l’Any Pinazo, decretat per les Corts Valencianes, i assumit pel govern de la Generalitat, amb motiu del centenari del traspàs de l’insigne pintor, tan arrelat al nostre poble, li vaig comentar al meu amic Francesc-Andreu García “pakiu”, que nosaltres podíem fer un recital com aquell, convocant els poetes del nostre poble. Aleshores, ell ho va proposar en una d’aquelles reunions, i el THLG va agafar la idea, i alhora ens va donar llibertat total per dur-la a bon port.\nContactàrem amb els poetes, i al remat aconseguírem la participació dels cinc que ens vam comprometre. Proposàrem fer cadascú tres poemes, per donar-li al recital agilitat i evitar que el públic s’avorrís. Llavors, ens posàrem en contacte amb els músics, que ja havien col·laborat amb la presentació del meu llibre “L’espill de l’orb”, i dels que guardàvem molt bons records.\nSalvador Caballer Tarín (guitarra) i Jose Antonio Ferrando “El Sevillano” (bandúrria), són dos mestres de la corda, i des del primer moment ens van ajudar als poetes a triar les músiques adients (a aquells que no ho tenien clar), i també a fer els arranjaments corresponents d’aquells temes que alguns els demanàrem per a les nostres composicions poètiques. La veritat és que cada vegada que he gaudit de la seua gran professionalitat, m’han deixat bocabadat. Fins i tot van fer un arranjament del “Mater Mea”, una marxa que es toca a les processons, el cèlebre “Je t’aime moi non plus...”, que els vaig demanar per acompanyar el meu poema sobre els quadres eròtics de Pinazo, “La tarara”, sobre un poema de l’Antonio, “Un núvol blanc” de Lluís Llach, i la magnífica versió de “La Muixeranga” que va acompanyar el darrer poema de recital (“Ignasi Pinazo” de l’Estellés).\nAssaig del poema d'Estellés\nAssajàrem a l’estudi de Salvador el dia 9 d’abril, i des del primer moment vaig comprendre que estàvem en el bon camí, i que el recital seria tot un èxit. Més endavant, el 24 de maig férem un segon assaig, on deixàrem el programa pràcticament enllestit, per a donar-li el darrer cop el mateix dia del recital, el diumenge 29 de maig, de matí, al Teatre “Capitolio”, on férem (després de l’esmorzar reglamentari) l’assaig general i la corresponent prova de so.\nAssaig a l'estudi de Tarín (Foto meua)\nDori Palencia (Foto meua)\nCèsar Vercher (Foto meua)\nCarles Cano (Foto meua)\nSi parlem dels poemes, cadascú de nosaltres ho hem tractat de forma diferent. Alguns han fet poemes sobre un quadre concret, però també hi ha sobre el personatge del pintor, sobre els sentiments que ens provoca, i sobre alguns aspectes de la seua obra. Fins i tot hi ha un poema sobre la Casa Museu, que va fer l’Antonio M. Herrera. El seu director, José Ignacio Casar Pinazo, besnét del pintor, i actual director del Museu Sant Pius V, ens va facilitar un dibuix inèdit de Pinazo per a la portada del llibret que es va repartir al teatre. Un llibret amb tots els poemes, les composicions musicals que els acompanyen, i una selecció a les pàgines centrals dels quadres que els han inspirat. Ací el podeu veure en format digital:\nPortada del llibret amb el dibuix inèdit de Pinazo\nEl cartell va ser un disseny de Leti García, que va fer a cavall entre Londres i Bangkok. De presentador comptàrem amb el nostre company del Taller, Cèsar Vercher, que va aprofitar que té a casa seua un quadre de Pinazo (el pintor li’l va regalar al Tenor Alonso, besavi de Cèsar), per fer un poema inspirat en el mateix: “Hort de llimeres”.\nUn dels aspectes que pensàrem es podria millorar respecte al precedent de fa cinc anys va ser el de les imatges que acompanyen els poemes. Per això li vam proposar a Nerea San Félix que es fes càrrec de la part audiovisual.\nEl jardí de la Casa Museu (Foto: premsa Ajuntament)\nI poc més que afegir. La Regidoria de Cultura ens va recolzar en tot, el mateix que els tècnics municipals. Tan sols tinguérem el “handicap” de la data, per la coincidència amb la processó del Corpus, amb la que no comptàvem, però que amb tota la nostra implicació, fent propaganda (entrevistes, cartells, xarxes...), vam aconseguir minimitzar aquesta circumstància tan negativa. De totes les maneres, li vam comunicar a la Regidora i també a l’alcaldessa, la nostra disposició a fer una segona representació, si ens donen una data al llarg d’enguany. Tots els participants així ho manifestaren.\nEl meu amic "pakiu" i jo entrevistats a Ràdio Godella\nI ja per finalitzar aquesta crònica de la gestació del recital, volia agrair al meu amic Francesc-Andreu García “pakiu”, que ha exercit de coordinador de tots nosaltres. Sense la seua embranzida, res de tot açò haguès estat possible. Ell ha estat l’autèntic “alma mater” del recital. A més a més, ell ho ha fet de manera totalment altruista. Nosaltres, els artistes, encara que no cobrem, sempre ens resta la vanitat, l’amor a l’art, però ell ho ha fet per convicció, i perquè és una de les persones més eficients que conec.\nMoltes gràcies, amic!!!\nAspecte general de l'escenari (Foto: Premsa Ajuntament)\nEtiquetes de comentaris: Antonio M. Herrera, Carles Cano, Cèsar Vercher, Dori Palencia, Eduard Marco, Godella, J. Antonio Ferrando, Leti García, Música, Nerea San Félix, pakiu, Pinazo, Poesia, ràdio, Salvador Caballer, THLG\nPlaca commemorativa de l'aniversari (Foto: web godella.es)\nAhir dissabte, 4 de juny, va estar un dia d'aquells per a rememorar...\nEm vaig llevar molt prompte, i feia un dia d'aquells que diríem rars. Fins i tot van esclatar un parell de trons, i també va ploure (una cosa que fa molta falta).\nLa placa de 1978 que ara ha estat restituida (THLG)\nEstava llegint al balcó el darrer llibre de Vicent Alonso, un dietari que es diu "Sobre una neu invisible", que compren del 2003 fins 2005. M'agrada perquè el pots deixar i mamprendre'l després del temps sense cap trauma. Estava amb una tranquil·litat i un relaxament que no té preu, observant el gat a la teulada de la casa d'enfront.\nQuan ja era ben a prop l'hora establerta per a l'homenatge a Peset Aleixandre (11,30), va començar de nou a ploure, com si Sant Pere s'hagués posat de part del cardenal (no diré el nom). Em vaig dirigir cap el carrer Major, i semblava que la pluja amainava (s'hauria posat Sant Pere de part dels bons?). La veritat és que no ho sé, però allí ens vam ajuntar uns quants ciutadans del poble, amb els representants de l'Ajuntament, membres de la família del metge, la Banda del Casino Musical que va interpretar l'Himne de Godella, i els organitzadors de l'acte, el grup de Memòria Històrica de Godella "Paraules contra l'oblit". La veritat és que vaig trobar en falta els representants locals de la dreta, que si volen donar una imatge de demòcrates, haurien de començar a assistir a aquests actes de desgravi en favor de totes aquestes persones que van ser assassinats impunement, sense cap garantia legal. Tan sols per les seues idees...\nHomenatge al Dr. Peset Aleixandre al 1978 (Foto: Leo Molina Castillejo)\nFoto: Ginés Ruiz Montesinos\nAlmenys no van tocar la "marxa reial", tractant-se d'un afusellat per les seues idees, i mentre es descobria la placa commemorativa, alguns dels presents vam xiular "l'Himne de Riego", (jo també) en homenatge al Doctor Peset Aleixandre.\n"Himne de Riego" (Orquestra Internacional de Praga)\nA continuació hi havia un vi d'honor a l'Ajuntament, però nosaltres anàrem pel nostre compte al Casino, on esmorzàrem (una miqueta). Vaig estar parlant amb Pepito de la cançó que vol incloure al nou disc, de la que he fet la lletra. El títol (provisional) és "Idomeni", i parla dels refugiats que vénen a Europa fugint de les guerres i de la misèria.\nAmb Pepito i Ximo (Foto: premsa Ajuntament)\nPer la vesprada vaig anar al Teatre "Capitolio", on es va representar l'obra "Els fusells de la senyora Carrar", una adaptació al valencià de la Companyia "Cant del Cigne", de l'obra original de Bertold Brecht. Vaig seure amb "Apa" i Teresa, i la "mise en scène" va estar força aconseguida, però la veritat és que vam sortir del teatre amb un nus a l'estomac.\nCompanyia "El cant del Cigne" (Foto: premsa Ajuntament)\nVaig anar a casa i de camí em vaig trobar amb el Ricardo Esteve i el Jesús Gimeno, que assíduament acompanyen al Josep Aparicio "Apa". Resulta que actuaven a l'Escorxador, amb motiu del "Dia Mundial del Medi Ambient",acompanyant al cantautor "Burguitos", que ja havia vist al seu espectacle "Jerez-Texas". Vaig quedar amb ells, i després d'un lleuger sopar a casa (una dorada) em vaig dirigir cap a l'Escorxador, on vaig gaudir de la seua actuació. El cantautor em recorda molt el Sabina, i l'acompanyament dels músics va estar genial, amb reminiscències del flamenc i del jazz.\nHomenatge del 1978 (Foto: Leo Molina Castillejo THLG)\n"Burguitos Quartet" en acció (Foto: premsa Ajuntament)\nDesprés vaig estar raonant amb el Ricardo (nosaltres li diem l'Echanove pel que es sembla a l'actor), i li vaig comentar els proper projectes de col·laboració amb "Apa". La més immediata com és la buleria a la que li he posat lletra (Idomeni), així com una balada (d'aires dylanians) pèr al poema que li vaig dedicar a "Agustinet el barber", padrí de Pepito, i que ja hem interpretat en algunes de les nostres particulars "trobades".\nI res més, tan sols vull dir que amb molts dies com el d'avui, la vida sembla molt millor.\nPrograma oficial de les "Primeres Jornades Peset Alwixandre"\nPublicat per Francesc Arnau a 0:16 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: Apa, Bertold Brecht, Capitolio, Casino Musical, Escorxador, Godella, homenatge, Música, Paraules contra l'oblit, Peset Aleixandre, Teatre, Vicent Alonso\nPresentació de la novel·la "La luna en agosto" d'Avelina Chinchilla\nImatge que m'ha fet arribar l'autora\nEl passat divendres, 27 de maig, va tenir lloc a la Llibreria Primado de València, la presentació de la primera novel·la de la meua cosina Lina Chinchilla, que duu per títol "La luna en agosto". Ella viu a Alacant, encara que va néixer a València, i per això volia fer la presentació en valencià, i aleshores va pensar en que jo fos el presentador de l'acte.\nLa veritat és que de seguida li vaig dir que sí, fins i tot abans de llegir el llibre. És la primera presentació que faig, i no em considere cap expert en Literatura. He fet, i continue fent els meus poemes, així com els contes, els micro-relats i els articles d'opinió, però el món de la novel·la és una altra cosa, i ja m'agradaria ser tan valent com ha estat Lina, i endinsar-me en aquest món de la narrativa amb majúscules, que tant admire, i de la que sóc un lector compulsiu.\nLi vaig comunicar a la meua cosina que jo faria una introducció sobre l'autora, i ella després comentaria la seua novel·la. Li va semblar bé, i així ho férem.\nA l'hora en punt, 19,30 de la vesprada, ens reunírem tots dos en un bar (regentat per xinesos), i vam estar una estona parlant del llibre, de la meua presentació, i de la seua intervenció "a posteriori", parlant-nos de les claus de la seua obra.\nEl pública abans de l'acte (Foto meua)\nLa "tia" Avelina i la seua germana (Foto meua)\nL'assistència va estar d'allò que diríem normal en aquests esdeveniments (coneguts, familiars, i potser algun despistat), i jo vaig mamprendre a parlar de la meua cosina, i de la nostra relació familiar, Fins i tot, la "tia" Avelina (mare de l'autora) em va dir que si pensava fer-los plorar, però jo tenia clar el meu discurs i així ho vaig dur endavant.\nEn primer lloc vaig parlar dels absents (en especial del "tio" Paco i de ma mare), i vaig posar l'exemple dels poemes que els hi dedicàrem tots dos (Lina i jo) al seu moment:\nLos guerreros mueren de pie de Lina Chinchilla\nEl meu poema "Urc de fill" (traducció al castellà de Lina Chinchilla)\nAleshores, en fer la comparació dels dos poemes, vaig adonar-me'n de que els dos havíem retratat als germans Chinchilla (Paco i Ángeles) de la mateixa manera. Tots dos havien demostrat una valentia exemplar davant de l'adversitat, de la malaltia i fins i tot de la mort.\nAls preparatius de la presentació (Foto meua)\nDesprés vaig estar parlant de les xarxes, d'Internet, i també del misteri de la nostra predisposició (potser genètica) envers del món de la Cultura i de les arts en general (som uns quants els cosins que hem conreat gèneres diversos). Ja per finalitzar, i abans de cedir-li la paraula a Lina (sobretot per a que no li passés com a Paco Umbral...), vaig fer algunes reflexions sobre la prosa en els poetes, i també sobre la novel·la que presentàvem, que per cert, no és el tipus de Literatura que més m'agrada, però que fa passar una bona estona, i està escrita amb molt de sentit i gust literari. El lector (sobretot el novell) es sent atrapat pel relat, i quan comença ja no ho pot deixar. Aquesta implicació del lector és força important, si tenim en compte que el llibre és (en la meua opinió almenys) l'artefacte més interactiu del món. El lector li posa cara als personatges, a les situacions i als llocs, i pense que aquesta primera novel·la d'Avelina Chinchilla, que no deixa d'ésser una primera provatura, facilita aquesta implicació de la que us parlava abans.\nEspere que després de "La luna en agosto" vindran moltes més novel·les que ens facen gaudir als lectors.\nEn plena presentació (Foto meua: "Lina i jo")\nDesprés vaig deixar la paraula a l'autora, que ens va explicar les claus del seu llibre, però pense que això cal que cada lector ho descobresca per ell mateix.\nDesprés d'acomiadar-me de tots, vaig aprofitar per deixar uns cartells del recital que anàvem a fer al Teatre "Capitolio" de Godella el diumenge següent. La meua cosina es va disculpar, doncs, havien de tornar cap a Alacant.\nEl dilluns calia anar-hi de nou al tall!\nPortada del llibret de mà del recital "PINAZO en versos"\nAl blog de Lina:\nPublicat per Francesc Arnau a 0:53 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Alacant, Capitolio, Godella, Lina Chinchilla, llibres, novel·la, Pinazo, Poesia, presentació, relats, València


TR: El fast fashion i el seu impacte – Coneixements – Citilab\nArxiu de coneixements Inicio » TR: El fast fashion i el seu impacte\nTR: El fast fashion i el seu impacte\nAnnia Espinales i Lucia Durán (Estudiants 2n Batxillerat)\nSabeu aquesta sensació d’angoixa quan llegeixes l’etiqueta d’alguna peça de roba que t’ha acabes de comprar on posa: “Made in China”, “Made in Afghanistan” , etc. Una tarda que vam estar parlant d’aquest mateix tema, vam decidir que el nostre treball de recerca hauria de tractar de tot el que envolta el fast fashion, tant per auto educar-nos com per a conscienciar a la gent de les terribles conseqüències que comporta aquesta indústria.\nSempre ens havia interessat l’àmbit de la moda, però mai ens havíem posat a informar-nos sobre la desfavorable indústria que n’hi ha darrere.\nQuan vam començar a investigar sobre el tema ens vam parar a pensar, i vam arribar a la conclusió de que nosaltres ja sabem les terribles condicions de treball i les penúries que passen els treballadors que s’encarreguen de que tot funcioni. Simplement ho ignorem, perquè la societat es tan egoista que només mirem per satisfer els nostres capritxos i per les coses que volem i no necessitem.\nArribat aquest punt, no serem hipòcrites, ja que hem d’admetre que a pesar d’estar exposant l’egoismede la societat d´avui en dia, nosaltres també tenim culpa d’aquest gran però terrible tendència. Tots hem participat en un moment o altre per afavorint aquesta manufactura.\nAlguna vegada hem comprat un bé que sense adonar-nos que pertany al Fast Fashion.\nTampoc ens enganyem, comprar en aquesta indústria en fàcil i assequible. Qui no vol comprar alguna cosa que no costi més de 20€ i que a sobre sigui d’una qualitat acceptable?\nprevious post: TR: L’autoestima en l’adolescència\nnext post: TR: Mètodes de recuperació per a tortugues marines


El turisme xinés desperta a Catalunya - Comunicatur\nInici | | El turisme xinés desperta a Catalunya\nEl turisme xinés desperta a Catalunya\n550 directius xinesos realitzen un viatge d’incentius per Catalunya i obren el camí al turisme de negocis procedent d’aquell mercat. El receptiu català és Ultramar que ha dissenyat un programa a mida de cinc dies que combina shopping i visites culturals per Barcelona.\nL’empresa Michelin ha ofert aquest viatge d’incentius als màxims responsables els seus distribuïdors comercials a la Xina. Segons han indicat els organitzadors, Ultramar i Turisme de Catalunya: “És la primera vegada que un grup tan nombrós de turistes corporatius procedents del mercat xinès visita Catalunya”. Els turistes xinesos que surten del seu país tenen un alt poder adquisitiu i mostren un gran interès per les grans ciutats, la cultura i les compres.\nEl viatge d’incentius el gestiona l’agència xinesa CYTS MICE, líder en aquest segment a la Xina que ha contractat com agència receptiva Ultramar Event Management –divisió MICE (meetings, incentius, congressos i esdeveniments) de TUI Espanya-. Des de fa dos anys, l’empresa catalana Ultramar disposa d’un equip de treball especialitzat en el mercat asiàtic. Per aquest viatge han preparat visites a la Sagrada Família, Parc Güell, Poble Espanyol, o Passeig de Gràcia; excursions a Sitges i a les bodegues Torres; compres als centres comercials de La Roca Village i Andorra, i l’assistència a un partit del FC Barcelona.\nLa Xina és un dels principals mercats emissors del continent asiàtic, amb un total de 31 milions de viatges a l’estranger l’any 2005 i una previsió per al 2020 de 100 milions de viatges, segons l’Organització Mundial del Turisme.\nPer situar Catalunya com a destinació turística al continent asiàtic encara queden moltes accions per prendre. La manca de connexions aèries directes i la ineficient gestió de visats turístics per part de les autoritats espanyoles són els principals obstacles apuntats en vàries ocasions per COMUNICATUR. En relació als visats, recentment la Generalitat va anunciar un acord amb el Ministeri d’Afers Estrangers espanyol que permetria agilitzar la tramitació de visats per turistes de la Xina, l’Índia i Rússia.\nEl perfil del turista xinès és un professional o executiu d’entre 35 i 54 anys, que viatja per motius d’oci amb una estada aproximada d’11 dies i s’allotja en un hotel de 3-4 estrelles. Provenen majoritàriament de les grans ciutats que tenen una renda elevada per càpita com poden ser Beijing, Xangai, Tianjin i Zhejiang.\nDels 55.000 xinesos que arriben anualment a l’Estat espanyol, la majoria tenen com a primera destinació Catalunya. Hi fan una estada de 2 nits, ja que normalment en el mateix viatge visiten diversos països europeus, i acostumen a realitzar una despesa d’uns 2.400 euros.


Treballs Admin.,Tècnic, Eng. Sistemes Windows Server en Gipuzkoa - ticjob.es\nTreballs Admin.,Tècnic, Eng. Sistemes Windows Server en Gipuzkoa


L’1 d’octubre, votarem - Calderí\nIniciOpinióL’1 d’octubre, votarem\nL’1 d’octubre, votarem\nS’acosta l’11 de setembre, Diada Nacional, jornada reivindicativa i de lluita. Com cada any sortim als carrers, i ja ens són més de 40 que l’Esquerra Independentista ens manifestem per reclamar la nostra llibertat com a poble. Enguany, però, serà diferent. L’1 d’octubre és a tocar, i ha arribat, per fi, l’hora en què exercirem el nostre dret a l’autodeterminació.\nD’uns anys ençà hem pogut veure com la participació de la Diada ha crescut exponencialment; les demandes d’Independència i d’un Referèndum s’han fet majoritàries i insistents als carrers i a les institucions catalanes. El poble català demana majoritàriament poder votar i per tant cal fer-ho. Cal el convenciment i la implicació de totes, per exigir, finalment, ser escoltades i tirar endavant amb fermesa.\nFem una lectura crítica amb el que ha succeït fins al dia d’avui: 9N, eleccions plebiscitàries, xantatges polítics, pressupostos socialment insuficients… però ara és el moment de no retrocedir i exercir el dret decidir el nostre futur com a poble. No sabem quins entrebancs ens posarà l’estat, tot i que podem intuïr que de ben segur que seran molts: detencions, judicis, prohibicions, inhabilitacions i potser fins i tot il·legalitzacions. Res ens sorprendria d’un estat com l’espanyol… però votarem per justícia democràtica. Perquè demostrarem que les amenaces no ens paren i que el nostre desig de decidir col·lectivament és més fort i sa. Votarem perquè el poble ho demana i perquè com deia Estellés: no podran res davant d’un pobre unit, alegre i combatiu.\nL’endemà, un cop el poble haurà parlat, caldrà ser conseqüents amb allò que s’haurà decidit, no s’hi valen pors. Xirinacs ja ens va avisar durant la transició i ara també caldrà estar ben alerta. La veu d’un poble mai pot ser callada per la força, i nosaltres, de manera pacífica i tenaç, parlarem! I tu? vols dir-hi la teva? Fes que s’escolti la teva veu!


Els graus en enginyeria en organització industrial, electrònica i mecànica se situen entre les 10 titulacions amb una inserció laboral més ràpida | Neussletter\nEls graus en enginyeria en organització industrial, electrònica i mecànica se situen entre les 10 titulacions amb una inserció laboral més ràpida\nPublicat el 26/07/2021 per EUSS Enginyeria\nL’Agència per a la Qualitat del Sistema Universitari de Catalunya (AQU) ha publicat el llistat de les 25 titulacions universitàries de nivell grau, amb una inserció laboral més ràpida. Aquest llistat mostra el percentatge de persones que van aconseguir trobar feina en menys de 3 mesos després d’haver obtingut la titulació.\nTres titulacions en enginyeria, les quals s’imparteixen a l’EUSS, se situen en el top 10. Aquestes titulacions són: Enginyeria industrial i organització que ocupa la 4a plaça (amb un 84,5%); Enginyeria electrònica i automàtica la 6a (amb un 83,1%) i Enginyeria mecànica i disseny industrial la 10a posició (amb un 79,5%).\nEl pòdium el completen les titulacions d’infermeria, informàtica i telecomunicacions, per aquest ordre.\nVeure el llistat complet a:\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Empreses i món laboral i s'ha etiquetat en AQU, electrònica, Inserció Laboral, mecànica, Organització Industrial per EUSS Enginyeria. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


John Cleese explica per què en Manuel d'Hotel Fawlty no parlava català tot i ser de BCN ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4126. Diumenge, 1 d'agost de 2021 11:42 h\nPolítica Última actualització Dilluns, 2 de gener de 2017 13:35 h\nJohn Cleese explica per què en Manuel d'Hotel Fawlty no parlava català tot i ser de BCN\nDiu que la sèrie era del 1975 i que amb Franco "se sabia poca cosa de Catalunya"\nLa famosa sèrie de la BBC Hotel Fowlty, protagonitzada per John Clesse, un dels membres més destacats del grup humorístic Monty Python, torna a ser notícia però aquest cop a Twitter. La sèrie, que també va gaudir d'èxit de públic a Catalunya doblada en català a TV3, convertia el personatge Manuel, de Barcelona, en mexicà per a poder mantenir els errors lingüístics i així no modificar part de la trama humorística. En canvi, a Espanya, en Manuel esdevenia italià.\nJohn Cleese amb Manuel a l'Hotel Fawlty\nJohn Cleese ha comentat a Twitter que el personatge que era de Barcelona de l'Hotel Fawlty, a Catalunya el van convertir en mexicà i a Espanya en Italià. Llavors, sense recança, ha contestat un usuari que li ha preguntat per què el Manuel mai va dir ni una paraula en català. L'actor anglès ha estat clar i ha explicat que la culpa va ser del franquisme: "la sèrie es va estrenar l'any 1975, just quan va morir Franco, i llavors no se sabia res de Catalunya".\nSteve, remember that the first series of FT was made in 1975, the same year Franco died.\nin those days we didn't hear much about Catalunya. https://t.co/ACNOxV5HcX\n— John Cleese (@JohnCleese) 1 de gener de 2017\nMany Twits confirm that on Cataluyan TV Manuel was Mexican\nBut Miguel here says he was Italian on Esp TV ! ( out of Madrid ? )\nMore info ? https://t.co/Sp41yzbYXQ\n‘Hem d’acostumar el país a aquest tipus d’humor’ 08.05.2009.\n3 de gener de 2017, 10.22 h\nClar. Si cal suprimir una llengua a CAT no serà la propia, oi que no fatxes?\nSerà la menys imporrtant de les importada de l'estranger.\n3 de gener de 2017, 07.29 h\nJo quan treballava de "escuraplats" a Londres en un hotel. EM deien Manuel! from Barcelona.\n3 de gener de 2017, 06.12 h\n2 de gener de 2017, 19.10 h\n#1 JUA JUA JUA JUA , OYE, CUCARACHA FASCISTA, ACASO NO SABES QUE QUIERE DECIR ESO DE "SUPREMACISTA", PEDAZO DE IDIOTA IGNORANTE Y GILIPOLLAS?\nCOMO QUIERES , ANALFABETO, QUE SEA SUPREMACISTA UN PUEBLO, EL CATALAN, QUE NI SIQUIERA TIENE ESTADO PROPIO??!\nLO QUE PASA ES QUE TU ERES UN IMBÈCIL ACABADO, Y HABLAS SIN SABER QUE DICES, PEDAZO DE ASNO !\n2 de gener de 2017, 17.15 h\nMoltes llengües es parlen a Catalunya, entr elles i majoritaries el català i el castellà que es parlen lliurement a tot arreu i que només una de les dos es imprescindible., per demanar un cafè.\n2 de gener de 2017, 16.17 h\nSUPONGO QUE LOS SUPREMACISTAS PANCATALANISTAS DEL N.O.D.O TV3% NO PODIAN PERMITIR QUE SALIESE UN CAMARERO QUE FUESE CATALAN Y LO CONVIRTIERON EN MEXICANO PARA QUE SE EXPRESASE EN CASTELLANO , YA SABEN ...........LOS DE LA RAZA INFERIOR SEGUN LOS NAZIS PANCATALANISTAS.


Una part de centres mèdics qüestionen la forma de renovació del carnet de conduir - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nUna part de centres mèdics qüestionen la forma de renovació del carnet de conduir\nAlguns professionals demanen accedir a la informació mèdica o fer proves reals de conducció\nj. s. | manresa 26.09.2015 | 07:53\nEls tres accidents mortals que hi ha hagut aquest any a la Catalunya Central causats per cotxes en sentit contrari conduïts per persones d'edat avançada, l'últim dels quals a Manresa, han fet aflorar el debat sobre l'eficàcia de l'actual sistema de renovació de carnets. Alguns centres mèdics que es dediquen a aquesta activitat, regulada per la direcció general de Trànsit, consideren que caldrien millores per poder analitzar amb més precisió la capacitat de conduir d'una persona amb malalties. D'altres centres, però, consideren que l'actual sistema ja és del tot garantista i no creuen necessària cap reforma.\nEl reglament de Trànsit preveu que, fins als 65 anys d'edat, el període de vigència del carnet sigui de deu anys. A partir d'aquesta edat, la renovació s'ha de fer cada cinc anys. Tot i així, el reglament preveu que el període de vigència pot reduir-se si, en el moment de la seva renovació, es comprova que el titular té una malaltia o una deficiència que, si bé en aquell moment no impedeix la conducció, és susceptible d'agreujar-se amb el temps. És el cas de la víctima mortal de l'accident de la setmana passada a Manresa, de 79 anys d'edat, ja que el seu carnet tenia una vigència només d'un any, que es renovava anualment.\nEls carnets de conduir es revaliden en centres mèdics homologats per Trànsit. Els conductors han de passar un test psicotècnic i unes proves d'anticipació de la velocitat, de coordinació i de temps de reacció. També han de superar les proves auditives i visuals i, per acabar, s'estudia l'estat general del client, com ara la tensió arterial, el pols i el ritme cardiopulmonar.\nLa víctima de la variant de Manresa havia passat la prova de conduir feia set mesos . Fet Divers


WoRMS - World Register of Marine Species - Delphinapterus Lacépède, 1804\nPerrin, W.F. (2020). World Cetacea Database. Delphinapterus Lacépède, 1804. Accessed through: World Register of Marine Species at: http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=137029 on 2020-07-12


Onjon - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n48° 23′ 44″ N, 4° 16′ 54″ E / 48.3956°N,4.2817°E / 48.3956; 4.2817Coord.: 48° 23′ 44″ N, 4° 16′ 54″ E / 48.3956°N,4.2817°E / 48.3956; 4.2817\nDistricte Districte de Troyes\nCantó cantó de Piney\nàrea de concentració metropolitana de Troyes\nOnjon és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 244 habitants.\nEl 2007 la població de fet d'Onjon era de 244 persones. Hi havia 104 famílies de les quals 28 eren unipersonals (20 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 32 parelles sense fills, 40 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.\nEl 2007 hi havia 116 habitatges, 101 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 9 estaven desocupats. Tots els 116 habitatges eren cases. Dels 101 habitatges principals, 88 estaven ocupats pels seus propietaris, 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 6 tenien dues cambres, 12 en tenien tres, 24 en tenien quatre i 59 en tenien cinc o més. 90 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 46 habitatges hi havia un automòbil i a 43 n'hi havia dos o més.\nPiràmide de població de Onjon el 2009.\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 142 persones, 117 eren actives i 25 eren inactives. De les 117 persones actives 108 estaven ocupades (64 homes i 44 dones) i 9 estaven aturades (4 homes i 5 dones). De les 25 persones inactives 8 estaven jubilades, 10 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».\nEl 2009 a Onjon hi havia 104 unitats fiscals que integraven 267,5 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.561 €.\nDels 8 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa alimentària, 3 d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 2 d'empreses de serveis.\nDels 3 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 2 eren tallers de reparació d'automòbils i de material agrícola i 1 fusteria.\nL'any 2000 a Onjon hi havia 20 explotacions agrícoles.\nBouy-Luxembourg (2,6 km)\nLongsols (4,0 km)\nPiney (5,3 km)\nRouilly-Sacey (5,7 km)\nAvant-lès-Ramerupt (5,9 km)\nVal-d'Auzon (6,4 km)\nLuyères (6,5 km)\nMesnil-Lettre (6,7 km)\nAssencières (7,4 km)\nMesnil-Sellières (7,6 km)\nPougy (7,9 km)\nVerricourt (8,0 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Onjon\nRésumé statistique[Enllaç no actiu] Fitxa resum de dades estadístiques d'Onjon a l'INSEE.\nÉvolution et structure de la population[Enllaç no actiu] Fitxa amb el detall de dades d'Onjon a l'INSEE\nMunicipis de l'Aube\nAilleville · Aix-en-Othe · Allibaudières · Amance · Arcis-sur-Aube · Arconville · Argançon · Arrelles · Arrembécourt · Arrentières · Arsonval · Assenay · Assencières · Aubeterre · Aulnay · Auxon · Avant-lès-Marcilly · Avant-lès-Ramerupt · Avirey-Lingey · Avon-la-Pèze · Avreuil · Bagneux-la-Fosse · Bailly-le-Franc · Balignicourt · Balnot-la-Grange · Balnot-sur-Laignes · Barberey-Saint-Sulpice · Barbuise · Baroville · Bar-sur-Aube · Bar-sur-Seine · Bayel · Bercenay-en-Othe · Bercenay-le-Hayer · Bergères · Bernon · Bertignolles · Bérulle · Bessy · Bétignicourt · Beurey · Blaincourt-sur-Aube · Blignicourt · Bligny · Les Bordes-Aumont · Bossancourt · Bouilly · Boulages · Bouranton · Bourdenay · Bourguignons · Bouy-Luxembourg · Bouy-sur-Orvin · Bragelogne-Beauvoir · Braux · Bréviandes · Brévonnes · Briel-sur-Barse · Brienne-la-Vieille · Brienne-le-Château · Brillecourt · Bucey-en-Othe · Buchères · Buxeuil · Buxières-sur-Arce · Celles-sur-Ource · Chacenay · La Chaise · Chalette-sur-Voire · Chamoy · Champfleury · Champignol-lez-Mondeville · Champigny-sur-Aube · Champ-sur-Barse · Channes · Chaource · La Chapelle-Saint-Luc · Chapelle-Vallon · Chappes · Charmont-sous-Barbuise · Charmoy · Charny-le-Bachot · Chaserey · Châtres · Chauchigny · Chaudrey · Chauffour-lès-Bailly · Chaumesnil · Chavanges · Le Chêne · Chennegy · Chervey · Chesley · Chessy-les-Prés · Clérey · Coclois · Colombé-la-Fosse · Colombé-le-Sec · Cormost · Courcelles-sur-Voire · Courceroy · Coursan-en-Othe · Courtaoult · Courtenot · Courteranges · Courteron · Coussegrey · Couvignon · Crancey · Creney-près-Troyes · Crésantignes · Crespy-le-Neuf · Les Croûtes · Cunfin · Cussangy · Dampierre · Davrey · Dienville · Dierrey-Saint-Julien · Dierrey-Saint-Pierre · Dolancourt · Dommartin-le-Coq · Donnement · Dosches · Dosnon · Droupt-Saint-Basle · Droupt-Sainte-Marie · Eaux-Puiseaux · Échemines · Éclance · Éguilly-sous-Bois · Engente · Épagne · Épothémont · Ervy-le-Châtel · Essoyes · Estissac · Étourvy · Étrelles-sur-Aube · Faux-Villecerf · Fay-lès-Marcilly · Fays-la-Chapelle · Ferreux-Quincey · Feuges · Fontaine · Fontaine-les-Grès · Fontaine-Mâcon · Fontenay-de-Bossery · Fontette · Fontvannes · La Fosse-Corduan · Fouchères · Fralignes · Fravaux · Fresnay · Fresnoy-le-Château · Fuligny · Gélannes · Géraudot · Les Grandes-Chapelles · Grandville · Les Granges · Gumery · Gyé-sur-Seine · Hampigny · Herbisse · Isle-Aubigny · Isle-Aumont · Jasseines · Jaucourt · Javernant · Jessains · Jeugny · Joncreuil · Jully-sur-Sarce · Juvancourt · Juvanzé · Juzanvigny · Lagesse · Laines-aux-Bois · Landreville · Lantages · Lassicourt · Laubressel · Lavau · Lentilles · Lesmont · Lévigny · Lhuître · Lignières · Lignol-le-Château · Lirey · Loches-sur-Ource · La Loge-aux-Chèvres · La Loge-Pomblin · Les Loges-Margueron · Longchamp-sur-Aujon · Longeville-sur-Mogne · Longpré-le-Sec · Longsols · Longueville-sur-Aube · La Louptière-Thénard · Lusigny-sur-Barse · Luyères · Macey · Machy · Magnant · Magnicourt · Magny-Fouchard · Mailly-le-Camp · Maison-des-Champs · Maisons-lès-Chaource · Maisons-lès-Soulaines · Maizières-la-Grande-Paroisse · Maizières-lès-Brienne · Maraye-en-Othe · Marcilly-le-Hayer · Marigny-le-Châtel · Marnay-sur-Seine · Marolles-lès-Bailly · Marolles-sous-Lignières · Mathaux · Maupas · Mergey · Le Mériot · Merrey-sur-Arce · Méry-sur-Seine · Mesgrigny · Mesnil-la-Comtesse · Mesnil-Lettre · Mesnil-Saint-Loup · Mesnil-Saint-Père · Mesnil-Sellières · Messon · Metz-Robert · Meurville · Molins-sur-Aube · Montaulin · Montceaux-lès-Vaudes · Montfey · Montgueux · Montiéramey · Montier-en-l'Isle · Montigny-les-Monts · Montmartin-le-Haut · Montmorency-Beaufort · Montpothier · Montreuil-sur-Barse · Montsuzain · Morembert · Morvilliers · La Motte-Tilly · Moussey · Mussy-sur-Seine · Neuville-sur-Seine · Neuville-sur-Vanne · Noé-les-Mallets · Les Noës-près-Troyes · Nogent-en-Othe · Nogent-sur-Aube · Nogent-sur-Seine · Nozay · Onjon · Origny-le-Sec · Ormes · Ortillon · Orvilliers-Saint-Julien · Ossey-les-Trois-Maisons · Paisy-Cosdon · Pâlis · Pargues · Pars-lès-Chavanges · Pars-lès-Romilly · Le Pavillon-Sainte-Julie · Payns · Pel-et-Der · Périgny-la-Rose · Perthes-lès-Brienne · Petit-Mesnil · Piney · Plaines-Saint-Lange · Plancy-l'Abbaye · Planty · Plessis-Barbuise · Poivres · Poligny · Polisot · Polisy · Pont-Sainte-Marie · Pont-sur-Seine · Pouan-les-Vallées · Pougy · Pouy-sur-Vannes · Praslin · Précy-Notre-Dame · Précy-Saint-Martin · Prémierfait · Proverville · Prugny · Prunay-Belleville · Prusy · Puits-et-Nuisement · Racines · Radonvilliers · Ramerupt · Rances · Rhèges · Les Riceys · Rigny-la-Nonneuse · Rigny-le-Ferron · Rilly-Sainte-Syre · La Rivière-de-Corps · Romilly-sur-Seine · Roncenay · Rosières-près-Troyes · Rosnay-l'Hôpital · La Rothière · Rouilly-Sacey · Rouilly-Saint-Loup · Rouvres-les-Vignes · Rumilly-lès-Vaudes · Ruvigny · Saint-André-les-Vergers · Saint-Aubin · Saint-Benoist-sur-Vanne · Saint-Benoît-sur-Seine · Saint-Christophe-Dodinicourt · Sainte-Maure · Sainte-Savine · Saint-Étienne-sous-Barbuise · Saint-Flavy · Saint-Germain · Saint-Hilaire-sous-Romilly · Saint-Jean-de-Bonneval · Saint-Julien-les-Villas · Saint-Léger-près-Troyes · Saint-Léger-sous-Brienne · Saint-Léger-sous-Margerie · Saint-Loup-de-Buffigny · Saint-Lupien · Saint-Lyé · Saint-Mards-en-Othe · Saint-Martin-de-Bossenay · Saint-Mesmin · Saint-Nabord-sur-Aube · Saint-Nicolas-la-Chapelle · Saint-Oulph · Saint-Parres-aux-Tertres · Saint-Parres-lès-Vaudes · Saint-Phal · Saint-Pouange · Saint-Remy-sous-Barbuise · Saint-Thibault · Saint-Usage · Salon · Saulcy · La Saulsotte · Savières · Semoine · Soligny-les-Étangs · Sommeval · Soulaines-Dhuys · Souligny · Spoy · Thennelières · Thieffrain · Thil · Thors · Torcy-le-Grand · Torcy-le-Petit · Torvilliers · Traînel · Trancault · Trannes · Trouans · Troyes · Turgy · Unienville · Urville · Vailly · Val-d'Auzon · Vallant-Saint-Georges · Vallentigny · Vallières · Vanlay · Vauchassis · Vauchonvilliers · Vaucogne · Vaudes · Vaupoisson · Vendeuvre-sur-Barse · La Vendue-Mignot · Vernonvilliers · Verpillières-sur-Ource · Verricourt · Verrières · Viâpres-le-Petit · Villacerf · Villadin · La Ville-aux-Bois · Villechétif · Villeloup · Villemaur-sur-Vanne · Villemereuil · Villemoiron-en-Othe · Villemorien · Villemoyenne · Villenauxe-la-Grande · La Villeneuve-au-Châtelot · Villeneuve-au-Chemin · La Villeneuve-au-Chêne · Villeret · Villery · Ville-sous-la-Ferté · Ville-sur-Arce · Ville-sur-Terre · Villette-sur-Aube · Villiers-Herbisse · Villiers-le-Bois · Villiers-sous-Praslin · Villy-en-Trodes · Villy-le-Bois · Villy-le-Maréchal · Vinets · Virey-sous-Bar · Vitry-le-Croisé · Viviers-sur-Artaut · Voigny · Vosnon · Voué · Vougrey · Vulaines · Yèvres-le-Petit\nLlista de municipis de l'Aube\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Onjon&oldid=29117559»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 4 gen 2022 a les 18:07.


[Pompeu Fabra i el País Valencià] - Traces : base de datos de lengua y literatura catalanas\nPágina principal > Traces. Catálogo > [Pompeu Fabra i el País Valencià]\nCita bibliográfica -- Enlace permanente: https://traces.uab.cat/record/119835\nDescripción: Enregistrament audiovisual : 28 min.\nResumen: La comunicació es divideix en dos eixos: a) la presència del valencià en l'obra de Fabra i la recepció al País Valencià, i b) els contactes de Fabra amb personalitats valencianes.\nMateria: Estudiosos catalans ; Dialectes geogràfics ; Valencià ; Tractats gramaticals ; Diccionari ; Català ; Normativa de la llengua ; Ideologia lingüística ; Relacions culturals ; 1913-2018 ; País Valencià ; 1900C ; 2000X ; 2010X


OLGA GUTIÉRREZ Y RAQUEL TOMÀS (MEX / CAT) - SÀLMON<. Diente de oro | Mercat de les Flors\nOLGA GUTIÉRREZ Y RAQUEL TOMÀS (MEX / CAT) SÀLMON<. Diente de oro\nIdea original Olga Gutiérrez, Temoc Camacho, Raquel Tomàs /Dirección escénica Olga Gutiérrez, Raquel Tomàs / Movimiento y coreografía Olga Gutiérrez / Dramaturgia Raquel Tomàs, Temoc Camacho / Investigación visual Temoc Camacho / Iluminación Daniela López / Producción ejecutiva Daniela López / Coproducción Encuentro Internacional de Arte Escénico Contemporáneo EINCE, Centro de las Artes de San Luis Potosí (CEARTSLP) y Festival Transversales / Programa PICE de movilidad (AC/E), El Graner/ Programa Artistas en Residencia (PAR), Festival Internacional de Danza Contemporánea de Uruguay (FIDCU)


La nova estratègia sobre plàstics de la Comissió Europea.\nInici » Blog » Nova estratègia sobre plàstics de la Comissió Europea.\nNova estratègia sobre plàstics de la Comissió Europea.\n31 gen., 2018 | Actualitat | 0 comments\nEl vicepresident de la Comissió Europea, Frans Timmermans, assegura que “si no canviem la manera com produïm i utilitzem els plàstics, el 2050 hi haurà més plàstics que peixos al mar“.\nLes dades són aclaparadores:\nCada any, els europeus generen 25 milions de tones de residus plàstics dels quals només es recicla el 30%.\nEl 85% dels residus que podem trobar a les platges de tot el món són residus plàstics.\nEls ciutadans estem cada vegada més exposats a ingerir aquest tipus de residus en forma de microplàstics, la qual cosa és molt perjudicial per a la salut.\nAixò ha fet que saltin les alarmes a Brussel·les i la Comissió Europea ha actuat en conseqüència. Per això, el 16 de gener de 2018 la Comissió Europea va presentar una nova estratègia sobre plàstics.\nL’estratègia sobre plàstics.\nAquesta estratègia està dins el marc del Pla d’Acció per a l’Economia Circular que es va presentar el 2015, i té tres objectius principals:\nFer que tots els plàstics siguin reciclables en 2030.\nReduir el consum de plàstics d’un sol ús.\nRestringir a tot el món la utilització dels microplàstics.\nL’estratègia, apart de protegir el medi ambient de la contaminació de plàstics, afavorirà el creixement i la innovació i farà que aquesta situació, la qual fins ara es considerava un desafiament, es transformi en una agenda positiva per al Futur d’Europa.\nAixò ofereix una gran oportunitat per transformar la forma en què els productes estan dissenyats, produïts, usats i reciclats a la Unió Europea.\nEn ZICLA entenem els residus com una oportunitat de canvi. Sabem que cada any milers de tones de residus es dipositen en abocadors o es cremen en incineradores. També tenim en compte que el 70% de la població mundial viurà en nuclis urbans l’any 2050, el que suposarà grans desafiaments, un d’ells serà la gestió de residus. Per això, en ZICLA ens comprometem a contribuir a la millora del nostre entorn mitjançant la transformació dels residus en matèries secundàries per a la indústria.\nEn el cas particular dels residus plàstics hem desenvolupat els següents projectes:\nObtenció de granses plàstiques a partir del rebuig de les plantes de selecció d’envasos.\nAplicació industrial dels residus d’envasos de Tetrabrick.\nAplicació en la indústria del residu plàstic procedent de cables elèctrics en desús.\nAnàlisi tècnic i econòmic de la valorització de residus de big bags.\nProjecte FENIX: desenvolupament d’una nova matèria primera de plàstics estirè procedent de RAEE.