TwitVC Madrid. Embajadora de Marca, Ofertas de empleo, Facebook, LinkedIn, Twitter, Infojobs, : videocurriculum Lorena Martín peluquera canina Ofertas, empleo, trabajo, cursos, ayuntamiento, Comunidad de Madrid. Confecciona tu TwitVideocurriculum\nvideocurriculum Lorena Martín peluquera canina Ofertas, empleo, trabajo, cursos, ayuntamiento, Comunidad de Madrid. Confecciona tu TwitVideocurriculum\n#videocurriculum Lorena Martín peluquera canina: http://t.co/wbdiV6whp5 vía @YouTube http://t.co/1nchgSGTxb @unicomplutense #UCM\nvideocurriculum Lorena Martín peluquera canina\nLorena Martín es una de nuestras peluqueras con más experiencia en el sector de las mascotas\nEn su videocurriculum nos describe su trayectoria profesional, sus funciones y sus aficiones\nLa clínica veterinaria el bosque está situada en la calle illescas numero 215 en Madrid\ntelefono de contacto 917177328\nHacemos peluquerías de todo tipo de mascotas, perros, gatos, hurones, conejos, roedores, etc


Gemma Lienas Massot: Sembla obvi, però no ho és tant\nSembla obvi, però no ho és tant\nLlegeixo al diari que els ordinadors i els telèfons de la centraleta del CERN van veure’s col·lapsats de missatges i trucades de diferents països, el mateix dia que es va posar en funcionament l’accelerador de partícules més gran de la Terra.\nEls missatges eren d’aquesta mena: “Acabo de tenir un fill: per favor, no destruïu el món”. O sigui que una part de la població del planeta havia reaccionat negativament perquè havia entès –malentès, esclar- que l’enginy físic posat en marxa a Ginebra serviria per crear un forat negre que s’empassaria l’univers i no pas per trobar respostes a la formació de l’univers.\nSovint la reacció o falta de reacció de la ciutadania obeeix a aquesta discrepància entre el que realment passa i el que de debò entén la gent. Per posar un altre exemple d’aquesta mena, l’Estatut.\nA l’hora d’anar-lo a votar, la ciutadania va reaccionar amb força indiferència, si tenim en compte que només el 48,85% va acostar-se a dipositar la papereta a les urnes. O sigui que moltes ciutadanes i ciutadans de Catalunya van entendre que això de l’Estatut no tenia cap mena de relació amb ells i es van plegar de braços.\n¿Haurien reaccionat de la mateixa manera si haguessin entès que de l’Estatut depenia, posem per cas, el finançament de Catalunya? Ho dubto. Perquè la gent sap comptar.\nI, si no, només cal dir-los que si els calers que rebia Catalunya resultaven anys enrera una quantitat acceptable per als seus 6 milions d’habitants, ara, quan ens acostem molt als 8 milions d’habitants (segons dades de la sanitat publica catalana), resulta clarament insuficient.\nO dir-los que Catalunya paga a l’Estat els impostos que li corresponen, però que l’Estat gasta a Catalunya menys del que seria raonable – i així ens llueixen les catenàries o les estacions elèctriques-, amb la qual cosa tenim un dèficit fiscal que s’incrementa any rera any.\nEstaria bé que no només els polítics, sindicats i patronal fessin pinya, sinó que tota la societat civil catalana es bolqués per aconseguir un finançament just. Potser hauríem de col·lapsar la centraleta de Moncloa amb missatges d’aquesta mena: “He tingut un fill: no me’l deixeu sense escola”.\nEnviat per Gemma Lienas a 17:44\nEtiquetes de comentaris: economia, finançament\nAquesta roba és un horror!\nDe gran, vull ser banquera\nMorir de fam\nQue es comprin mocadors de paper!


Investigacions | LA CLASSE DELS LLOPS\nCONTES i CANÇONS DE LLOPS\nPublicat el 5 d'octubre de 2021 per ROSA DEL AGUILA CALSINA\nCom ja sabeu som la classe dels LLOPS i de contes on hi apareixen llops, n’hi ha un munt. Entre els que han anat portant de casa i d’altres que hem trobat, n’hem fet una bona llista. Aquí us en … Continua llegint →\nPublicat dins de Cançons, Contes, Investigacions\t| Deixa un comentari


Colau creu que els acords al Congrés permeten "inaugurar una etapa de diàleg"\nPublicat 17/5/2019 13:05:11 +02:00CET\nDona suport a qualsevol via per regular els lloguers i demana no traslladar l'executiu d'ERC i JxCat a la ciutat\nL'alcaldessa de Barcelona i candidata de BComú a la reelecció, Ada Colau, ha sostingut aquest divendres que els acords al Congrés i al Senat amb els socialistes permetran "inaugurar una etapa de diàleg" sobre la situació política que permeti deixar enrere la judicialització i promoure polítiques progressistes i socials.\n"Ahir estàvem parlant de bloquejos, i avui estem parlant d'acords", ha ressaltat Colau preguntada en roda de premsa, després que el PSOE hagi anunciat un acord amb Unides Podem per al repartiment de llocs a la Mesa del Congrés dels Diputats, en la qual ha proposat que l'encara tinent d'alcalde Gerardo Pisarello ocupi la secretaria primera.\nColau ha sostingut que el que demana la ciutadania són acords i començar "una nova etapa de diàleg i d'acords, a més, entre forces d'esquerres, que són les úniques que poden deixar enrere l'etapa fosca del PP" i promoure el diàleg i polítiques socials que creu que no poden esperar més.\nLIMITAR EL PREU DEL LLOGUER\nSobre la previsió de la Generalitat de limitar els preus del lloguer, ha dit que no és afortunat anunciar aquesta mesura en plena campanya i que "el Govern es baralli per aquesta proposta" entre àrees que depenen d'ERC i JxCat, i ha dit als republicans que la dreta no acostuma veure bé aquestes propostes.\n"Tant de bo ERC es decideixi a participar d'un govern d'esquerres progressista a la ciutat i descarti traslladar aquest govern amb la dreta que té a la Generalitat, perquè l'antiga CDC sempre ha dit que no està a favor de regular els lloguers", ha afegit l'alcaldessa juntament amb el regidor i membre de la seva llista Eloi Badia.\nColau ha insistit que la competència per regular el preu del lloguer és del Congrés dels Diputats, i ha remarcat que existeix la possibilitat de regular-lo a curt termini, encara que ha ressaltat: "Qualsevol altra via per regular els lloguers, sempre estaré disposada a treballar-la, perquè és la nostra prioritat".\nBOU I L'ATEMPTAT\nHa reiterat que vol executius progressistes tant a l'Estat com a la Generalitat i l'Ajuntament, per la qual cosa ha rebutjat pactes amb candidatures com la del PP de Josep Bou, qui ha criticat per haver assegurat que l'atemptat del mes d'agost del 2017 podria haver-se evitat si la Guàrdia Urbana hagués tingut armes llargues.\nColau li ha exigit que sigui acurat i respectuós en assumptes tan sensibles com aquest i que respecti les víctimes, després d'unes declaracions que ha qualificat de "més que desafortunades, mesquines", i ha rebutjat pactar amb el PP, després que Bou no ho hagi fet --Colau ha dit que Bou és contradictori--.\nL'alcaldessa ha insistit que vol liderar un govern progressista a la ciutat i, sobre el fet que Ernest Maragall (ERC) es plantegi governar en solitari si guanya, Colau ha demanat "honestedat i claredat a tots els candidats", perquè creu que el guanyador de les municipals haurà d'assolir pactes amb altres forces.


cantata | Música al CEIP Torre Balldovina\nCantània – El jardí de la Reina\nPublicat el 30 març 2019 per ELISABET\nEl Jardí de la Reina [youtube]https://www.youtube.com/watch?v=kIpkwPwWWQk[/youtube]\nCantania – Guants Blancs\nGuants Blancs [youtube]https://www.youtube.com/watch?v=JTCchLp5Q8U[/youtube]\nCANTANIA A DE BROSSA\nPublicat el 22 març 2019 per ELISABET\nAquest curs els nens i nenes de 5è anem a cantar a l’Auditori de Barcelona juntament amb uns 700 nens i nenes més d’arreu de Catalunya acompanyats de músics professionals en directe, tota una experiència! Perquè puguin assajar des de … Continua llegint →\nCANTATA CONTEMPORÀNIA = CANTÀNIA Portada del disc Partícules Aquest any amb la Cantata Partícules assistim a l’origen i evolució de l’Univers. Ara fa uns tretze mil vuit cents milions d’anys hi va haver una gran explosió: un magma ben espès que de cop s’espandeix. … Continua llegint →\nPublicat dins de CANÇÓ, cantata, General\t| Etiquetat com a CINQUÈ\t| Deixa un comentari\nPublicat el 12 juny 2017 per ELISABET\nEl passat 29 de maig vam anar amb els alumnes de tercer al teatre Sagarra juntament amb 3 escoles més a fer la cantata del Follet Valent! Ens ho vam passar molt bé. A continuació teniu unes fotos dels nens … Continua llegint →\nPublicat el 12 gener 2017 per ELISABET\nAvui a la classe de tercer hem rebut una carta d’un follet que viu al Poblat del Puig Castellar. Ens ha explicat moltes coses… i ens ha deixat una cantata que parla dels follets: El follet Valent! La música és … Continua llegint →\nPublicat dins de cantata\t| Etiquetat com a TERCER\t| Deixa un comentari\nPer repassar les cançons des de casa us poso uns vídeos que segur que us agradaran i us ajudaran. 1. CANÇÓ DEL SOROLL [youtube]http://www.youtube.com/watch?v=TrJ5-_LTRNg[/youtube] 2. CANÇÓ DE L’ANTÀRTIDA [youtube]http://www.youtube.com/watch?v=xLwQcICzHbE[/youtube] 3. CANÇÓ DEL FONS DEL MAR [youtube]http://www.youtube.com/watch?v=ddYD_FcaQjw[/youtube] 4. AMUNT, AMUNT [youtube]http://www.youtube.com/watch?v=LaCl3wca400[/youtube] … Continua llegint →\nPublicat el 16 febrer 2012 per ELISABET\nEls nens i nenes de quart estan preparant una cantata: La ciutat i la lluna. Aquesta cantata l’estan preparant conjuntament amb 9 escoles més. Es faran dos dies de concert per qüestions d’aforament, és a dir que cada dia cantaran … Continua llegint →\nPublicat dins de CANÇÓ, cantata\t| Etiquetat com a QUART\t| Deixa un comentari


La Llum groga: Una ventafocs\nEm sembla que feia més d'un any que no entrava en una sabateria. Potser m'equivoqui, però si hi he entrat, dubto que hi hagi entrat més de dues vegades en l'últim any. I és que les sabateries i jo no lliguem. Bé, de fet no lligo ni amb les sabateries, ni amb les botigues de roba, ni amb res que se li assembli.\nPerò, és clar, quan fa més d'un any que vas amb les mateixes sabates (sí, sempre vaig amb el mateix parell, algun problema?) arriba un moment en què diuen prou. I aquesta setmana les meves sabates van dir que prou, que en necessitaven unes de noves.\nAixí que ma mare m'ha mig arrastrat fins a la sabateria. Jo li he dit a la dependenta el que volia. He rigut molt quan m'ha aparegut amb unes sabates que eren exactament el que jo volia. Per què he rigut? Doncs perquè eren el mateix model que portava en aquest moment. No escriuré el que he contestat al comentari de ma mare:\n- Sí, però aquestes noves tenen un repunt blanc.\nPerquè em sembla que és bastant evident...\nPerò, és clar, llavors ma mare ha volgut unes sabates per ella. Jo ja tenia les meves, que costaven 85 euros, però ja que les anteriors m'han durat un any i hi he caminat moltíssim, són uns euros ben pagats. Així que ella ha començat a mirar sabates i jo he fet una cosa que no faig mai: mirar sabates.\nEl que sí que he fet és el que faig sempre: tenir les coses clares. Encara no sé com puc arribar a tenir les coses tan clares. Allà estaven, unes sabates totalment oposades al que li havia demanat a la dependenta. Però sí, aquelles sabates eren perfectes...\nI me les he provat. I m'hi sentia bé. Així que me les he quedat. Tot i que... tot i que, acostumada a un altre tipus de sabates, aquelles eren molt més petites. I com que tinc els peus petitets i portava pantalons una mica amples, només em sortia la punta de la sabata de sota els pantalons. I se'm veien uns peus petits, petits.\nTalment, com una ventafocs.\nPublicat per Llum a les 19:14


[Fotografia de Luis Serrano.]\nPer als que tenim fills, la setmana passada va ser una setmana important. S'han anat aclarint dos dels punts més calents d'aquest tancament anticontagi en família:\n- l'aprovat general fins a batxillerat\n- que els nostres fills puguin sortir fora de casa, i no al súper, a la farmàcia o al banc... -aquesta era la proposta de veres?-\nTot això amb condicions, és clar. Condicions que anem descobrint hora per hora, com si fos el plugim que va calant a força de caure durant una bona estona, i així els pares hem d'entendre i interioritzar i els nostres fills han de rebre i acatar. "Adultocentrisme" se'n diu.\nI clar, per molt súper mamis o súper papis que vulguem ser, ara no hi ha negociacions amb ells, sobretot quant a això de sortir al carrer en temps de coronavirus:\n- no a més d'un quilòmetre de casa\n- sense ajuntar-nos amb més d'una família i mantenint dos metres de distància\n- sense intercanviar jocs\n- sense poder jugar al parc amb els gronxadors\n- sense poder menjar res ni beure al carrer\nLlavors el passeig serà més o menys així els primers dies: NO TOQUIS AIXÒ, NO PUJIS AQUÍ, NO JUGUIS, NO ET TOQUIS LA CARA...\nI lo pitjor/ millor -???- de tot és que les meves filles ho entendran tot. Són admirables les meves filles, d'això no tinc dubte. No s'estan rebel·lant, són molt responsables, massa diria. Tant que m'estic començant a preocupar.\nPodria ser que amb les pantalles i el seu ús indiscriminat les hem desconnectat una miqueta de la vida? Caterine L'Ecouyer ho recull en el seu llibre "Educar en el asombro". Ella afirma que els nostres fills pràcticament han perdut la capacitat de sorprendre's. És com que tot els rellisca una mica.\nSabeu qué? M’estim més pensar que les meves filles són persones en condicions que estan entenent i assumint que aquesta situació és la que hi ha i que hem de col·laborar per sortir-mos. Unes joies és lo que són!\nEn el que vam tenir la lluita típica va ser amb els deures, que ens ha costat molt agafar la rutina, millor dir, que me va costar molt agafar la rutina. Ho vam aconseguir quan vam establir l'horari d'obligacions, i ho vam escriure... ja no hi havia escapatòria.\nI quina pressió haver d'estar darrera de les nenes fent de professora alhora que fent feina des de casa, posant rentadores, fent el menjar i mantenint la higiene i l’ordre. Si és que per molt que estiguem a casa, el temps és el que és i no s'estira més. I a mi la vida no me dona més de si.\nEns ha costat moltíssim complir amb totes les obligacions per portar una vida “normal”, com cal. Potser serà perquè la situació de “normal” no té res. Que sí, que la força de voluntat i que vagi passant el temps fa que ens acostumem a tot, que l'ésser humà és així: "adaptar-se o morir".\nElles estaven estressades amb les tasques de l'escola perquè no entenien els que se lis demanava. A mi se'm va ajuntar l'exigència d'atendre la situació a la perfecció -que per a alguna cosa sóc dona-, amb l'angoixa que em provocava no arribar a tot. Que si cal estar atenta al que arriba al correu de l'escola, estar atentes al whatsapp, que si el classroom; enviar, comprovar, corregir, explicar.\nHe arribat a sentir-me suspesa com a mare perquè davant els deures de les meves filles m'atabalava, perquè havíem de fer lo d'anglès, lo de matemàtiques, llegir en català i castellà, lo d'educació física i també havia d'aconseguir que practiquessin amb l'instrument, que fessin una mica de música. Buffffffff!\nPer sort ha arribat l'aprovat general! A punt vaig estar de celebrar-ho a lo gran, i em vaig contenir per a no donar mal exemple, clar, no sigui cosa…\nA partir de l'aprovat pens prendre-m'ho amb calma i continuarem treballant -perquè ens continuaran demanant que enviem alguna prova que no tenim als nens endollats set hores a les pantalles- i aprenent amb un ritme més tranquil, a veure si aconseguim passar gust d'aprendre. Perquè jo m'imaginava amb les meves filles comentant sobre temes que despertessin la seva curiositat, buscant llibres, documentals, imatges... cuinant, però clar, per a complir amb totes les exigències "de fer les coses com cal", pràcticament no ens ha quedat temps lliure per aprendre al nostre ritme. Maleït temps que ni tan sols ens pertany!\nQue bo seria acceptar que viure és aprendre, contínuament. Tant de bo tinguéssim més temps desocupat per a crèixer juntes, també en temps de coronavirus.


Mongeta del ganxet cuita (600 grams) | 198 | Origen: El Vallès\n/ Mongeta del ganxet cuita (600 grams)\nMongeta del ganxet cuita (600 grams)\nProcedent d'agricultura ecològica i amb elaboració artesanal 100%\nOrigen: El Vallès Ref. 198 Veure altres productes del mateix origen\nIdeals per mantenir una dieta sana i equilibrada. Rics en proteïnes, hidrats de carboni i minerals.\n5,95 € 5,36 € 10% / Unitat


Cap a un nou model de ciutat per a Vilanova i la Geltrú »\n« Aprovades les tres mocions presentades pel grup municipal del PSC\nCap a un nou model de ciutat per a Vilanova i la Geltrú\nEl gener de 2012 el Ple de l’Ajuntament va votar, en Ple extraordinari, l’inici de la redacció d’un nou Pla General d’Urbanisme. Aquest és el document més important que té qualsevol ciutat i en temps de crisi, moltes d’elles han apostat per revisar les estratègies i adoptar models menys expansius, planificar les necessitats econòmiques, de protecció d’espais verds, de mobilitat; una ciutat que camini també aquí cap a la cohesió social i territorial… Aquestes, conjuntament amb altres premisses, eren els objectius d’aquest nou document que ha de substituir la revisió feta l’any 2001 del Pla General que té Vilanova des de principis dels anys 80. Aquell Ple, amb una àmplia majoria, donava el tret de sortida a planificar un nou model de ciutat. L’endemà del Ple però, el propi govern ja posava fre al que ha esdevingut una necessitat. Tres anys després, han complert amb la seva paraula, i no s’ha fet cap pas decisiu, tot i les demandes i recordatoris que s’han exigit.\nSí que s’ha presentat, després de tot aquest temps, un estudi de com fer aquest procés. Un estudi encarregat a fora, que ve a reiterar gairebé el mateix que hem dit algunes forces polítiques i que documents del propi Ajuntament ja definien com l’estratègia i el cost aproximat, per tant, cap novetat. Cal recordar que el PSC ens vam mostrar en contra d’encarregar aquest nou estudi, per considerar-lo innecessari.\nEns trobem en el mateix punt de partida: sense començar la redacció d’aquest nou Pla General. S’ha perdut un temps valuós per poder replantejar qüestions i el model de la ciutat, vinculat evidentment a la necessitat d’adaptar-nos a un nou escenari econòmic i social. I és clar que el que acabi decidint-se sobre l’Eixample Nord i l’Ortoll pesen sobre el futur model de planejament i de ciutat pel qual s’opti, i en ambdós casos aquesta legislatura no s’ha avançat en consensuar les línies estratègiques. Des del grup socialista hem manifestat i ens hem mostrat oberts al debat i al consens i decidir plegats l’estratègia. En els dos casos la utilització dels llenguatges, i de la tàctica electoral, d’alguns grups ha pesat més que en la voluntat de reflexió i el fons: el cas de l’Ortoll s’acusa a la oposició d’estar en contra de la prolongació del carrer Zamenhoff (necessàriament lligada a la planificació final de tot el sector), quan en realitat amaguen la voluntat l’asfaltat camins, sense cap estudi de mobilitat i amb total improvisació.\nEn el cas de l’Eixample Nord, hem vist com desprès de tres anys de reunions de treball a on ningú ha qüestionat ni el model ni el calendari que defensàvem gairebé tots els grups als nostres programes, ara hi ha qui decideix bloquejar-ho sense proposar cap alternativa sobre la taula, incomplint així un mandat del Ple. Un cop més, des del grup socialista vam proposar un pla de participació que podia acabar amb una audiència o el mecanisme més idoni, en aquest cas, sense cap estratègia electoral i amb la voluntat real de poder reflexionar i decidir. Es va rebutjar poder fer un procés de participació i d’informació més ampli, perquè creiem que cal evitar repetir debats polítics davant la ciutadania sense que aquesta hagi tingut l’oportunitat de conèixer a fons tota la informació per saber què és i què implica l’Eixample Nord per a Vilanova i la Geltrú.\nEn els dos casos, perdem en aquesta legislatura l’oportunitat de cercar un consens, de fer-ho amb processos de debat i reflexió, com amb la constitució d’un Consell Assessor urbanístic obert a la ciutadania, tal i com hem defensat. A un any vista de les eleccions municipals serà més difícil que això sigui possible, mentrestant, altres territoris i ciutats han aprofitat aquest temps per posicionar-se, fer aquests debats i preparar-se per entomar i liderar un nou moment post-crisi. A Vilanova i la Geltrú aquests hauran estat quatre anys només de gestió del dia a dia de l’Ajuntament, sense cap ambició ni relat de ciutat, que serà el principal repte que entomarem el proper Ajuntament.\nArticle d’opinió del Grup Municipal Socialista de Vilanova i la Geltrú


Entre els 45 i els 84 anys la possibilitat de morir a Andorra és el doble en homes que en dones - Poble Andorrà\nEntre els 45 i els 84 anys la possibilitat de morir a Andorra és el doble en homes que en dones\nUn estudi d'Estadística recull per primer cop l'índex de mortalitat i analitza les 312 defuncions entre el 2015 i el 2019\nLa possibilitat de morir-se entre els 45 i els 84 anys és el doble en homes que en dones. Aquesta és una de les conclusions de l’estudi de mortalitat fet a Andorra amb els decessos produïts entre el 2015 i el 2019. Per primera vegada el departament d’Estadística del Govern publica les dades relatives a la mortalitat del país. Sense que cap de les xifres sobresurti del que seria considerat habitual, el registre comptabilitza 312 persones mortes entre el 2015 i el 2019, sent el grup de més de 90 anys el que va acumular més defuncions (66), seguit del de 85 a 89 anys (54) i del de 80 a 84 anys (41).\nA partir dels 15 anys, no hi ha cap grup d’edat superior que tingui menys morts que l’anterior, fet que constata una evolució natural de la mortalitat al Principat.\nL’enquesta, a més de dividir la població per edat i sexe, també l’ha separat entre nacionals i no nacionals. En aquest sentit, destaca un registre de mortalitat més elevat entre els no nacionals. Per exemple, en el cas de la població entre 55 i 59 anys, es van registrar 6 morts de nacionals entre el 2015 i el 2019 i en el cas de no nacionals van ser 12. El mateix passa amb altres grups com el de 65 a 69 anys, en el qual, durant el mateix període van morir 9 nacionals i 18 no nacionals.\nSkitude, l'start-up' del programa Scale Lab Andorra de Crèdit Andorrà, comença a cotitzar en borsa


Cicloturisme BTT - Camí de Sant Jaume 2/4 - Navarcles-Montserrat nyomvonal - Navarcles, Catalunya (España)- GPS track\nbicycle-tours (bicycle-tours nyomvonalak Spain → Catalonia → Navarcles )\nCicloturisme BTT - Camí de Sant Jaume 2/4 - Navarcles-Montserrat\n3 045 191 89\nUploaded 2011. október 13.\nBages en BTT - 2. Navarcles - Rocafort - Mura - Talamanca - Navarcles (hegyikerékpározás)\nNavarcles, les fonts i el llac – Viladecavalls – Riera de Calders (túrázás)\n1riol Minden jog fenntartva\nMegtekintve 1420 alkalommal, letöltve 6 alkalommal\nCamí de Sant Jaume Vic-Lleida en cicloturisme (tàndem)\nEl recorregut en general no és gaire atractiu però l'objectiu de recórrer tot el camí el fa més portador. La zona de Montserrat és sens dubte la millor. La sortida de Montserrat cap a Can Massana al matí, amb la vista de tot el Pirineu, es val fer tota la ruta.\nEtapa 2/4, Navarcles-Montserrat, 40 km.\nAquesta etapa té el gran atractiu d'arribar a Montserrat, per les vistes i pel que representa com a país.\nTot just sortint de Navarcles es passa per l'impressionant Monestir de Sant Benet del Bages. Des d'aquí, nosaltres ens vam apartar del camí perquè el track que seguíem passava per Sant Fruitós del Bages. Sense conèixer l'autèntic camí ens atrevim a recomanar no deixar-lo. Una estoneta després de Castellgalí s'arriba a la intersecció de les carreteres BV-1122 i BV-1123. Aquí, a menys que estigueu en bona forma i no aneu en tàndem, us recomanem seguir íntegrament per la BV-1122 que passa per una urbanització (Sant Cristòfol) i acaba a la carretera que puja de Monistrol a Montserrat un parell de corbes abans del Monestir de Sant Benet (Les Benetes). Fins aquí es va fent a base de tobogans que es deixen pujar i des d'aquí fins al final queden uns quants quilòmetres de pendent constant i esgotadora. No deixar-se enredar pel retol de "Montserrat 1,6" perquè fins al Monestir realment en queden 4 o 5, però la proximitat del final d'etapa tant emblemàtic fa sortir forces d'on no en queden. L'estada a Montserrat és gratuïta pels pelegrins; Adreçar-se al despatx de coordinació pastoral, entrant a la basílica a la dreta.\nSzia, ezt az érdekes nyomvonalat találta Cicloturisme BTT - Camí de Sant Jaume 2/4 - Navarcles-Montserrat https://hu.wikiloc.com/bicycle-tours-nyomvonalak/cicloturisme-btt-cami-de-sant-jaume-2-4-navarcles-montserrat-2122734 Üdvözlettel, Wikiloc | Világ nyomvonalai


Biodiversitat - Mercat del Peix - Biomedicina, biodiversitat i benestar planetari (UPF)\nL’Institut de Biologia Evolutiva (IBE) és un centre de recerca que treballa per comprendre els mecanismes evolutius que generen la biodiversitat i per promoure'n la conservació.\nFundat el 2008, l'IBE és un centre mixt del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) i la Universitat Pompeu Fabra (UPF) que reuneix més de 120 persones, distribuïdes en cinc programes científics per estudiar l'evolució amb un enfocament multidisciplinari.\nL’IBE reunirà el seu personal investigador a la nova seu del Mercat del Peix, on consolidarà i ampliarà el seu projecte de recerca en evolució i biodiversitat.\nEn el nou edifici del Mercat del Peix, l'IBE reunirà el seu personal investigador -actualment repartit en dos centres- en una nova seu més àmplia que permetrà reforçar les seves línies de recerca, que són:\nContribuir a conèixer totes les formes de vida que han habitat el planeta, des del primer ancestre comú fins a les espècies actuals, mitjançant una aproximació integrativa combinant dades morfològiques, ecològiques i tècniques de darrera generació en genòmica.\nComprendre la història evolutiva dels éssers vius i identificar els processos evolutius i ecològics que els han modelat per millorar el futur de la vida al planeta.\n—Conservar la biodiversitat\nFrenar la pèrdua massiva de biodiversitat amb recerca interdisciplinària de frontera als camps de la genòmica, l'ecologia i els sistemes complexos.\nA la seva nova seu, l'IBE continuarà treballant per contribuir a tenir una societat informada i amb capacitat crítica i compromesa davant dels reptes globals, com ara la pèrdua massiva de biodiversitat, el canvi climàtic i l'emergència de les pandèmies.


Maverick Viñales dona una lliçó a Qatar - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nMaverick Viñales dona una lliçó a Qatar\nagències. 28.03.2021 | 23:14\nMaverick Viñales va exhibir una gran autoritat a Losail Studio Milagro / DPPI\nMaverick Viñales va exhibir una gran autoritat a Losail\nEl català Maverick Viñales (Yamaha) va dominar ahir al vespre amb autoritat i una estratègia ben planificada el Gran Premi de Qatar al circuit de Losail, cita inaugural del campionat mundial, i va sumar la 9a victòria en la categoria reina i la 25a de la seva carrera esportiva al certamen. Rere el pilot de Roses semblava que s'hi situaria Joan Mir (Suzuki), vigent detentor del títol, però en la recta final no va poder concretar la remuntada que havia signat en avançar Johann Zarco a l'última volta i la velocitat de les Ducati de Zarco i Bagnaia ho va evitar.\nLes quatre motos de Ducati es van situar al capdavant a la sortida, amb Bagnaia marcant un ritme molt fort, i darrere seu s'hi van ubicar les Yamaha de Quartararo, Viñales i Rossi. El jove Jorge Martín, però, no va poder aguantar la pressió i va anar perdent posicions. En canvi, tant Viñales, que va marcar un nou rècord del circuit, com Mir van saber esperar el seu moment. El primer es va situar líder a vuit voltes del final en superar Bagnaia, mentre que el mallorquí va deixar enrere Zarco en un dels darrers revolts, però les dues Ducati el van passar com dos míssils vermells a la recta de meta.\nEl gironí Maverick Viñales guanya l'estrena del Mundial a Catar.\nJoan Mir és tercer a Terol i es consolida com a líder del Mundial de MotoGP.\nRamon Brucart s'ha situat tercer a l'estatal MX Màster.\nEn la cursa de Moto 2, el britànic Sam Lowes (Kalex) va dominar a pler, ja que va controlar la situació des de la primera volta i no va cometre cap errada en els darrers girs al circuit de Losail.\nPer la seva part, Jaume Masiá (KTM) va obtenir la seva primera victòria en el Mundial de Moto 3 i va liderar el doblet espanyol que va secundar Pedro Acosta (KTM), de només 16 anys, en el seu debut al campionat. Masiá va conquerir el triomf en mantenir un mínim avantatge en una darrera volta frenètica i molt igualada.


Activitats.13 - Sol·licitud d’autorització d’activitat no permanent innòcua.\nSol·licitud d’autorització d’activitat no permanent.\nJustificació de l’interès públic amb criteris econòmics i socials.\nAutorització d’ocupació o petició d’ocupació, quan s’ubiqui en domini públic.\nPetició o acreditació d’exempcions, si s’escau.\nInforme o autorització de les diferents administracions concurrents afectades pel desenvolupament de l’activitat, si s’escau.\nLes dates d’inici i finalització, l’horari, l’emplaçament i l’aforament previst.\nDocumentació descriptiva de l’activitat a realitzar (documentació escrita i gràfica) i en la qual el titular declari que vetllarà pel compliment de la normativa sectorial, especialment sobre la higiene, sanitat pública, seguretat, evacuació, prevenció d’incendis i altres riscs col·lectius, seguretat ciutadana, protecció de la infància i la joventut, mobilitat, defensa del públic en general, molèsties per renou fums, olors i similars, així com protecció del territori, i ha d’indicar també quines autoritzacions sectorials concurrents són necessàries.\nEl nom i les dades d’identificació de la persona, o persones, que assumirà in situ la responsabilitat sobre el control de l’activitat.\nActuacions, grups i artistes que hi intervenen, si s’escau.\nLlicència municipal d’activitat permanent o títol habilitant equivalent, en el cas que es faci a un establiment on es desenvolupa una activitat permanent.\nEstudi acústic en cas que ho estableixi l’Ordenança municipal reguladora de remors i vibracions i/o la Llei 1/2007, de 16 de març contra la contaminació acústica de les Illes Balears.\nIMPORTANT: La sol·licitud i tota la documentació s’ha de presentar amb una antelació mínima de QUINZE DIES a la data prevista de realització.\nLa presentació de la documentació en un termini inferior a quinze dies de la data de la celebració prevista pot ésser motiu de denegació de l’autorització.\nPagament el dia de presentació de la documentació o l'endemà a qualsevol de les entitats bancàries col·laboradores que figuren a l'autoliquidació, o per Internet a la pàgina web de l'Ajuntament de Santa Eulària des Riu.


LES MEVES CÀMERES\nUna col·lecció de càmeres fotogràfiques antigues\nSóc fotògraf i col·leccionista de càmeres. La meva col•lecció va néixer per la combinació del meu interès i curiositat per les antiguitats i de la meva professió de fotògraf, quan, el 1981, em van regalar una camera de l’any 1900. Poc després la col·lecció va començar a créixer, i segueix creixent, aixi com el meu interès per conèixer-ne la història.\nDe construcció pròpia\nFeia temps que volia construir la meva pròpia càmera. Vaig començar a crear un disseny propi inspirat en els estils i tècniques de finals del segle XIX, utilitzant també els materials habituals de l'època. Vaig aprofitar trossos de fusta de caoba de mobles vells i retalls de planxa i de tub de llautó. Em va caldre comprar cargols també de llautó i un mecanisme de cremallera. L'interior de la manxa és una tela antiga de cotó negra i l'exterior, un teixit especial totalment opac. Durant el procés de construcció, vaig haver de variar el disseny inicial en diverses ocasions, degut a dificultats imprevistes o per haver-me d'ajustar als materials disponibles. Un cop acabades les parts principals, calia polir-les i ajustar-les per fer-les encaixar entre elles. Finalment, abans de muntar el conjunt, vaig envernissar totes les superfícies, tant de fusta com de metall, amb goma-laca, material que també s'utilitzava antigament per als acabats. La fusta de l'interior és tenyida de negre amb anil·lina, com es feia també antigament. L'objectiu, un de "modern" de càmera d'estudi, va fixat a un suport extraïble al centre del frontal. Posteriorment vaig construir dos suports més: l'un per a un objectiu antic sense obturador i l'altre per a un objectiu amb un obturador antic de cortina. També li vaig fer un estoig amb fusta de pi encoixinat per dins. El format de la placa és de 9x12 i pot utilitzar-se amb els xassís clàssics de càmera d'estudi. Encara hi manca un detall: batejar-la\nescrit i il·lustrat per Jordi Fonolleda a les 22:08 1 comentari:\nNo he aconseguit gaire informació sobre aquesta immensa càmera. L'única identificació que porta és una placa metàl·lica amb la inscripció J.SENDER-Barcelona. Sembla ser que en José Sender era un comerciant de material fotogràfic de Barcelona. La plataforma de la base mesura 180 cm. de llarg, pesa més de 100 Kg i el vidre d'enfoc fa 50x50 cm. És construïda amb fusta d'embero i abundants peces de ferro. Des de la part posterior de la càmera, es controlen els desplaçaments del montant frontal i del posterior, així com també els descentraments horitzontal i vertical de l'objectiu, per mitjà d'unes llargues barres de ferro. L'objectiu no és l'original però és de gran qualitat, un Zeiss de 500 mm de longitut focal.\nescrit i il·lustrat per Jordi Fonolleda a les 23:19 1 comentari:\nLes que vénen a continuació són les càmeres que han entrat a formar part de la meva col·lecció en els últims mesos. La casa alemanya Mentor, fundada el 1898 a Berlin, va fabricar, des del 1913 fins el 1936, una rèflex plegable d'un sol objectiu en vàries versions de diferents formats. La de les fotos és la versió de 9 x 12 cm. Tot i que un cop plegada es redueix força la seva llargada, les altres dimensions, incloent el pes, segueixen sent considerables. Frederick H. Sanderson era un ebenista i escultor anglès, afeccionat a la fotografia d'arquitectura. Per a aquest tipus de fotografia, trobava engorroses i de moviments massa limitats les càmeres de la seva època. El 1895 patenta el seu propi disseny, que serà construït per Holmes Brothers, amb molta flexibilitat de moviments en el montant frontal que permet un control total de perspectiva i de profunditat de camp. La de la foto és la Sanderson "Junior" de format 8 x 10 cm, fabricada cap al 1900. No porta cap senyal que identifiqui el fabicant ni el model, però tot fa pensar que aquesta rèflex convertible va ser construïda a Anglaterra cap al 1910. La seva peculiaritat és que està composta per tres móduls independents. Combinant-los tots tres tenim una rèflex d'un sol objectiu. Retirant el mòdul central, (que conté el mirall i el vidre esmerilat) unint el frontal i el posterior i obrint la tapa del davant, obtenim una càmera plegable de camp. El format de placa és de 8 x 10 cm. Una simple però curiosa càmera de caixó, totalment de fusta, construïda per Blair camera co. als Estats Units el 1893. Al seu interior, del davant cap al darrere, hi trobem un obturador giratori, un objectiu de lent simple, una manxa, un montant mòbil amb vidre esmerilat per poder enquadrar i enfocar i un "magatzem" amb tres xassis dobles per a plaques de 10 x 12 cm, als quals s'accedeix per la porta lateral. Model no identificat de càmera de camp per a plaques d'11 x 16 cm, fabricada per la prestigiosa Thornton Pickard d'Anglaterra entre el 1900 i el 1910. El fabricant d'aquesta càmera va fundar la seva empresa a Anglaterra el 1852, i va canviar de nom diverses vegades durant la seva existència. El 1890, quan va fabricar aquesta Optimus, el nom de l'empresa era Perken, son & Rayment. És una càmera de camp de caoba que mostra un treball d'ebenisteria finíssim i un acabat perfecte, amb un format de mitja placa (11 x 16). La International és una càmera de camp plegable, d'estil francès, de fusta de caoba amb un acabat finíssim, construïda per Lancaster, de Birmingham, el 1885. El format de placa és d'11 x 16 cm (mitja placa). Gundlach optical co. , de Rochester (Nova York), va fabricar aquesta versió de la Korona des del 1909 fins al 1930. És una càmera de camp robusta i pesant, de format 10 x 12 cm, construïda amb fusta de cirerer i amb ferratges de llautó niquelat. Pot enfocar tant per davant com per darrere i té mecanismes de cremallera que permeten alguns descentraments i basculaments. La Ikonta forma part de la gamma mitja-alta de la prestigiosa Zeiss Ikon. Es va fabricar, en diferents versions, entre el 1929 i el 1956. La versió 520/16, de format 6 x 6 sobre pel·lícula 120, és de l'any 1937. Rollei va popularitzar el sistema rèflex de dos objectius l'any 1929 amb la Rolleiflex I. Se'n van fabricar desenes de models i versions fins als anys 80. Totes elles eren de format 6 x 6 cm sobre pel·lícula 120, excepte el model Rolleiflex Baby (foto) que era més petit, de format 4 x 4 cm sobre pel·lícula 127, fabricat del 1957 al 1963.\nescrit i il·lustrat per Jordi Fonolleda a les 21:06 1 comentari:\nLes plegables de plaques (II)\nUn altre sistema i disseny de càmeres de plaques plegables era l'anomenat Klapp (o Strut-folding). Es diferencia de l'altre principalment per la manera de plegar-se. La manxa de pell no és de l'estil "acordió" sinó d'un sol plec en diagonal. La casa alemanya Erneman, que va acabar formant part de Zeiss Ikon, va fabricar, entre altres, aquest model que va batejar amb el nom genèric Klapp-camera (Mod. I), del 1903. Porta un carregador per a 10 plaques de 6,5 x 9 cm. Del mateix fabricant i semblant a l'anterior model però de dimensions més reduïdes, era la Miniatur-Klapp del 1920, aquesta sense carregador, amb porta-plaques individuals de 4,5 x 6 cm.\nescrit i il·lustrat per Jordi Fonolleda a les 17:39 Cap comentari:\nLes compactes (de visor directe)\nAmb l'arribada de la prestigiosa Leica, el 1925, s'inicia la fabricació d'un nou estil de càmeres, les anomenades compactes, d'òptica fixa, no intercanviable. Les novetats són l'ús de pel·lícula cinematogràfica de 35 mm carregada en xassís hermètics a la llum, i la incorporació d'un visor directe, amb un senzill sistema òptic independent del de l'objectiu. La Condor I, de la casa italiana Ferrania, del 1950, té moltes semblances amb les primeres Leica, com ara el disseny i l'objectiu retràctil. Alguns models, pocs, de compactes eren fets per a rodets 120, com aquesta simple Capta II, del 1950, dissenyada per Julio Matutano de València, fabricada a Barcelona per Aiscondel i comercialitzada per Mampel Asens. Entre totes les altres de la seva gamma, la Rollei 35, del 1966, va gaudir de gran prestigi per la seva qualitat i fiabilitat. L'objectiu retràctil i l'original disposició dels seus controls la diferenciava de totes les altres. La fàbrica soviètica Krasnogorsk es va dedicar sovint a copiar models de càmeres europees. La Zorki 3M és talment una còpia de la Leica IIIf. La Leica II, del 1932, segon model de la mítica càmera de pas universal dissenyada per l'enginyer Oskar Barnak, treballador de la fàbrica alemanya d'òptica Leitz. L'objectiu és retràctil i intercanviable i incorpora un telèmetre acoplat. L'original disseny de l'Argus C3 li va merèixer el sobrenom de "el totxo" (per raons òbvies). Tot i ser de visor directe, l'objectiu és intercanviable, per un sistema igualment original. Va ser fabricada als Estats Units entre el 1939 i el 1966, en diferents versions. La japonesa Olympus va fabricar alguns models de compactes de petites dimensions, algunes de les quals feien un format de 18x24 mm (la meitat de l'habitual) sobre la pel·lícula de 35 mm. La 35RC, però, tot i ser petita feia el format sencer. Aquesta va ser la meva primera càmera, me la va regalar el meu pare quan vaig fer 14 anys. El mateix any en què Kodak començava a comercialitzar la primera pel·lícula en color, la Kodachrome, el 1935, va treure també la primera versió de la seva Retina. Se'n van fer moltíssimes versions i variants que se succeïen amb molta freqüència, algunes de les quals eren plegables.\nescrit i il·lustrat per Jordi Fonolleda a les 23:09 Cap comentari:\nLes plegables de rodet\nEl 1888 Kodak inventa la pel·lícula en rodet, utilitzada inicialment en les seves càmeres de caixó. Pocs anys després, un cop perfeccionada la pel·lícula i el sistema de rodets, la mateixa Kodak comença a fabricar alguns models de càmeres plegables amb manxa per a rodets, amb una gran varietat d'amplades i formats. En vista de l'èxit d'aquest nou disseny, molts altres fabricants van anar introduint els seus propis models. La Folding Ingento model 3, de la casa Burke & James d'Estats Units, va ser construïda el 1915. Té un format de 6 x 10,5 sobre rodet 120 i és d'orientació horitzontal, un disseny poc freqüent. La Penguin de la casa Kershaw d'Angalterra, és un model senzill, del 1946, fabricat amb metall i bakelita, de format 6x9 sobre rodet 120. La Bloc-metal 41 és també una càmera senzilla, fabrica a París per Pontiac el 1941. Tota ella és feta d'alumini fos amb un acabat granulat a l'exterior, pintat de negre, degut a l'escassetat de pell en aquella època. De la prestigiosa Voigtländer d'Alemanya, és la Bessa, del 1935, amb format 6x9 sobre rodet 120. La Baldinette és de la casa alemanya Balda, fabricada el 1951, per a pel·lícula de pas universal (135). Una petita càmera de qualitat, a l'estil de la Retina de Kodak. La Baldax, del 1936 i també de l'alemanya Balda, de format 4,5x6 sobre rodet 120\nLa societat Lumière va ser creada el 1893 pel pare dels famosos germans inventors del cinematògraf. Dedicada a la fabricació de pel·lícules i papers fotogràfics, el 1928 s'associa amb J. Jougla, un altre fabricant de papers i pel·lícules, i comencen conjuntament a fabricar també càmeres.\nLa de dalt és la "modèle 1937", amb format 6x9 amb rodet 120. Les dues de sota són la Nada del 1930, també de 6x9, i la Dialux de 6,5x11 cm, del 1931. Kinax I, càmera senzilla, fabricada a França el 1947, amb format 6x9 sobre rodets 120. La Nettar, fabricada el 1935, forma part de la gamma mitja de Zeiss Ikon. Té un format de 6x9 amb rodet 120. Difícil de saber qui va fabricar aquesta plegable senzilla de 6x9, ja que l'única marca que porta és la de Photo-plait, un comerciant d'articles fotogràfics de París que mai no va fabricar càmeres. Kodak va utilitzar el model plegable "Petite camera", que feia negatius de 4x6,5 cm, per crear aquest conjunt de càmera, polvorera, pintallavis i mirall, tot en color rosa i en un estoig del mateix color. També en va fer una versió en color verd-caqui acompanyada d'una navalla i una brúixola. Van ser fabricats el 1929. La No. 1 Kodak Junior, del 1914, amb format 6x9 sobre rodets 120. La No. 3 Autographic Kodak, també del 1914, amb format 8x11 sobre rodets 118. La No. 3A Folding Pocket Kodak, del 1903, amb format 8x14 sobre rodets 122 La Six-20 Kodak Junior, fabricada a Alemanya el 1933, amb format 6x9 sobre rodets 620. La Kodak Six-20, del 1934, de 6x9 sobre rodets 620 La No. 1 Pocket Kodak Junior, del 1929, format 6x9 sobre rodet 120\nescrit i il·lustrat per Jordi Fonolleda a les 22:45 1 comentari:\nEntrevista d'una estudiant per a un projecte fotogràfic\nCol·lecció de càmeres d'en Pere Pons\nCol·lecció d'en Joan Aguer\nUna altra col·lecció de càmeres\nCol·lecció de trens miniatura\nLES VELLES CAMERES\nPer les seves ferides i els seus bonys, per les seves formes antiquades o el seu ús oblidat, les velles càmeres ens traslladen a un passat llunyà que crèiem oblidat.\nAquestes velles màquines ens permeten apreciar millor el progrés -però potser també la decadència- aportat pel nostre món anomenat "modern".\nEl fet que avui la càmera fotogràfica hagi esdevingut "llençable" fa oblidar que en certa època ha sigut un objecte d'avantguarda i elitista.\nTant si es decideix restaurar-la per fer-la reviure o simplement exposar-la amb altres dels seus coetanis, és important dedicar-se a conèixer-ne la història i escoltar el que ens explica.


UN MOMENT DE CANVI PER ALS MITJANS DE COMUNICACIÓ\nLes noves tecnologies són una eina d'ajuda, no una competència\nProfessionals de prestigi vindiquen una recepta clàssica: compromís i veracitat\nDissabte, 24/03/2012 | Actualitzat a les 10:29 CET\nInternet i les noves tecnologies han obligat els mitjans de comunicació, i la premsa en particular, a replantejar-se la manera de treballar, però en absolut amenacen els fonaments de la professió. Els ciutadans, a qualsevol racó del planeta, sempre necessitaran estar informats pels que busquin la veracitat del que està succeint, més enllà de la versió oficial. L'alliberament d'Óscar Sánchez ha estat una oportunitat per anar a la recerca d'una veritat d'accés complex que, per les seves característiques, podria haver vorejat la demagògia. «Les històries bones i el treball independent dels periodistes sempre tindran futur, sigui en el format que sigui», resumeix Rosa María Calaf, que durant gairebé quatre dècades va recórrer el món com a corresponsal de TVE.\nUn aspecte fonamental que ha de contenir la informació «necessària», aquella que perdurarà mentre existeixin les civilitzacions, és el factor de la interpretació. El periodista que no es limiti a vomitar declaracions antagòniques que condueixen al buit, sinó que viatgi fins a l'origen dels fets i analitzi les seves motivacions, serà capaç d'orientar el lector, o el teleespectador, sobre el significat històric de la informació. Aquest és el seu objectiu. Aquesta funció no l'ofereixen, ara com ara, ni internet ni els informatius que es basen en la notícia immediata, ràpida.\n«Les necessitats bàsiques dels ciutadans són les de sempre. Els blocaires comenten notícies, però no les produeixen», posa com a exemple Jairo Lugo-Ocando, professor de Periodisme a la Universitat de Sheffield (Regne Unit). «Si per saber el que passa a Homs n'hi ha prou amb Twitter o els blocs dels que viuen a la ciutat, ¿per què hi va anar i per què hi va morir [la periodista del Sunday Times] Marie Colvin?», es va preguntar en una conferència recent Soledad Gallego-Díaz, periodista d'El País.«Els joves periodistes s'han aburgesat -opina Xavier Vinader, periodista d'investigació recordat pels seus reportatges a l'Interviú de la transició-. Tenen un empatx de pantalla. Jo sempre els dic que menys Google i més sortir al carrer. Si no captes les olors, si no parles amb els testimonis, el periodisme es converteix en una repetició dels comunicats oficials». En la seva opinió, resulta curiós que ara que es disposa de les eines de comunicació més potents de la història, «hi ha una tendència a allunyar-se de la comunicació verdadera».\nCOMPROVAR, CONTRASTAR / «No sé com serà el futur, però és clar que el periodisme ha de continuar exercint un paper de comprovació. I a la xarxa s'hi poden trobar moltes notícies que no han estat contrastades -comenta Llúcia Oliva, presidenta del Consell de la Informació de Catalunya i exreportera de TVE-. Els periodistes, en canvi, hem d'oferir informacions ètiques, veraces, honestes i independents. Sempre serem necessaris». El problema, prossegueix Oliva, és que els mitjans de comunicació «s'han convertit en multinegocis que ofereixen un producte i el lector no és més que un consumidor».\nLa periodista lamenta que tots els mitjans «són víctimes de la immediatesa». «Es tracta de ser el primer, encara que no se'n comprovi el contingut, i d'aquesta manera, al final, tot es limita a un periodisme de declaracions». Segons comenta Oliva, el periodista està perdent una mica «la perspectiva que l'important és que es deu als ciutadans». «El periodisme de valors i rigorós és el futur», sentencia. En la mateixa línia, Gallego-Díaz insistia: «La primera obligació d'un periodista és la veritat. Deu lleialtat sobretot als ciutadans. La seva essència és la disciplina de la verificació. Ha de mantenir la independència respecte a aquells a qui està informant».\nEn aquest sentit, Calaf aporta un matís: «No ho és tot el periodisme ciutadà, saber què opina la gent. S'han de contextualitzar les informacions». Per la seva part, Lugo-Ocando insisteix: «Els lectors han de sentir que els periodistes són part de la seva comunitat. S'han d'entaular complicitats, fomentar el diàleg a internet i a les cartes al director. S'ha d'anar al camp de batalla. ¿Quants periodistes es van quedar a dormir amb els indignats que van acampar a les places?»\nJosé Martí Gómez, històric periodista de diversos mitjans barcelonins, comenta: «El fet que el redactor assegut pot accedir ara a tanta informació està provocant que deixi de sortir al carrer, que és la base del periodisme. I aleshores passa que els rumors sense comprovar corren ràpidament, com que l'autor dels tirotejos a Tolosa era un jove ros i nazi. Després va resultar que no era així, però alguns mitjans digitals ho van donar per fet». Segons Martí Gómez, un altre problema del periodisme actual és que «a vegades es confon la pura comunicació amb el periodisme. No es tracta només d'arribar el primer, sinó d'explicar-ho veraçment, de forma independent i comprensible».\nMés conciliador es mostra Javier Díaz Noci, catedràtic de Comunicació de la UPF: «Els mitjans tradicionals i internet no es fan la competència. El paper es deixa per a la lectura reposada de la tarda i internet, per a la immediatesa, per llegir-ho amb l'smartphone o amb l'iPad. Sovint, els dos mitjans tenen un mateix lector que es manté fidel».\nDEURES TRADICIONALS / El periodista Tomàs Delclós, defensor del lector d'El País, recorda que l'emergència del periodisme ciutadà i les xarxes socials són «un fenomen saludable». «Han servit per combatre la censura i disseminar una agenda de temes que podien no estar a les taules de les redaccions -afirma-.\nMoltes vegades, els primers testimonis que difonen un fet imprevist són els ciutadans. El periodista, forçosament, hi arriba després». Delclós insisteix a dir que són font d'informació, «però això no eximeix el bon periodista dels seus tradicionals deures per intentar establir la veritat dels fets. Internet també alberga el rumor interessat i la injúria. De periodisme ciutadà, com de l'altre, n'hi ha de bo i de dolent».\nUn altre valor en perill és la capacitat del reporter de transmetre. «Amb la rapidesa estem perdent qualitat del llenguatge», lamenta Calaf. «Tota la resta seria insuficient si les nostres informacions no fossin amenes», diu Oliva. «És clar -afegeix l'excorresponsal de TVE-.\nLa tecnologia és una eina valuosíssima, però només això. No sé si els formats canviaran, però el que m'horroritzaria és que desaparegués el periodisme».\n«No hi ha una recepta única per abordar el futur -acaba dient Lugo-Ocando-. Cada mitjà de ha de buscar la seva solució. Això sí, sempre ha sigut negatiu quan s'ha prioritzat la política gerencial sobre la periodística. El que surt barat acostuma a donar com a resultat un producte dolent. I un producte dolent es ven pitjor».


Los Fixies contra los Crabots – Aficine\nAnimació / 2020 / Rusia / 84 minuts Per a tots els públics\nRebeca, la núvia que va tenir el professor Eugenio en la universitat, ha descobert que Eugenio va guanyar el Gran Premi de la Universitat en Impressió 3D, gràcies a uns petits ajudants secrets, els Fixies, que dirigien la impressora des de dins. Per aquest motiu, amenaça amb revelar al món l’existència d’aquests diminuts éssers.\nPerò, abans de comptar el secret, Rebeca desafia a Eugenio perquè el món finalment sàpiga qui és realment el millor inventor. Per a això, permet que a Eugenio l’ajudin els seus petits amics, ja que ella compta amb el suport dels Crabots, uns crancs robòtics en miniatura que són més ràpids i forts que els Fixies i que ella mateixa ha creat.\nPodran els Fixies reunir la força i el coratge necessaris per a treballar en equip i guanyar el desafiament més difícil de les seves vides?\nEugeniy Antropov, Georgy Vasilyev\nBarbara Bisor, Larisa Brokhman, Prokhor Chekhovskoy, Anastasia Dyatlova, Yaroslav Efremenko, Nonna Grishaeva, Petr Ivashchenko, Inna Korolyova, Dmitriy Nazarov, Alexander Novikov, Lilja Shajhitdinova, Artyom Skosarev, Dmytro Syniuk, Oleg Uzhinov, Tatyana Veselkina, Diomid Vinogradov, Stanislav Yevsin


Showing results 285 to 304 of 404\nMar-2019 Práticas digitais móveis das pessoas idosas no Brasil: dados e reflexões Fernández Ardèvol, Mireia; Universitat Oberta de Catalunya. Internet Interdisciplinary Institute (IN3)\n17-Mar-2020 Prevention of HIV and other sexually transmitted infections by geofencing and contextualized messages with a gamified app, UBESAFE: design and creation study Besoaín Pino, Felipe Andrés; Pérez Navarro, Antoni; Jacques Aviñó, Constanza; Caylà Buqueras, Joan Artur; Barriga, Nicolas A.; García de Olalla, Patrícia; Universidad de Talca; Universitat Oberta de Catalunya. Internet Interdisciplinary Institute (IN3); Agència de Salut Pública de Barcelona; Fundació Unitat d'Investigació en Tuberculosi de Barcelona; Centro de Investigación Biomédica en Red de Epidemiología y Salud Pública (CIBEResp)


TERESA TOMÁS. Imposible en Mi Tiempo - Cultura Online CMCV\nEtiquetes: Animació 3D. Art i videojoc. Escultura/avatar. Temps. Aigua i creació.\nImposible en mi tiempo és un projecte basat en una animació feta en 3D inclòs en el marc de la investigació que l’artista està fent sobre la relació entre el videojoc i l’art.\nEntenc el videojoc com una estratègia orientada a desenvolupar nous processos projectuals i conceptuals des dels quals abordar la transversalitat en el meu treball des de diferents mitjans com l’escultura, la instal·lació o el vídeo.\nAquesta animació explora el futur d’Imposible —escultura/avatar— el temps de la qual es reflecteix en el poema “El meu temps” d’Adolfo Barberá, en què reflexione sobre l’analogia del meu temps i el meu llenguatge.\nEl futur d’Imposible es desenvolupa en “Tespejame que tespejo”, un espai en què la frontera de la identitat és difusa. El jo que és un altre, o que no sap si és un altre, participa en un joc d’espills amb aquelles obres de la meua trajectòria en les quals he treballat sobre el reflex.\nSinopsi: Imposible, el protagonista de l’animació es desplega en tres escultures que conformen la meua obra sobre el cicle de l’aigua; connectant amb el simbolisme de l’aigua i el mite de Narcís es provoca un transvasament de la imatge reflectida en el qual es mira, i vicerversa.\nEn observar a través d’un dels ulls de pany de la instal·lació en què es desenvolupa l’acció, Imposible es desfà en els Los otros que deambulen en el laberint de Destejer el arco iris, obra en què vaig plantejar la idea de reflex i mirada, el concepte de creació en els dos sentits: tornar a l’origen i donar origen.\nEl vídeo conclou amb el desdoblament del protagonista en Fantasma real i el seu reflex en Galloina, l’encarnació del temps en el món virtual.\nEl temps camina en l’espill.\nTeresa Tomás inicia el desenvolupament del seu treball cinematogràfic amb La casa por el tejado (My Name’s Lolita Art. Madrid, 2005). Les seues escultures digitals estan construïdes mitjançant malles geomètriques aplicant tècniques d’assemblatge i collage dins de la tradició de l’objecte trobat duchampià. L’ús de la realitat virtual li atorga un control absolut de la simulació física de la matèria que manipula amb finalitats poètiques. Compagina la seua participació en exposicions internacionals vinculades a la pintura postconceptual amb la seua assistència a festivals de vídeo nacionals i internacionals.\nRecentment, les seues últimes animacions s’han projectat en diferents exposicions organitzades pel Ministeri d’Educació i Cultura. Entre els anys 2017 i 2018 participa en “Arquitecturas pintadas” (2017-2019) celebrada en l’Institut Cervantes de Bucarest, Institut Cervantes de Praga, la Xanadu Gallery de Varsòvia, Meinblau Projektraum de Berlín i Fundação Eugénio d’Almeida a Portugal. I el 2016 forma part de la mostra “Emakimono”, celebrada al Today Art Museum. TAM. Art Museum. Pequín. TOTAL Museum, Seül i l’ambaixada espanyola de Tòquio.\nEls seus treballs de videoart s’han projectat en galeries i festivals internacionals com Artfarm de Verona, CeC de l’Índia, Vídeo Art Festival Miden de Grècia, Keeping Afloat de Londres, Unfolding Sequences de Mont-real, International Artists Screening de Manchester, Tu Berlín por mi Valencia a Berlín, Overlapping Memories a Pittsburg. I en el circuit nacional: Espacios Activados en CAMA d’Almeria, Digital Art Awards en el MEIAC de Badajoz, MADATAC a Madrid, Espacio Enter en TEA De Tenerife, Festival Miradas de Mujer a La Casa Encendida de Madrid, entre altres.


Aquí tens una bona oportunitat per a veure el directe d'un dels grups que més està donant que parlar al panorama internacional. Seguint l'estela de Justice, o més bé bevent d'ella, el duo francès de Reims s'ha fet famós per les seves polaroids on retraten les sabates dels seus col·legues(CSS, Bloc Party o Band of Horses) i que ara regalen firmades amb la còpia del seu nou single â€˜Knock Out'. Un tema, aquest, que utilitza el famós riff de la cançó Eye of the tiger, de Rocky i que ben segur farà botar al públic de la sala gran de Razzmatazz. The Shoes han remesclat a grups indies del moment, com Cazals i Mystery Jets i a noves revelacions com Santogold. Ja saps... modernisme il·lustrat; fluorescents, wayfarer i beats electrònics. L.T


Europa: Declaracións del President del Parlament Martín Schulz en Commemoració del "Dia D" - Esguard de Dona\nEuropa: Declaracións del President del Parlament Martín Schulz en Commemoració del "Dia D"\nVersió al català (adaptada EdD)\nAvui commemorem un fet remarcable que va significar el principi del fi de la tràgica II Guerra Mondial. Avui fa 70 anys que els Aliats van llençar una ofensiva per ajudar a la caiguda del III Reich i alliberar Europa de la terrible ocupació nazi. Va ser un assalt militar, basat en una detallada i extraordinària planificació, que ha passat a la història.\nEl Dia D va consistir en la lluita per la llibertat, que avui, 70 anys després , recordem per retre homenatge als que van perdre les seves vides lluitant per aquesta llibertat. Aquests fets espantosos ens han de recordar que la Pau no la podem donar mai per assolida. Avui, encara hi ha llocs a Europa on la Pau es troba amenaçada i deliberadament soscavada.\nTenim el deure de recuperar la valentia d'aquells joves que va lluitar per una Europa lliure y recordar el horrors que van succeir durant el curs de la guerra han de ser per sempre més una lliçó per a nosaltres, perquè una catàstrofe com aquella no torni mai més a succeir.\n"Today, we commemorate a remarkable event which was the beginning of the end of a tragic World War. Seventy years ago, the Western Allied armada launched an offensive that helped lead to the defeat of the Third Reich and liberate Europe from horrifying Nazi occupation. This extraordinarily detailed planned military assault went down in history.


a lluc de cuc: 2019\nLiguliflores, mosques i altres petiteses\nEl recull d’avui és una miscel·lània de plantes conegudes i comunes o, segons es miri, comunes però mai no prou ben conegudes. El repte és veure’n alguns aspectes que poder encara no havíem copsat.\nCom el fotògraf que dubta, sobre el punt des d’on ha de fer la foto, el millor és, tot sovint, acostar-se.\nVistes les plantes amb una mica de detall, solen oferir formes i atractius insospitats. Sembla mentida quin enorme ventall de possibilitats no ofereix una simple lupa de butxaca!\nEs tracta d'un report d'un marge de l'espai rural de Gallecs (El Vallès Oriental), fet el novembre de 2018.\nAvancem els epígrafs del report d'avui:\nTemps de liguliflores\nEn cas de dubte, acosta't!\nNo som espectadors!\nSorghum: competitiu i invasor\nSorghum: espiguetes dimorfes\nSorghum: reunions de mal veure\nGrassons i gormands\nSobre els grups de flors\nUn estatge floral\nComunitats molt complexes\nFoeniculum: les flors\nFoeniculum: els fruits\nConyza: èxit de la lleugeresa i la simplicitat\nP. echioides: pèls subgloquidiats\nP. echioides: fruit ornamentat\nEleusine tristachya barcinonensis\nObriu els següent enllaç per a veure el report complet:\n'Mosques i altres petiteses. PDF'\nEtiquetes: anemofília, Asteraceae, autogàmia, bràctea, cípsela, dicogàmia, entomofília, geitonogàmia, gloquidi, hemicriptòfit, hercogàmia., indument, nectari, ovari ínfer, Poaceae, proteràndria, Reports, Umbelliferae\nGarrofes, ginestes i fenassars\nTuró de Montigalà, Badalona. El Barcelonès. 14.12.2019\nEl turó de Montigalà és un estrep baix i bonyegut, de pòrfids escarits, que presideix la ciutat de Badalona i termeneja el pla de l'andana litoral, la marina pròpiament dita, i la bella coma, en forma d'embosta, de la vall de Betlem. Recollirem avui quatre lluquets d'unes plantes d'aquest lloc carregat d'història i d'empremtes. També hi farem unes observacions sobre el paisatge.\nPerenni-herbetum termòfil subpermanent. Fenassar d'Albellatge Hyparrhenia hirta (1) en els vessants solells del turó de Montigalà, amb tots els senyals consuetudinaris, la dent, el ferro i el foc. La recurrència dels impactes, sobretot, actualment, el trepig i el mossec regulars del bestiar de llana i de banya, imposa una severa selecció de la vegetació. Paisatge esgotat, exhaust, subpermanent, per dificultat de renovació.\nExotisme, dinamisme i protecció. El fenassar d'albellatge ha suscitat força literatura, sobretot relacionada amb la conveniència que sigui valorat i protegit. En els paràgrafs següents exposarem breument el nostre parer, probablement oposat al que suscita més adhesions.\nEtiquetes: albellatge, cecidi, crassulàcies, dehiscència, Hyparrhenia, poàcies, Reports, ruderal, Spartium\nQuercus cerris (1): un roure que no vola sol\nPràcticament ja el teníem enllestit. Havíem dedicat molt de temps, al llarg de diversos mesos, a la redacció d’un text per a publicar la citació de Quercus cerris al Vallès, amb caràcter de subespontani.\nPerò, ben casualment, ens vam assabentar d’un petit fet, força curiós, comunicat per Alfred Bellés, de l’ADENC, que interferia radicalment en el sentit del text. L’any 2000 es van plantar, per error, en un barrancó tributari del torrent de Canyameres, uns exemplars de roures turcs Quercus cerris, a propòsit d’una acció de restauració feta pel departament de medi ambient de l’ajuntament de Sabadell.\nBellés va dir-nos que l’error dels responsables del planter va ser oferir i plantar Q. cerris en lloc dels peus de Q. cerrioides que s’havien demanat.\nLes branques, molt esteses i molt pobrament ramificades, li donen certa retirada a una conífera.\nEtiquetes: Fitografies, Quercus\nLa caparreta ratllada en el roser\nA la terrassa hi tenim un roser xic (pitiminí). Avui hi hem trobat un estadant que ja havíem vist abans, en una brolla amb pins de la serra de Marina, com ja va ser comentat a l'entrada corresponent. Es tracta d'una cotxinilla originària d'Austràlia, actualment difosa en molts països en forma de plaga de plantes de jardí i, particularment, dels conreus de cítrics.\nLes femelles d'Icerya purchasi teixeixen una bossella cotonosa i acanalada, com una copeta estriada, per a protegir el ous.\nSobre aquesta cotxinilla i els estralls que provoca recomanem l'article que publicà Inés Perales a la revista 'Espores', del Jardí Botànic de València, a la secció 'la plaga del mes de...'.\nNo hi ha dubte que els trasbalsos biogeogràfics tenen un gran impacte en els medis natural i cultural. Actualment alguns d'aquests animals introduïts assoleixen un abast esfereïdor.\nApunt d'un exemple conflictiu. A les illes Columbretes aquesta caparreta ratllada afecta greument la població d'una raça de melgó arbori Medicago arborea subsp. citrina (=Medicago citrina). En aquest enllaç hi trobareu l'informe d'aquesta afectació, detectada, per primera vegada, l'any 1996. Fixem-nos en els protagonistes d'aquest contenciós: una lleguminosa fruticosa, endèmica de les Columbretes i algunes illes de les Balears; una cotxinilla invasiva al·lòctona; Rodolia cardinalis, una marieta depredadora, també australiana, introduïda expressament per fer front a la cotxinilla; i Planchonia arabidis, un hemípter xuclador que també s'acarnissa en el melgó. Si hi afegim la recurrència de períodes llargs de sequera, cada cop més habituals a l'àrea mediterrània, el quadre resulta molt conflictiu i revelador de com els ecosistemes estan exposats a multitud de factors que, de forma prou sobtada, els poden afectar sensiblement.\nNi brida ni morralles. Sembla que l'expansió d'algunes cotxinilles és quasi imparable, fora de la limitada pels mateixos factors ambientals. Sobretot si poden comptar, per a difondre's, amb l'aliança d'un factor bellugadís que no té brida ni morralles: el vent. Així es difonen, per exemple, aquesta caparreta i la de la figuera de pala.\nRegistrem avui una molsa molt bonica i vistent que fins i tot un tafaner no iniciat podrà determinar, això sí, amb l'ajut d'alguna guia precisa i senzilla, com ara la 'Flora dels briòfits dels Països Catalans' (1). Efectivament, aquesta molsa té uns atributs que poden atreure a qualsevol observador amistós, no apresat. És força comuna en indrets humits, de la terra baixa a la muntanya; i tant l'hàbit com els fil·loides són vistents i distingibles.\nPlagiomnium undulatum clapejant la riba mollerosa d'un torrent del Vallès. No fa tapissos o catifes, sinó grupets aeris, més aviat laxos que densos, de tiges folioses graciosament corbades. En estat d'hidratació tenen una deliciosa tenuïtat i translucidesa. En estat eixut es contreuen, es corben i s'encrespen.\nArreu hi ha replecs mollerosos que semblen permanentment ancorats en la penombra. Més ara, a frec d'hivern, quan el sol cau i no pot foradar les foscúries.\nL'alzina Quercus ilex té un becut que s'alimenta de les seves glans, si bé no es tracta d'una propietat en exclusiva. El becut o morrut de les glans Curculio elephas sembla que no fa gaires distincions específiques, a l'hora de triar una gla d'un arbre per a criar la seva descendència. Les glans dels roures i les castanyes també són clos i vianda adequats per a les seves larves.\nTrobareu una nota sobre aquest corc en la crònica del novembre de 2018, que vam incloure en l'entrada titulada 'La ufana tardoral de l'alzinar', d'aquest agost. Abundem, avui, en la idea que els fruits dels arbres silvestres són, principalment, per al benefici de la comunitat, atès que els que arriben a germinar i donar lloc a nous arbres son sempre una minoria, sinó clarament excepcionals.\nHaureu vist que els arbres aïllats tenen una fesomia diferent a la dels exemplars dels boscos. S'eixamplen a pleret, donen abundosos rams als extrems de les branques i floreixen i fructifiquen molt més. Els abundosos rams fèrtils sovint donen a les capces un caient pengívol de gran efecte visual, com el que veiem en aquesta alzina, propera a la riera de Santiga. Capça enflocada i aèria, amb branques folioses a prop del terra. El Vallès Occidental. 30.11.2019.\nEtiquetes: gla, Quercus\nCydalima a la Baliarda\nEl títol. Potser el títol d'aquest capítol, que serà breu, mereix algun aclariment. Cydalima perspectalis és el nom de la papallona que, en estat d'eruga, està extingint els boixos del quadrant nord-est del Principat (1).\nSobre aquest punt, l'extensió de la mort de les boixedes, és molt interessant veure el mapa d'afectació que publica la Generalitat i que podeu consultar en aquest enllaç (2).\nCom sigui que en la relació de municipis afectats no hi consta el de Sant Feliu, passem a fer-ne la notificació concreta:\nCydalima perspectalis a la riera de la Baliarda. Sant Feliu de Codines. El Vallès Occidental. UTM: 31TDG22. 6.12.2019.\nSituació. El torrent de la Baliarda és un sot pregon, molt ombradiu i humit, que hi ha a ponent de Sant Feliu de Codines, entre aquest poble i Gallifa. La presència d'algun tàxon com ara Dryopteris filix-mas (3), falguera higròfila d'àrea eurosiberiana, ens indica que durant tot l'any s'hi manté cert grau d'humitat.\nAvellanosa molsosa a la riera de la Baliarda. 6.12.19\nJuntament amb la riera de Gallifa i la de la Roca, pràcticament ja incardinada en territori moianesenc, molt a prop de Sant Julià d'Úixols, formen el rebregat capçal de la Riera de Caldes.\nSi voleu visitar el pregon buc de la riera de la Baliarda, podeu anar a Sant Feliu i, tot pujant primer a la creu de terme, situada al faldar d'un serrat que tanca el poble pel nord-oest, agafar el GR que hi baixa, un cop creuada la carretera de Gallifa.\nEtiquetes: boix, Cydalima\nErosió per motos a Sant Feliu de Codines\nAvui portem un exemple d'erosió produïda per motos de trial.\nPreferim no fer-ne gaires valoracions, sobretot perquè les nostres opinions les vam exposar en la presentació d'aquesta secció dedicada a l'erosió. Si hi esteu interessats, la trobareu en aquest enllaç.\nResumint-ho podem dir el següent: alguns grups de motoristes de trial fan les seves activitats en ple medi natural, normalment concentrades en determinats punts, que són utilitzats com a circuits de lliure disposició.\nAl centre de la imatge, el camí de les Solanes, que connecta la carretera i el cementiri amb la casa del mateix nom. El camí travessa una careneta que ha estat triada com a circuit espontani, per a esbarjo dels motoristes, recognoscible, en aquesta imatge, per les clapes sense arbres. En el caminet de la dreta de la imatge, la circulació de les motos hi ha produït els escorrancs d'erosió que veurem més avall, en alguna fotografia.\nLloc: careneta gresenca del camí de Les Solanes. Sant Feliu de Codines. El Vallès Occidental.\nFont: ICGC. Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.\nAquestes activitats tenen un efecte molt concret i evident sobre el sòl. La reiterada abrasió de les rodes primer provoca intensa remoció; després es van evacuant les partícules més fines i més sensibles a la remoció. Això destrueix i evacua el sòl completament, deixant el terreny del tot escorxat, reduït al substrat mineral aflorant. Fotografia: erosió per motos en el camí del cementiri a Les Solanes. 30.11.2019\nEtiquetes: argiles, Erosió, gresos.\nEl tema que veurem en aquest capítol és concret: el sistema d'adherència de l'Heura Hedera helix. Per introduir el tema serà bo fer prèviament alguna consideració.\nL'Heura Hedera helix (família araliàcies) fa tres tipus d'arrels. A més de les arrels normals, primàries, endògenes, eixides de llavor, també en fa a les tiges, anomenades adventícies i caulògenes. Aquestes darreres són de dues menes: les arrels adventícies epigees veritablement radicants, de les tiges rèptils; i les adherents (o adhesives), de les tiges grimpaires, el tema d'aquesta conversa.\nL'heura té un creixent molt vigorós. La tija de la imatge fa uns 14 cm de diàmetre, però la talla que més impressiona és la de la llargada que pot assolir la tija elevada, grimpant pels arbres. Les arreletes adherents i aèries de l'heura són: adventícies, perquè no es formen a partir de la llavor, sinó que provenen d'altres parts; caulògenes, perquè s'originen a les tiges i no són merament epidèrmiques, sinó que neixen immerses en els teixits vasculars; i epigees, perquè no arrelen en el terra.\nEtiquetes: arrels adventícies, braquiblast, Fitografies, internodi\nTraiem avui del desembaràs una historieta articulada i lleugera, per tal de procurar fer-la més passadora, sobre la troballa d'una falguera que té un fort atractiu: l'extrema raresa i el caràcter relictual.\nPertany al mateix grup de les petites falgueres del gènere Cheilanthes, la família de les sinopteridàcies (Sinopteridaceae), amb força tàxons de caràcter xeròfil (1).\nEl gènere Pellaea compta amb una quarantena d'espècies (2) escampades per Àfrica, regions andines, Austràlia i algunes illes del Pacífic. La moderna descoberta d'uns exemplars d'una espècie d'aquest gènere, en dos punts del nord-est del Principat, va resultar d'allò més sorprenent. En el capítol d'avui en fem el relat, en forma d'historieta.\nFont: 'Historia Natural', III. © INSTITUTO GALLACH DE LIBRERIA Y EDICIONES, S.L. 1936.\nPellaea calomelanos (Swartz) Link, Fil. Spec.: 61 (1841) (3)\n☰ Pteris calomelanos Swartz in Schrader, Jour. fur die Bot. 1 800 (2): 70. (1801)\nNosaltres hem tingut la sort de poder veure-la, seguint, això sí, les indicacions d'un amic expert en flora. No destaca gens en l'entorn pedrós i polsós en que viu; a més de la relativa petitesa -no feia més d'un eixem-, les mateixes frondes tenen un color grisenc i fumós, molt conforme al dels esquistos que festeja, de manera que, si desitgem desllorigar aquest mimetisme i no cometre l'error, molt típic, de no veure una planta que tenim tan a prop que la podríem trepitjar, hem d'examinar les pedrusques amb molta atenció.\nLa ribera del Ter, entre El Pasteral i La Cellera de Ter (La Selva). 23.11.2019\nFem avui un petit recull, res, només uns pocs flaixos, d'un passeig per la ribera del Ter, tot seguint un recorregut recollit en un fulletó de l'ajuntament de La Cellera.\nEs tracta d'un passeig molt agradable que ens permet copsar el paisatge de la ribera, els arbres de vora riu, les arbredes, els prats de pastura, algun camp d'userda i alguna vena d'aigua artificial, una reguera i un vell canal industrial. És un recorregut ideal per a famílies i persones que volen evitar desnivells i caminades llargues. Al final d'aquesta entrada hi posarem una foto del fulletó, però comencem amb una imatge una mica pujada de color.\nReguera que corre a frec del camí de les Brugueres, al principi del recorregut.\nXuclar aigua oxigenada. Tot sembla indicar que aquestes arrels, d'un plàtan del passeig, han fet un gir cap amunt (vegeu-ho a la primera imatge de la parella), per sota de la reguera, i han emergit a l'exterior, a l'altra banda, tot clivellant i perforant el ciment i sucant les arrels a l'aigua, un detall que trobem sorprenent.\nEls canals ofereixen un ambient d'unes condicions de poca fluctuació, aigua corrent, fluència i oxigenació regulars. Possiblement aquestes condicions tinguin a veure amb la presència d'algunes hepàtiques, arrapades a la part del canaló més propera a l'aigua. Tot seguit en veurem dues mostres, dues hepàtiques tal·loses (1). I també una alga roja -rodòfit- submergida.\nNo hi ha res com poder comptar amb uns amics, amb experiència i bagatge, que ens ensenyen un munt de coses i detalls que a nosaltres ens passarien per alt o bé ens donen les guies per poder començar a conèixer-les. Devem a l'amic Cèsar Pedrocchi la puntualització taxonòmica de les dues hepàtiques i l'alga roja que ara veurem.\nMarchantia polymorpha Linné. Habitat in Europa juxta aquas, locis umbrosis. Hepàtica comuna, determinada per l'amic Cèsar. Hepàtica tal·losa amb frondes carnoses, encavalcades, ondulades i irregularment lobulades, de lluentor atenuada, finament pigallades de petits grànuls en tota la superfície. Els òrgans en forma d'escudella contenen propàguls capaços de donar noves frondes. S'anomenen conceptacles.\nEn la superfície s'hi veu la retícula poligonal i els porus aerífers, al centre de cada polígon. Aquests porus són anul·lars i tenen al centre una forma de creu que, segons ens diu en Cèsar, té valor taxonòmic.\nPorus d'aire. Imatge que permet veure la forma de creu de l'obertura dels porus aerífers. Fotografia: © Cèsar Pedrocchi.\nPropàguls. Imatge de detall, presa directament a la ullera de la lupa estereoscòpica, d'un tarteret de propàguls lenticulars amuntegats al dedins del conceptacle, en forma d'escudella. Els propàguls tenen la vora molt finament puntejada; la vora del conceptacle és ciliada, amb pelets ungiculats, girats cap endins.\nPellia sp. Una altra hepàtica, d'aspecte semblant a l'anterior però més lobulada. Aquestes hepàtiques pertanyen a ordres diferents.\nAlga roja incrustada a la solera de la reguera i damunt de les pedres submergides. Hildenbrandia sp.. La foto que obre la galeria és una visió de més a prop d'aquest rodòfit incrustat. En aquest gènere hi ha algunes algues marines molt comunes que poden clapejar de vermell intens, de sang, els còdols de les platges.\nUn enfocament diferent permet veure poblaments de diatomées en la mostra recollida. Fotografia: © Cèsar Pedrocchi.\nFotografia de detall, al microscopi, de l'alga roja. Un cop més, trobem a la natura el 'patró de cel·les de rusc'. Fotografia: © Cèsar Pedrocchi.\nImparables. Infructescència de Solidago canadensis, asteràcia rizomatosa, provinent de Nord-Amèrica, que es troba, aparentment, en ple procés expansiu. A més de la capacitat per fer tornes, aquesta invasora té substàncies al·lelopàtiques -poliacetilens i diterpens (2)- que dificulten el creixement d'altres plantes. És un tret conegut d'altres asteràcies invasores, com ara en el gèneres Artemisia, Ambrosia, etc.\nLa ribera. El paisatge de la ribera és complex. Ho plantegem de forma esquemàtica, d'acord amb la poca dedicació esmerçada a copsar-la, en el nostre passeig, diferenciant-hi tres grups principals: la vegetació forestal natural residual, principalment salzes i verns, aquests molt més escassos; els nombrosos peus d'arbres de plantació naturalitzats, principalment robínies i pollancres; i les arbredes plantades, sobretot pollancredes i platanedes, sens dubte un dels segells més vistents i característics del paisatge vegetal de la comarca de La Selva. Cal destacar-hi, sobre aquest punt, el paper rellevant dels cúmuls de granets de sorra -sauló- dipositats a les planes fluvials, generadors d'uns substrat idoni per formar grans aqüífers.\nEl curs del riu, en sortir de les escanyades dels embassaments, es dilata, desfogat, per la plana d'al·luvions. Pel que fa a la vegetació aquàtica -hidrofítica-, hi destaquem els poblaments de llenties d'aigua, els de créixens i els claps d'espargani, herba de gran fullatge, molt vistent.\nVegetació potencial. Sospitem que el vern i la verneda serien, en estat natural, l'arbre i el bosc dominant a la ribera. A la foto, inflorescències masculines llarguerudes, encara tancades, i, darrera, més petites, les femenines, també encara per desenvolupar. La imatge és del mateix lloc però del 6 d'octubre d'enguany.\nSparganium erectum (possiblement subsp. neglectum). Aquest gènere inclou plantes submergides i flotants, estrictament aquàtiques -hidròfits-, comunes als estanys de muntanya, i plantes emergents, arrelades a l'aigua -helòfits-, com en aquest cas. La fulla és molt aquillada; el nervi fa, al revers, una cresta o ala molt marcada.\nPollancrons. Agrocybe. Aquests bolets de socons de pollancre van tenir, recentment, un petit racó propi en aquest blog. Us hi remetem en aquest enllaç. Tornem a destacar-ne dos punts, l'olor suau i el degradat del color del barret.\nEsquema del recorregut fet per la ribera del Ter, en puntejat vermell, la 'Ruta per les ribes del Ter'. Si voleu més informació podeu consultar i contactar amb l'Aula de Natura 'El Meandre'.\nNotes i enllaços\n1. Són abundants els recursos per introduir-nos en aquesta matèria. Us en proposem un de bàsic, una introducció elemental, en aquest enllaç.\n2. Sobre aquest tema, les al·lelopaties, també hi ha força treballs a la xarxa, per exemple el que podeu trobar en aquest enllaç.\nEtiquetes: Bolets, Hepàtiques, Reports\nCatalunya té paisatges i relleus que no tenen parió; són únics, tenen una combinació d'especificitats exclusiva. La península del Cap de Creus és un dels relleus de Catalunya amb més força i personalitat, pel paisatge en general, el poblament vegetal, la flora, la història geològica i la litologia, d'una plasticitat excepcional.\nL'hivern de l'any passat vam fer-hi una diada botànica que qualifiquem, pujant uns graons per l'escala dels adverbis admiratius, de memorable. Vam comptar amb l'experimentat guiatge de l'amic Jordi Cebrián i això ens va permetre veure un bonic manat de tàxons de distribució escassa o restringida. A més d'això, la cloenda de la diada va ser coronada, a la impensada i sense la més mínima sospita, amb una cirereta ben gustosa.\nDèiem combinació d'especifitats. Doncs sí, el còctel és fort perquè els ingredients ho són: una litologia multiforme, desorbitada; un mar a voltes arrauxat, com cassola en forn; un vent tallant, el salvatge xiscle del vent entre les canyes; i la claror, la llum fulgurant, esmolada, de setí, d'acer. Caldria afegir-hi la dent, la pastura, i el foc... i el resultat és com el d'un plat modest i d'estrany aspecte que, de cop, suscita i enlaira uns gustos sublims.\nEtiquetes: braquiblast, llavor, Molses, Reports, ruderal\nUn bri de sol toca la branca del cep. La vinya aspra sembla un mirall. Les pampes van tombant i les vinyes aviat flamejaran. La llum sedassada pels núvols exalta la grogor de les pampes i la blancor de les mates dels caps blancs. Mates curulles de petites flors que ara cobreixen, com una catifa, passades, mitjans i marges d’algunes d’aquestes vinyes.\nOctubre de 2016. Martorelles de Dalt (El Vallès Oriental).\nAvui dediquem una petita fitografia a una planta comuníssima. És d'aquelles plantes que tenim totalment ancorades en la nostra visió consuetudinària. Alyssum maritimum subsp. maritimum (1) té tot d'aspectes dignes de ser destacats i que no són, precisament, molt comuns.\nAuixiliadores. Les matetes de caps blancs són, com l’olivarda, plantes auxiliadores, perquè cuiten a guarir les ferides que infligim a la terra. Les trobem quasi pertot i tot l’any. En aquest text s’hi considera aquest florir en qualsevol moment, la morfologia de la planta i el tipus biològic, amb interessants particularitats. Veurem que entre aquesta graciosa crucífera i l’olivarda, molt més grossa, hi ha notables afinitats. Com que la terra és prou molla, aquest cop no ha calgut utilitzar el tallantó.\nPerenni-annuiherbetum amb Alyssum maritimum subsp. maritimum, Brachypodium retusum, Verbascum sinuatum, Hyparrhenia hirta subsp. hirta i Mercurialis annua.\nEtiquetes: arrels adventícies, autogàmia, braquiblast, Fitografies, formigues, Hyparrhenia, mirmecocòria, nectari, síliqua\nPel camí a Castellar, serrat de Sant Iscle i el sot del riu Tort. El Vallès Occidental. 16.11.2019.\nRases profundes. Una de les coses que, sens dubte, ens sorprèn més del relleu de l'entorn de Sabadell, és la fesomia de trinxera o rasa profunda que tenen els torrents i sots. El mateix Ripoll, quan passa a frec de la ciutat, es un buc profund i vertical que sembla obrat per una coltellada. A una altra escala, el torrent de Colobrers, petit però d'una pregonesa espectacular, també ha perfilat un solc ben incisiu, tallant com la fina mossegada de l'àcid clorhídric en la planxa d'un aiguafort.\nSediments argilosos coherents. Aquests sediments vermells, predominantment argilosos però heterogenis -hi ha còdols i molta sorra-, tenen una coherència i una densitat sorprenents que permeten sostenir aquestes rases tallades a plom. És un espectacle veure com s'encenen i fulguren aquests gegantins terrossos, quan són tocats per la llum daurada del sol tombant, en llostrejar el dia, naixent o morent.\nA manca d'una lluna per arribar a l'hivern, ja fa un fred esmolat que atueix una mica les mans, abans que el sol no s'acaba de deixondir. El vent deixa en el paisatge aquella precisió de gravat calcogràfic, que deia el de Palafrugell. En aquest breu i concís report d'avui -això sí, al fong li dediquem una petita galeria- hi recollirem uns pocs flaixos que avancem epigràficament:\nPinsans i cargols\nCapolls pengívols de la caparreta del carmí\nUn tint molt consumit\nArítjol novell enfilant-se\nOrella de llebre a contrallum\nUn fong dermícola que sembla una crep\nEtiquetes: argiles, Bolets, Quercus, Reports, riu Ripoll\n▼ de desembre 2019 (9)


PE0910 - Fonaments de Teoria de la Comunicació\nEl 60% de la nota del curs correspon a la part teòrica i es distribueix de la següent manera: 50% per a la prova final i 10% per al seminari de l'assignatura.\nLa prova finalde l'assignatura consta d'un examen escrit individual (test, desenvolupament i/o problemes). La nota mínima exigida per a aprovar és de 5. Aquesta part és recuperable en segona convocatòria.\nÉs obligatòria l'assistència al Seminari per a optar a la seva avaluació en primera convocatòria. L'activitat es completa amb el lliurament d'un treball d'associat al tema del seminari. La nota mínima exigida per a aprovar és de 5. És recuperable en segona convocatòria.\nEl 30% de la nota corresponent a elaboració de treballs acadèmics correspon a la part pràctica de l'assignatura. A totes les activitats d´aquesta part, la nota mínima exigida per a aprovar és de 5.\nEl 10% de la nota corresponent a presentacions orals i pòsters s'obté dels laboratoris, lectures i presentacions de pòsters. Aquesta prova no és recuperable en segona convocatòria.


IB3 | Hisenda investiga la Fundació Rubió per tenir béns a l’estranger\nHisenda investiga la Fundació Rubió per tenir béns...\tPortada > notícies > Hisenda investiga la Fundació Rubió per tenir béns a l’estranger notícies\tHisenda investiga la Fundació Rubió per tenir béns a l’estranger A Menorca\nRepresentants del patronat de la Fundació Rubió han comparegut avui dematí a les oficines d’Hisenda a Maó per aportar la documentació sol·licitada per l’Agència Tributària, que ha obert una investigació sobre els béns que l’entitat encara pugui tenir a l’estranger. El president, Albert Moragues, desvincula aquest procés de la societat que apareix en els ‘papers de Panamà’ i a la qual es varen traspassar quasi 8 milions dels seus fons a finals dels 90. Mentrestant, la filla del mecenes, Mercè Rubió, ha presentat davant el Govern balear una denúncia contra el patronat. Considera que alguns patrons varen amagar els seus negocis societaris. L’executiu ha de decidir aquest mes si dóna per bo o no l’acord de lloguer de Mongofre per 30 anys, que el patronat ha signat abans de rebre el seu permís preceptiu.


New Found Glory publicaran nou disc a l'abril • Ràdio Capital de l'Empordà\nNew Found Glory han anunciat la sortida d’un nou disc, Make me sick, pel dia 28 d’abril. Per escoltar el primer senzill, encara haurem d’esperar fins al 16 de febrer, data on s’estrenarà Happy Being Miserable.\nArticle anteriorNickelback tornen a l’escena musical amb Feed The Machine\nArticle següentSí a les granges


Interès: Esportiu, Natura, Paisatge, Cultural, Aventura, Gastronomia, Salut\nITINERARI: L´itinerari que hem preparat us farà conèixer els llocs més emblemàtiques de l´illa com son: La Ruta dels Volcans, La Caldera de Taburiente tant per dalt la cresta com per dins, Les espectaculars fonts de Marcos i Cordero, els boscos de pi canari i els de laurisilva, l´agresta costa nord, etc.\nDia 1. 27 desembre. Vols de Barcelona a La Palma\nDia 2. 28 desembre. Ruta per la Costa Nord\nDia 3. 29 desembre. Volcans del Sud\nDia 4: 30 desembre. Marcos i Cordero\nUna de les rutes amb més encant de les illes Canàries, pujarem a les fonts de Cordero i seguirem a les de Marcos, després per un seguit de 13 túnels anirem seguint pel canal que ens conduirà a la Casa del Monte. D´aquí baixarem fins al poble de Las Lomadas.\nDia 5. 31 desembre. La part alta de la Caldera de Taburiente\nDia 6. 1 gener. La Caldera de Taburiente\nComençarem a Los Brecitos, baixarem al centre de la Caldera i d´aquí pel Barranco de Las Angustias fins a la sortida, tot passant per sota el Roque de Idafe i la Cascada de Colores.\nDia 7. 2 gener. Ruta dels Volcans.\nDes del refugio del Pilar fins al poble de Fuencaliente, passant per tota la carena volcànica.\nDia 8. 3 de gener. Vol de retorn a Barcelona\nMatí lliure fins a l´hora d´anar a l´aeroport, pel vol de tornada.\nALLOTJAMENT: 7 nits en Aparthotel 3* a la Platja de Los Cancajos, en règim de Mitja Pensió.\nPREU PER PERSONA: A consultar, en habitació doble i mitja pensió.\n- Guia d´ACAMINAR TRAVEL durant tots els dies i des de Barcelona.\n- Vols Barcelona-La Palma, anada i tornada, amb seient reservat i maleta inclosa.\n- 7 nits en Aparthotel 3* davant el mar\n- Tots els transports dins l´illa segons el programa\n- Assegurança d´assistència en viatge i accidents de muntanya\n- Gestió tècnica\n- Els dinars (pícnic)\n- Els sopars (el guia us donarà bones opcions).\n- Assegurança de cancel.lació del viatge (consulteu-nos opcions)\nTrucant al 972 528 971 o escrivint a info@acaminartravel.com\nInformació facilitada per ACAMINAR TRAVEL Revisat el 07/10/2020


¿Com es pot modificar una sentència de divorci? - Requena Advocats\n30 octubre, 2017 /0 Comentaris/sobre Dret Civil i Familia /creat per Requena Advocats\nDret Penal (63)\nDret Policial (81)\nAmb la Sentència 26/2021, la Secció segona de l’Audiència Provincial de Barcelona ha absolt dos policies locals de Martorell d’un delicte de lesions del qual estaven acusats. Els fets es remunten al 5 de març de 2014, quan un ciutadà va culpar als dos agents de la policia local de Martorell...\nSentència condemnatòria contra el restaurant Muerde La Pasta del centre S... CONDEMNEN l’AJUNTAMENT DE CASTELLAR DEL VALLÈS PER LA MORT D’UN GOS


La possible entrada d'Aragó en la candidatura olímpica Pirineus 2030 podria deixar Andorra fora - Poble Andorrà\nLa possible entrada d’Aragó en la candidatura olímpica Pirineus 2030 podria deixar Andorra fora\nEl govern espanyol és partidari que l'Aragó s'integri en l'oferta, però des de Catalunya hi ha veus que no hi estan d'acord\nLa possibilitat que Andorra formi part de la candidatura Pirineus-Barcelona per als Jocs Olímpics d’Hivern 2030 s’ha convertit en un tema polític. El govern espanyol és clarament partidari que l’Aragó formi part, com a zona pirinenca, de la candidatura. Aquesta possibilitat fa molt difícil que Andorra pugui entrar-hi perquè hi hauria moltes seus i molt disperses. Hi hauria tres zones de seus: Barcelona, ciutats del Pirineu català i ciutats del Pirineu aragonès. És complicat afegir-hi una quarta que, a més, convertiria la candidatura en transnacional.\nUna part dels polítics catalans, de la línia independentista, no volen l’Aragó a la candidatura. Consideren que ‘espanyolitza’ el projecte i que és una maniobra de l’executiu espanyol. L’opció d’incloure el Principat es veu amb bons ulls des d’aquest àmbit, segons fonts coneixedores del cas, per diferents motius. Primer perquè Andorra, com a estat independent amb el català com a llengua, no ‘espanyolitza’ el projecte. A més, les inversions en infraestructures no acabarien dispersant-se com en el cas que s’inclogui l’Aragó. En tot cas, qualsevol infraestructura amb Andorra estaria relacionada amb la seva connexió amb l’Alt Urgell i el Principat hi hauria de contribuir econòmicament.\nAlguns polítics ja han expressat aquest posicionament en públic, però de moment el principal escull per a la iniciativa es troba en el Pirineu català. Una part de la població, amb diferents personalitats al capdavant, no estan d’acord en acollir els Jocs Olímpics i la campanya en contra s’està mostrant dura. El primer pas serà conèixer el resultat de la consulta que la Generalitat vol fer a les comarques pirinenques sobre el suport a la candidatura. Serà el moment en què es decidirà si finalment es presenta o no perquè suposadament un resultat negatiu acabaria amb el projecte. Un cop superat aquest primer nivell arribarà el moment de decidir quines zones entren dins de la proposta que s’ha de trametre al Comitè Olímpic Internacional.\nEn vuit mesos s'ha passat de quatre aturats per cada feina oferta al triple de treballs oferts que de desocupats\nSincerament, que utilitzin les nostres pistes sota el nom de BARCELONA, que vols que et digui…..


Vol. 26, Núm. 1 (2015) La intención de estudio en el bachillerato de la Universidad del Valle de México: su distribución geográfica Resumen PDF\nYunuén Guzmán-Cedillo,\tNatalia Lima,\tErick Castilla Esquivel\nVol. 31, Núm. 1 (2020) La asociación entre los constructos vocacionales y los tipos de personalidad de Holland en estudiantes de bachillerato Resumen PDF\nMaría Teresa Fernández-Nistal,\tJairo Keven Mora-Soto,\tSanta Magdalena Mercado-Ibarra


Foro AFT: Castillo de Sant'Angelo (2/2)\nTEMA: Castillo de Sant'Angelo\nCastillo de Sant'Angelo\t09 Dic 2019 10:00\t#170826\nEnhorabuena Antonio, un español ha vuelto a triunfar ahí como el 6 de mayo de 1527.\nCastillo de Sant'Angelo\t09 Dic 2019 12:08\t#170831\nCastillo de Sant'Angelo\t09 Dic 2019 17:34\t#170837\nMuchísimas gracias a todos Me alegra mucho que os haya gustado\nEl dichoso Castillo, el saqueo al que dio paso su conquista, ha alimentado la leyenda negra contra el imperio de Carlos I, sí ... y ahí está ahora... lleno de turistas de todo el mundo. El imperio del turista\nThe following user(s) said Thank You: Eduardo Salas, Cencerri\nCastillo de Sant'Angelo\t10 Dic 2019 23:20\t#170874


Art. Nr. 968805\nLowering F / R 15 - 45 / 15 - 40\nBuilt from 11.2005\nDescription BMW 3 E92 xDrive, type 390C, Coupé, 4WD


BARONS PAPILLON Sneakers Wildleder Leather blue Gr. 42 NEU BOX UVP 45 Suede qdwskt2529-Athletic Shoes - www.kforcehomesolutions.com\nBARONS PAPILLON Sneakers Wildleder Leather blue Gr. 42 NEU BOX UVP 45 Suede qdwskt2529-Athletic Shoes\ngolden Retriever Print Slip Ons For Women-Express Shipping Dami boots, women Size 38\nNew PAOLO SCAFORA Dress Leather Luxury shoes Size Eu 45.5 Us 12.5 Cod 8\nMens High Tops Flat Athletic Sport Lace Up Ankle Boot Platform Sneaker shoes New\nNWT Dr. Scholl's Brisk Comfort Walking shoes Sneakers Men's 7 E\nSaucony S10413 2 Triumph ISO 4 Vizi Red White Women's Running shoes Size 8.5 Cole Haan Abbot Stormcloud Suede Ankle Booties Heels Womens shoes\nSbicca Women's Zepp Boot, Grey, 8.5 B US Adidas Womens Trainers Swift Run CG4145 UK Size 8 NEW in Box\nFrye Kerry Low Lace Womens Fashion Sneakers pewter 10 US 8 Irregular Choice Carnaby Bond gold Bronze Tassle Boots UK3.5 EU36 CAMPER ANNIE BROOK 46654-004 SUEDE CHELSEA HEELED ANKLE BOOTS EU40 RRP Rieker 72740, Women’s Ankle Boots bluee (Ozean Mogano 14) 3.5 UK\nWomens shoes UMA PARKER 2 () slip on bluee textile BT562-35 Dr Martens Biker Boots Size 5 Rare Festival\nADIDAS shoes QUESTAR X BYD - GREYWHT - 6 (4059809258989) Sam Edelman Womens Stone Beige Leather Boots 5 M\nWomen Adidas DB1298 Questar TND Running shoes bluee sneakers WOMEN'S NIKE EPIC REACT FLYKNIT size 11 BRAND NEW RUNNING SHOES TRAINING\nLadies Rieker Ankle Boots - 53680 [881105 401] WOMEN'S NIKE AIR MAX 90 SE NO BOX TOP\nAdidas Gazelle N.40 100% Original Neu


Inici > Mireia Ferrer i Javier Navarro, comissaris de la mostra ‘València, capital de la República’\nLa mostra, focalitzada al ciutadà valencià de 1936, s’allotja al Centre Cultural La Nau de la Universitat de València des del passat 7 de novembre. Mitjançant un itinerari expositiu de més de 400 objectes, l’exposició reconstrueix el moment en què València fou protagonista nacional i internacional per convertir-se en la capital del govern democràtic durant la II República.\nEls comissaris explicaren, durant la roda de premsa de presentació, que la mostra suposa una nova mirada cap a la II República com a període històric, ja que no se centra exclusivament als àmbits polític i cultural, sens dubte, els aspectes més tractats fins al moment. L’exposició presta especial atenció a la ciutat en si, al seu entorn i als habitants que visqueren aquest moment com a un “repte”. En definitiva, l’exposició pretén recuperar aquesta part de la història, i apropar-la al públic més jove, aquells que no van arribar a tindre un vincle directe amb l’època.\nL’exposició presta especial atenció a la ciutat en si, al seu entorn i als habitants que visqueren aquest moment com a un “repte”.\nMireia Ferrer pertany al Departament d’Història de l’Art de la Universitat de València. Actualment, forma part del Personal Docent Investigador (PDI) de la universitat com a ajudant de Doctor. Llicenciada en Geografia i Història, i especialitzada en Història Contemporània i Història de l’Art, es va doctorar en aquesta mateixa matèria en 2007. Des del curs 2000-2001 fins a l’actualitat, exerceix tasques docents per al Departament d’Història de l’Art, en la Facultat de Geografia i Història de la UV. D’entre aquestes funcions destaca el seu treball com a professora del Màster Oficial Universitari en Patrimoni Cultural: Identificació, anàlisi i gestió. Al llarg de la seua carrera professional, ha comissariat diverses exposicions relacionades amb el patrimoni històric valencià, com per exemple les mostres “De l’ofici a la fàbrica. Una família industrial valenciana amb el canvi de segle. La maquinista valenciana”, allotjada al Col·legi Major Rector Peset l’any 2000, o “Patrimoni de Xàtiva”, al Gran Teatre de Xàtiva en 2006.\nPer la seua banda, Javier Navarro pertany al Departament d’Història Contemporània de la UV. Exerceix la docència al Màster Oficial Universitari en Patrimoni Cultural des de la primera edició. Compta amb una àmplia experiència investigadora i docent en l’àmbit del patrimoni oral. De fet, destaca per l’ús de les fonts orals per a la investigació històrica, així com el tractament metodològic d’aquestes. Al màster, imparteix la matèria acadèmica dedicada al tema (Arxius de la paraula). D’entre les seues línies d’investigació destaquen les relacionades amb la Història Contemporània, l’Espanya del segle XX i la història amb fonts i patrimoni oral. Navarro és, a més, autor de més d’un centenar de treballs d’investigació (monografies, capítols, articles de revista, ponències, comunicacions en congressos, etc.).\nEtiquetes Valencia, Patrimonio, II República


La noruega Kristine Gjelsten Haugen venç i s’emporta el títol d’Eslàlom Gegant a Grandvalira | Grandvalira\nDia assolellat i condicions de neu perfectes per a la disputa de les competicions d’avui a les finals de la Copa d’Europa d’esquí alpí a Grandvalira. Jornada completa de carreres amb la celebració de l’Eslàlom Gegant femení a la pista Avet, situada al sector de Soldeu i el Súper Gegant masculí a la pista Àliga, al sector d’El Tarter.\nA les 09:30h, la reconeguda pista Avet situada al sector de Soldeu a Grandvalira era protagonista de l’Eslàlom Gegant femení. Amb la participació de 53 corredores de 15 països. Entre elles, les espanyoles Núria Pau i Júlia Bargalló; així com l’andorrana Cande Moreno.\nKristine Gjelsten Haugen (26 anys) arribava a Andorra acreditant una 2a posició al Súper Gegant de la Copa d’Europa de la Molina disputat la setmana passada. El seu gran estat en forma es confirmaria en aconseguir avui una soferta victòria a Soldeu, després de quedar 2a en la primera mànega i realitzar una irregular segona baixada (21è millor temps de la 2a màniga). La noruega s’aprofitaria de la caiguda en la segona mànega de la suïssa Aline Danioth, qui havia marcat el millor temps en la primera mànega.\nHaugen aconseguiria pujar al calaix més alt del podi amb un temps total de 2:20.71. La segona posició final seria per a la polonesa Maryna Gasienica-Daniel (+0.12 segons) i el tercer calaix del podi l’ocuparia la suïssa Jasmina Suter (+0.29 segons). Aquest resultat també donaria a Haugen el títol en la classificació general d’Eslàlom Gegant de la Copa d’Europa 2018, la de Baerum comentava: “No ha estat gens fàcil, estic molt feliç. La meva primera baixada ha estat molt bona, notava anar ràpida a la neu; la segona mànega no ha estat tan bona però he pogut aconseguir un temps suficient per guanyar. La pista m’ha agradat molt ja que era força tècnica.”\nPel que fa als esportistes espanyols, cal destacar la 24a posició aconseguida per Núria Pau. Júlia Bargalló no ha acabat la primera mànega i l’andorrana Cande Moreno tampoc.\nClassificació general Copa d’Europa Súper Gigante masculino 2018\nLlegeix més sobre finals Copa Europa