COMENTARI EL COMTE ARNAU\n1. El comte Arnau és el poema més llarg de Maragall. Consta de tres parts, editades en tres llibres i tres moments diferents, i que representen també tres etapes ideològiques del poeta:\nPRIMERA PART DEL COMTE ARNAU (1900,Visions i Cants). El comte és un personatge d'ultratomba, vitalista i nietzschià, com Maragall, perquè sedueix l'abadessa Adalaisa i quan queda embarassada l'abandona. Les veus de la terra l'exhorten a imposar la seva voluntat.\nSEGONA PART DEL COMTE ARNAU (1906, Enllà).El comte està cansat de cavalcar i s'ha tornat més conservador, com Maragall. L'abadessa li fa de veu de la consciència vitalista, que li retreu la seva nova actitud, que és responsabilitzar-se de la família, els criats, etc.\nTERCERA PART DEL COMTE ARNAU (1911, Seqüències). El comte redimeix l'ànima damnada i errant amb el perdó, influït pel mite goethià del renéixer fàustic i per l'horror a la mort. Una noia "amb la veu viva", canta la seva cançó d'una forma nova i això significa el perdó.\nLA PRIMERA PART DEL COMTE ARNAU (VISIONS I CANTS, 1900)\nA la part de Visions, Maragall utilitza les llegendes de la Renaixença, perquè la llegenda és superior a la història, perquè és l'ànima del poble.Per això no les narra, en revel.la l'essència.Aquest recurs al passat no és per mitificar-lo, sinó que vol estimular el present.\nLa primera part són 5 poemes i pertany al primer modernisme, és símbol de catalanitat i de l'artista modernista:apareix el wagnerisme, el romanticisme de la Renaixença, Nietzsche. Pren com a base la versió jocfloralesca (no la cançó i la llegenda populars), com la de "l'ànima en pena", d'Anicet Pagès de Puig. Relaciona el comte amb l'abadessa del convent de Sant Joan, anomenada Adalaisa per Víctor Balaguer, i el presenta humà, dominat pels instints, pres del vitalisme nietzschià ,individualista, orgullós, que sent menyspreu pels febles, i representa l'exaltació de l'aristocràcia dels forts. Li serveix per crear la nacionalitat catalana i representar l'enfrontament entre artista modernista i societat burgesa.\nEl seu argument és aquest: Arnau vol seduir Adalaisa, que, espiritual, el refusa. Les veus de la terra reprenen el comte pel seu fracàs i a la nit, ell veu que dorm i aprofita per raptar-la, les veus de la terra s'alegren i li atorguen com a premi esdevenir "superhome". Els sexe entre ambdós s'esdevé en el més enllà,s imbolitzat per la nit, ella queda embarassada i ell se'n desentén sense remordiments, ja que la critatura és un lligam que limitaria la seva llibertat.\nEl Comte Arnau de Maragall no sabem quan va ser escrit, però està relacionat amb l'estrena de La fada , i Morera i Gay el pressionaven perquè fes un drama musical sobre aquest personatge.\nTé empremtes d'una certa concepció wagneriana operàtica: una línia argumental força clara,està dividit en escenes de caire dramàtic, i alguns fragments (els tres versos inicials i les seccions 3, 4, i 6 ) semblen efectes musicals wagnerians, sobretot la 3a, amb el diàleg Arnau-Adalaisa i el leit-motiv de la interrupció de l'alosa que simbolitza l'alegria del món exterior.\nEl Comte Arnau , cavalcant sempre,àvid de mirar, ànima en pena per a les gents, és l' alter ego dels modernistes. A l'article Nietzsche diu "Más-más, y busca el sobrehumano humano...maldice, destruye, avanza por la tierra..." Maragall s'identifica amb aquests herois, que viatgem sempre,com a un altre poema seu, Excelsior, Maragall s'idenitifica sobretot amb aquest comte Arnau. La seducció d'Adalasa i el seu abandonament, no és més que el triomf de la vida sobre l'espiritualisme malaltís.\nLES SECCIONS DE LA PRIMERA PART\nEl poema d'aquesta primera part té 10 seccions que combinen narració i diàleg entre ells dos i entre Arnau i les veus de la terra (ànima del poble català, que brolla de la terra, amb trets racials).\nLes dues primeres seccions són la introducció (concreten l'acció en el temps i l'espai) i caracteritzen els personatges. Ell fa por, està en l'orgia de la nit i profana les estances sagrades,ella és sensual i acull el comte amb satisfacció.\nLes seccions 3 i 4 narren el primer intent de seducció,mitjançant el diàleg, amb les diferents visions que té cadascun d'ells del cel i la vida: ascetisme repressor dels instints per a ella, materialisme per a ell, que cerca el goig, la satisfacció dels instints. El diàleg de la secció 3 entre Arnau i Adalaisa critica el decadentisme d'ella,el seu espiritualisme decadent, la seva actitud aberrant, malsana i repressiva.\nLes antítesis van in crescendo fins que Arnau s'oposa al Crist de la creu. La tensió dramàtica s'accentua amb la intercalació a l'inici, mig i final de la secció 3, la mateixa estrofa narrativa (Canta una alosa...) aquí hi ha l'empremta wagneriana o leit-motiv (alegria de l'alosa, cambra d'Adalaisa, ple dia, repte de mirades entre ells)Les veus de la terra el reprenen a la secció 4, davant de Crist, anomenat imatge, cadavre i fusta morta. Aquestes forces ancestrals, que també són la veu interior del comte, en tant que fill de la terra, remeten al romanç popular, amb repeticions, i ell s'encomana a Déu , amb impotència, fins que dispersa les veus.\nLes seccions 5i 6 són el rapte i s'organitzen com les dues anteriors: ells es troben primer I el comte parla amb els veus de la terra, després. Però ara és de nit,una nova situació temporal amb ressonàncies de Novalis, on tot és factible. I ell passa sota les muntanyes i el riu i per això sembla que entri al món ultraterrenal i això li permet aconseguir els seus propòsits: observar-la a ella, com dorm, primer, sense roba, i endur-se-la al regne de la nit abans que no el torni a vèncer amb la mirada. Es produeix una escena lírica i sensual amb descripcions de la veu narrativa i la intercalació anafòrica dels pensaments exclamatius del comte,que ressegueix la seva anatomia (cabells,llavis i pit). Les veus de la terra l'aclamen a la secció 6 i li confereixen el poder d'imposar-se a tothom, com un heroi nietzschià. Ell desitja l'eternitat, una eternitat que sobrepassi els 4 elements (roure, roca, mar i aire). Com en "El mal caçador", correrà en un cavall de flames, farà por , viurà eternament i això no és un càstig,sinó el seu desig, per tant, no és negatiu.La secció 6 és vitalista - nietzschiana\nLes seccions 7 i 8 expliquen la nova vida d'ell. Adalaisa només recobra la consciència per la nit i tornen a parlar i a contraposar espiritualitat i materialisme (cel-terra,ulls-cos). La secció 8 exemplifica el seu vitalisme: corre amb delit, no es cansa de mirar, riu i és impietós.\nEn les dues darreres seccions, el seu individualisme s'imposa en les relacions amb ella. El seu embaràs els retorna a la terra, però ell no el vol assumir. Fins llavors l'havia portada en braços i ara l'abandona a la terra.La secció 10 ens dóna a entendre que ella es va morir el dia del rapte i que les relacions han tingut lloc al més enllà.\nÉs el primer poema de Visions que usa del diàleg per caracteritzar els personatges i accentua el dramatisme en les relacions. El diàleg representa posicions entorn de camps semàntics antagònics: sagrat-profà, cel-terra,mort-vida, ulls-cos, hàbit-nuesa, etc.\nEl poema s'enriqueix amb moltes formes mètriques dins de la mateixa secció o oposant seccions diferents. Les seccions narratives 1,2,10 combinen versos de 7 i 10 síl.labes, els diàlegs Arnau-veus (4,6)tenen versos de 7 i 4 síl.labes I els diàlegs entre la parella (3,5) tenen versos de 10 síl.labes preferentment.\nEl romanç apareix sempre amb les veus i amb les expresions Valga'm Déu val, i comte Arnau, en les repeticions (87,94,97,100,142,144).i en les al.lusions al cos d' ella prèvies al rapte (122,123,129,130, 133-134).\nEl terme modernisme designa a Catalunya un ampli moviment artístic que es desenvolupa durant els darrers decennis del segle XIX i el començament del s.XX. Abraça diferents disciplines (arquitectura, pintura, escultura, música, literatura) i el seu objectiu és modernitzar i tranformar la societat, que segons ells “viu del passat” per treure-la del seu endarreriment.\nPodríem definir el modernisme català com un moviment que es proposà transformar la cultura catalana de cultura tradicionalista i regional en cultura moderna i nacional. Els modernistes volien incorporar Catalunya a l’avantguarda cultural de l’Europa del moment. Es van oposar al moviment anterior de la Renaixença perquè tenia una concepció localista i regionalista de la cultura catalana i es conformava a fer només l’elegia d’un passat gloriós.\nLes seves característiques principals són l'afany per la musicalitat, la presència de la natura i d'al·lusions als sentits, i la recerca de la bellesa perfecta, sobretot a nivell formal, per fugir d'una realitat hostil. L'artista es considera un bohemi que viu la veritable existència, la del plaer i la bellesa, lluny de les obligacions quotidianes.\n-Regeneracionista Els qui formaven part d’aquest grup creien que l’intel·lectual i l’artista havien de tenir una actitud activa i compromesa amb la societat. S’identificaven amb les idees de l’escriptor noruec Ibsen, que considerava l’art com una revolta social. Entre els representants més significatius destaca Jaume Brossa, col·laborador de la revista l’Avenç on va publicar l’article “Viure del passat” considerat com el manifest del regeneracionisme català. En el camp de la poesia, el llibre més clarament regeneracionista és Visions i Cants de Joan Maragall on es reflecteix la crisi de la socientat espanyola arran de la guerra i la pèrdua de les colònies de Cuba i Filipines. El poema més cèlebre és “Oda a Espanya”. La preocupació d’aquests intel·lectuals i la seva actitud regeneracionista coincidia amb la de la Generació del 98.\nEls regeneracionistes, també anomenats naturalistes, miraven de presentar la realitat tal com era per provocar una transformació. S'enfronten a la problemàtica social, ja sigui col·lectiva o individual.\n- Esteticista L’esteticista o de l’art per l’art, encapçalat per Santiago Rusiñol, converteix l’art en una mena de religió i refugi contra aquesta societat que no els valora prou. És un art d’evasió i la seva estètica estaria més relacionada amb la del modernisme castellà i amb l’obra del poeta Rubén Darío. Aquest moviment va ser encapçalat per Santiago Rusiñol. Paper de l’artista\n1a Etapa vitalista (1888-1893)\nLa seva primera etapa d'escriptor i poeta destaca pels poemes plens de vitalitat i energia. El 1888 va publicar el 1r poema important, L'oda infinita, obra que conté la seva teoria poètica. Aquest mateix any va ajudar el seu pare que es va arruinar i es va professionalitzar com a escriptor. El 1891 es va casar amb Clara Noble i va començar a publicar a la revista L'Avenç, on va col·laborar fins al 1893 com a traductor i poeta. El 1892 va escriure Pirinenques, una obra amb fragments decadentistes, i va començar a escriure al Diario de Barcelona.A partir de 1893 es va donar a conèixer com a poeta i va començar a ser conegut i estimat. Va participar en la Festa Modernista de Sitges on va donar a conèixer fragments de Nietzsche. A l'estiu, de vacances a Sant Joan de les Abadesses va escriure La vaca cega. En arribar a casa després de l'atemptat al Liceu va veure la seva dona donant el pit al seu fill i a partir d'aquesta imatge va escriure Paternal. També és d'aquest mateix any el poema Excelsior.\n1a Etapa decadentista (1894-1895)\nEl 1894 i una mica per seguir la moda del moment va entrar en un període decadentista del qual destaquen les Estrofes decadentistes (1894) i el recull de poesia Poesies (1895), on apareix publicat La vaca cega.2a Etapa vitalista (1896-1905)En aquesta segona etapa vitalista Maragall descobreix un catalanisme diferent de la Renaixença que aparella al vitalisme. El 1900 escriu el seu llibre culminant Visions & Cants. A partir de l'any 1900 es va distanciant del modernisme i esdevé un escriptor de fama reconeguda. En aquests anys va traduir Novalis, escriptor alemany, i va fixar la seva teoria literària. El 1903 va ser elegit president de l'Ateneu de Barcelona i el seu discurs va ser l'Elogi de la paraula, un discurs on elogia la paraula i el poder que té per expressar tot el pensament. L'any 1904, per haver guanyat tres premis als Jocs Florals, és proclamat Mestre en Gai Saber.2a etapa decadentista (1906-1909)En aquests anys Maragall va patir un moment de depressió degut a la incomprensió que sentia i va patir davant l'avanç del Noucentisme. D'aquesta època són Enllà (1906), un recull de poesies on apareix la 2a part del Comte Arnau, Haidé(1906) i Nausica (1906), basat en la Penélope de l'Odissea d'Homer.\n3a etapa vitalista (1909-1911)\nEn aquesta última etapa Maragall recupera l'individualisme i el vitalisme de les primeres èpoques. Es dedica a intranquil·litzar l'ànim burgès que s'autoexculpa dels fets de la Setmana Tragica amb articles com L'Església cremada. D'aquesta època és Seqüències, que conté el Cant Espiritual i la 3a part del Comte Arnau i Oda nova a Barcelona.\n2. Estructura de Visions & Cants\nVisions & Cants conté vint-i-set poemes agrupats en tres parts: «Visions», «Intermezzo» i «Cants». La part central –«Intermezzo»– conté catorze poemes en què es reflexiona sobre el pas del temps al llarg de l’any. S’hi repassen festes populars i esdeveniments quotidians, de manera que podem llegir aquests poemes com una incursió en la quotidianitat del present i les seves alteracions, les festes. A partir d’aquesta reflexió sobre el present, el llibre es desplega cap al passat –«Visions»– i cap al futur –«Cants». Les «Visions» recullen cinc personatges del passat historicollegendari català, l'ànima del poble català i els «Cants»contenen crides eufòriques a una joventut que ha de construir sobre unes bases noves. Per tant, tenint en compte l'essència catalana (visions) que podem trobar en el passat històricollegendari, refermant els símbols i cants del present (intermezzo), encarem el futur amb un nacionalisme vitalista per regenerar i posar al nivell europeu Catalunya i la Península ibèrica.\nCada part del llibre és unitària :Les VISIONS són cinc poemes sobre cinc llegendes catalanes (tres personatges fantàstics i dos històrics) : El mal caçador, Joan Garí, El comte Arnau, L'estimada de don Jaume (el rei Jaume I), i La fi d'en Serrallonga (el bandoler). Parla del passat de Catalunya. Els poemes intenten presentar el tarannà català , per oposició del castellà i estan influïts per Nietzsche i el seu vitalisme individualista.L' INTERMEZZO són catorze poemes de diversos temes, i està en un cos de lletra més petit. Són poemes dedicats a verges i sants, a festes , a la naturai a la dona. Experiències del present del poeta, com la mort del seu cunyat.Els CANTS són vuit poemes, d' exaltació patriòtica catalana (la sardana, lasenyera, els joves) o de reprovació a Espanya pel desastre del 98 (pèrdua de Cubas i les Filipines), amb una proposta de regeneració optimista al final (Els adéus, Oda a Espanya i Cant del retorn) . Parla del futur i té propostes d'acció. Els cants són vitalistes, presenten el "nosaltres" i mostren un autor de cara a la col.lectivitat.\n3. Passat i eternitat a les "Visions".\nAquest fragment conté les idees fonamentals de l’últim Maragall sobre els moments d’eternitat:\n1 Una descripció dels moments d’eternitat: «momentos de luz, de exaltación, de alegría, con una gran paz al mismo tiempo, en que todo lo de este mundo nos es igual; es el puro goce del ser de cualquier modo, es la vida eterna.»\n2 Una caracterització de les ocasions en què tenen lloc més sovint els momentsd’eternitat: «Ante la Naturaleza, ante los grandes afectos humanos, ante Diosdirectamente en la oración». Es tracta, un cop més, de l’obertura cosmoteàndrica: la naturalesa, la humanitat i Déu.\n3 La convicció que és un error considerar l’altra vida com a totalment altra que la present: «tal vez nuestro error está en considerar la otra vida como cosa demasiado distinta y apartada. Algo de nuestra humanidad habrá aun en ella; ¿no os lo dice elcorazón? Y eternidad hay en todas»\n4.L’exhortació que en la vida present els moments d’eternitat es multipliquin i allarguin tant que acabin ocupant tota la vida: «si tales momentos de eternidad se multiplican y dilatan tanto en vuestra vida actual que ya lo demás de ella sea lo de menos».\n5 La convicció que, en la mesura que això s’aconsegueixi, anirà caient el mur que separa la vida actual i l’eterna, perquè en aquella el que hi haurà són aquests mateixos instants: «Pues no busquéis más: esto es lo que os espera, un poco más claro tal vez, si lo habéis merecido, al otro lado del muro, y en ello todos vuestros muertos. Y si os ejercitáis bien en esto ya del lado de acá, si tales momentos de eternidad se multiplican y dilatan tanto en vuestra vida actual que ya lo demás de ella sea lo de menos, el muro que nos rodea se irá adelgazando, adelgazando, y sutilizándose y dejándose penetrar hasta que vacile y caiga.»\nEl tema dels instants d’eternitat està estretament vinculat al de lligar aquest món i l’altre, també una obsessió més o menys antiga de Maragall que augmenta considerablement en l'última etapa.\nEn les converses amb Pijoan havien arribat a idèntiques conclusions:\nLa connexió entre el temps i l’eternitat, i entre la vida terrenal i la ultraterrenal, és central en el «Cant espiritual», escrit entre novembre de 1909 i febrer de 1910. ¿És possible que Déu hagi reservat als homes un més enllà diferent del més ençà? Això era, indubtablement, el que transmetia el magisteri eclesiàstic: Déu premia els bons i castiga els dolents. Als primers, el cel —amb una curta o llarga avant-sala, el purgatori, en cas de morir amb pecats venials pendents de redimir—; als segons, l’infern; als no batejats i als que moriren abans de la vinguda de Crist, els llimbs. Aquesta és la topografia del més enllà en temps de Maragall; una topologia il·lustrada pel Dante, que Maragall coneixia bé. El calendari era també molt clar, segons el magisteri eclesiàstic: en primer lloc, la vida a la terra, on es desenvolupa una acció d’una durada limitada —el temps— que serà objecte de judici en morir; aquest judici permet determinar quin dels quatre llocs habitarà l’ànima del difunt durant un temps il·limitat —l’eternitat—, amb l’única excepció del purgatori, lloc on l’ànima s’estarà durant un temps proporcionat als pecats comesos durant la vida terrenal i pendents de redempció, amb la possibilitat, a més a més, que en virtut de la comunió dels sants les pregàries de vius i morts en sufragi de l’ànima permetin escurçar l’estada. Maragall reflexiona sobre el purgatori a través d’El Comte Arnau, tal com explica a Pérez Jorba. La reflexió sobre el cel la desenvolupa en gran mesura al «Cant espiritual».\nMaragall no entén que Déu hagi pogut reservar un premi als bons que impliqui una vida eterna millor que la temporal:Si el món ja és tan formós, Senyor, si es mira amb la pau vostra a dintre de l’ull nostre,què més ens podeu dar en una altra vida? Maragall sap, òbviament, que a la terra hi ha mal i sofriment, i que, per tant, un més enllà sense mal ni sofriment justificaria de sobres l’existència d’un món ultraterrenal. Però aquest no és el tema del «Cant espiritual» per dos motius. En primer lloc, perquè el món és formós si es mira amb la pau divina en l’ull humà; és a dir, el fet de no comprendre que hi pugui haver un futur millor s’esdevé quan —i només aleshores— contempla el món present amb una mirada pacificodivina. I, en segon lloc, perquè Maragall ja ha trobat un mecanisme perintegrar el mal en la vida sense treure-li bellesa: el concepte de dolor. Experimentar elpatiment i haver de lluitar per deslliurar-se’n forma part de la vida, i l’impuls de viure hocompensa. Recordem l’Adalaisa de l’«Escòlium»: vol la vida primera «baldament sia perpatir-hi tots els mals».\nEls versos immediatament posteriors del «Cant espiritual» insisteixen en aquesta idea: elpoeta no vol perdre el gaudi dels sentits que li permeten captar la naturalesa:Deu-me en aquests sentits l’eterna paui no voldré més cel que aquest cel blau.1612Aquest darrer vers és especialment atrevit: el poeta no vol més cel que el cel blau quecontempla des de la terra. Només li cal tenir els sentits amb l’eterna pau de Déu percontemplar el cel. Maragall s’identifica inequívocament, doncs, amb l’Arnau estètic de laprimera part del poema, el que rebutjava el cel metafísic d’Adalaisa i s’acontentava amb elcel com a objecte de contemplació des de la terra:a mi el cel no em fa goig més que si el mirodes de la terra sobre meu obert.Me plau mirar-lo, quan els ull hi giro,buit i silenciós com un desert.El cel és el repòs de la miradai és el repòs del braç i el pensament.Per’xò, ajagut en terra, el cel m’agrada,i m’adormo mirant-lo fixament.Contra el cel entès com a lloc de premi per a l’ànima que ha viscut en el sant temor de Déu—aquesta era la concepció d’Adalaisa, portaveu del catolicisme dualista i anticòsmic querebutjava Maragall—, Arnau proposava un cel entès com a lloc de contemplació per a lamirada terrenal. Contra el cel religiós, el cel estètic —sky en lloc de heaven, en definitiva. Al«Cant espiritual», Maragall reprèn el diàleg entre Arnau i Adalaisa, però aquest cop canviade gènere literari: ja no se serveix de personatges d’una ficció explícita sinó que situa el poeta en diàleg amb Déu. Per això el «Cant espiritual» ha tingut una repercussió tansuperior a El Comte Arnau, on es plantegen molts temes comuns. La crítica ortodoxa quecondemna el «Cant espiritual» per herètic tindria encara més motius d’escàndol en lacontraposició d’Arnau i Adalaisa al llarg de la primera i la segona part del poema; però, ésclar, El Comte Arnau és literatura: qui hi parla és un personatge de ficció; en el «Cantespiritual», en canvi, la veu lírica és identificada per la crítica amb l’autor empíric, i enconseqüència la transgressió del dogma és molt més greu. En aquest sentit, Glòria Casalsexposa una interessant —tot i que probablement inverificable amb la documentacióactual— hipòtesi de treball: el «Cant espiritual» podria haver estat redactat com a parlamentd’Arnau, una pregària final del personatge que a Maragall se li hauria «escapat de les mans» iconvertit «en confidència íntima».1614 De fet, el «Cant espiritual» seria difícil veure’l en bocade l’Arnau de la primera part perquè, tot i els paral·lelismes assenyalats, Arnau és massaterrenal, amoral i irreligiós com per adreçar-se a Déu, encara que sigui per dir que no volmés cel que el que contempla des de la Terra. També seria difícil veure aquesta pregària enboca de l’Arnau de la segona part, en què l’heroi «està cansat» de vagar per l’eternitat i cercala redempció. En canvi, l’Arnau de la tercera part opera una mena de síntesi: vol continuara la Terra, però amb la finalitat d’aprendre la llei d’amor que el redimeixi. És a dir, hatrobat un sentit a la «terrenal via infinita», que no és altre que el que Maragall expressa enl’«Elogi de la poesia»: la lluita dolorosa de l’home a la Terra per espiritualitzar-se i retornar aDéu. L’Arnau de la tercera part és capaç fins i tot de balbucejar el parenostre:La terrenal via infinitadeixeu-me córrer ben fidel.Mireu que us porto la collita:«Pare nostre que estau en lo Cel.»Só com un cep amb molta fruitaque es dobla al pes de sa dolçor:no em veremeu, que encara en lluitavaig aprenent la llei d’amor.1615Arnau demana que li deixin continuar la corredissa per la terra («deixeu-me córrer», «no emveremeu») perquè aquesta lluita li permet aprendre la llei d’amor. El contrast amb l’inici dela segona part («Que és llarga l’eternitat! Només fa mil anys que corre el comte Arnau… iestà cansat.»)1616 és evident: córrer per la Terra ja no és una eterna condemna generadora detedi, sinó una dolorosa —en el sentit maragallià del terme— oportunitat per aprendre la llei d’amor. Vist així, no seria gens inversemblant que Arnau s’adrecés a Déu per manifestar-liquè més li pot donar en una altra vida que no ho trobi ja en aquesta. Ara bé, la realitattextual és que Maragall no va posar el «Cant espiritual» en boca d’Arnau i, si la hipòtesid’una intenció inicial diferent es verifiqués, la decisió final no faria sinó accentuar laimportància que l’autor voldria donar a aquest text. De fet, un desplaçament semblanttambé és imaginable en el cas de «Dimecres de Cendra. A una noia», de Visions & cants, quepodria haver estat perfectament un parlament de l’Arnau de la primera part adreçat-se aAdalaisa, que seria l’anònima «noia» de l’endreça que fa de subtítol: el fet que no ho siguino fa sinó donar peu a identificar el pensament de l’autor amb el del seu personatge.1617En tot cas, tornant als versos del «Cant espiritual», hem vist com s’hi plantejaval’interrogant inicial: com és possible, atesa la bellesa del món present, que Déu n’hagiprevist un altre de diferent per al més enllà. A continuació el text trasllada la qüestió al platemporal:Aquell que a cap moment li digué «—Atura’t»sinó al mateix que li dugué la mort,jo no l’entenc, Senyor; jo, que voldriaaturar a tants moments de cada diaper fé’ls eterns a dintre del meu cor!…O és que aquest «fer etern» és ja la mort?Mes llavores, la vida, què seria?¿Fóra només l’ombra del temps que passa,i la il·lusió del lluny i de l’a prop,i el compte de lo molt, i el poc, i el massa,enganyador, perquè ja tot ho és tot?1618Arthur Terry, Eduard Valentí i José María Valverde van explicar detalladament l’al·lusió alFaust que conté aquest fragment:1619 Mefistòfil ha promès a Faust que viurà fins al momentque digui «Instant, atura’t», però Maragall declara no entendre que la mort hagi de venir enel moment de voler aturar l’instant bell, perquè —contràriament al Faust— ell diu que entroba cada dia, d’instants que voldria aturar. Si la mort fossin aquests instants que voldriafer eterns, ¿què seria aleshores la vida? ¿Ombra, il·lusió i engany? Maragall detecta, doncs,una experiència d’eternitat en els instants que voldria aturar, i s’interroga sobre la relaciód’aquests instants amb la resta de la temporalitat. Si aquests instants són la mort, s’abstreuen de la vida de tal manera que aquesta passa a ser ombra, il·lusió i engany «perquèja tot ho és tot»: és a dir, en els moments d’eternitat que tenen lloc en el temps es viu unaexperiència oceànica («ja tot ho és tot»), però si a aquesta experiència se li dóna un nomantagònic al de la vida, aleshores la vida queda absolutament devaluada: els instantsd’eternitat no seran intensificació de la vida, sinó la seva antítesi. I això és el que Maragallno vol acceptar. Perquè ell parla, és clar, de moments de consciència oceànica, però no volveure’ls com a èxtasis puntuals que experimenten algunes ànimes privilegiades, sinó que volinserir-los en la quotidianitat: «jo, que voldria aturar a tants moments de cada dia».Recordem l’article «Montserrat», en què lamentava que ens calguessin formes insòlites peradonar-nos del miracle que és tota la naturalesa, i en què desitjava un escenari futur en quèels homes fossin prou espirituals com per veure el miracle en qualsevol muntanya.1620El problema que Maragall es planteja al «Cant espiritual» no és tan sols, doncs, el de quinavida futura pot ser millor que la present, sinó també com s’han de viure els instants cim queexperimenta en la vida temporal sense que això devaluï la vida en si. Maragall té por que lavivència i exaltació dels moments d’eternitat que viu en el temps el condueixin amenysprear el temps fora d’aquests moments. No vol, doncs, separar l’instant del dolor quesuposa l’esforç desenvolupat en el curs de la vida. Aquest dolor no pot ser ombra o il·lusióenganyadora, sinó que és en aquest dolor que tenen lloc els moments d’eternitat. No vol unsmoments que el consolin del dolor del món —una eternitat que compensi el temps—, sinóuna eternitat que sigui el temps mateix intensificat. No vol renunciar al temps per assolirl’eternitat. Al mateix temps, Maragall vol ser honest amb la seva pròpia experiència, que liha ensenyat que aquests instants en el temps creen inevitablement una ruptura, perquè esprodueixen especialment en situacions extraquotidianes: una posta de sol entre muntanyes,un passeig pel camp, la contemplació del mar una tarda… Maragall s’adona que en aquestsinstants epifànics es produeix una suspensió de la temporalitat: «ya no siento el curso deltiempo…»1621 El curs del temps és l’esforç i el dolor de viure, un esforç i un dolor que sónconnotats molt positivament per Maragall. I, amb tot, els moments d’eternitat trenquenaquest dolor per situar-se en una dimensió diferent. ¿Com resoldre la discontinuïtat entre eldolor i el moment d’eternitat?El problema que planteja Maragall ha estat objecte d’intensos debats per part delsestudiosos de la religió. ¿És la mística una experiència singular en moments singulars pròpiade persones singulars, o bé es tracta d’una experiència cridada a encarnar-se en la vidaquotidiana de totes les persones? La primera ha estat la imatge tradicional sobre la mística iés encara avui la dominant en el marc dels «coneixements generals» sobre el tema, però la\nsegona comprensió és la que defensen cada cop més un nombre creixent d’estudiosos delfenomen. Per exemple, a la conferència internacional sobre mística i diàleg interreligióscelebrada a Barcelona l’any 2002, Raimon Panikkar reivindicava una mística que «no és niuna especialitat ni un privilegi d’uns quants», sinó que «pertany a la mateixa naturalesa del’home»,1622 Willigis Jäger parlava d’una «mística secular»,1623 Khaled Bentounès cridava a ferparticipar en la mística «el màxim nombre de persones»,1624 Ana M. Schüter reclamava unamística no relegada a «un exercici per a elits o per a privilegiats tancats en ells mateixos»,1625Moojan Momen denunciava que sovint pertànyer a un corrent místic havia estat suficient«per crear un sentiment d’elit respecte d’aquells creients que no formaven part d’aquestatendència»,1626 Marià Corbí apostava per la mística com «l’única manera que queda dedialogar i de presentar la riquesa de les tradicions a les noves societats laiques i sensecreences»,1627 i Young Chan Ro reivindicava «la importància de la mística en el que ésquotidià».1628 En tots els casos, el que es denuncia és una comprensió elitista de la mística, iel que es defensa és la inserció d’aquesta en la vida quotidiana.La resposta de Maragall al problema plantejat al «Cant espiritual» serà mirar de fer realmentquotidians els moments d’eternitat: viure volent, realment, aturar cada dia molts moments.Que no es produeixin només en «la paz de los campos», o anant a la muntanya a fer unamena d’«ejercicios espirituales».1629 Sinó ser capaç de veure el miracle en la muntanya mésbanal:1630 aconseguir, en definitiva, que el temps sigui, tot ell, una successió d’instantsd’eternitat. Però al «Cant espiritual» deixa la qüestió únicament formulada, sense resposta:Tant se val! Aquest món, sia com sia,tan divers, tan extens, tan temporal;aquesta terra, amb tot lo que s’hi cria,és ma pàtria, Senyor: i ¿no podriaesser també una pàtria celestial?1631\ncrida a viure intensament cada moment per aconseguir aprimar el mur quesepara la vida terrena de la ultraterrena.\nL’eternitat. I és que la unió del que és temporal i etern, declararà el mateix poeta abans de morir, havia estat l’objectiu de la seva vida (“L’Oda infinita” i “Excelsior”, ja expressaren aquest desig d’eternitat). A les “Visions”, però, aquesta eternitat ens és presentada per la via negativa, com un càstig de Déu al pecat dels homes. El Mal Caçador és obligat a perseguir una llebre per haver interromput l’assistència a una missa amb la participació a una cacera. Joan Garí és condemnat a terrejar com un animal, per haver violat i matat la filla del comte Guifré, fins que és redimit.\nMaragall conclogué que els humans han de convertir tots els instants en eterns, assolint una reconciliació del més enllà amb el més ençà. la perdurabilitat d’aquesta vida en l’altra\n4.L'ús maragallià del passat historicollegendari.\nLa primera part, la formen les “Visions”. Aquí, el poeta contribueix a la creació d’un corpus simbòlic català en la recreació d’alguns personatge històrics i llegendaris autòctons per tal que li revelin unes constants de l’esperit nacional, allò que s’ha mantingut etern. Per això, les “Visions” no narren unes històries llegendàries, sinó que, condensant-les, en són un punt de partida, no d’arribada en aquesta operació de construcció simbòlica de la nació. És a dir, n’havien de ser la seva legitimació. Això, superant la mitificació del passat, pròpia del Romanticisme, dóna a aquests versos un tractament modern, amb una projecció de futur, d’estímul cap al futur. Maragall i els seus coetanis creien, influenciats encara pel Romanticisme, que la llegenda superava a la Història, que en ella hi podien trobar les essències de l’ànima nacional. I per fer-ho calia reintrerpretar aquestes llegendes.\nL’essència catalana. El poeta hi creurà trobar un lligam entre la nació i el territori, un caràcter individualisme exagerat, una definició del català com a un ésser pragmàtic, sensual i materialista, individualista, vitalista, orgullós, egoista, sensual, rebel, irreverent, assenyat, pragmàtic. Aquestes característiques són oposades a les suposades al poble castellà (gregari, submís, idealista, místic).\nI a aquesta contraposició de tipus romàntic, Maragall li dóna una expressió simbòlica. El context en què Maragall viu aquesta experiència és la de l’esforç d’una part de la societat catalana pel reconeixement de Catalunya com a nació. Un dels primers elements era el lligam nació-territori, que ens presenta els mites assenyalats emanats de la terra catalana, com si fossin plantes. Un cops aquesta relació és més explicitaque en altres (Garí –una llegenda ha florit--; Comte Arnau –és fill de la terra--; El Mal Caçador –al·lusió a la ginesta--). També hem de destacar el caràcter individual dels catalans (El Mal Caçador –no s’atura davant de res--; Comte Arnau –no obeeix a ningú més que a ell mateix--; Serrallonga –té un rei a dins-- ). Aquestes característiques legitimen la idea del nostre tarannà independent i democràtic, i del nostre seny. Cal dir que aquest material és recuperat, no de la tradició medieval, sinó de la elaborada pel romanticisme de la Renaixença.\n5.La funció del paisatge.\nLa confrontació entre el paisatge celeste i el terrestre.\nSi el paisatge era una via de representació del caràcter d’un col·lectiu, amb «Joan Garí», Maragall mostra interès en situar la història en un nou paisatge sagrat i d’alta significació simbòlica: Montserrat. Reprenem la idea d’altitud de l’espai com a correlat de l’alta dimensió de la divinitat. Ara l’àmbit terrenal és simbolitzat per la figura de Fra Garí, que és, ja d’entrada, un penitent, un representant de la divinitat.\n6. Ibsen i Carlyle en el pensament de Maragall.\nEntre 1892 i 1893 Maragall fa partícips els lectors del Diario de Barcelona de tres dels seus descobriments: Ibsen, Carlyle i Nietzsche.\nIBSEN«Sólo el hombre de acción, el hombre fuerte, fascina y doma a la muchedumbre de los sabios y de los ignorantes, de los ricos y de los pobres: en esa misma fascinación y potencia lleva el signo de su misión: él toca con la cabeza en las altas regiones de la inteligencia, y apoya su planta firme y segura en el suelo humilde: él sólo es humano y divino a la vez, y por tanto el rey del mundo.»624 Aquesta consideració l’hagués poguda signar no tan sols Ibsen —l’Ibsen, però, d’Un enemic del poble—,625 sinó també Carlyle i, fins i tot, Nietzsche. No és gens casual que l’interès per aquests tres autors sorgeixi en el mateix espai de temps.\nCarlyle era, aquells anys, un autor de moda. El 1893 apareix la primera traducció castellana de la seva obra més coneguda, On Heroes,626 que en menys d’un mes és citada per Maragall en dos articles diferents.627 El que interessa Maragall de Carlyle és que tracta de compatibilitzar la democràcia amb el govern dels millors.\nEl punt de partida de Carlyle a On Heroes és que la història universal és la història dels grans homes, dels herois exemplars i lluminosos als quals les multituds han de retre culte. El que Carlyle entén per culte és «un maravillarse trascendente;un maravillarse de lo que se nos muestra sin límite ni mesura», i considera que «lasociedad está fundada en el culto al Héroe»,que és el «reconocimiento de que en la presencia de un hermano nuestro se revela algo divino».\nCarlyle considera que és l’obediència a la naturalesa el que justifica la tasca que han de desenvolupar els herois: en todo hombre existe una tendencia irreprimible a desenvolverse de conformidad con la magnitud que le ha concedido la Naturaleza; a expresar, a actuar, lo que la Naturaleza ha puesto en él. Es justo, conveniente, inevitable; es más, constituye un deber y aun el compendio de los deberes para un hombre. Una definición del sentido de la vida podría fundarse en esto: desenvolved vuestra personalidad a fin de trabajar en aquello para lo cual tenéis aptitud.\nEl que justifica que l’heroi faci d’heroi és, doncs, una reformulació de l’imperatiu pindàric: cal ser allò que un ja és. A On Heroes, Carlyle glossa sis models d’heroi: el Déu (l’Odín dels escandinaus), el profeta (Muhàmmad), el poeta (Dante i Shakespeare), el sacerdot (Luter i el reformador escocès Knox), el literat (Johnson, Rousseau i Burns) i el rei (Cromwell i Napoleó). Tres d’aquestes figures són clarament religioses, i les altres hi tenen també moltes connexions, si més no en la lectura que en fa Carlyle: tot heroi és «un mensajero, enviado desde lo infinito ignoto» que comunica unes paraules que «fluyen directamente de la más íntima Realidad de las cosas». Carlyle també parla del paper de transmissor d’un missatge sagrat que exerceixen el poeta i el literat.\n7. La influència de Nietzsche.\nEls forts constitueixen una de les obsessions maragallianes d’aquesta etapa. En una època en què les propostes anarquistes i socialistes sacsejaven el debat polític, Maragall s’aferra a determinades formulacions d’Ibsen, Carlyle i Nietzsche, així com del darwinisme social promogut per positivistes com Spencer, per tal d’exaltar l’imperi dels homes forts que han de conduir la civilització cap al progrés. A Maragall li interessen els personatges singulars: «l’enemic del poble» d’Ibsen, els herois de Carlyle, el superhome de Nietzsche, els sants d’Hello… i els herois historicollegendaris del seu llibre Visions & cants. Aquest interès pels homes forts no és, però, un simple reflex d’una atmosfera darwinista i burgesa, ja que també és hereu de l’exaltació romàntica de l’heroi i forma part així mateix de l’equipatge modernista. El Romanticisme constitueix per Rafael Argullol una «nova sensibilitat» que es tradueix en l’exacerbació de l’individu: «En contraste con el esprit de corps característico de los hombres y escuelas racionalistas, el talante del nuevo artista es ferozmente reacio al gregarismo social e intelectual.»\nEl geni romàntic s’oposa a l’igualitarisme il·lustrat i se sent contraposat a la massa. Carlyle i Nietzsche són, doncs, continuadors de l’aristocratisme romàntic que pretén allunyar-se de la massa apostant per singularitzar l’individu. El que tots dos anomenen heroi —i, en el cas del Zarathustra nietzscheà, superhome— i que Maragall tendeix a anomenar homes forts, està plenament connectat a allò que el Romanticisme anomena geni.\nEl que distingeix el geni romàntic de l’heroi nietzscheà és potser la bel·ligerància social d’aquest darrer, cridat a exercir la voluntat de poder sobre els dèbils. D’altra banda, la contraposició entre massa i individu és pràcticament un tòpic modernista —el trobem, per exemple, a «la primera novel·la llarga del Modernisme»,Els sots feréstecs de Raimon Casellas—, i té una considerable tradició literària, fruit —en bona mesura— de la concentració obrera causada per la revolució industrial.\nEl 1893 Maragall escriu un article titulat "Nietzsche" a L'Avenç, amb el psudònim de Panphilos (que, etimològicament, vol dir "amic de tothom" i literalment "apàtic, lent a obrar", i amb aquesta metàfora vol simbolitzar la societat moderna). A ell l'atreu des de que llegeix La voluntat al poder. Per això podem considerar a Maragall l'introductor de la seva filosofia a Catalunya.\nPer a Nietzsche, el mal de la societat, que arrenca dels grecs i el cristianisme, és que fomenta la moral de l'home dèbil, resignat, altruista, obedient amb els dogmes. Per contra, l'exaltació de la vida és l'única cosa que justifica l'existència, el triomf la voluntat humana. Enmig de la nissaga d'esclaus, ha de sorgir una nova classe d'herois, una aristocràcia de senyors forts, de cos i ànima, lliures, que viuen intensament, el goig i el plaer, lleons riallers que surten de la selva i ho atropellen tot sota les seves urpes victorioses.I la seva força s'esbrava en jocs i esports, en festes, crits i guerres, en tot el que és fort, lliure i alegre. Els superhomes, en definitiva.\nPel que fa a Nietzsche,634 la influència que en rep en aquell moment és difícil de destriar de la que li arriba de Carlyle i d’Ibsen.635 El que en un primer moment interessa Maragall de Nietzsche és allò que té en comú amb aquests dos autors: la crítica a les majories i la defensa del predomini de les minories. Ho mostra la primera al·lusió a Nietzsche en un article de Maragall, en què fa referència al «moderno anarquismo de Nietzsche, que quiere llevar la libertad hasta un atomismo y una falta de cohesión tales, que los más fuertes, en cualquier momento dado, puedan sobreponerse a todos los demás sin que el cuerpo social, desleído, sea capaz de oponerles el menor estorbo».\nMaragall veu Nietzsche com un retorn «a lo primitivo, a lo rudimentario, a lo brutal» en un temps d’excessiu intel·lectualisme.642 Aquest retorn inclou el reconeixement de la desigualtat dels homes i, en conseqüència, la valoració de l’home superior:\nel hombre superior, el héroe, moral, fuerte, libre, irresistible, que vive la vida en toda su intensidad, ávido de goces y de luchas, dominador valiente y regocijado que lleva en su fortaleza y en su plenitud de vida el signo de su superioridad. Estos son los menos, los escogidos, los aristócratas del mundo que deben dirigir y gobernar y oprimir si así conviene a su instinto; son los leones que ríen, que caen impetuosos y triunfantes sobre su presa para jugar con ella y devorarla: para ellos vivir es poder, y su imperio es el de la fuerza corporal, de la salud rica, floreciente, exuberante, que se desparrama en guerras, aventuras, cacerías, danzas y juegos, en todo aquello que es fuerte, libre y alegre.\nL’exaltació de l’home superior implica el menyspreu de l’inferior: «Debajo de éstos hay la mayoría, la masa de los naturalmente esclavos, los débiles, los tímidos y reflexivos cuyos instintos yacen apagados y cuyo destino es el estar a merced y servidumbre de los privilegiados.»\nA continuació Maragall fa una aplicació d’aquestes idees al tema que centrava aquells mesos els seus articles al Diario de Barcelona: la democràcia. Aquesta és, de fet, un capgirament de la vertadera distinció entre homes superiors i inferiors; el que cal és dur la democràcia a les seves màximes conseqüències «para acabar con ella y para que de su aniquilamiento, de su arrasamiento completo surjan esos pocos, esos escogidos que han de ser los héroes europeos, los señores de mañana».\nMaragall es defensa del possible retret d’estar creant una «atmósfera reaccionaria» amb la difusió d’aquestes idees, ja que «de llegar el mundo al ideal nietzschiano no serían las menos oprimidas las clases interesadas en que la susodicha atmósfera domine»\nAquest article, com he dit, fou reelaborat i publicat, en català, a L’Avenç. El punt de partida d’aquest nou text és la necessitat de l’home modern no pas de morir per una idea, sinó de viure per totes (una formulació més goethiana que pròpiament nietzscheana). En aquest context, Maragall presenta un resum de la filosofia de Nietzsche en què destaca l’aposta perquè es mantingui la distinció entre els senyors i els esclaus. Maragall defineix les idees de Nietzsche com «un torrent de poesia», i acaba donant a entendre que són inaplicables, però belles, i que només per això ja valen la pena.\nLlavors hi ha l'atemptat anarquista de Paulí Pallàs contra Martínez Campos, i Maragall hi llegeix una manifestació de la crisi i la veu com a creixement, no com a decadència, perquè , a més, s'estrena Ibsen, es tradueix Maeterlinck, Hauptmann, Un enemic del poble és prohibit...\nTot és posat a prova amb el atemptat de bomba al Liceu, el 17 de novembre de 1893 i ja és més difícil de pair, per la quantitat de víctimes, una 20 morts. Maragall en fou testimoni presencial i l'accepta com a una altra mostra de la crisi. Ell ja havia escrit articles al Diario de Barcelona, que acabaven amb frases que eren fetes per provocar, com ara "se acercan convulsiones donde perecerán los débiles".\nEl poema "Paternal" és el primer resultat de la influència de Nietzsche, escrit la mateixa nit de l'atemptat i esdevé una optimista declaració de fe en la bondat última de la vida, i l'afirmació de la innocènca sobre els interessos polítics, l'odi i la por.De fet, la força del poema consisteix, no en el simple contrast entre la vida pública i la privada, sinó en l'associació entre dos tipus de barbàrie: la de la violència civil i la de l'infant innocent. En aquella època escriu: "Però digueu-me, germans: ¿què pot fer la criatura més que el lleó? ¿Per què el lleó devorador ha d'esdevenir un infant? La criatura és la innocència i l'oblit, un nou començament, un joc, una roda que es mou per ella mateixa, un primer moviment, una afirmació sagrada".Així Maragall, tot registrant la seva condemnació de la violència inútil, se serveix d'un símbol -el de l'infant- que segueix vibrant, com al mateix Nietzsche, amb una sensació de renovació moral.\n"Excelsior" també prové del vitalisme nietzschià. Parla del rebuig a l'immobilisme ideològic i proclama el viatge inacabable, obert a tot el nou, un programa de vida, no perdre el nord, la recerca d'un objectiu, insistint en el viatge mateix,el moviment continu.A partir d'aquí Maragall comença a ser una influència moral i ètica en la societat catalana.\nEL VITALISME DE NIEZTSCHE A VISIONS I CANTS\nAquesta filosofia vitalista apareix als poemes "En la mort d'un jove" i "Dimecres de cendra" i a tots els CANTS i sobretot als 3 cants de guerra .Amb poemes com "En la mort d'un jove" (escrit 5 dies després de la mort del seu cunyat, Guillermo, als 21 anys) , on ell transcendeix la seva mort amb el ponent dolcísism,i també amb"Cant de novembre", escrit el nov. de 1895, una professió de fe vitalista, relacionada també amb la mort del cunyat, ens presenta una exaltació hedonista de la vida i la vida com a combat, una exhortació col.lectiva, amb el "nosaltres". La poesia de Maragall entre 1895 i 1900 agafa sovint el "nosaltres", la veu col.lectiva.\nNietzsche també apareix apareix en les figures de Serrallonga i de Arnau , de la part de Visions, i també en l'Adalaisa de la segona part del poema de "El Comte Arnau", publicada posteriorment.Més endavant, en l'article Niezsche , que Maragall escriu als 40 anys, condemna la seva filosofia però sense deixar d'admirar-la.\n- Maragall introdueix Nietzsche i la seva filosofia vitalista, amb un article a l'Avenç, escrit el 1893.- La filosofia de Nietzsche oposa, a una societat dèbil i obedient, la ideologia del superhome, que imposa la seva voluntat per gaudir de la vida i els seus plaers, sotmetent, si cal, aquesta societat.\n-Els atemptats i les crisis són, per Maragall, una mostra d'aquesta societat dèbil, i de que cal canviar les coses. En poemes com "Excelsior"rebutja l'immobilisme ideològic i proclama el moviment continu, el modernisme.\n- A Visions i Cants, Nietzsche està present en el vitalisme dels personatges de les Visions, especialment en el Comte Arnau, i en tots els Cants, especialment els tres de guerra i el Cant de novembre, que diu:\nGosa el moment;gosa el moment que et vonvida,i correràs alegre a tot combat;un dia de vida és vida:gosa el moment que t'ha sigut donat.\n8. El pas de l'any a "Intermezzo".\nPas del temps: cicle anualEls poemes de l’«Intermezzo» es presenten ordenats d’acord amb una vaga seqüència temporal anual: després de tres poemes inicials, el cicle anual arrenca amb «Els reis» (6 de gener), continua a «Sol, solet…» amb una referència a la festivitat de Sant Josep (19 de març), segueix a «Dimecres de Cendra» (febrer o març), «Lo Diví en el Dijous Sant» (abril o maig), «L’aufàbrega» en relació amb la vigília de Sant Joan (23 de juny), «A muntanya» i «Després de la tempestat» referits a l’estiu, i acaba amb «La nit de la Puríssima» (8 de desembre). Clouen la secció tres poemes més fora del cicle.Els vuit poemes centrals ressegueixen, doncs, el pas del temps al llarg de l’any.\n9.Nacionalisme i vitalisme als "Cants".\nEntre els diversos corrents estètics de l’època, molt diferents entre ells encara que els situem en l’àmbit comú del modernisme, trobem el«vitalisme», que rebutja l’explicació mecanicista de la vida, imposada pel positivisme, i reclama una explicació dels actes humans que escapi a la mera influència de l’ambient, la raça, etc. Al marge de la raó, diu, hi ha decisions espontànies que no podem explicar i que traspuen desig, alegria, moviment…: vida, en suma. El nacionalisme pot encabir-se perfectament en aquest àmbit quan és més la formulació d’un desig que no pas una proposta política concreta. Poemes com «La Sardana» o «Cant de maig, cant d’alegria» expressen aquest entusiasme, moguts per la música o pel despertar de la naturalesa; la dansa i el cant coral com la lletra destinada a la senyera de l’Orfeó Català) expressen alhora l’exaltació patriòtica i una percepció filosòfica d’optimisme vital.\nPoesia de crítica política«Els tres cants de la guerra» constitueixen l’última subsecció dels «Cants». Són la resposta poètica que dóna Maragall a la Guerra de Cuba i la consegüent pèrdua de les colònies, un tema que l’escriptor ja havia abordat els anys anteriors en els seus articles al Diario de Barcelona. Al primer poema de la subsecció, «Els adéus», recull el moment –ple de presagis– en què els soldats abandonen la pàtria per anar a la guerra. «Oda a Espanya» és la imprecació a una Espanya que ha llançat els seus fills a una mort tan patriòtica com estèril. I «Cant del retorn» és la descripció del penós balanç humà dels esdeveniments de 1898, amb l’interrogant sobre la capacitat d’Espanya per regenerar-se a partir del record del passat i l’esperança en el futur.\nCom a poeta, dedica gran part de la seva obra a la recreació dels mites, costums, símbols netament catalans. Per exemple, aVisions i Cants, dedica poemes a personatges llegendaris (com Joan de Serrallonga), patrones (La Mare de Déu de Montserrat), festes religioses (Dimecres de cendra), la sardana, la senyera...A finals de segle, especialment, els seus poemes s'omplen d'un "nosaltres" que l'inclou a ell i a tota la col.lectivitat.\nVisions i Cants està fet amb poemes que pertanyen a gèneres que afecten la col.lectivitat (cants, himnes, cançons). També presenta diverses llegendes com a mostres de la forma de ser dels catalans. En definitiva, Maragall vol fixar els balls, els himnes, les banderes, els mites, els costums... la PÀTRIA CATALANA.Especialment la part dels Cants, serveixen per mostrar-se com a portanveu d'una col.lectivitat.Al poema "Cant de novembre", de Visions i Cants el poeta ajunta vitalisme i catalanisme, utilitzant la persona "nosaltres", i tots els poemes entre 1895 i 1900 agafen aquesta persona verbal o representen la col.lectivitat. Inclou "La sardana" a Visions i Cants, per transformar un ball regional en un ball nacional, tot i que era un poema anterior a la composició de la resta del llibre.\nEn definitiva, Maragall vol fixar els balls, els himnes, les banderes, els mites, els costums... la PÀTRIA CATALANA.\nPel que fa al VITALISME: veure Nietzsche\n10. La complexitat del sentiment religiós.\n1-la religió de la bellesa (1860-1890)\n2-l'exaltació dels forts (1890-1901)\n3-un neoespiritualisme modernista (1901-1906)\n4-la relació amb l'eternitat (1906-1911)\nEl segon Maragall (1890-1901) es va integrar dins la societat burgesa, acceptant de manera acrítica el catolicisme com a part del seu nou ordre, però sense fer-ne bandera. Va escriure molt poc sobre qüestions religioses. Progressivament, va anar incorporant l'ideari juvenil "d'anar sempre més enllà; anar sempre més amunt" que materialitzaria al seu Excèlsior. Poèticament, Maragall va expressar la seva fidelitat a una religió còsmica no institucionalitzada.\nPublicat per martaaprovam@gmail.com a 15:34\nAriadne Gómez 16 de novembre de 2011 a les 8:34\ntot aixo surtira a l'examen del dia 21 dilluns?


Subvencions per a projectes de foment de la recollida selectiva de residus municipals (ref. BDNS 577048). | Consell Comarcal del Maresme\nInici Servei d’Informació als Municipis Fulls informatius SIM Subvencions per a projectes de foment de la recollida selectiva de residus...\nSubvencions per a projectes de foment de la recollida selectiva de residus municipals (ref. BDNS 577048).\nNúm: 39/2021 Data: 23 d’agost de 2021 Tema: Ajuts\nAssumpte: Subvencions per a projectes de foment de la recollida selectiva de residus municipals (ref. BDNS 577048).\nDOGC: : 8469- 30/07/2021\nResolució: ACC/2408/2021, de 26 de juliol\nEls ens locals de Catalunya (ajuntaments, entitats municipals metropolitanes, consells comarcals, mancomunitats de municipis, consorcis i diputacions, entre altres)…\nComerços, serveis i indústries productores de residus comercials i assimilables a municipals, és a dir, les entitats jurídiques públiques i privades … Sol·licitud: mitjançant la plataforma digital EACAT.\nPresentació sol·licituds:mitjançant la plataforma digital EACAT amb documentació (vegeu de la Base reguladora 8 i 9)\nObjecte:el foment de projectes de recollida selectiva eficients de les diferents fraccions dels residus municipals, des d’una perspectiva de l’economia circular, per contribuir a assolir una gestió més sostenible i un estalvi de recursos naturals i alhora donar compliment als objectius establerts a la normativa vigent.\n1) Recollida selectiva de bioresidus (fracció orgànica i fracció vegetal).\n2) Projectes d’autocompostatge.\n3) Recollida selectiva de residus tèxtils.\n4) Recollida selectiva d’olis vegetals usats.\nQueden excloses les actuacions objecte d’altres convocatòries de subvenció de l’Agència de Residus de Catalunya i les actuacions sobre fraccions dels residus pels quals estigui vigent una normativa de responsabilitat ampliada del productor.\nArticle anteriorSinistralitat laboral al Maresme – 2n trimestre 2021\nArticle següentSubvencions destinades a la implantació de deixalleries per al tractament dels residus municipals (ref. BDNS 575870).


Alleugeriment per a la dona\nWAWA LADY, el cinturó per a alleugeriment menstrual, d'embaràs, part i postpart\nEl cinturó WAWA LADY és el complement perfecte per a les dones.\nEl pots fer servir fins i tot durant l'embaràs i el part, ja que ha estat creat i testat durant un any per l'equip de llevadores de l'Hospital Germans Trias i Pujol.\nWAWA LADY és talla única i s'adapta a tu gràcies a la seva amplitud de velcro.\nEl cinturó WAWA LADY ha estat creat en col·laboració amb la Matrona Laura Tarrats de l'Hospital Universitari i Institut de Recerca Trias i Pujol.\nL'estudi s'ha realitzat durant un any amb un grup de 134 dones, de les quals el 50% va estar destinat a ser el grup de control (és a dir, que no han utilitzat el cinturó Wawa Lady) i l'altre 50% utilitzava el cinturó Wawa Lady.\nGràcies a l'estudi es va poder comprovar que efectivament les mares que disposaven del cinturó WAWA LADY percebien almenys dos punts menys de dolor en el part i, alhora, de totes les que el van utilitzar confirmen que el van trobar pràctic i efectiu. L'índex de satisfacció és d'un 90 sobre 100.\n1. Obre el cinturó Wawa Lady davant teu.\n5. Col·loca els dos coixins en les butxaques de la Wawa Lady


Melianthus major - Plantes autòctones per a jardins sostenibles a VIVERS CAREX\nNom popular: Flor de mel.\nDistribució natural: Originària de Sudàfrica, és freqüent en la zona sud occidental. Viu prop de regs i en cunetes.\nRequeriments edàfics: Indiferent a la natura àcida, neutre o bàsica del substrat. Requereix un bon drenatge. Prefereix els sòls relativament fèrtils i profunds. Tolera molt bé els sòls secs, tot i que en períodes de floració prefereix disposar d’humitat abundant.\nPorte: Mata perenne de creixement molt ràpid de fins a 3 m d’alçada i 3 m d’amplada.\nFulles: Perennes, pinnades.\nCaracterístiques: Mata perenne de creixement molt ràpid de fins a 3 m d’alçada i 3 m d’amplada. De fulles alternes, compostes, de fins 30 cm de llarg, amb foliols oblongs grossos, amb els marges profundament serrats, de clor blau verdós lleugerament argentat i de textura sedosa. Produeix grans espigues floríferes, erectes i agrupades en raïms terminals, de color carmesí broncejat. Les flors produeixen un nectar que atrau notablement els insectes. Els fruits son beines verdes que contenen llavors de color negre brillant.\nUsos freqüents: Molt apte per a jardins assolellats i de baix manteniment, tant com a peu aïllat com formant masses. També pot viure en grans contenidors en els ajardinaments. Molt interessant en els jardins pel seu període llarg de floració entre març i juliol. En climes càlids torna a florir a la tardor. També interessant per la tonalitat contrastada en els jardins del seu fullam verd blavós amb tons lleugerament argentats. Molt útil com a cobresol i com a protectora i fixadora del terreny en talussos.\nJardinería: No requereix tractament especials, ja que és bastant adaptable i resistent. En condicions òptimes el seu creixement és rapidíssim. Un adobat mensual és suficient en els períodes de màxim creixement. Tot i que tolera bé la sequera, durant la floració prefereix reg abundants. A mitjans d’estiu, quan ha acabat la floració pot decaure la seva aparença; és quan convé parcticar-li una poda eliminant les vares florals seques i eliminant una part del fullam per tal que a la tardor inicii una nova brotada i florida. Tolera les gelades de baixa intensitat. Les llavors germinen amb facilitat al voltant de la planta mare. Pot patir atacs de la mosca blanca. A l’hiver és convenient protegir-la del fred, del vent i de la humitat excessius.\nAgrupacions: Al·lòctones. Persistents. Perennifòlies. Entapissants. Medianas y setos.


Junior Negre- Andorra B (53-43) | Club Basquet Pardinyes\nJunior Negre- Andorra B (53-43)\nPartit disputat entre el Junior Negre del Pardinyes i el BC Andorra “B”, amb victòria pels locals per 53-43.\nPartit on van destacar les defenses més que els atacs, amb més domini des de l’inici per als locals. Tot i el millor joc i treball, el partit va estar molt igualat en la primera part arribant al descans amb 3 punts a favor per als de Pardinyes.\nA la represa, els andorrans van sortir més endollats, amb un parcial important que feia que capgiressin el marcador, però els de Pardinyes van saber reaccionar i capgirar el marcador arribant amb 1 punt a favor a l’últim període. L’últim període va ser totalment per als de Pardinyes, que nomès es van deixar anotar 7 punts amb tot el període, demostrant així la gran defensa treballada, que els va donar la victòria amb un +10 al final del partit.\n53 ILERDAUTO NISSAN PARDINYES- LLEIDA NEGRE: Bube, N.(-), Teixido, E.(-), Romero, J.(-), Madalin, I.(5), Martinez, X.(9), Quiroga, A.(13), Perdices , P.(11), Barta, G.(-), Tesan, J.(14), Lavergne, B.(1).\n43 BC MORABANC ANDORRA “B”: Lopez, A.(11), Lacopia, L.(4), Moreira, B.(7), Escabias, E.(5), Ojaos, A.(2), Marti, A.(-), Garcia, U.(-), Mercade, M.(-), Arques, D.(4), Perez, A.(-).\nPARCIALS: 11-8; 13-13; 13-15; 16-7


Dani Alves redebuta amb el FC Barcelona\nEl lateral es reestrena com a titular 2.054 dies després del seu últim partit oficial com a blaugrana\nInscrit i titular. Dani Alves ha redebutat amb el FC Barcelona aquest dimecres en el partit contra el Linares corresponent als setzens de final de la Copa del Rei. D’aquesta manera, el lateral brasiler ha tornat a jugar un compromís oficial amb el Barça 2.054 dies després de l’últim, que va ser la final de Copa contra el Sevilla disputada el 22 de maig del 2016.\nIncorporat el passat 12 de novembre, Dani Alves ha hagut d’esperar a que s’obrís el mercat de fitxatges del mes de gener per poder fer el seu debut oficial. Ara fa unes setmanes, a l’Aràbia Saudita, el ‘8’ del Barça tornava a vestir de blaugrana, però ho feia en l’amistós disputat contra Boca Júniors amb motiu de la Maradona Cup.\nI no ha estat fins aquest mateix matí de dimecres (després de saber-se la convocatòria) que el brasiler ha estat inscrit i, ara ja sí, s’ha pogut confirmar la seva presència en el Linares-Barça.\nRetorn amb 38 anys i 244 dies\nEl seu redebut s'ha produït amb 38 anys i 244 dies, el que suposa la participació del jugador més veterà en un partit del FC Barcelona almenys en tot el segle XXI. D'aquesta manera, supera el porter José Manuel Pinto, que el 17 de maig del 2014 va disputar un partit de Lliga amb 38 anys i 190 dies.\n392 partits amb el Barça\nEl futbolista brasiler, doncs, ja ha arrencat de manera oficial la seva segona etapa al FC Barcelona. Amb el de Linares, Dani Alves suma ja 392 partits oficials com a culer i continua engrandint les seves xifres amb el Barça, que el situen com el segon jugador estranger de la història del Club amb més partits, únicament superat per Leo Messi (771) i per davant de Javier Mascherano (334), que és tercer.


Afers Socials i Esports comunica al sector la prohibició de públic en els esdeveniments esportius i se suspèn l’activitat no federada a instal·lacions tancades a Mallorca – El Iris.cat – Digital d'informació i cultura\nAfers Socials i Esports comunica al sector la prohibició de públic en els esdeveniments esportius i se suspèn l’activitat no federada a instal·lacions tancades a Mallorca\n9 gener, 2021 - by Bep Al·lès - Deixa un comentari\nLa consellera d’Afers Socials i Esports, Fina Santiago, ha explicat a les federacions més afectades, al COLEF i a l’Associació d’Empresaris d’Instal·lacions Esportives de Balears les noves restriccions sanitàries que afectaran al sector de l’esport pactades aquest divendres a la mesa de diàleg social i que s’aprovaran dilluns en Consell de Govern. L’enduriment de les mesures es troba al nivell 4, per tant, a Mallorca, es prohibirà l’assistència de públic a tots els esdeveniments esportius -independentment de la seva categoria- i se suspèn l’activitat no federada a totes aquelles instal·lacions tancades situades a l’illa.\nLa gravetat de la pandèmia ha fet que el Govern, seguint els recomanacions de les autoritats sanitàries, hagi decidit prohibir l’assistència de públic a totes les competicions esportives que se celebrin a l’illa de Mallorca a partir del dimarts que ve, 12 de gener, durant els 15 dies posteriors.\nEl manteniment de la fase 4 a Mallorca suposa, a més, que romandran suspeses, 15 dies més, les competicions d’esport federat d’equip i de contacte de les diferents categories autonòmiques que estaven previstes a l’illa o en les quals hi participi un equip mallorquí.\nEn aquest nivell, només es poden realitzar dos entrenaments com a màxim a la setmana en els esports d’equip i de contacte.\nEn la pràctica, a Mallorca, en el cas de l’esport d’equip i de contacte només es podran realitzar competicions estatals però sense públic.\nLa segona gran mesura acordada avui és que se suspèn l’obertura al públic d’instal·lacions esportives convencionals i centres esportius per a la realització d’activitats físiques que no siguin a l’aire lliure, excepte per a la pràctica de l’activitat esportiva federada organitzada. En aquest cas, es regirà per la normativa i protocols específics de cada federació. Això afecta, entre d’altres, a gimnasos, pavellons i piscines cobertes.\nCampionat Virtual Club Nàutic Ciutadella Javi Melià, guanyador, seguit del regatista del CN Ciutadella, Pepe de Sintas.\nQueden suspeses les competicions esportives d’equip i de contacte de categoria autonòmica a Menorca fins al 30 de gener\nLa història del Club Voleibol Ciutadella en un llibre\nArticle anterior El Govern reforça les mesures per frenar els contagis de COVID-19 a Mallorca davant l’increment de casos i la situació de risc extrem\nSegüent article La incidència a 14 dies de COVID-19 a les Balears se situa en els 558,1 casos per 100.000 habitants, segons dades verificades per Epidemiologia


Els Tres Tombs Archivos - Menja't Vilanova\nLa història de Vilanova i la Geltrú té un fort i innegable component mariner, però es complementa amb el treball a les hortes locals, a les sínies i amb la ramaderia. En aquest àmbit, el paper dels cavalls i els matxos era fonamental per treballar el camp i per a les primeres indústries del transport amb carruatges. El patronatge de Sant Antoni Abat, cada 17 de gener, era la gran Festa Major de la ciutat, en un moment en què la cura d’aquests animals era bàsica per al desenvolupament de l’economia local. Llegir més


Impresa bossa de paper marró reciclat China Manufacturer\nDescripció:Bossa de paper Kraft impresa,Bossa de paper marró Kraft,Bossa de paper reciclat Kraft\n HomeProductesBossa de paperBossa de paper KraftImpresa bossa de paper marró reciclat\nModel núm.: KPB180201\nSize: Middle, 32x25x9Cm\nLa bossa de paper marró reciclat Kraft s'utilitza per a peces de vestir, regal, etc. El material de la bossa de paper és de 200gms, a l'exterior s'imprimeix a tot color. a dins guardar paper natural. Si esteu interessats en bosses de paper kraft marró, no dubteu en posar-vos en contacte amb mi, acceptem un disseny diferent a mida!\nbossa de regal, impressió de llibres, quaderns, carpetes, rellotge, caixa de galetes, caixa de paper, caixa de joies, caixa de forma del cor, etc. La base personalitzada del vostre disseny és benvinguda, no dubteu en\nMés informació Imatges de la bossa de paper marró reciclat kraft impresa per a la vostra referència.\nBossa de paper Kraft impresa Bossa de paper marró Kraft Bossa de paper reciclat Kraft Bossa de paper impresa Bossa de paper Kraft negre Bossa de paper petita impresa Bossa de paper artesanal impresa Bossa de paper Kraft amb nansa


Israel desplega Iron Dome sobre la regió d'Ashkelon després del llançament de coets des de Gaza - Reporter de la UE\nLes Forces de Defensa d'Israel (FDI) van desplegar el sistema de defensa de coets Iron Dome a Ashdod, Beersheba i Sderot després que dos coets llançats des de Gaza arribessin a prop d'Ashkelon el proper dijous (desembre de 26).\nEls residents van escoltar explosions a causa que els projectils cauen en zones obertes i no van causar ferides ni danys. Les FDI es van mantenir alerta al llarg de la frontera de Gaza en cas d’una escalada després d’un mort transfronterer contra un civil israelià. Com a resposta, els avions de la Força Aèria d'Israel (IAF) van dirigir les infraestructures terroristes a la Franja de Gaza. Una instal·lació de fabricació d’arma es va dirigir a la Franja central de Gaza i es va apuntar una instal·lació d’emmagatzematge d’arma a la Franja del nord de Gaza. El ministre de Defensa, Moshe Yaalon, va dir que Israel no toleraria "un escàndol de terrorisme de Gaza, on Hamàs és sobirà, i ho veiem com a responsable de totes les provocacions contra els nostres civils i soldats. No permetrem que la vida al sud es trenqui, i respondrem decisivament contra qualsevol dany a la nostra sobirania ".\n"En els darrers anys, els nostres enemics van entendre que el poder militar d'Israel, que també s'expressa aquí, no els permetrà adonar-se de les seves ambicions de netejar-nos del mapa", va afegir. "És per això que es van convertir en míssils i coets, terrorisme i delimitació, i ara volen desenvolupar armes nuclears per amenaçar Israel, l'Orient Mitjà i el món sencer".\nLes FDI van anunciar que un resident de la Franja de Gaza estava planejant un atac de franctirador als soldats de les FDI, quan va ser ferit i va entrar a Israel amb un permís humanitari per a assistència mèdica a Ramallah.\nA principis d’aquest mes, l’ISA (Agència de Seguretat d’Israel o Servei de seguretat de Shin Bet), amb l’assistència de la policia israeliana, va detenir el terrorista dels brigats dels màrtirs d'Al-Aqsa de la Franja de Gaza, que han estat implicats en activitats terroristes en els darrers anys contra civils. i els soldats de les Forces de Defensa d'Israel, inclosa la planificació d'un atac de franctirador.\nMohammad Tzaber Mohammed Abu Amsha, un resident de Beit Hanun, de deu anys, va admetre que estava entrenant per ser un franctirador en un atac dirigit a soldats de les FDI al llarg de la tanca fronterera de Gaza. Per investigar diferents maneres de dur a terme l’atac terrorista, va dir que havia recopilat informació sobre moviments de patrulla de les FDI en diferents àrees i informació sobre els seus exercicis de pràctica objectiu.\nEn el procés de planificació de l’atac, Abu Amsha va dir que va experimentar una malaltia ocular que va perjudicar la seva capacitat de franctiradors. Per tant, va sol·licitar entrar a Israel amb un permís humanitari per rebre tractament mèdic en un hospital de Ramallah. L’atac es va ajornar fins al seu retorn a Gaza una vegada que la seva vista es restauraria.\n"Israel autoritza l'entrada de milers de residents a Gaza mensuals per a finalitats humanitàries i mèdiques", va dir el tinent del coronel Peter Lerner, portaveu de les FDI. "Aquest cas d'abús d'un permís per a intencions terroristes, és desagradable, i suposa una violació que posa en perill l'accés per a l'assistència mèdica que Israel i Judea i Samaria gaudeixin tants palestins".\nAbu Amsha serà acusat avui al jutjat del districte de Beer Sheva per tres motius: intent d'assassinat, contacte amb un agent extern i implicació en un crim (assassinat).\nTemes relacionats:AshdodBeer Shevadestacat-Imatge completaIDFCúpula de ferroIsraelForces de Defensa d’IsraelSderot


ENTERRAREM EL TURISME BLANC? (with images, tweets) · Girona_on_fire · Storify\nENTERRAREM EL TURISME BLANC?\nCom podem superar les dificultats del repte que ens dóna el turisme blanc? El canvi climàtic ens presenta mil dificultats a les que haurem de fer front i estar preparats, per tal d'aconseguir que no ens agafi desprevinguts.\nby Girona_on_fire1 Like227 Views\n•\tQuè és el turisme blanc?\n•\tQuins són els seus orígens?\n•\tQuins són els països més importants d’aquesta tipologia de turisme?\n•\tQuins models tenim?\n•\tCom afectarà el canvi climàtic aquest tipus de turisme?\n• El turisme sostenible i els seus beneficis.\n• Propostes per evitar el desastre i desestacionalitzar les destinacions de turisme blanc, en el cas de Catalunya.\n• Les tecnologies 2.0 i el turisme blanc.\nWed, May 30 2012 09:58:19\nVídeo de "Summits of my life" de Kilian Jornet. Aquest vídeo proporciona moltes sensacions, vivències dins d'un món inexplorat durant anys. Tot i ser l'increïble Kilian Jornet, el qual poca gent el pot seguir, i tots sabem que és un dels millors esportistes i corredors, aquest home i la seva vida dins la muntanya ens mostra molt bé diferents estats els quals podem viure tots en ella.\nPrimerament, ens mostra el patiment de l'home a l'hora de conquerir la muntanya, aconseguir-ho per un mateix i no per mitjans de transport creats per l'home. Seguidament, ens ensenya els esports que s''hi poden realitzar com ara: esquí, alpinisme, córrer... I finalment, ens dóna a entendre que no es tracta només del que tu pots fer a la muntanya, sinó del què intentes trobar en ella, què és trobar-te a tu mateix, el recorregut que fa una persona per realitzar-se, i ens dóna entendre, que el lloc perfecte per fer-ho és a la misteriosa muntanya . A partir d'aquest vídeo, donarem resposta a les preguntes que hem realitzat anteriorment.\nDesprés de qüestionar-nos un miler de preguntes més sobre com hem d’actuar en aquest sector, què convé fer, quins són els punts forts a destacar i els punts febles a millorar. En aquest document desenvoluparem la idea del turisme blanc i donarem propostes per no deixar que vagi a la deriva, perquè així, podem allargar al màxim possible la vida d’aquest bé que ens proporciona la natura i que tants la gaudeixen cada dia més.\n• Què és el turisme blanc i quins són els seus orígens?\nDurant molts i molts segles les civilitzacions havien donat un valor espiritual a la muntanya, a més a més, la construcció de poblats era a les valls i no s’atrevien a posar un peu a la misteriosa muntanya, ja que ho veien com un lloc inaccessible. Al llarg del temps, la mentalitat de l’home va canviar i al s. XIX va néixer el concepte de la conquesta de la terra.\nMon, Dec 10 2012 15:56:18\nLa conquesta de la terra, significa l’interès per conquerir els espais que mai abans hi ha pogut accedir la societat. Es prenen la visió de la muntanya com un repte personal a superar. Durant aquest període, també, varen passar dos altres conceptes que varen acabar d’incentivar la pèrdua de por de la muntanya.\nUn d’ells és l’higienisme: associaven la muntanya amb la salut, pensaven que respirar aquell aire els beneficiaria llargament.\nI l'altre, és la visió de la muntanya com un espai estètic, és a dir, poder contemplar la muntanya des de baix, però alhora, fer-la servir com a recurs per contemplar el que ofereix.\nAixí doncs, podem dir que els orígens del turisme blanc, neix a partir d’aquests tres conceptes.\nEl turisme de neu, es va modernitzar el s. XIX, i diferents factors varen fer que s’anés fent famós.\nPer començar, al 1811 va néixer l’alpinisme, que fou un gran pas per la humanitat. Un altre factor importantíssim per l’accessibilitat a la muntanya fou el primer cremallera, al 1971. Aquest permetia una escalada vertical i oferia l’entrada a la muntanya, obrint les portes fàcilment a un món inexplorat. Per acabar, creiem que el factor que va fer que el turisme blanc esclatés i es popularitzés foren els Jocs Olímpics d'Hivern del 1924, els quals van donar la promoció necessària dels esports que es podien practicar a la muntanya.\n• Quins són els països més importants d’aquesta tipologia de turisme?\nAnna Vila Magrané@MagrAnne\n"França compta amb 5 milions de practicants d'esquí alpí i un milió i mig de practicants d'esquí de fons" Secretari General de l'OMT #teet02\nFri, Dec 07 2012 18:13:00\n— Anna Vila Magrané (@MagrAnne)Fri, Dec 07 2012 18:13:00\nEvidentment, al món hi ha al voltant de 70 països que ofereixen pistes d’esquí. No obstant, no tots ells són tant visitats com els hi agradaria.\nEl rànquing de les dades que trobem; és el següent:\nEls països que tenen una afluència més gran de turistes són: EEUU, França, Àustria, Japó i Suïssa. D’aquesta manera, podem observar com la gran majoria es troben als famosos Alps.\nTue, Dec 04 2012 20:49:19\nMapa de les estacions d'esquí del món, classificades per la quantitat de "resorts".\nEl turisme blanc, durant el seu trajecte ha passat per diferents models:\nEl primer model: Els pobles busquen viure a les valls o fins i tot a mitja muntanya, aquests actuen com una prestació de serveis pels turistes. No obstant, els turistes es veuen perjudicats a l'hora de la mobilitat, per no tenir els serveis que necessitarien a dalt de la muntanya.\nEl segon model: Consisteix en traslladar a poc a poc, alguns dels serveis que ofereix el poble a peu de pista. Això succeeix molt a la zona Alpina.\nEl tercer model: Aquest model és un prototip de "resort", semblant als "resorts" de República Dominicana. Dit d'una altra manera, traslladen a dalt la muntanya els hotels, apartaments, restaurants, etc., perquè els clients deixin de tenir contacte amb el poble i ho tinguin tot a l'abast. Aquest model és extret del Canadà.\nFinalment, avui dia s'està tornant el primer model. El turista vol tornar a veure el poble de la muntanya que es troba practicant esquí. Volen descobrir què hi ha més enllà de la neu. I aquest és un punt fort per tal de poder fer front a la desestacionalització i per buscar alternatives per aquelles pistes d'esquí que es poden trobar afectades pel canvi climàtic.\n•\tCom afectarà el canvi climàtic aquest tipus de turisme ?\nAbans de res, per entendre com pot afectar un fenomen així a un sector, hem d'entendre què és exactament el canvi climàtic.\nEl canvi climàtic és la variació de tot el clima de la Terra. Són tots aquells canvis que es produeixen en els paràmetres climàtics: com ara les precipitacions, els vents, la temperatura, etc.\nNational Geographic - Cambio Climatico\nSat, Mar 21 2009 01:04:51\nPrediccions del què pot causar el canvi climàtic: Més pluja a les regions de muntanya de cota baixa. #teet02\nSun, Dec 02 2012 09:21:28\n— LaiaTriado (@LaiaTriado)Sun, Dec 02 2012 09:21:28\nEl canvi climàtic causarà una inestabilitat de neu,serà necessari una major protecció contra allaus. #teet02\nSat, Dec 01 2012 19:28:32\n— LaiaTriado (@LaiaTriado)Sat, Dec 01 2012 19:28:32\nA què són deguts els canvis?\nAquests són provocats per causes naturals, no obstant això, durant els últims anys, aquests canvis també han estat provocats per les activitats humanes.\nEl turisme es pot veure repercutit pel canvi climàtic, i a més, aquest n'és un dels causants directes d'aquests canvis tant bruscos que estem patint. S'han de controlar els nivells d'emissió i cal remarcar que la indústria del turisme té una part de responsabilitat en la contaminació, que sobretot és provocada pel transport. Una proposta seria fer ús del carboni-neutral per disminuir les emissions de Co2.\nMon, Dec 10 2012 16:34:50\nHi ha altres punts a tenir en consideració. Un d'ells és l'increment de la construcció de serveis al territori, ocasionada per la consciència de la societat. Sabem que el turisme és una font d'ingressos molt important pel país que el rep, aleshores, no és gens estrany que intenti oferir una gran gamma de serveis i més qualitat. Tot i que aquest pensament afavoreix molt en el sector turístic, causa el contrari al medi ambient.\nS'està ocupant massa espai, construint un gran nombre de facilitats que potser no són del tot necessàries. Aquests nous serveis que es construeixen, poden ocasionar una gran despesa d'energia que incrementa el procés del canvi climàtic i fins i tot, poden ocupar el lloc d'altres elements subestimats com són paisatges naturals. Sembla ser que no es té gaire en compte que la desforestació és un concepte clau que dóna lloc el canvi climàtic, cada vegada hi ha més tales d'arbres i tot i així, estem encegats per com es pot generar més riquesa, construint més allotjaments i més espais d'oci, en comptes de preservar la natura i oblidant que estem cavant la nostra pròpia fossa.\nUn exemple d'aquests serveis que no són imprescindibles serien les estacions d'esquí amb neu artificial. Aquest innovador servei, permet que aquelles persones que habitaven una regió on no hi havia turisme blanc i que els suposava un gran desplaçament per practicar les activitats que ofereixen, puguin gaudir-lo des de més aprop. També, permet a les empreses dedicades al turisme de neu proveir-se de l'element clau artificialment quan hi ha escassetat durant la temporada alta. És irònic pensar, però, que part del personal que es dedica a oferir aquest tipus de turisme està d'acord en l'existència d'aquestes instal·lacions, perquè contribueix en el deteriorament del mateix sector. D'altra banda, també s'ha de tenir en consideració el punt de vista de la gent que se'n beneficia. Tothom hauria de tenir accés a aquestes activitats d'oci però alguns no es poden permetre el viatge que els suposaria. A més, encara que el poguessin efectuar, durant aquests viatges que s'haurien de fer, s'usarien mitjans de transport, com per exemple els avions, i també s'acabaria contribuint a la contaminació.\nSki Dubai es la pista de esquí indoor más grande del mundo. Si te gusta esquiar, hacerlo en el desierto no tiene precio.\nEn el turisme de neu és difícil competir en preus degut a que l'equipament i les infraestructures son molt costoses #teet02\nTue, Nov 27 2012 09:13:08\n— noelia mendoza (@noeeliaa86)Tue, Nov 27 2012 09:13:08\nEncara hi ha molta incertesa en quines seran les conseqüències exactes que causa, però si continuem per aquest camí, possiblement acabarem enterrant el turisme de neu o es convertirà en una activitat exclusiva on molt poca gent hi tindrà accés a causa de la seva escassetat. El canvi climàtic també podria causar una alteració pel que fa les zones on sol nevar. Aquesta variació pot causar que deixi d'haver-hi neu parcial o definitivament on solia ser abundant, i que comenci a formar part d'un paisatge on mai abans havia estat tan present. Altrament, les estacions podrien canviar completament a nivell mundial, per exemple, allà on nevava a l'hivern pot sofrir una alteració brusca i que es converteixi en una època de calor. Això suposaria un tancament per les estacions d'esquí existents i probablement la creació d'altres en les noves zones amb neu.\nAdaya Rodenas Valls@AdayaRoVa\nEl canvi climàtic canviarà la destinació a visitar per al turisme de neu, on abans feia calor, ara comença a fer fred i al reves #teet02\nTue, Nov 27 2012 09:01:33\n— Adaya Rodenas Valls (@AdayaRoVa)Tue, Nov 27 2012 09:01:33\nDe totes maneres el canvi climàtic és inevitable i el mal ja està fet, tot i que es pot millorar i arribar a controlar. Dit això, cal tenir una mentalitat d'adaptació pel que fa les futures alteracions. Hem d'aturar el malgast del medi ambient, conservar-lo, potenciar-lo i procurar que les pròximes generacions puguin gaudir de tots aquests recursos naturals dels quals ens hem beneficiat.


Bàsquet a tot ritme - 7accents\nBàsquet a tot ritme\nDesprés de la pretemporada de l'ACB, el pavelló Barris Nord acull aquest diumenge el Trofeu Federòptics Ciutat de Lleida, que enfrontarà el Força Lleida amb el Zenit de Sant Petersburg\nLleida 15.09.2016 19.00 h\nImatge de la presentació del Trofeu Federòptics Ciutat de Lleida. (Foto: Ajuntament de Lleida)\nEl Trofeu Federòptics Ciutat de Lleida agafa el relleu de la pretemporada de l'ACB. Després d'haver contemplat el joc de sis equips de la màxima categoria del bàsquet estatal, el públic lleidatà podrà gaudir del partit que aquest diumenge enfrontarà el Força Lleida amb el Zenit de Sant Petersburg.\nEl trofeu, una peça escultòrica que reprodueix la Seu Vella i el pont de Príncep de Viana, és obra de la ceramista Monti Mateu. El preu de les entrades és de 5 euros i l'accés serà gratuït per als abonats de la temporada 2016/17 del Força Lleida.\nEl president del Força Lleida, Fèlix Gonzàlez, ha assegurat que el de diumenge serà un torneig de qualitat i que el públic gaudirà d’un bon espectacle. A més, ha explicat que el medallista olímpic Saúl Craviotto hi estarà present i rebrà un homenatge.


Park-hotel Noviy Vek Engels Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nPark-hotel Noviy VekProspekt Stroiteley 47, Engels, Engels, Rússia - Veure al mapaExcel·lent8,8Basada en55comentarisPark-hotel Noviy VekVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 39 fotosMolt bona ubicació 7,7Veure al mapa7,7UbicacióParticularitats que li encantaranaire condicionat\nSobre l'allotjamentDescripcióAl visitar Engels, vosté es sentirà com a casa a Park-hotel Noviy Vek, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Park-hotel Noviy Vek és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Recepció 24 hores, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport, restaurant, servei de bugaderia són només algunes de les comoditats que fan que Park-hotel Noviy Vek sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera, articles de tocador per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com sauna, billar, jardí, sauna que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Park-hotel Noviy Vek és una selecció idònia per a la vostra estada a Engels.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaire condicionatcalefacciótelevisió de pantalla planaarticles de tocadorempolles d'aigua de cortesia assecador de cabellnevera Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


Ilustrador: Prunier, James\nISBN / EAN978-84-8286-126-5 / 9788482861265\nL'aparició d'un misteriós monstre marí marca l'inici d'un viatge fantàstic a bord del mític submarí Nautilus del capità Nemo. Aquesta adaptació del clàssic de Jules...\nAquesta novel·la explica les aventures d'un correu del tsar anomenat Miquel Strogoff, el qual, en plena invasió tàrtara, ha de travessar Sibèria i superar tota mena...\nLa volta al món en 80 dies relata les aventures del cavaller anglès Phileas Fogg, que, acompanyat del seu criat Passepartout, vol demostrar a la societat de la seva època...\nEl capitán Miguel Strogoff realiza un largo y peligroso viaje por la estepa siberiana para prevenir al gobernador de Irkutsk contra el traidor Iván Ogareff, que se...\nSales Dasi, Emilio;Verne,...


«Oligopoli municipal» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\n«La regulació que fan els polítics no vetlla per les necessitats del conjunt de la població ni pel bé general de la societat»\njordi franch 27.01.2019 | 00:08\nEspanya és un país on escasseja la lliure competència i abunda la defensa dels privilegis obtinguts del poder polític. No es mira per l'interès del consumidor, sinó del productor connectat amb l'administració. Els mercats solen disposar de nombroses barreres legals d'entrada i de normatives molt intervencionistes que dificulten la competència. Les conseqüències són la defensa gremial de condicions avantatjoses en la producció d'un bé o la prestació d'un servei.\nEn un sistema de padrins generalitzat i de capitalisme d'amiguets, no prospera el més ben preparat ni qui proporciona el millor servei a la societat, sinó el que té més influència sobre l'administració. I la sobirania del consumidor cedeix davant la força dels lobbies o grups de pressió organitzats que capturen el regulador en benefici mutu i perjudici de la majoria.\nAixò no és nou. De fet, aquesta manca de competència i de tractes desiguals forma part permanent de la història d'Espanya. Recordem, per exemple, el gremi de ramaders castellans, anomenat Concejo de la Mesta, que regulava la transhumància en l'edat mitjana i moderna. Creat per Alfons X al segle XIII, obtingueren importants privilegis amb drets de pas i pasturatge davant els agricultors. En el trànsit de les ovelles i els conflictes inevitables que sorgien entre ramaders i pagesos, la justícia es posicionava invariablement al costat dels propietaris de les ovelles i en contra dels agricultors. Els ramaders travessaven els camps dels pagesos dues vegades l'any provocaven danys en els seus cultius.\nLa Mesta va ser una de les agrupacions gremials més importants d'Europa i la llana de l'ovella merina, molt apreciada, reportava importants ingressos a la Corona en mercats tan importants com el de Burgos o Medina del Campo. Els Reis Catòlics augmentaren els privilegis concedits als ramaders, ja que la llana era un dels principals productes d'exportació de Castella a Europa. Naturalment, els privilegis en la protecció de la llana anaven en contra de l'agricultura. Una de les conseqüències immediates fou la desforestació, ja que el bestiar necessitava molta pastura per alimentar-se, i l'endarreriment crònic de l'agricultura.\nActualment, quasi dos segles després de l'abolició de la Mesta, el conflicte entre els taxistes i els conductors de vehicles de lloguer, els anomenats VTC, s'ha d'interpretar en la mateixa clau. La Generalitat ha preparat una nova llei que beneficia una de les parts i perjudica l'altra. L'objectiu no és, com hauria de ser, adequar un marc regulador obsolet a una nova realitat tecnològica caracteritzada per l'existència de noves plataformes a Internet (Uber, Cabify?) que permeten reduir els costos de transacció entre l'usuari i el proveïdor del servei, sinó just el contrari. Es busca alterar aquest marc regulador per dificultar legislativament la coordinació entre l'usuari i el proveïdor de tal manera que quedin preservats els privilegis del sector del taxi.\nLa nova llei planteja exigir que la contractació d'un servei VTC s'efectuï amb quinze minuts d'antelació ampliable a una hora, prohibir la geolocalització dels vehicles i regular els horaris o descansos setmanals dels conductors de vehicles de lloguer. ¿L'objectiu persegueix prestar un millor servei als usuaris? No. Aquestes restriccions són un exemple de barreres regulatòries artificials dirigides a protegir un sector de negoci determinat, encara que es perjudiqui l'usuari.\nNo és una normativa pensada per maximitzar el benestar del conjunt de la societat, sinó per incrementar els guanys d'un oligopoli municipal, el dels taxis, i expulsar del mercat els seus competidors.\n¿La dels taxis és una protesta luddita contra les noves tecnologies, com ha assenyalat el prestigiós economista Xavier Sala i Martín? Tampoc. En el conflicte dels taxis es limita la competència de manera artificial i es generen ineficiències que perjudiquen els usuaris. Els taxistes no estan en contra de les noves tecnologies, i és segur que molts d'ells disposen de sofisticades apps instal·lades als seus mòbils d'última generació. Fins i tot, és possible que els mateixos taxistes que clamen contra Uber a Barcelona utilitzin els serveis d'Uber quan visiten? Nova York i Toronto, Berlín i Frankfurt, o Viena i Praga!\nLa regulació que fan els polítics no vetlla per les necessitats del conjunt de la població ni pel bé general de la societat. Aquesta és una quimera infinites vegades repetida per qui ostenta el poder. Els reguladors regulen a favor de grups de pressió organitzats capaços de paralitzar una ciutat com Barcelona, com han demostrat una vegada més el conseller de Territori, Damià Calvet, i l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau. Per això, el millor govern és el que no governa i el millor regulador és el que no regula. En altres paraules, la millor regulació és la menor regulació possible. L'Ajuntament és el primer responsable del conflicte en limitar les llicències de taxi/VTC i crear un oligopoli municipal que impedeix la lliure competència. Els consistoris controlen el nombre de llicències i el veritable problema rau en el sistema d'autoritzacions administratives.\nUn sector, com tants altres, salvatgement regulat. Quan l'administració regula els preus i les tarifes, la quantitat de taxis, el preu de la llicència, el tipus de cotxe i, fins i tot, la indumentària del taxista i el codi de conducta apropiat, senzillament desapareixen la innovació i la satisfacció del client. Tanta regulació ofega. Els costos es disparen, els ingressos estan controlats per l'arbitrària taxació de l'administració, la rendibilitat es redueix i els conflictes apareixen. Aquest és el problema i, per tant, queda clar quina és la solució. I el nou decret de la Generalitat i l'Ajuntament de Barcelona no ho és.


Reflexionem!! | Escola El Colomer de Bigues i Riells\nCategory Archives: Reflexionem!!\nEducar als infants és una tasca compartida, per la família i l’escola. És un procés d’interacció gratificant i de creixement en tots els sentits.\nUs informem dels dies de PORTES OBERTES de les Escoles de Bigues i Riells:\nESCOLA EL COLOMER: divendres 6 de març de 2015, a les 15.00h.\nESCOLA EL TURÓ: dimarts 10 de març de 2015, a les 15.00h.\nINSTITUT MARIA DE BELL-LLOC: dimarts 3 de març de 2015, a les 17.00h.\nThis entry was posted in General, LA NOSTRA ESCOLA!, Reflexionem!! on 3 març 2015 by mbatll37.\nCRITERIS D’AVALUACIÓ D’EDUCACIÓ INFANTIL I PRIMÀRIA\nA continuació us presentem els criteris d’avaluació d’Educació Infantil i Primària de l’Escola El Colomer.\nAquest quadre ha estat elaborat per l’equip de mestres de l’escola amb l’objectiu que els pares i mares, a través d’un quadre i de manera entenedora, tinguin coneixement dels criteris que considerem des de l’escola i puguem seguir treballant conjuntament en l’educació dels nens i nenes.\nUs hem afegit el pdf del document perquè el pugueu consultar.\nThis entry was posted in General, Reflexionem!! on 28 juny 2011 by mbatll37.\nGRÀCIES, GRÀCIES, MOLTÍSSIMES GRÀCIES\nAquest curs una persona em va regalar una frase que em va robar el cor: “Només un cor agraït pot aprendre”. Meravellosa veritat –vaig pensar- i des d’aquell dia intento tenir-la ben present.\nDeixeu-me però que comenci explicant-vos la meva petita, però, per a mi gran, història a l’Escola El Colomer.\nUn dia la Meritxell i la Marta Ylla-Català em van proposar compartir un projecte fascinant “Iniciar una escola nova”. No cal dir que la proposta em va fer moltíssima il·lusió,i…….després de pensar-ho una miqueta i amb el suport del meu marit i dels meus fills, vaig decidir afegir-me a l’aventura.\nMireu com va ser: Només quatre mòduls, un pati immens, la Meri, la Marta Ylla-Català, l’Eli, la Marta Roca i jo; en Joan, l’equip de menjador, 54 nenes i nens i les seves famílies. Alegria, energia, i molta il·lusió!!! Tot per fer, tot per estrenar, tot per gaudir, tot per aprendre. Aquells primers moments i aquell primer curs sempre estaran en el meu cor i en la meva memòria i, si no la perdo, no ho oblidaré mai.\nDe sobte una sorpresa inesperada: Jo, feliç com estava a la meva classe de P3 gaudint de la meva feina de mestra d’educació infantil, per circumstàncies de la vida, em vaig trobar fent de secretària de l’escola. Mare de Déu!. Això sí que no m’ho esperava! Però ves, tot és un aprenentatge en aquesta vida! I bé, amb el suport de les companyes i amb el treball en equip hem anat tirant, amb encerts i amb errors però tant uns com els altres ens han fet créixer i avançar, tant personalment com professionalment.\nDesprés d’aquell primer curs n’han vingut cinc més. Han arribat més infants, més mestres, més famílies…. Algunes persones amb les quals vam iniciar aquest projecte ja han marxat i altres potser marxaran aviat, però l’Escola continuarà i tots i totes els qui la formen seguiran, de ben segur, amb la mateixa alegria, energia i il·lusió que hi hem posat nosaltres.!!!\nAra, per a mi, ha arribat el moment de marxar, de tancar una etapa i d’iniciar projectes nous que em porten a prop de casa i de nou a l’aula. És per això que no vull marxar sense agrair-vos a totes i tots, el que m’heu donat.\n· Nens i nenes, totes i tots, des dels de P3 fins els de 4t,\nGRÀCIES per tantes abraçades, rialles i petons. Per les vostres corredisses per aquell meravellós porxo per on veníeu a llençar-vos als meus braços.\nGRÀCIES per les vostres mirades embadalides en escoltar els contes que us he explicat i les cançons que us he cantat.\nGRÀCIES pel respecte i per l’estima que sempre m’heu fet sentir amb tanta força.\nAmb vosaltres he après que l’objectiu principal de l’escola ha de ser treballar per assolir la vostra FELICITAT. Per aconseguir-ho heu de sentir que l’escola és casa vostra, que és un lloc on us sentiu respectats, contents, segurs, estimats; perquè només si us sentiu així estareu motivats per APRENDRE i, aprendreu tot allò que és essencial perquè sigueu persones honestes i respectuoses, capaces d’esforçar-vos per assolir els objectius que us proposeu, competents per viure en un món complex però ric i ple de matisos, en un món que és vostre.\n· Mares i pares,\nGRÀCIES per haver-me permès compartir, una miqueta, aquesta meravellosa i difícil tasca d’educar els/les vostres fills/es.\nGRÀCIES per tantes converses, xerrades i reunions debatent, construint i organitzant el dia a dia, però també el futur de l’escola.\n· Companyes i companys,\nGRÀCIES per haver pogut compartir amb vosaltres aquest projecte que tant m’ha omplert.\nGRÀCIES per tot el que m’heu ensenyat com a mestres i com a persones.\nGRÀCIES pel vostre suport en els moments difícils i per la vostra comprensió amb els errors que he comès.\n· Meritxell, Marta Ylla-Català i Marta Batlles\nGRÀCIES per tot allò que hem compartit, en aquelles quatre parets que ara ja no hi són, però també en aquestes noves parets que acabem d’estrenar: rialles, abraçades, petons, iniciatives, il·lusions, decisions que il·lusionen, decisions difícils, molts escrits, molts papers, molta responsabilitat, encerts, errors,i….unes quantes llàgrimes també de tant en tant, oi?\n· A totes i tots,\nGRÀCIES per tot el que m’heu donat, gràcies per aquesta magnífica experiència, us ben asseguro que me’n vaig amb la motxilla ben plena. La meva petita història a l’Escola El Colomer al llarg d’aquests sis cursos ha estat plenament satisfactòria i m’ha omplert de felicitat.\nUn petó i una abraçada a totes i tots,\nThis entry was posted in General, JOCS, LA NOSTRA ESCOLA!, Reflexionem!! on 1 juny 2011 by mbatll37.\nDe ben segur que heu sentit a parlar del projecte que a nivell municipal s’ha engegat, la Xarxa de Debat Educatiu, promuguda per la Regidoria d’Educació de la Diputació de Barcelona, i dirigida per la doctora en psicologia Mª Jesús Comellas.\nEs tracta d’un projecte creat amb i per a les famílies de Bigues i Riells, i obert a qualsevol persona que tingui ganes de participar, col·laborar, de rebre i compartir els seus coneixements i experiències, amb la finalitat d’interaccionar amb tota la comunitat implicada en l’educació dels nostres fills i filles.\nEl tema de treball a la Xarxa és l’economia domèstica. Com ensenyar als infants el valor de les coses, com transmetre la importància de saber apreciar i valorar el que tenim a la nostra vida quotidiana. La Xarxa està elaborant un document per tal de treballar les diferents accions que podem dur a terme, en les diferents franges d’edat.\nPer seguir realitzant aquesta tasca necessitem la vostra opinió i experiència sobre les diferents qüestions que ens plantegem. A través del bloc de la Xarxa podeu deixar les vostres impressions i comentaris! L’enllaç del bloc és, http://xarxabir.bloc.cat\nGràcies per participar-hi i fer arribar a tothom la Xarxa!\nEquip de treball de la Xarxa de Debat Educatiu\nThis entry was posted in LA NOSTRA ESCOLA!, Reflexionem!! on 17 febrer 2010 by mbatll37.


Manresa acomiada avui el matrimoni mort diumenge en un accident a la C-37 - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nManresa acomiada avui el matrimoni mort diumenge en un accident a la C-37\nL'accident va tenir lloc diumenge, quan dos turismes van xocar frontalment a l'altura del quilòmetre 80 de la C-37\nr. j. 17.12.2019 | 22:01\nManresa acomiadarà avui el matrimoni que diumenge a la tarda va perdre la vida en un accident de trànsit a Sant Salvador de Guardiola. Les dues víctimes de l'accident són Toni Victori Espinal i Cèlia Ribera Pintó, de 66 anys d'edat tots dos. El funeral se celebrarà de forma conjunta avui, a les 10 del matí, a l'església parroquial de la Sagrada Família de Manresa.\nL'accident va tenir lloc diumenge, quan dos turismes van xocar frontalment a l'altura del quilòmetre 80 de la C-37. L'accident es va produir cap a tres quarts de quatre de la tarda i el conductor de l'altre vehicle implicat en el sinistre va resultar ferit lleu i va haver de ser traslladat a l'hospital d'Igualada.