Ultima hora covid-19 | L'Onada Serveis\nL'Onada Serveis ha obert aquest canal web per a professionals, usuaris, familiars, i població en general, puguin tenir accés a les Últimes notícies sobre el coronavirus que afectin les persones que reben els serveis de aquest grup centrat en l'atenció a les persones.\nRecomanacions sobre les visites de familiars a persones ingressades a hospitals d’atenció intermèdia/centres sociosanitaris\nEls centres han adaptat la seva dinàmica a unes mesures de màxima prevenció per evitar contagis, tant per als pacients (població molt vulnerable) com per als professionals i, al mateix temps, voldrien cobrir amb la màxima seguretat les necessitats de les persones que hi van a veure els seus familiars i amics.\nDavant la situació pandèmica causada pel coronavirus SARS-CoV-2, i amb l’objectiu de poder donar les millors cures a les persones ingressades, el programa VINCat (Vigilància de les infeccions nosocomials als hospitals de Catalunya) i Salut Pública, de forma conjunta amb el Pla director sociosanitari i la Direcció Operativa d’Atenció Intermèdia del Servei Català de la Salut, fan les recomanacions següents per possibilitar les visites familiars als centres. En relació amb les recomanacions específiques per a les visites, cal destacar:\n1. Aspectes generals que cal tenir en compte:\n• Les visites, un cop autoritzades, es començaran a fer en les àrees dels centres considerades netes i sempre que la situació clínica dels pacients ho permeti. Per evitar la possibilitat de contagis/disseminació de la infecció, es continuarà restringint l’accés a les àrees considerades brutes “amb pacients amb malaltia activa o residual per COVID-19” i, en aquests casos, els centres podran avaluar la possibilitat de fer algun tipus de visita amb separació per mampares de metacrilat si fos possible i mesures d’aïllament bata ―mascareta i guants― per als pacients.\n• Les visites estaran autoritzades a partir que la zona on estigui l’hospital d’atenció intermèdia/centre sociosanitari en les següents fases segons el Pla de desconfinament:\n- Fase O: priorització de les visites d’acompanyament i suport al final de vida (aquest punt específic està tractat al Protocol específic).\n- Fase I: Afegir la priorització de les visites de pacients en situació de descompensació de malaltia crònica.\n- Fase II: Generalització de visites a tot tipus de pacients.\n- Fase III: Visites de familiars (fins a 3 persones) en zones exteriors del centre. 15 de maig de 2020\n2. Aspectes a tenir en compte per part del centre:\n• Totes les visites hauran d’estar autoritzades pel centre mitjançant cita prèvia, tot garantint que la família rep informació sobre les limitacions i mesures específiques que hauran de prendre el dia de la vista. El centre haurà d’establir les franges horàries de visita i el seu aforament màxim en funció de les seves instal·lacions i la disponibilitat de personal per a la supervisió.\n• El centre haurà de disposar d’una àrea o sala de recepció de visites on personal del centre realitzarà la instrucció i el cribratge dels visitants (vegeu la secció 3 del document). Els pacients no han de tenir accés a aquesta sala.\n• Es recomana la creació d’àrees dedicades específicament per a visites, en què s’aplicarà el protocol vigent de desinfecció i neteja entre visita i visita.\n• És recomanable que aquestes àrees disposin de separació física, mampares de vidre o planxa de metacrilat transparent, i accessos diferenciats per al pacient i el visitant que han d’accedir-hi per portes diferents i que garanteixin la distància de seguretat de dos metres entre les persones.\n• Habilitar les visites té com a objectiu donar suport emocional, però en una situació d’alt risc s’han de minimitzar al màxim els riscos que implica l’entrada de persones alienes a la institució i possibles vectors de contagis. Es recomana una visita setmanal per pacient i que el familiar sigui el mateix en períodes no inferiors a 14 dies.\n• A l’època estival s’habilitarà un espai per a visites exteriors (només en fase III del pla de desconfinament) on es puguin mantenir les distàncies de seguretat i les condicions dels pacients siguin les més favorables. Per tal de garantir el manteniment de la distància de seguretat és recomanable marcar línies de separació amb pintura o cinta adhesiva al terra de l’espai habilitat, que garanteixin la distància de seguretat entre el visitant i el pacient.\n• Mentrestant, es mantindrà l’acompanyament en situacions de final de vida on s’ha d’aplicar el protocol pertinent del Departament de Salut.\n• Independentment de la possibilitat de les visites presencials, el centre sociosanitari o hospital d’atenció intermèdia ha de garantir que, sempre que la situació del pacient ho permeti, hi hagin mètodes alternatius com l’ús de telèfons o videoconferència, que permetin mantenir una relació fluïda entre els pacients i les seves famílies.\n• Cal considerar en casos concrets en què no és possible la mobilització dels pacients, que el familiar accedeixi a l’habitació amb les corresponents mesures de protecció (que ha de subministrar el centre).\n3. Aspectes a tenir en compte respecte dels visitants:\n• Durant períodes de transmissió comunitària, tots els visitants hauran de sotmetre’s a un cribratge per part dels professionals sanitaris del centre sociosanitari o hospital d’atenció intermèdia per detectar signes i símptomes d’infecció respiratòria aguda o de risc significatiu de COVID-19.\n• Es recomana una breu justificació de la necessitat d’establir mesures d’accés i higièniques estrictes degut a l’especial vulnerabilitat dels pacients i a la realització d’una enquesta breu que ha d’incloure preguntes sobre la presència de símptomes d’infecció respiratòria, control de temperatura, antecedents de proves diagnòstiques positives i de contacte amb casos confirmats de COVID-19. Aquest procés s’ha de fer al lloc específicament reservat per al triatge.\n• Al familiar o visitant amb prova positiva (PCR/detecció antigen o IgM positiva a SARS-CoV-2), amb signes/símptomes d’infecció respiratòria o antecedents de contacte amb casos confirmats de COVID-19 en les dues setmanes anteriors no li ha de ser autoritzat l’accés al recinte.\n• Un cop superat el cribratge, els familiars o la persona que accedeixi al centre ha de realitzar un rentat higiènic de mans, desinfecció del calçat, s’ha de posar una mascareta quirúrgica que li proporcionarà el centre i ha mantenir la distància mínima de 2 metres amb els pacients. • Tots els visitants hauran de dur guants i mascareta quirúrgica. En funció de la disponibilitat, el centre els proporcionarà els guants un cop passat el cribratge o els informarà que han de dur-ne de propis quan se sol·liciti la visita. És molt important insistir que no poden portar posats els guants des del carrer.\n• El visitant ha de ser un familiar molt proper o tutor del pacient o alguna altra persona si a criteri de l’equip terapèutic es considera, pel seu impacte beneficiós per l’estat emocional del pacient.\n• Els visitants han de limitar-se a un per pacient, per tal de preservar el distanciament físic.\n• En el cas d’un pacient afectat de malaltia crònica avançada i, en situació de final de vida, s’ha de permetre a un nombre limitat de familiars que passin el cribratge, poder estar amb la persona malalta a l’habitació segons els criteris i protocol específic publicat pel Departament de Salut.\n• Els visitants hauran de visitar el pacient directament a l’arribada i sortir immediatament després de la visita. La durada de la vista quedarà a criteri del centre mateix en funció de la disponibilitat i l’aforament.\n• S'ha de prohibir el contacte directe dels visitants amb pacients amb la COVID-19 confirmada, probable o sospitosa.\nRecomanacions per a l’acceptació de nous ingressos als centres residencials i de les visites de familiars\nEl Departament de Salut ha publicat dos documents importants en el procés de desescalada dels centres residencials i que són els següents:\n- Recomanacions per a l’acceptació de nous ingressos als centres residencials.\n- Recomanacions sobre les visites de familiars a persones que viuen en centres residencials.\nAmbdós documents han tingut en compte la "Proposta d’ACRA per al desescalament en els centres residencials d’atenció a la gent gran", i preveuen diversos aspectes i requeriments que s'han de tenir en compte per tal de garantir la seguretat i la salut de les persones usuàries i els professionals.\nObertura de centres de dia: BOE, instància ACRA i grup de treball amb propostes d'obertura\nUs adjuntem l’Ordre SND/399/2020, de 9 de maig, per a la flexibilització de determinades restriccions d'àmbit nacional, establertes després de la declaració de l'estat d'alarma en aplicació de la fase 1 del Pla per a la transició cap a una nova normalitat, publicada ahir en el BOE A-2020-4911.\nEn l’article 17 es fa referència a l’obertura dels serveis socials i concretament a centres d’atenció diürna per a persones en situació de dependència. A Catalunya només entraran en aquesta fase, a partir de demà dilluns 11 de maig, el Camp de Tarragona, les Terres de l’Ebre i l'Alt Pirineu i Aran. Segons diu l’Ordre SND/399/2020 els centres han d’estar oberts i disponibles per a l’atenció presencial a la ciutadania.\nPer aquest motiu, i amb la finalitat de dotar d’una major seguretat jurídica a l’activitat dels centres de dia, ACRA presentarà demà a primera hora una instància sol·licitant al Departament que es pronuncií expressament sobre la reobertura d’aquells centres de dia que estiguin ubicats en regions sanitàries de Catalunya que es trobin en fase 1 del Pla de Transició a la nova normalitat.\nParal·lelament, i com ja sabeu, des d’ACRA estem finalitzant la proposta d’obertura de centres de dia amb un grup de treball, proposta que presentarem al DTASF demà mateix i que compartirem amb tots vosaltres.\nEl Departament de Salut ha publicat un document recopilatori amb tota la normativa publicada fins ara en relació amb el coronavirus i d'aplicació a les residències per a gent gran. Inclou resolucions, instruccions, decrets i lleis que s'han promogut tant a nivell de Catalunya com a la resta de l'Estat.\nConsulteu-lo al bloc sobre residències.\nViure amb la gent gran en residències durant la pandèmia COVID-19\nCures bàsiques i especials per a pacients geriàtrics amb COVID-19 (fitxes)\nAquestes recomendciones realitzades per Metges Sense Frontesras estan adreçades principalment a les residències de gent gran i als centres sociosanitaris. En aquestes fitxes es mostren recomanacions i consells sobre cures bàsiques geriàtrics i sobre cures geriàtrics en situacions especials.\nCures pal·liatives per a pacients geriàtrics (fitxes)\nAquestes recomanacions i materials realitzats per Metges sense Fronteres estan adreçades principalment a les residències de gent gran i als centres sociosanitaris. En aquestes fitxes fem èmfasi en les cures pal·liatives i en l'atenció en salut mental dels pacients geriàtrics. Aquestes recomanacions es focalitzen en les mesures de confort i acompanyament essencials per garatizar un final de vida digne per als residents.\nUs adjuntem el document de Recomanacions per a empreses i persones treballadores sobre actuacions vinculades a les situacions que es puguin produir per l’efecte del coronavirus SARS-CoV-2 que ha publicat recentment el Consell de Relacions Laborals de Catalunya.\nEn el document trobareu un apartat amb mesures especials per a treballadors i treballadores que presten serveis en entorns d’assistència medicosanitària, sociosanitaria i residencial (pàgina 11), i un altre apartat amb mesures especials per a treballadors i treballadores que presten serveis en l’atenció domiciliaria (pàgina 13).\nCOMPETÈNCIES ASSUMIDES PEL DEPARTAMENT DE SALUT EN L’ÀMBIT DELS CENTRES DE SERVEIS SOCIALS DE CARÀCTER RESIDENCIAL\nEn el DOGC d’avui, 23 d’abril de 2020, s’ha publicat el Decret Llei 13/2020, de 21 d’abril, pel qual s’adopten mesures urgents de caràcter estructural i organitzatiu, així com mesures en l’àmbit de les entitats del sector públic de l’Administració de la Generalitat, en el qual es determinen les competències que assumeix el Departament de Salut (DS) i, per tant, i per connexió, les que es mantenen en el Departament de Treball i Afers Socials i Famílies (DTASF), en l’àmbit dels centres de serveis socials de caràcter residencial.\nAixí mateix, es regula el règim en matèria de contractació, personal, inspecció i informació en relació amb les competències que assumeix el Departament de Salut i es concreten encara més les actuacions futures de caràcter pressupostari.\nEn concret, s’especifica que el DS assumeix les competències en matèria d’intervenció i informació de centres de serveis socials de caràcter residencial que corresponen a la Direcció General de l’Autonomia Personal i la Discapacitat, competències que se circumscriuen, pel que fa a la gent gran, a les tipologies següents de la Cartera de Serveis Socials:\nServei de llar residència per a gent gran de caràcter temporal o permanent.\nServeis de residència assistida per a gent gran de caràcter temporal o permanent.\nCom és conegut, l’adscripció de la Direcció General de l’Autonomia Personal i la Discapacitat al DS es va produir mitjançant l’anterior Decret Llei 12/2020, de 10 d’abril, que va disposar que fins que no s’aprovin els corresponents decrets de reestructuració dels DS i DTASF, l’esmentada Direcció General mantindrà les seves funcions i estructura vigents.\nDoncs bé, sense perjudici de l’anterior, mitjançant el nou Decret Llei 13/2020 s’adopten una sèrie de mesures organitzatives:\nLes unitats orgàniques del DTASF i el seu personal adscrit que exerceixin funcions tranversals, i només pel que fa a les competències assumides pel DS, continuaran desenvolupant aquestes funcions sota les directrius i criteris d'actuació del DS.\nEl Servei d'Inspecció i Registre, adscrit a la Direcció de Serveis del DTASF, així com les unitats territorials en què es desplega la funció inspectora sota la coordinació funcional del Servei d'Inspecció i Registre esmentat, actuarà i donarà suport al DS, a requeriment de la inspecció sanitària, en els termes que acordin els dos departaments, en relació amb la normativa reguladora de les actuacions inspectores i de control en matèria d’assistència i serveis socials.\nEls òrgans competents del DS exerciran les competències en matèria de contractació administrativa i de tots els actes de contingut econòmic que en derivin, en relació amb les competències assumides, a través dels òrgans del DTASF que correspongui, sense perjudici dels expedients que pugui tramitar directament el DS en exercici de les seves funcions d'intervenció.\nEn relació amb les competències transferides, els òrgans competents del DS exerciran la competència per autoritzar i disposar tot tipus d'anotacions comptables relacionades amb les despeses, el reconeixement de drets i obligacions, les modificacions pressupostàries i altres facultats en matèria de gestió econòmica, pressupostària i comptable, a través dels òrgans del DTASF que correspongui, sense perjudici dels compromisos que pugui assumir directament el DS, com a conseqüència de l'exercici de les competències assumides d'intervenció.\nEs comprometran amb càrrec als crèdits pressupostaris propis les despeses corresponents als expedients següents: o Els expedients de contractació administrativa i altres que impliquin l'assumpció de compromisos de caràcter econòmic que, des de l'entrada en vigor del Decret Llei 12/2020, de 10 d'abril, iniciïn el DS i el CatSalut, en execució de les competències assumides en matèria de centres socials de caràcter residencial.\nLes contractacions temporals de professionals que s'hagin d'efectuar per atendre la situació urgent social o sanitària d'aquests centres residencials per raó de la crisi sanitària ocasionada per la COVID-19 per part del DS i per l'ICS, pel que fa al personal sanitari.\nEn el moment en què la persona titular del Departament de la Vicepresidència i d'Economia i Hisenda realitzi les adaptacions pressupostàries necessàries, aquests crèdits pressupostaris propis, compromesos per part del DS, el CatSalut i l’ICS, seran compensats mitjançant els crèdits pressupostaris previstos per a aquestes finalitats i no compromesos per part del DTASF.\nEls sistemes d'informació necessaris per gestionar les competències assumides pel DS que es duguin a terme de manera unificada amb altres recursos de caràcter social han de garantir el manteniment de les funcions d'obtenció i tractament d'informació en relació amb aquests centres i, a aquest efecte, les unitats del DTASF responsables de la seva gestió han de posar a disposició del DS la informació que aquest els pugui requerir per a l'exercici correcte de les funcions que li són pròpies.\nEl Departament de Salut ha publicat un nou Pla d’acció per la gestió de persones en l’àmbit residencial i l’assistència sanitària en situació de pandèmia per COVID-19, d'abast a les residències de gent gran, entre d'altres serveis\nJa està disponible al nostre canal de YouTube de Acra el webinar "Medidas de prevención adaptadas para el cuidado de personas mayores o en instituciones". En aquest seminari vam parlar amb Luis Encinas i Aldo Giuliotti, experts de Metges Sense Fronteres, sobre les mesures de prevenció bàsiques per evitar infeccions, i quines opcions existeixen per protegir-nos correctament del coronavirus i així augmentar la nostra seguretat i la de les persones usuàries.\nLes mesures de prevenció més importants són les precaucions dissenyades per a la cura de tots les persones usuàries, independentment del seu presumpte estat d'infecció.\nA casa atendre amb qualitat\nEn els centres tenim uns protocols establerts. A casa no cal oblidar establir mesures de seguretat i control per prevenir el contagi i poder tenir cura amb qualitat\nEl DTASF ha obert un canal de consultes sobre els efectes del COVID-19, per a professionals del sistema català de serveis socials, tant per via correu (covid19.tsf@gencat.cat) com per via telefònica, als telèfons 93 887 63 97 // 93 887 63 99.\nInstruccions del DTASF respecte el retorn voluntari al seu domicili de les persones que viuen en centres residencials\nD'acord amb la nova Instrucció del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies que permet que les persones que viuen a les residències puguin anar a casa a petició dels seus familiars, és imprescindible disposar d’una informació mínima per realitzar els tràmits necessaris per assegurar-nos que la persona no té la COVID-19.\nPer aquest motiu hem preparat aquest petit formulari on heu de facilitar 3 dades d'identificació. S’ha d'omplir un formulari per cada resident que hagi sol·licitat anar a casa d'un familiar.\nContinguts amb infografies clares, textos senzills i sobre els aportacions d'especialistes.\nTambé es manté el contacte constant per WhatsApp amb els familiars que ho sol·licitin, i és generin comunicacions pels Xarxes socials i skype.\nLa informació accessible a QUALSEVOL professional que es relaciona amb la persona usuària i, també, per super família mantenint la privacitat de cada usuari ia més oferint transparència, rapidesa i qualitat.\nEl coronavirus es transmet principalment per les gotes respiratòries de més de 5 micres i pel contacte directe amb les secrecions dels pacients infectats. També es podria transmetre per aerosols en procediments terapèutics que els produeixin. Les precaucions adequades per al maneig dels pacients amb infecció pel coronavirus SARS-CoV-2 inclouen les precaucions estàndard, precaucions de contacte i precaucions de transmissió per gotes.\nGuia d’actuació enfront de casos d’infecció pel nou coronavirus SARS-CoV-2\nEl Servei Català de la Salut ha actualitzat la Guia d’actuació enfront de casos d’infecció pel nou coronavirus SARS-CoV-2 a les residències. El document té dos objectius: per una banda oferir una atenció al centre residencial tot assegurant que aquesta sigui de qualitat, i per l'altra garantir els nivells adequats de prevenció i control de la infecció per a la protecció dels residents, dels familiars i professionals dels centre residencials, i d’aquells professionals del sistema sanitari que els atenguin, així com a la resta de població en el seu conjunt.\nCompartim aquest webinar d'Acra con Yolanda Lejardi, Directora Asistencial de Atención Primaria del Instituto Catalán de la Salud, y de José Luis del Val García, Responsable de la Unidad de Evaluación, Sistemas de información y Calidad del Instituto catalán de la Salud sobre cómo deben actuar los profesionales de la atención a las personas mayores en relación con la epidemia del coronavirus SARS-Cov-2 en un nuevo webinar del Observatorio de la Dependencia\nDefinició de casos d’infecció pel coronavirus SARS-CoV-2\nSegons l'Agència de Salut Pública de Catalunya en la fase actual de transmissió del SARS-CoV-2 s’ha de realitzar la detecció d’infecció en les següents situacions:\nA. Persona amb un quadre clínic d'infecció respiratòria aguda que es troba en un centre hospitalitzat o que compleix criteris d'ingrés hospitalari.\nB. Persona amb un quadre clínic d'infecció respiratòria aguda de qualsevol gravetat que pertanyi a algun dels següents grups:\n(a) personal sanitari i sociosanitari\n(b) altres serveis essencials\nC. Es pot valorar la realització de la prova diagnòstica a persones especialment vulnerables o internades en centres tancats o semitancats, que presenten un quadre clínic d'infecció respiratòria aguda independentment del seu grau de gravetat, després de realitzar una valoració clínica individualitzada. No es realitzarà prova diagnòstica de rutina a aquelles persones que presentin infecció respiratòria aguda que no estiguin incloses en els supòsits anteriors. Els serveis de salut pública poden establir els mecanismes de vigilància i diagnòstic que consideren necessaris per al seguiment i la gestió de l'epidèmia. Procediment d’actuació enfront de casos d’infecció pel nou coronavirus\nSARS-CoV-2 8 / 38 Els casos s’han de classificar de la manera següent:\n• Cas descartat: cas amb resultats de laboratori per a SARS-CoV-2 negatius.\n• Cas probable: en cas que els resultats de laboratori per a SARS-CoV-2 no siguin concloents o siguin únicament positius per a una de les PCR del criteri de laboratori.\n• Cas possible: cas amb infecció respiratòria aguda lleu sense criteri per practicar test diagnòstic.\n• Cas confirmat: cas que compleix criteris de laboratori.\nRD 463/2020 de 14 de març\nConscients de la vulnerabilitat de les persones que atenem i sabent que depenen de nosaltres per les activitats de la vida diària, tots els nostres equips de professionals estan totalment entregats a seguir atenent a tots els nostres usuaris a L’Onada. Hem activat els protocols i mecanismes per seguir donant els serveis a les persones que atenem tot vetllant pels nostres equips de treball amb conseqüència de l’entrada en vigor de l’estat d’alarma decretat pel Govern d’espanya el dia d’ahir.\nUna de les mesures és la limitació de la lliure circulació de persones, exceptuant els desplaçaments al lloc de treball amb la finalitat de seguir prestant serveis professionals.\nNosaltres hem organitzats els nostres centres en petites unitats que permetin un bon pla de traçabilitat en cas que alguna persona amb la que mantenim contacte hagi de romandre aïllada per prevenció.\nEn el cas de Centres de Dia que s’han vist obligats a tancar, hem organitzat les necessitats bàsiques i en farem un seguiment domiciliari per poder-les atendre.\nLa prestació dels serveis a L’Onada estan garantits així com la seguretat de tots els nostres professionals, respectant les normes i els procediments de prevenció elaborats pel departament de riscos laborals de l’organització.\nPel que fa als Departaments Centrals de l’entitat, tal i com recull l’article 8 s’han pres les mesures necessàries per facilitar el teletreball i seguir donant el servei de suport a totes les residències que resten operatives les 24 hores del dia. No obstant, això és només el 3,5% de la nostra plantilla. La resta, grans professionals que estan treballant per atendre les persones més vulnerables del nostre país davant aquesta nova malaltia, amb una gran voluntat de servei i un sentit vocacional d'ajudar els altres molt arrelat.\nEn les crisis sanitàries com la que vivim amb el COVID-19 cal que ens responsabilitzem d'un atenció adequada de nosaltres mateixos com a professionals exposats a una situació de gran incertesa i estrès.\nDecàleg per gestionar la por davant el coronavirus SARS-CoV-2\nÉs possible que aquest escenari sigui únic i sense precedents per a tu, especialment si no has estat involucrat / a en situacions similars. Tot i això, recorda i fa servir les estratègies et van resultar útils en el passat per manejar els moments d'estrès. Les estratègies per alleujar l'estrès o la por són les mateixes fins i tot si canvia l'escenari.\nSi els nivells d'estrès empitjoren i et sents aclaparat / a, no et culpis. Tots experimentem estrès, por, incertesa i l'afrontem de diferents maneres.\nA més, comprèn que les pressions actuals i passades de la teva vida personal i professional podrien estar afectant al teu benestar emocional en el teu exercici diari.\nMostrem consells per afrontar la por perquè sabem de la importància que té en aquestes circumstàncies controlar la realitat.\nTots els centres estan adoptant mesures extremes de neteja amb desinfectants recomanats per l'autoritat sanitària en tot el centre, amb especial atenció a les següents zones:\nEn l'accés / sortida dels sectors d'aïllament, com poden ser portes, escales, ascensors, entre d'altres.\nZones accessibles per a les persones deambulantes.\nSeguint aquesta infografia s'ajuda a treballar i prevenir sempre:\nUn EPI és un Equip de protecció individual. És a dir, qualsevol dispositiu o mitjà que vagi a portar o de què hagi de disposar una persona amb l'objectiu que la protegeixi contra un o diversos riscos que puguin amenaçar la seva salut i la seva seguretat.\nEls EPI en el cas de la pandèmia de coronavirus s'empren en L'Onada com a part d'un programa global que comença amb la prevenció. Els EPI són elements essencials de tota estratègia de control de el risc. Es poden utilitzar eficaçment si es coneix bé el lloc que ocupen en la jerarquia de control. L'ús d'EPI ha de recolzar-se en un programa de protecció personal que garanteixi el funcionament de la protecció en les condicions d'ús previstes i que els que han de portar-sàpiguen usar-la correctament en la seva activitat laboral.\nEls equips de protecció individual EPI debeen utilitzar en el cas de l'COVID-19 utilitzar-se quan hi ha risc per a la seguretat o la salut dels treballadors per existir casos d'COVID-19 o en estudi com a mitjà de prevenció per evitar contagis.\nÉs bàsic que tots els EPI compleixin amb l'obligació per part de fabricant de el marcatge CE que estableix l'article 10 de l'RD 1407/1992 de 20 de novembre (transposició de la Directiva 89/686 / CEE, de 21 de desembre). El marcatge CE s'ha de col·locar i romandrà col·locat en cadascun dels EPI fabricats de manera visible, llegible i indeleble, durant el període de durada previsible o de vida útil de l'EPI.\nEn estos vídeos las profesionales de L'Onada explican de forma resumida, cómo se coloca y cómo se retira un Equipo de Protección Individual (EPI) frente al virus coronavirus.\nPassos per posar-se i llevar-se l'equip de protecció (EPI)\nA L'Onada Serveis estem posant a l'abast dels professionals la informació necessària per fer prevenció i contenció de l'Covid-19.\nSom conscients que treballem amb els grups de mauor risc, que són les persones d'edat avançada i, per això, els nostres esforços van enfocats a fer ús de procediments que evitin i minimitzin a el màxim focus d'infecció que puguin afavorir risc de contagi.\nEstem constantment actualitzant els continguts amb les recomanacions que fa el Departament de Salut i el de Treball, Afers Socials i Famílies.\nLa protecció més important que hem de fer, és un correcte i acurat rentat de mans. El virus és molt susceptible a l'sabó, així, que l'hem de fer servir més sovint del que ho fem habitualment. Les solucions hidroalcohòliques no substitueixen el rentat de mans.\nUs deixem consells universals. Són senzills de seguir. La salut està a les mans.\nTapa't la boca i el nas a l'tossir o esternudar\nMonitoratge Covid-19. Residències per a la Gent Gran\nL'objectiu d'aquesta recollida d'informació és poder monitoritzar els possibles casos d’infecció pel Coronavirus SARS-CoV-2 de les persones grans que viuen en les diferents residències així com de totes i tots els professionals que treballen cadascuna de les residències Les dades que ens proporcioneu diàriament són claus per la gestió de totes les residències en uns moments tan excepcionals com són els actuals. Moltes gràcies per la vostra feina i disponibiliat!\nAccés al formulari Monitoratge Covid-19. Residències per a la Gent Gran\nMesures addicionals per a la prevenció i el control de la infecció pel SARS-CoV-2\nEn l’àmbit de centres residencials, centres de dia, s’adopten les mesures preventives següents:\nEn l’àmbit dels centres residencials d’atenció a la gent gran, de les persones amb discapacitat i de salut mental, la suspensió de nous ingressos i la suspensió de visites. Es pot permetre la visita en casos d’urgència o necessitat justificada i en tot cas s’ha de preservar el dret d’acompanyament mínim i de cura al final de la vida.\nEn residències que integren centres de dia, el tancament del centre de dia quan no és pot garantir la separació espais i professionals entre els dos serveis.\nEl tancament dels casals cívics, dels casals de gent gran, de les cases del mar i de les ludoteques de la Generalitat, així com de la resta de centres públics i privats que desenvolupin els mateixos serveis que els centres esmentats. Excepcionalment, el servei de cafeteria menjador es podrà seguir prestant per als usuaris del centre de dia, concretament, per a les persones que en fan ús en virtut del conveni de places de menjador amb l’ajuntament corresponent, i les persones en situació assimilable. En tots els casos se n’han d’identificar els usuaris. Així mateix, l’ús d’aquests serveis s’ha de fer d’acord amb les recomanacions de les autoritats sanitàries.\nL’anul·lació de les activitats que es realitzen en els centres oberts i en els serveis d’intervenció socioeducativa i que estan dirigides als infants i adolescents a excepció d’aquelles situacions d’atenció social imprescindibles com són el servei de menjador en coordinació amb els serveis socials bàsics i especialitzats en l’àmbit de l’atenció a la infància en risc. g) La suspensió per part de les entitats d’educació en el lleure de les activitats de caus, esplais i altres activitats en l’àmbit del lleure que impliqui la coincidència d’infants i joves de centres educatius diferents.\nDOGC 18 de març de 2020 (PDF)\nEn el següent document es descriuen com fer una correcta higiene de mans\nHigiene de les mans amb sabó


Torres Tur, Elies\nT TO 7 Imatges 1 Col·laborador/a 745 Visites Bústia de suggeriments\nTorres Tur, Elies (Eivissa 1944) ARQUIT Arquitecte. Pertany a la família “Manyà”, de mestres d’aixa.\nFinalitzà els estudis d’arquitectura l’any 1968 a l’Escola Tècnica Superior d’Arquitectura de Barcelona i des d’aquell moment comparteix estudi professional amb José Antonio Martínez Lapeña . Entre 1973 i 1977 fou l’arquitecte diocesà per designació del bisbe Teodor Úbeda.\nEs doctorà l’any 1993 per la Universitat Politècnica de Catalunya amb una tesi que portava el títol de “Llum zenital”. Des de 1969 és professor de l’Escola Tècnica Superior d’Arquitectura de Barcelona, de projectes i composició (1969-77), d’arquitectura del paisatge (1977-99) i de dibuix (1978-88). Des de 1996 és professor de la Universitat Politècnica de Catalunya, del Departament de Projectes. També ha estat professor convidat en diferents universitats com la University of California, Los Angeles (UCLA), els anys 1977, 1981 i 1984; The Graduate School of Design, Harvard University, Design Critic in Architecture els anys 1987, 1988 i 2002; professor visitant de Kenzo Tange, el 1994 i 1995; resident a l’Acadèmia Espanyola de Roma, 1990; professor visitant de la Università degli Studi Federico II de Nàpols, 2001, i a la Thomas Jefferson Foundation, 2008.\nEncara sent estudiant col·laborà amb l’arquitecte i catedràtic d’urbanisme Lluís Cantallops en diversos projectes. Ja arquitecte, col·laborà amb Rafael Moneo en la reforma de la Galeria Theo, que guanyà el Premi FAD d’Interiorisme el 1975, col·laboració que es tornà a produir l’any 2004 en el conjunt d’habitatges Vapor Sant Pere de Sabadell.\nL’estudi professional de Torres i de José Antonio Martínez Lapeña ha desenvolupat la seua tasca tant a Catalunya i a les illes Balears com a la resta de l’Estat i a l’estranger, i ha realitzat tipologies constructives d’habitatges residencials unifamiliars i plurifamiliars, equipaments sanitaris i educatius, edificis hotelers, museus, espais esportius, lúdics, cívics i culturals; rehabilitació i actuacions en edificis ja existents, alguns històrics i patrimonials; resolucions urbanístiques, paisatgisme, parcs i jardins, tant per a clients privats com per a institucions.\nObres a les Pitiüses Per encàrrec del Ministeri de Cultura, restaurà l’església de l’Hospitalet per tal de destinar-la a usos culturals (1981), amb intervencions a la façana i a l’interior, a més de consolidar l’edifici. També el mateix ministeri li encarregà la intervenció de l’escala d’accés al Castell d’Eivissa i la restauració de l’antiga Casa de la Ciutat o Sala de les Voltes (1983). L’Ajuntament de Formentera li encarregà el jardí de les Eres, a Sant Francesc Xavier (1997), obra finalista del Premi FAD 2004, i el Centre Artesà Antoni Tur Costa “Gabrielet” (2010). També a Formentera i per encàrrec de “Sa Nostra” realitzà el projecte de Museu i Centre Cultural de Formentera, que el 2014 no ha estat encara portat a terme.\nDes dels primers moments com a arquitecte, ha desenvolupat diversos encàrrecs de particulars a les Pitiüses, entre els quals cal esmentar: la casa Van der Driesche (1969) a cala Molí; la casa Regina (1970) i la casa Gustau Gili (1985), ambdues as Cap Martinet; la casa Riera (1979), la casa Boenders (1979) i can Toni des Cocons (2008), a Sant Antoni de Portmany; aquesta última és la restauració d’una casa rural sense renunciar a les exigències més lúdiques del nou ús com a casa de vacances, amb un respecte a la tipologia i al paisatge que fou guardonada amb el Premi d’Arquitectura d’Eivissa i Formentera en la seua sisena edició; la casa Villangómez (1987), a la costa de sa Caleta, Santa Eulària des Riu; la casa Vicent Marí (1990), i la casa Josep M. Costa, totes al municipi de Santa Eulària des Riu; la boutique Mana (1984), la ferreteria Torres Guasch (1985), els apartaments Els Molins (1979), els apartaments Ibitrmar (1989), habitatges i locals comercials a l’Illa Plana, etc., tots al municipi d’Eivissa.\nObres a les Balears Per encàrrec del Ministeri de Cultura i de l’Ajuntament de Palma, realitzà la restauració del castell de Bellver (1983); la restauració del passeig de ronda de les Murades, amb la plaça de Llorenç Villalonga i el baluard de Berard (1998), que també permet mitjançant un antic túnel de ferrocarril la comunicació amb el parc exterior de les murades; aquesta intervenció fou mereixedora del Premi Espais Exteriors i Projectes Urbans 2004 del COAIB; la rèplica del tornaveu de la Seu de Mallorca (2005) que dissenyà Antoni Gaudí; execució del portal principal de l’església dels Sagrats Cors-Sant Gaietà (2006), obra guanyadora del Premi Guillem Sagrera d’Arquitectura 2009 i Premi d’Arquitectura 2011 de Mallorca. A Menorca, i juntament amb els arquitectes Salvador Roig i Xavier Pallejà, realitzà la intervenció en el convent de Sant Francesc de Maó, per a la instal·lació del Museu de Menorca (1991). També ha realitzat el projecte d’oficines per al Parlament Balear; projecte per al far de sa Punta de n’Amer (1989); ha aconseguit el Premi al Projecte més innovador per al Parc Bit (1994), i, amb un equip amb altres arquitectes, guanyà el concurs per a remodelació de la plaça i el mercat de Pere Garau (2010).\nTreballs a Catalunya Per encàrrec de la Generalitat de Catalunya i del Ministeri de Cultura portaren a terme la restauració del monestir romànic de Sant Pere de Rodes al Port de la Selva, Girona (1979), intervenció finalista dels Premis FAD 1991; per a la Diputació de Barcelona, la rehabilitació interior del Palau de les Heures, Barcelona (1986); la rehabilitació de l’edifici per a seu de Barcelona Activa, també finalista FAD. La intervenció en la façana d’El Corte Inglés a la plaça de Catalunya, Barcelona (1986), i també a l’edifici dels mateixos grans magatzems a Pamplona (2004); la remodelació del Saló Daurat (2005) del Palau de la Generalitat, guardonada amb el Premi FAD d’Opinió 2007; la remodelació i l’ampliació de l’antic teatre de la Casa de la Caritat per al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona.\nAquestes actuacions sobre edificis històrics són considerades intervencions modèliques, que permeten establir un diàleg amb el passat a partir de la invenció de subtils mecanismes arquitectònics moderns. L’escriptor i crític arquitectònic sud-africà Peter Bucharan, referint-se a les intervencions de Torres i Martínez Lapeña, diu que “els elements nous no han de relegar els antics, són intervencions escrupoloses, sense deixar d’ometre l’expressivitat a l’obra ni l’esperit de modernitat de l’època”.\nHan projectat i executat diversos edificis educatius com l’Escola Tècnica Superior d’Enginyers de Girona (1982), l’Escola d’Enginyers Superiors de Telecomunicacions de Barcelona (1984), la Facultat de Ciències Geològiques de Barcelona (1984); la biblioteca, sales d’estudi i aules (2001) per a la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona, etc; l’Institut d’Ensenyament Secundari a Olot (1992); l’hospital comarcal de Móra d’Ebre (1982), Gran Premi FAD d’Arquitectura 1988; els centres d’assistència primària de Gandesa (1982) i de Sant Sadurní d’Anoia (1994); la piscina dels Banys de Sant Sebastià, Barcelona (1988); l’edifici de Telefònica a la Zona Franca de Barcelona (1989); l’Hotel Hiberus, al recinte de l’Exposició Internacional de Saragossa 2008 o el Centre Cultural El Carme a Badalona (2012).\nTipologies residencials plurifamiliars L’estudi Torres-Martínez Lapeña ha desenvolupat també infinitat de residències plurifamiliars, on s’aprecia la influència de l’anomenada Escola de Barcelona; racionalisme, geometria en la utilització dels materials tradicionals, un sentit de la perfecció amb habilitat i enginy, que es veuen en la Torre d’Habitatges Andrade (1971) o a Canovelles (1997). El Projecte de 138 habitatges de la Vila Olímpica de Barcelona (1989) que fou Gran Premi FAD 1992 d’arquitectura; 400 habitatges i biblioteca a la Colonia San José de Madrid (1991), Premi Hispalyt i altres conjunts a Màlaga, Olot, etc.\nTreballs a l’Estat espanyol Rehabilitaren l’edifici per a la Red Eléctrica de España (1984) i per encàrrec del Ministeri de Cultura realitzaren la llibreria del Centre d’Art Reina Sofia de Madrid (1985). Treballs internacionals Cal esmentar la casa Rauchwerch (1986) a Nova Orleans; el pavelló Folly Expo ‘90 a l’Exposició Internacional d’Osaka, al Japó; la reestructuració del Kumamoto Annex Museum (1990), també al Japó, guardonada amb el Premi Belca Prize 1995; el projecte i execució del Centre d’Acollida de Visitants i Jardins al poble de Gashos a Hamitaira-Mura, Patrimoni de la Humanitat, a Toyama, Japó (1996); el pavelló d’entrada i coberta per a les escales al Nizayama Forest Art Museum (1997); els habitatges Luxuriant City (2002), a Pequín. També ha participat per invitació a diferents concursos internacionals com el de l’Auditori de Copenhaguen (1993); els concursos de disseny urbà dels àmbits d’Spreeinsel i Lustgarten, a Berlín (1994); l’ampliació del Simeonstift Museum (1994) a Trier, Alemanya; el Palau d’Esports de Salerno, Itàlia (1999); el Concurs Asia Society Center a Hong Kong (2001); el d’equipaments per a la Universitat de Beirut, Líban (2002); el de la Martyr’s Square and the Grand Axis de Beirut; Toronto Waterfront International Competition (2006); el de l’Ajuntament de Saint Jacques de la Lande, França (2010), i el concurs per a la remodelació del passeig marítim Promenade des Anglais a Niça (2010).\nTreballs en espais exteriors També destaquen les intervencions en espais exteriors com parcs o jardins; una de les primeres obres foren els jardins Vil·la Cecília (1982) guardonats amb el Gran Premi FAD d’Arquitectura (1986); el parc Jinamar a Las Palmas de Gran Canaria (1987); el parc del Castell de Castelldefels (1987), Premi de l’Opinió FAD d’Espais Exteriors (1993); remodelació de la plaça de la Constitució de Girona (1988), realitzada amb altres arquitectes i que fou seleccionada a la III Biennal d’Arquitectura Espanyola (1995); el parc Princesa Sofia a la Línea de la Concepción, Cadis (1990), o la regeneració i adequació de l’Alameda de Hércules (2005), Sevilla, obra finalista del VI Premi Europa d’Espai Públic Urbà (2010). La restauració del banc perimetral i la sala hipòstila del parc Güell de Barcelona (1983), obra d’Antoni Gaudí, fou guardonada amb importants i diferents premis com el Rehabitec 1994 d’innovació a la qualitat en la construcció, finalista als FAD 1994, Diploma Europa Nostra 1995; aquesta obra també va obtenir el prestigiós Premi Dècada 2004, de la Fundació Óscar Tusquets, que es concedeix als deu anys de la finalització de l’obra per tal de valorar el pas del temps i la seua vigència. Les escales de La Granja a Toledo, ciutat Patrimoni de la Humanitat, que faciliten l’accés dels vianants, varen obtenir diversos premis com el FAD d’Espais Exteriors i, per una nova porta a la ciutat de Toledo, fou Premi d’Opinió 2011, guardó europeu Foro Civitas, obra seleccionada al Premi d’Arquitectura Contemporània de la Unió Europea Mies Van der Rohe 2001, etc. També ha estat molt premiada l’obra de l’esplanada del Fòrum de Barcelona, que dissenyaren per cobrir la planta de residus i depuradora del Besòs, que en un dels seus extrems compta amb una subtil i elegant pèrgola fotovoltaica que s’ha convertit en emblema de tota la zona i que pot donar energia a uns 700 habitatges; va obtenir el FAD d’Espais Exteriors i d’Opinió 2003, el Premi Ciutat de Barcelona 2005, va ser finalista del Mies Van der Rohe 2005 i Premi de la IX Biennal d’Arquitectura de Venècia 2004.\nDisseny de mobiliari urbà L’equip ha dissenyat mobiliari urbà divers com la reconeguda marquesina d’autobusos Pal·li (1986), el fanal Lampelunas (1985); l’aplic encastable d’il·luminació rasant Rodes (1989), els bancs urbans Hebi (2006) i Alameda (2007), el paviment llamborda Palma (1988) i Alameda (2007), etc.\nDissenys d’arquitectura efímera L’estudi de Torres també ha realitzat diversos dissenys efímers com els obstacles per a salts d’hípica (1991) dels Jocs Olímpics de Barcelona; l’escenografia de l’obra Noche de Molly Bloom (2000) per al Teatre Lliure de Barcelona; l’obra Què fan els arquitectes? = Cases, presentada a la Biennal de Venècia 2012; dissenys per a més de trenta exposicions de les sales BD de Madrid (1978-97); l’exposició “Situacionistes”, juntament amb els arquitectes Enric Miralles i Benedetta Tagliabue, entre altres.\nTorres és autor de nombrosos escrits, assaigs i publicacions, entre els quals cal destacar la Guía de arquitectura de Ibiza y Formentera (1980), la publicació Parc Güell (2002); la publicació de la seua tesi doctoral, Luz cenital (2005); el recull d’articles Hubiera preferido invitarles a cenar... (2005); Dibujos de Enric Miralles y Elías Torres en la India 1992 (2011) i Proyectos I y II. Ejercicios y lecciones. Curso 2009-10 (2012).\nHa estat ponent en diversos cursos, jornades, taules redones i conferenciant a diverses entitats professionals i d’universitats d’arreu del món. Al Perú deia: “Admiro mon pare i l’avi —mestres d’aixa—, que em donaven la sensació que les coses no cal explicar-les... Un apreciava, veia actuar la gent i sabia del que es tractava... T’ensenyaven el respecte pels treballs, pels altres... admiro la gent que és lleial..., la confiança en el sentit de la gent que és capaç de dubtar... amb la gent que pugui compartit el dubte... sense el dubte no es pot avançar”.\nLes seues obres arquitectòniques, paisatgístiques i dissenys han rebut nombrosos premis i guardons i són recollides a llibres i monografies com J. A. Martínez Lapeña-E. Torres Tur. Documentos de Arquitectura 3 (1988). És l’arquitecte eivissenc de major projecció internacional; el també arquitecte australià Glenn Murcutt, Premi Pritzker 2002, diu d’ell: “És un dels arquitectes més destacats d’avui dia, el seu treball és de la més alta qualitat, aconseguint la categoria d’art”.\nEl 2003 li fou concedit el Premi Illes Pitiüses, atorgat per Diario de Ibiza. Ha estat guardonat amb el Premi Ramon Llull (2008) en reconeixement a la seua feina “per l’exigència tècnica i l’aprofitament de totes les ferramentes que els nous camins de l’arquitectura fiquen a la mà del creador”. El 2016 li fou conedit, juntament amb el seu soci Josep A. Martínez Lapeña, el Premi Nacional d'Arquitectura, atorgat pel Ministeri de Foment, que recolliren el 2018 en un acte celebrat a l'auditori del Museu Reina Sofia de Madrid. [MDJ]\nManuel Díaz Jiménez [MDJ]


Desenes de persones protesten contra la promotora d’habitatges Elix | betevé Web\nRedacció btvnotícies dilluns 3 de juliol, 2017 , 19.25\nFem Sant Antoni i el Sindicat de Llogaters demanen a l’empresa que aturi el desnonament d’un pis al barri de Sant Antoni\nLa plataforma Fem Sant Antoni ha convocat una protesta a les portes d'Elix, una empresa que compra, rehabilita i ven habitatges a la ciutat. Desenes de persones s'han concentrat davant de la promotora perquè l'acusen d'especulació immobiliària i han demanat aturar el desnonament d'un pis situat al número 1-3 del carrer del Parlament, un edifici que és propietat d'Elix. L'acció ha comptat amb el suport del Sindicat de Llogaters nou .\nVladimir Olivella, membre de Fem Sant Antoni, explica que cal continuar fent tasques de "conscienciació", però que també és moment de "començar a assenyalar els culpables" de fer fora els veïns dels barris de la ciutat. "Les administracions s'han de posar les piles i decidir si estan al costat dels veïns o, en canvi, dels especuladors", afegeix.\n.@FemSantAntoni demana a Elix que aturi el desnonament del c. del Parlament 1-3. Fan una crida perquè els veïns d'altres barris s'organitzin pic.twitter.com/FqaRzpfqB9\n— Marta Font Marsal (@MartaFontMarsal) 3 de julio de 2017\nUn grup de persones que participaven en la protesta s'han desplaçat després fins al carrer d'Aragó, 477, per donar suport a l'acció de la PAH, que ha ocupat sis pisos per reallotjar 12 persones desnonades anteriorment dels seus habitatges, en altres zones de la ciutat.


Ideco presenta una nova edició de la festa comarcal – RiberaTV\nIdeco presenta una nova edició de la festa comarcal\nL’esdeveniment tindrà lloc aquest divendres 21 de maig a les 19 hores a la Sala Cívica del Antic Mercat de Torrent\nEl V Premi “Carmen Valero” s’entregarà a Conxa Romero i l’XI Premi “Quico Moret” a Vicente Cardona\nAquest matí en l’habitual trobada de l’alcalde Jesús Ros amb els mitjans de comunicació s’ha presentat la festa comarcal que tindrà lloc aquest divendres 21 de maig a les 19 hores a la Sala Cívica del Antic Mercat de Torrent.\nAlfred Ramos, president de l’Institut d’Estudis Comarcals de L’Horta Sud (IDECO), que ha sigut present en la trobada acompanyada pel vicepresident i tresorer de l’Institut, Josep Mª Tarazona i Josep Vicent Fayos, ha comunicat la reactivació de les activitats després d’un 2020 sense actes públics a conseqüència de la pandèmia.\nEn aquest esdeveniment tindrà lloc el lliurament dels guardons anuals així com la presentació dels premis d’investigació convocats amb la col·laboració de l’Ajuntament de Torrent i de la Mancomunitat de L’Horta Sud. El V Premi “Carmen Valero” s’entregarà a Conxa Romero i l’XI Premi “Quico Moret” a Vicente Cardona.\nA més, aquest divendres tindrà lloc la presentació del llibre “Les Alqueries de Picanya” de JoaquínVila-Belda Martí, que investiga les expulsions dels semites i la història de les alqueries de la comarca de L’Horta.\nL’alcalde Jesús Ros ha assenyalat que “IDECO és el més antic dels estudis comarcals i el seu objectiu és protegir i promoure el nostre patrimoni cultural”, per la qual cosa ha convidat a totes les persones interessades en la defensa del Patrimoni de L’Horta Sud a seguir la celebració.\nIdeco presenta una nova edició de la festa comarcal added by Ribera Televisió on 19 maig, 2021


Una explosió de gas fa volar el cafè Cappuccino i deixa 47 ferits\n15 juny 2021 03:03\nGesa, la companyia subministradora de gas, es desvincula de l'accident\nUn dels ferits espera l'arribada de l'ambulància.\nUna cinquantena de persones, una de les quals es troba molt greu, resultaren ferides ahir per una explosió de gas al Gran Cafè Cappuccino del passeig marítim, un dels llocs emblemàtics de la nit palmesana. La Policia investiga què provocà la deflagració. La cafeteria no tenia gas ciutat, i Gesa assegura que en el local no passen tubs amb activitat. El Cappuccino tenia bombones de gas propà, incapaces de fer tant de mal. Ahir vespre s'especulava amb l'existència d'un antic pou negre, pot ser de l'antic hotel Melià, que acumulàs gas metà. I és que ningú no volia parlar d'atemptat. De fet, fonts dignes de crèdit asseguraren que des de feia dies se sentia olor a gas en les proximitats del Cappuccino, «i no seria d'estranyar que la direcció del local n'estigués assabentada que alguna cosa no funcionava».\nEls fets es produïren al voltant de les 11.15 hores del matí. En aquell moment es trobaven en el local, entre treballadors del bar i clients, una cinquantena de persones, la major part de les quals va resultar ferida en diversos graus.\nFins al lloc es desplaçaren nombroses dotacions de Policia Local, policia nacional, bombers, ambulàncies i protecció civil que es coordinaren en la tasca de rescat dels ferits. També visità el cafè el director general de la Policia, Juan Cotino, que es troba a Mallorca per una reunió sobre drogues.\nLes runes que envaïen la zona feren imprescindible la tasca dels bombers per rescatar els atrapats. Quatre hores després del sinistre encara s'estava desescombrant per assegurar-se que no hi havia ningú enterrat.\nA mesura que anaven sent rescatats els ferits foren traslladats als centres sanitaris de Palma en funció de les seves lesions. Els qui patiren les ferides més greus foren els treballadors del local que es trobaven a l'ala esquerra de la planta inferior de l'immoble, on se suposa que es va produir l'explosió. Precisament va ser aquest punt el que va quedar més afectat.\nEn teoria, i segons els responsables de les forces de seguretat, l'explosió es va registrar darrere el taulell de l'establiment. Però el motiu pel qual es produí aquesta encara és desconegut. Fonts del servei d'emergències del 061 apuntaren en primera instància a l'encesa d'un fogó elèctric. L'escalfor de l'aparell podria haver pres gas acumulat que hi havia al local. De tota manera, fins al moment tot són hipòtesis, perquè la investigació oficial no va poder començar fins moltes hores després del succeït.\nGuillem Garcia, cap dels bombers de Palma, va explicar que «de moment no podem saber-ne les causes. L'hipòtesi del 061 és tan sols això, una hipòtesi, res més. La nostra tasca fins ara (les dues i mitja del migdia d'ahir) ha estat treure la gent d'aquí dins. Quan estiguem segurs que no hi ha ningú podrem emprendre la investigació. El que sí podem dir segur és que el local no està connectat a la xarxa de gas ciutat, però que molt a prop d'aquest passen les connexions que van a la resta dels edificis del carrer. Tampoc no sabem si hi havia altres materials inflamables, com gas butà. En principi el propietari del local ens ha dit que no, però no es pot descartar. Ara (per ahir) ens hem de centrar en la neteja de tota la zona per tal que els nostres científics i els de la Policia Nacional puguin intervenir i analitzar totes les mostres per esbrinar la causa real dels fets i el tipus de gas o de material que ha esclatat», explicà Guillem García.\nEls diferents responsables de les forces de seguretat explicaren que la gran quantitat de vidre que hi havia a l'immoble provocà que l'ona expansiva trobàs una sortida ràpida de cap a l'exterior. Aquesta recerca d'espai de cap a fora de l'immoble va llançar projectils en forma de pedra a algunes desenes de metres i omplí la calçada del passeig marítim de vidres. Si les zones vidriades haguessin estat de paret l'ona expansiva hauria estat vertical i l'estructura de l'edifici que hi ha sobre el local hauria patit greus danys.\nDe tota manera, els bomberes i els agents de Policia varen procedir al desallotjament de l'edifici i a acordonar els carrers més pròxims.\nDesprés del trasllat dels ferits, que va ser coordinat pel servei d'emergències del 112 del Govern balear, s'iniciaren les tasques de neteja de la via, per tal de no entorpir més el trànsit rodat.\nDiversos camions d'Emaya i baldejadores a pressió de l'empresa de transport municipal s'encarregaren d'aquestes tasques i un gran nombre d'agents de la Policia Local es dedicaren a regular el trànsit. L'accés al carrer Gabriel Palmer va quedar tancat de seguida en els dos sentits de la marxa i els vehicles desplaçats a altres zones de la ciutat i vies secundàries per tal de no sobrecarregar el passeig marítim.\nEl funcionaris del cos nacional de Policia i els de la Policia Local uniren esforços per desplegar línies de Policia darrere de les quals s'amuntegaren curiosos, familiars de treballadors i testimonis dels fets, que no abandonaren el local fins a devers les dues i mitja de l'horabaixa, quan les tasques de la Policia feren retrocedir els curiosos.\nEls bombers varen haver de ser ajudats per voluntaris de protecció civil de Calvià que retiraren nombrosos objectes de decoració del local. Tests de gran pes, cadires, i altres objectes en varen ser retirats. En una de les zones va intervenir una pala excavadora, que no es va poder acostar fins hores després al lloc on se suposa que es va produir la deflagració, ja que els bombers varen haver d'apuntalar l'estructura.\nEl buidatge de les runes de darrere el taulell es va haver de fer de forma manual. L'extracció de les càmeres frigorífiques, amb tots els metalls fosos i corbats va costar molts esforços.


Información sobre Maria Jose Lladro Castello, de Madrid\nAdministrador: Maria Jose Lladro Castello\nInformación de Maria Jose Lladro Castello. Conozca las empresas en las que tiene cargo Maria Jose Lladro Castello y las relaciones entre las sociedades en las que participa\nMaria Jose Lladro Castello\nAdministradores de Empresas > Maria Jose Lladro Castello\nInformación de Maria Jose Lladro Castello de Madrid\nA continuación le mostramos toda la información sobre Maria Jose Lladro Castello, así como todas las empresas y cargos que tiene en la actualidad. Maria Jose Lladro Castello actualmente tiene algún cargo en 5 empresas. Las empresas en las que Maria Jose Lladro Castello tiene dichos cargos son de las provincias de MADRID, Madrid y VALENCIA y la actividad principal de estas empresas son "HOTELES Y ALOJAMIENTOS SIMILARES", "Otras instituciones financieras", "INVERSIÓN COLECTIVA, FONDOS Y ENTIDADES FINANCIERAS SIMILARES", "CULTIVO DE CÍTRICOS" y "ALQUILER DE BIENES INMOBILIARIOS POR CUENTA PROPIA"\nConozca las empresas y los cargos que Maria Jose Lladro Castello ocupa en ellas\nResumen de las empresas en las que aparece Maria Jose Lladro Castello con cargos publicados:\nVer Empresa y Cargos que Maria Jose Lladro Castello ocupa\nMaria Jose Lladro Castello tiene al menos un cargo en esta empresa, recogido entre los 75 actos del borme que disponemos de la empresa.\nConozca todos los cargos que ocupa Maria Jose Lladro Castello en esta y otras empresas.\nADQUISICION. TENENCIA, DISFRUTE Y ADMINISTRACION EN GENERAL Y ENAJENACION DE VALORES MOBILIARIOS Y OTROS ACTIVOS FINANCIEROS, PARA COMPENSAR POR UNA ADECUADA COMPOSICION DE SUS ACTIVOS, LOS RIESGOS Y TIPOS DE RENDIMIENTO\n46 (Último: 19/10/2020, primero: 04/11/1999)\n12 (Último: 06/09/2011, primero: 21/07/2000)\n3 (Último: 07/05/2012, primero: 13/01/2004)\n13 (Último: 27/10/2014, primero: 04/11/1999)\nVer Empresa y Cargos que Maria Jose Lladro Castello ocupa en ellaACCEDER »\nEmpresa de MADRID dedicada a ADQUISICION TENENCIA, DISFRUTE, ADMINISTRACION EN GENERAL Y ENAJENACION DE VALORES MOBILIARIOS Y OTROS ACTIVOS FINANCIEROS PARA COMPENSAR UNA ADECUADA COMPOSICION DE SUS ACTIVOS LOS RIESGOS Y LOS TIPOS DE RENDIMIENTO.\nADQUISICION TENENCIA, DISFRUTE, ADMINISTRACION EN GENERAL Y ENAJENACION DE VALORES MOBILIARIOS Y OTROS ACTIVOS FINANCIEROS PARA COMPENSAR UNA ADECUADA COMPOSICION DE SUS ACTIVOS LOS RIESGOS Y LOS TIPOS DE RENDIMIENTO.\nEmpresa de VALENCIA dedicada a Alquiler de bienes inmobiliarios por cuenta propia, en concreto de locales industriales.\nAlquiler de bienes inmobiliarios por cuenta propia, en concreto de locales industriales.\ncargos empresariales publicados de Maria Jose Lladro Castello\n¿Es Maria Jose Lladro Castello el administrador que buscaba? Le ofrecemos un listado de administradores de nombre similar a Maria Jose Lladro Castello junto con el número de empresas con las que está relacionado. Pinchando en un administrador podrá ver más información:\n¿Quiere saber si Maria Jose Lladro Cast... u otra persona figura en los listados de morosos BADEXCUG O ASNEF?\nAdministradores de nombre similar a Maria Jose Lladro Castello\nLladro Castello Maria Carmen (4 empresas) Valencia; LA COMPRAVENTA, ADMINISTRACION Y EXPLOTACION DE FINCAS RUSTICAS O URBANAS, LA ADQUISICION, TRANSMISION POR CUALQUIER TITULO O CAUSA, ASI COMO EL ARRENDAMIENTO O CESION DEL USO Y DISFRUTE POR OTROS TITULOS, TANTO ACTIVA C


Juan G Rodriguez, Adriana C Hernandez, Cecilia Helguera-Repetto, Diana Aguilar-Ayala (UGent) , Rosalina Guadarrama-Medina, Juan M Anzola, Jose R Bustos, Maria M Zambrano, Jorge Gonzalez-y-Merchand, Maria J Garcia, et al.\n(2014) MBIO. 5(3).\nOccurrence of potentially pathogenic nontuberculous mycobacteria in Mexican household potable water : a pilot study\nIza Perez-Martinez, Diana Aguilar-Ayala (UGent) , Elizabeth Fernandez-Rendon, Alma K Carrillo-Sanchez, Addy C Helguera-Repetto, Sandra Rivera-Gutierrez, Teresa Estrada-Garcia, Jorge F Cerna-Cortes and Jorge A Gonzalez-y-Merchand\n(2013) BMC RESEARCH NOTES. 6.\npersistence, virulence, infection, metabolism, atp synthase inhibitor, atpe mutation, catabolism, challenges, cholesterol, cholesterol utilization, complex, disease, dormancy, dormancy model, dormant mycobacteria, drug, drug susceptibility testing, drug tolerance, drug-tolerant mycobacteria, fat\nJuan Carlos Palomino (4)\nAnandi Martin (4)


Pisos y casas en Sant Pau de Segúries, Girona. Pisos y casas de bancos al mejor precio.\nZona Sant Pau de Segúries\n2 Viviendas en Venta en Sant Pau de Segúries (Girona)\n93.900€ 77 m2 Sant Pau de Segúries, Sant Pau de Segúries Avenida de la Vall\n86.200€ 74 m2 Sant Pau de Segúries, Sant Pau de Segúries Avenida de la Vall


2 fotografies premiades a la col·lecció 13 de Fotógrafos de Boda España - Marc Prades - Fotógrafo de bodas Tarragona\n2 fotografies premiades a la col·lecció 13 de Fotógrafos de Boda España\nLa setmana passada es va celebrar Conecta de Fotógrafos de Boda España, un encontre a València de fotògrafs de boda amb ponències, tallers, shotings i molt de companyerisme que fa créixer el nostre sector. Aquest any no he pogut assistir però ens enduem una gran sorpresa amb dos fotografies premiades a la col·lecció 13.\nLes dos imatges són de la mateixa boda de Sergi i Carla a Aldea Roqueta, un dels llocs més preciosos que hem fotografiat. Recorda quan David Gil em va dir que ens aixequéssem ràpidament que les xiquetes estaven jugant el vel i les vam poder captar, i l’espectacular ball de la parella a la plaça del mas.\nPodeu veure tota la col·lecció amb un nivell increïble, i felicitar a tots els companys premiats i tots els que fan possible per valorar la fotografia de boda.


Koray Durak, Alexander Kersten, Oliver Grottke, Rashad Zayat, Michael Dreher, Rüdiger Autschbach, Gernot Marx, Nikolaus Marx, Jan Spillner, Sebastian Kalverkamp.&nbspThorac Cardiovasc Surg 2021\nMarco Ranucci, Andrea Ballotta, Hassan Kandil, Giuseppe Isgrò, Concetta Carlucci, Ekaterina Baryshnikova, Valeria Pistuddi.&nbspCrit Care 2011\nSARS-CoV-2 and Anti-Cardiolipin Antibodies.\nMazen Jizzini, Mohsin Shah, Kehua Zhou.&nbspClin Med Insights Case Rep 2020\nBrianda Ripoll, Antonio Rubino, Martin Besser, Chinmay Patvardhan, William Thomas, Karen Sheares, Hilary Shanahan, Bobby Agrawal, Stephen Webb, Alain Vuylsteke.&nbspInt J Artif Organs 2022\nMohammed Hamzah, Angela M Jarden, Chidiebere Ezetendu, Robert Stewart.&nbspPediatr Crit Care Med 2020\nTheodore J Berei, Matthew P Lillyblad, Kelly J Wilson, Ross F Garberich, Katarzyna M Hryniewicz.&nbspASAIO J 2018\nIgor D Gregoric, M Hakan Akay, Ismael A Salas de Armas, Manish K Patel, Sriram S Nathan, Bindu Akkanti, Stevan Stojanovic, Rajko Radovancevic, Biswajit Kar.&nbspASAIO J 2020\nAntithrombin III deficiency-induced coagulopathy in the context of COVID-19: a case series.\nAndrew J Gardner, Daniel J Kirkin, Sancho Rodriguez-Villar, Gonzalo Leoz Abellanas, Alice Tee, Antonio Valentin.&nbspBr J Haematol 2021\nMauro Panigada, Elena Spinelli, Alberto Cucino, Elisa Cipriani, Stefano De Falco, Giovanna Panarello, Giovanna Occhipinti, Antonio Arcadipane, Gabriele Sales, Vito Fanelli,[...].&nbspTrials 2019\nSami Hossri, Mahmoud Shadi, Zaid Hamarsha, Rick Schneider, Dany El-Sayegh.&nbspJ Crit Care 2020\nTroy G Seelhammer, Phillip Rowse, Suraj Yalamuri.&nbspJ Cardiothorac Vasc Anesth 2021\nA century of heparin: past, present and future.\nH C Hemker.&nbspJ Thromb Haemost 2016\nThomas Theo Brehm, Marc van der Meirschen, Annette Hennigs, Kevin Roedl, Dominik Jarczak, Dominic Wichmann, Daniel Frings, Axel Nierhaus, Tim Oqueka, Walter Fiedler,[...].&nbspSci Rep 2021


Samba (música) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nerrors greus de traducció pt-ca\nmúsica brasilera i música llatina\nDesfilada de l'escola de samba Império do Papagaio al carnaval de Hèlsinki. La samba és un ritme musical molt estès pel món.\nLa samba[n. 1] és una de les formes musicals d'arrels africanes més populars del Brasil. Les arrels de la samba es remunten a l'Àfrica, principalment Angola. La paraula és i ritual probablement originari del nom angoleny semba, un ritme religiós centenari. No s'ha de confondre la samba amb la zamba, un estil musical de Riu de la Plata totalment diferent.\nLa samba probablement va sorgir a Bahia, on fins avui guarda tota una tocada i ritmes propis i, amb la transferència de gran quantitat d'esclaus per a les plantacions de cafè a l'estat de Rio, a aquest va guanyar nous contorns, instruments i història propis, de tal manera que, com un gènere musical, apunten el seu sorgiment al començament del segle xx, a la ciutat de Rio de Janeiro (la capital brasilera d'aleshores). El ritme és una sintesi del maxixe, del lundú i de la modinha. El terme «escola de samba» és originari d'aquest període de formació del gènere, va ser adoptant per grans grups de sambistes en un intent de guanyar acceptació per a les seves manifestacions artístiques; el «morro» era el terreny on la samba naixia i l'escola donava als músics un sentit de legitimitat i organització que permetia trencar amb les barreres socials.\nLa samba-amaxixado Pelo telefone, de domini públic però registrat per Donga i Mauro Almeida, és considerat el primer enregistrament, encara que Bahiano i Ernesto Nazaré haguessin enregistrat per a la Casa Édison ja el 1903. El seu gran èxit va portar el gènere més enllà dels morros. Als 1930, uns músics liderats per Ismael Silva van fundar, al veïnat del barri d'Estácio de Sá, la primera escola, Deixa Falar. Van transformar el gènere perquè s'adeqües millor a la desfilada de carnaval. En aquella mateixa època, un personatge va ser molt important per a la popularització de la samba: Noel Rosa. Noel és responsable de la unió de la samba del morro amb el de l'asfalt. És considerat el primer cronista da música popular brasilera. Llavors, la ràdio va difondre la popularitat de la samba per tot el país i, amb el suport del president Getúlio Vargas va guanyar status de música oficial del Brasil. Als anys següents, l'art es va desenvolupar en diverses direccions, de la samba canção a les bateries d'escoles de samba. Un dels nous estils va ser la bossa nova, creada per membres de la classe mitjana, entre ells João Gilberto i Antonio Carlos Jobim.\n2 Faveles i Tías baianas\n3 Samba de Bahia i São Paulo\n4 Els primers decennis del segle XX\n4.1 Pelo Telefone\n4.2 Turma do Estácio\n4.3 Samba improvisada i escoles de samba\n5 Impuls de la ràdio\n6 Dècada del 1950\n7 Dècada de 1960\n8 Dècada de 1970 i 1980\n9 Dècada de 1990\n10 Samba al segle XXI\n11.1 Samba comum\n11.2 Partido alto\n11.4 Samba de breque\n11.8 Bossa nova\n11.9 Samba reggae\n11.10 Altres variants\nEtimologia i orígens[modifica]\nHi ha diverses versions sobre el naixement de la paraula "samba". Un d'ells afirma ser a partir del final "Zambra"o "Zamba", provenen de l'àrab, i durant la invasió musulmana de la península Ibèrica al segle viii. Un altre diu que és originari d'un dels molts llengües africanes, possiblement el quimbundo, on sam és "donar" i ba significa "rebre" o "allò que cau".\nA Brasil, es creu que la paraula samba és una corruptela de semb (melic), paraula d'origen africana i possiblement provinent d'Angola o el Congo, d'on va arribar la majoria dels esclaus del Brasil. Un dels registres més antics de la paraula va aparèixer a la revista El Carapuceiro de Pernambuco, amb data de febrer de 1838, quan el pare Miguel Lopes Gamma de Sacramento va escriure en contra del que va anomenar la samba d'almocreve, és a dir, no en relació al futur gènere musical, sinó una espècie d'alegria (dansa teatre) dels negres popular en aquella època. Segons Hiram Araújo da Costa, des de fa segles el festival de danses dels esclaus a Bahia s'anomena samba.\nA mitjans del segle xix, sota la paraula samba es configuren els diferents tipus de música dels esclaus africans, quan es fa per diferents tipus de batuques, però assumeix característiques pròpies a cada estat brasiler, no només per la diversitat de les tribus d'esclaus, sinó també per la peculiaritat de cada regió en la qual s'instal·laren els colons. Alguns d'aquests balls populars eren coneguts com a bate-baú, samba-corrido, samba-de-roda, samba-de-Chave i samba-de-barravento, a Bahia; coco, a Ceará; tambor-de-crioula o posi, a Maranhão; trocada, coco-de-parelha, samba de coco i soco-travado, a Pernambuco; bambelô, a Rio Grande do Norte; partido alto, miudinho, jongo i caxambu, a Rio de Janeiro; samba-lenço, samba-rural, tiririca, miudinho i jongo a São Paulo.\nFaveles i Tías baianas[modifica]\nDes de la segona meitat del segle xix, com la població de negres i mestissos de Rio de Janeiro va augmentar amb l'arribada de més individus provinents de diverses parts del Brasil, principalment a Badia, així com dels que lluitaren a la guerra de Canudos, a finals de segle. També individus dels veïnatges de Morro da Conceição, Pedra do Sal, Praça Mauá, Praça Onze, Cidade Nova, Saúde i la Zona portuària. Aquests formen les comunitats pobres i marginals i, més tard, el terme va passar a ser sinònim d'edificis irregulars de pobres. Aquestes comunitats serien l'escenari d'una part significativa de la cultura dels negres del Brasil, en particular pel que fa a candomblé i la samba amaxixat. Entre els primers, destaca el músic i ballarí Hilário Jovino Ferreira –responsable de la fundació de diversos blocs d'afoxé i ranxos de carnaval– i les «Tías baianas», terme amb què eren conegudes les esclaves descendents de Badia a finals del segle xix. Entre les Tías baianas més famoses, destaquen Tía Amelia (la mare de Donga), Tía Bebiana, Tía Mònica (mare de Pendengo i Carmen Xibuca), Tía Prisciliano (mare de João da Bahia), Tía Rosa Olé, Tía Sadat i Tía Veridiana (mare de Chico del Baiana). Potser la més coneguda d'elles va ser Hilaria Batista de Almeida, la Tía Ciata. Per tant, la samba i el gènere musical neixen a l'inici de segle a les cases de Tías Baianas, com un descendent de l'estil lundu, acompanyades amb la pandereta, la placa, el ganivet i el palmell de la mà.\nHi ha algunes controvèrsies sobre la paraula samba-raiado, un dels primers nomenaments de la samba. Se sap que la samba-raiado es caracteritza pel so i l'accent interposat per les Tías baianas de les zones rurals de Badia a Rio de Janeiro. Segons João Baiana, la samba-raiado va ser igual a la chula raiada samba. Pel sambista Caninha, aquest va ser el primer nom que havia sentit a casa de Tía Dada. Al mateix temps, és la samba-corrido, d'una línia musical més elaborada –però amb l'accent rural de Bahia–, i la samba-chula, amb la rima i la melodia més característiques de les zones urbanes de la samba carioca.\nSamba de Bahia i São Paulo[modifica]\nLa samba carioca urbana és la samba brasilera per excel·lència. No obstant això, abans que es consolidés com el samba nacional a tot Brasil, existien altres formes tradicionals a Bahia i São Paulo. La samba rural de Bahia ha adquirit altres noms amb variacions coreogràfiques; per exemple, la "samba-de-chave", on la ballarina solista finga mirar una roda i quan la troba és substituïda. L'estructura poètica de la samba bahiana segueix la via de tornada i cor –format d'un sol vers en solitari–, seguida de l'altra, i repetida pel cor de ballarins com la roda falderal. Sense cor, la samba es diu samba-corrido, variació poc freqüent. Una altra peculiaritat de la samba de Bahia és una forma de competència que apareix en diferents balls; es tracta d'una controvèrsia entre els participants per veure qui fa millor les seves intervencions solistes. A més del ombligo (melic), comú en totes les fermés, la de Bahia presenta tres passos bàsics: corta-a-joca, separa-o-visgo i apanha-o-bago. Existeix també un altre element coreogràfic, ballat per les dones: el miudinho, que també va aparèixer a São Paulo, com la dansa que es ballava només en el centre de la roda. Els instruments de la samba de Bahia eren: la pandereta, la guitarra, el sonall i, de vegades, la castanyoles i el berimbau.\nA São Paulo, a la zona rural, es podia ballar sense el tradicional ombligo. Hi ha també altres variacions coreogràfiques, en les quals els ballarins poden estar disponibles en les files del davant, els homes per una banda, les dones per l'altra. Els instruments de la samba paulista eren violes, la celosia i panderetes. Hi ha referències en aquest tipus de samba a Goiás, ja que allà es va mantenir l'ombligo. És possible que la importància de disposar de la roda, a Goiás, ha estat modificat per la influència de la colla o cateretê. Segons l'historiador Luis dona Câmara Cascudo, es pot observar la influència de la cultura de la ciutat.\nEls primers decennis del segle XX[modifica]\nÀvia del compositor Bucy Moreira, Tia esmentat expe va ser una de les responsables per la sedimentació de la samba carioca. Segons el folklore de temps, una samba per aconseguir l'èxit hauria de passar la casa de la tia CIAT i ser aprovat en les rodes de la festa de samba, que va arribar als últims dies. Moltes composicions van ser creades i cantades en la improvisació, on la samba "Pelo Telèfon" ("Per telèfon", de Donga i Mauro de Almeida), cançó pels quals també hi va haver moltes altres versions, però per arribar a la història de la música brasilera com el primer que es registren en 1917.2\nMentre que altres gravacions s'han registrat com samba abans de "Pèl telèfon", aquesta composició va ser realitzada per doble Donga / Mauro d'Almeida, que és considerat com a marc fundador del gènere. No obstant això, la cançó està escrita i examinar la seva proximitat a la maxixe va fer finalment designat com samba-maxixe. Aquesta secció va ser influenciat per la dansa maxixe i bàsicament la que exerceixen piano - a diferència de la samba de Rio exercit[Cal aclariment] els turons carioques - i el compositor ha exponent Sinh, autotitulat "el rei de Samba", que amb altres pioners, com Heitor dos Prazeres i Caninha, establir les bases de la primera gènere musical.2\nTurma do Estácio[modifica]\nDe la Favela de Mangueira, han sortit llegendes de la samba com Cartola.\nLa propagació de l'especulació immobiliària a Rio de Janeiro ha format diversos turons i barriades, en les escenes urbanes de Rio, que seria el graner de nous talents musicals. Gairebé simultàniament, el "samba carioca" va néixer al centre de la ciutat que pujava les vessants dels turons i s'estén fora de la perifèria, fins al punt que, amb el temps, ser identificat informalment com samba de morro.\nAl final de la dècada de 1920, va néixer la samba en el carnaval dels blocs en els districtes d'Estácio de Sá i Osvaldo Cruz, i els turons de Mànega, Salgueiro i São Carlos, el que faria en les innovacions rítmiques samba que persisteixen fins avui. Aquest grup, és posar en relleu la "Turma do Estácio", que encara es plantegen "Deixa Parlar", la primera escola de samba al Brasil.\nFormat per alguns compositors al barri d'Estácio, incloent Alcebíades Barcellos (el Bide), Armando Marçal, Ismael Silva, Nilton Bastos i més els malandros-sambistes Baiaco, Brancura, Mà Edgar, Mà Rubem, la "Turma do Estácio" marca la història de la samba brasilera mitjançant la injecció de més ritme al gènere, que té suport dels nens de la classe mitjana, com l'exestudiant de dret Ary Barroso i exalumne del medicina Noel Rosa.\nInicialment un ranxo carnavalesc, a continuació, un bloc de Carnaval i, finalment, una Escola de Samba, la "Deixa Parlar" va ser el primer a desfilar amb el so d'una orquestra formada per percussió surdo, tamborins i cuica, que es va unir a panderetes i sonalls. Aquest grup va ser anomenat "bateria" i es presta a la vigilància d'un tipus de samba que és molt diferent dels de Donga, Sinh i Pixinguinha. La samba a la moda d'Estácio de Sá va signar ràpidament com la samba carioca per excelencia.6\nLa "Turma do Estácio" ha fet que el ritme de samba es procedeixi de manera que podrien anar acompanyades de desfilada de carnaval, per tant, distanciar-se dels progressos amaxixados de compositors com Sinh. A més, les seves rodes de samba van ser ateses pels compositors d'altres turons carioques, com Cartola, Carlos Cachaça, i després, Nélson Cavaquinho, Geraldo Pereira, Paulo dona Portela, Alcides Malandros Històric, manaca, Noi Santana, Molequinho i Aniceto do Império Serrano. Acompanyada d'una pandereta, un bateria, una cuica i una sord, aquestes bambes van crear la propagació de samba-de-morro.5\nSamba improvisada i escoles de samba[modifica]\nCantat a les terrasses de les escoles de samba o en els anomenats pagodes - habituals reunions festives, regades de música, menjar i beguda - la samba de Partit Alt té el seu origen en el melic Àfrica i és la forma de la samba més proper a l'origen dels batuque d'Angola, el Congo i altres regions properes. El partit alt tendeix a ser dividit en dues parts: el cor i versos. Aquest cant és l'art de crear versos, en general, i de sobte es compon de peces de la tradició oral, i cantar en una línia melòdica o preexistents també improvisada, pràctica de diferents maneres.\nJuntament amb les escoles de samba, la samba-embolic va esdevenir un dels símbols nacionals del Brasil. Inicialment, la samba-embolic no va ser embolic, però que va canviar quan l'Estat - més aviat l'Estat Novo de Getúlio Vargas - va prendre l'organització de desfilades i va obligar a la samba-embolic parlar de la història oficial del Brasil. 9 La lletra de la samba-embolic comp una història que serveix com una trama per al desenvolupament de la presentació de l'escola de samba. En general, la cançó és cantada per un home, sempre acompanyat d'una petita guitarra i els tambors de l'escola de samba, produint un so complex i textura densa, conegut com a batucada.\nVa començar a desenvolupar-se com el carnaval dels ranxos, escoles - inicialment amb Mangueira, Portela, Império Serrano, Salgueiro i, en les dècades següents, amb Beija-Flor, Imperatriz Leopoldinense i Mocidade Independente - fins cresc i dominar el Carnaval de Rio, transformant- en un gran negoci amb un fort impacte en el moviment turístic.\nDurant la dècada de 1930, era habitual en una desfilada de l'escola de samba que a la primera part, sense fer d'això una samba, i la segona part, la millor, versadors improvisacions, normalment sambes deixant dels terreiros de les escoles (actual Esquadra). Aquests eren coneguts com a Samba-de-Terreiro.\nImpuls de la ràdio[modifica]\nCarmen Miranda a la pel·lícula The Gang's All Here. La cantant luso-brasilera va ajudar a divulgar la samba a nivell internacional.\nDes de la dècada de 1930, la popularització de la ràdio al Brasil ajudat la samba a tot el país. L'emissió va ajudar a popularitzar la samba-canção i la samba-exaltação, sub-gèneres massa executius. La primera samba-canção va ser "Ai, Ioiô", el 1928, amb l'enregistrament d'Aracy Corts. També conegut com a samba de semestre de l'any, la samba-canção ha esdevingut el pròxima dècada. Es tracta d'un ritme més lent de la música i hi havia un èmfasi en la melodia i, en general, de fàcil acceptació. Aquest aspecte va ser més tard la influència de ritmes estrangers, en primer lloc per fox trot i en la dècada de 1940, el bolero.\nSi diversos dels temes a la samba de morro parlen de l'astúcia, el comportament femení, els barris de tuguris, la samba-canção canvia el focus a la part subjectiva de dolor i ingratidões, principalment pel sofriment òptic amor, i com a recordatori del tema bolero quan no assumint un to de queixa. Es va considerar un sub-gènere de classe mitjana per excel·lència. Més enllà de "Ai, Ioiô", alguns altres clàssics de la samba-canção fossin "Risque", "No Ranxo Fundo", "Copacabana" i "Ninguém Em Estima".\nEls seus compositors més famosos foren Noel Rosa, Ary Barroso, Lamartine Babo, Braguinha (també conegut com a João de Fang) i Ataulfo Alves. Altres aspectes destacats d'aquest estil es Antonio Maria, Custódio Mesquita, Dolors Duran, Fernando Llop, Henrique Vogel, Ismael Net, Lupicinio Rodrigues, Batatinha i Adoniran Barbosa, això últim acusat per satíric dosi.\nAl final de la dècada de 1950 amb l'aparició de la bossa-nova, la samba-canção més cap a la "tristesa" estava una mica oblidada i ha donat veu als temes més suaus, com la platja, el mar, el sol, les superfícies conreades per a una nova generació de compositors com Carlos Lyra, Mario Telles, Roberto Menescal, Ronaldo Boscoli, entre d'altres dirigit per poeta Vinicius de Moraes. Aquest tipus de cançó utilitza la samba-bar 2 / 4, influït per la guitarra del Cool Jazz de Barney Kessel i la veu de Julie Londres en l'àlbum "Julie Is My Name".\nPerò la ideologia de l'Estat Novo de Getúlio Vargas ha contaminat l'escena de la samba. De l'astúcia convertida de "O Bonde São Januário" (de Ataulfo Alves i Wilson Batista) va arribar a "Aquarel do Brasil" (de Ary Barroso), gravat per Francisco Alves el 1939. La cançó va marcar el sub-gènere samba-exaltació - va ser el primer cançó d'èxit al Brasil ia l'estranger. La samba-exaltació es va caracteritzar per l'àmplia composició de la melodia i els versos patriòtics. La cantant Carmen Miranda va ser capaç de dissenyar aquesta samba internacionalment a partir del cinema. Villa-Lobos va ser un dels intel·lectuals famosos que van reconèixer el valor de la samba.\nAmb el suport del president Getúlio Vargas, va guanyar la samba estatus de la "música oficial" del Brasil. No obstant això, aquesta condició de la identitat nacional també va ser el reconeixement d'intel·lectuals, com Heitor Villa-Lobos, qui va disposar una gravació amb el mestre erudit Amèrica del Nord Leopold Stokowski vaixell en l'Uruguai, 1940, que va suposar Barret, Donga, João da Bahia, Pixinguinha i Zé dona Zilda. També va sorgir en la dècada de 1940 una nova collita d'artistes com Francisco Alves, Mario Reis, Orlando Silva, Silvio Caldas i, a més, Aracy d'Almeida, dAlva d'Oliveira, Elizeth Cardoso, entre altres.\nFins i tot durant la dècada de 1930, però sobretot a partir de mitjans dels anys de la dècada de 1940 i al llarg de la dècada de 1950, la samba ha rebut noves influències de ritmes llatins i Amèrica del Nord. Les concentracions urbanes provoquessin l'aparició dels primers populars clubs nocturns, les anomenades Gafieira, escenari de nous estils que sorgeixen en el cor de la samba, com són els casos de samba-choro i samba de Gafieira.\nLa samba de Gafieira era un sub-gènere sorgit sota la influència de ritmes llatins i americans - en general instrumental i exercit per les orquestres d'Amèrica del Nord (apropiat per als balls es practica en salons públics, garfi i cabarets) - que van arribar al Brasil a mitjans dels anys la dècada de 1940 i al llarg de la dècada de 1950.\nTanmateix, la samba-choro és una variant del que va aparèixer el 1930 en què es barregen l'instrumental de fraseig plorar (amb flauta) a la samba batuque. Entre les primeres composicions en l'estil "Amor em Excess" i "Amor de parceria".\nEl 1933, Heitor dos Prazeres va llançar la samba "Eu choro" i la terminació "breque" (l'anglès break), després popularitzada amb referència a la instantània de la nova Brake de cotxes. D'aquí va sorgir la samba-de-breque. Variant de samba-choro, la samba-de-breque es va caracteritzar per un ritme marcadament syncopate amb parades sobtades, l'anomenada breque, durant la cançó de la cantant per fer un discurs. Això atura el cantant utilitza per encaixar les frases que acabo de parlar, diàlegs humorístics i comentaris de la cantant - amb la gràcia i l'astúcia en la narrativa. Luis Barbosa va ser el primer en aquest tipus de treball de la samba, que es va reunir a Moreira da Silva seva més alta expressió. Un altre a es destacar d'aquest capítol va ser Germano Mathias.\nA la dècada dels anys 1950, semblen Sambal - Una espècie de samba-cançó amb lletres romàntiques i lentes com el balades llançat al mercat brasiler. El part alta va reaparèixer entre els compositors de les escoles de samba de Rio turons, però ja no estava connectat a un tipus de dansa, però en forma d'improvisació cantada en cada cas, alternant amb tornada cantat per coneguts assistència. Alguns partideiro, es van destacar Geraldo Pereira, Herivelto Martins i Wilson Batista.\nNo obstant això, un moviment nascut al sud de Rio de Janeiro i fortament influenciada pel jazz, la marca de la història de la samba i Música popular brasilera aquesta dècada. Un la bossa-nova sorgit a finals de la dècada de 1950, amb un accent rítmic original - que es va dividir la redacció de la samba i l'afegit de les influències impressionisme acadèmic i jazz - I un estil diferent de cantar, íntima i suau.\nDesprés dels precursors com Johnny Alf, João Donato i músics com Luis Bonfá i Noi, aquest sub-gènere va ser inaugurada per João Gilberto, Tom Jobim i Vinicius de Moraes, i hi hauria una generació de deixebles, seguidors i Carlos Lyra, Roberto Menescal, Durval Ferreira i grups com Tamba Trio, Bossa 3, Zimba Trio i Els carioques.\nTambé a la final de la dècada de 1950, ve la sambalanço, una branca de la popular bossa nova (que va ser més apreciat pels classe mitjana). També es van barrejar amb la samba i els ritmes d'Amèrica del Nord el jazz. La sambalanço va ser molt interpretada en els suburbis de les danses de dècades de 1960, 1970 i 1980.\nAquest estil dissenyat com artistes Bebeto, Bedeu, Escòcia 7, Djalma Ferreira, el somni, Dhema, Ed Lincoln i junts, Elza Soares, Grup Joni Mazza, Luis Antonio, Luis Bandeira, Luiz Wagner Miltinho, entre altres. Ja en segle xxi, com ara grups Funk Com Li agrada i Clube do balanç han seguit a ballar i mantenir viu aquest sub-gènere.\nNelson Sergent integrar el conjunt A Veu do Morro.\nAmb la bossa nova, la samba està més lluny de les seves arrels populars. La influència de jazz s'aprofundeix i s'han incorporat les tècniques de la música clàssica. D'un festival a Carnegie Hall de Nova York, el 1962, la bossa nova èxit aconseguit a tot el món. Però al llarg de les dècades de seixanta i setanta, molts artistes que van sorgir - com Chico Buarque d'Holanda, Billy Blanco, Martinho da Vila i Paulinho dona Viola va advocar per la tornada de la samba seu ritme tradicional, amb el retorn dels veterans Llum, Barret, Nélson Cavaquinho i Zé keti.\nA principis dels anys la dècada de 1960 va ser el "Moviment per a la Revitalització de Samba d'Arrel", promogut per Centre de Cultura Popular, en col·laboració amb la Unió Nacional d'Estudiants. Era l'època de l'aparició de la barra Zicartola mostra de la samba al Teatre de Sorra i el Teatre Santa Rosa i musicals com "Rosa de Ouro". Produït per Herminio Bell de Carvalho, la "Rosa de Ouro" va revelar Eagle Corts i Clementina de Jesús.\nDins de la bossa nova va sorgir la dissidència. Un d'ells genera el Afro-sambes de Baden Powell i Vinicius de Moraes. D'altra banda, el moviment es va acostar sambista tradicionals, va revisar la samba del turó, sobretot Barret, Dona Ivone Lara, Elton Medeiros, Nélson Cavaquinho, Zé Keti i, a més, Llum, Monarca, Monsueto i Paulinho dona Viola. L'exemple de Calfwite Paulo dona Portela, que intermèdia la relació del turó de la ciutat, on la samba es persegueix, Paulinho da Viola - també els Portela - Seria una mena d'ambaixador de gènere tradicionals davant un públic més art, inclosa la tropicalista. També en el bossa nova apareixen Jorge Ben seva contribució a la fusió amb els drets d'autor rhythm and blues Amèrica del Nord, que a més l'aparició d'un subgènere anomenat swing (o samba-rock).\nTambé en la dècada de 1960, va venir la samba-funk. La samba-funk sorgit a finals de la dècada de 1960 amb pianista Don Salvador Grup i de la seva Abolició, que s'incorporen amb la samba funk Amèrica del Nord nouvinguts a les terres brasileres. Amb l'últim viatge de Salvador Estats Units, el Grup va tancar el negoci, però a principis de 1970's alguns ex membres afectats Luiz Carlos, José Carlos Barroso i es va unir a Christopher Oberdan Magalhaes Bastos, Jamil Joanes, Cláudio Lúcio da Silva, Stevenson i per formar Banda de Riu Negre. El nou grup s'ha aprofundit la tasca de Salvador en la mescla binària de la barra amb la samba brasilera de l'American funk Quaternari, sobre la base de la dinàmica de l'aplicació, impulsada pels tambors i el baix. Fins i tot després de la Banda del Riu Negre en 1980, DJs Britànic va començar a divulgar la tasca del grup va ser redescoberta i el ritme en tot l'Europa, principalment a Anglaterra i Alemanya.\nDècada de 1970 i 1980[modifica]\nA principis de la dècada de 1970, la samba de nou viure un període de revaloració, que els projectes cantants, ja que Alcione, Beth Carvalho i Clara Nunes - Els dos discs amb grans vendagens -, que cantant Robert Ribeiro i compositors João Nogueira, Nei Lopes i Wilson Moreira. La samba ha esdevingut molt córrer de nou a la ràdio, amb gran èmfasi en el seu costat d'alt - i el camp de parades d'èxit d'artistes com Martinho da Vila, Bezerra da Silva, Clara Nunes i Beth Carvalho.\nDesprés d'un període d'oblit en què les ràdios estan dominats per la música disco i el rock Brasiler, samba consolidat la seva posició en el mercat fonogràfic en el decenni de 1980. Compositors de la nova generació urbana es va atrevir a noves combinacions, com a Sao Paulo Itamar Assumpção, que va incorporar el ritme de la samba funk i reggae en la seva tasca de caràcter experimental. Però va ser el començament de la dècada de 1980 que la samba brasilera reaparegut en l'escena amb un nou moviment, denominat pagoda. Amb les característiques plorar i una manera fàcil d'aplicació per als ballarins, la pagoda es divideix bàsicament en dues tendències. El primer és més connectat amb part alta, també anomenada la pagoda de zero, que va mantenir la línia de so i fortament influenciada per les generacions passades. La segona tendència, la més "popular", era conegut com a "pagoda-romàntica" i hi havia un gran recurs en la comunicació 1990's en endavant.\nAl final de la dècada de 1980, la pagoda plena sales, i en principis de la dècada dels noranta. Un indústria de la música, ja en gran part orientades a la globalització pop, usurpar la paraula pagoda, batejant ell una forma diferent de fer samba samba que va mantenir amb poques proves d'innovadores dècada anterior, de manera massiva aquest enganyosa. La majoria de la dilució a partir ciutat de São Paulo, que engendra la falsa etiqueta de "pagoda paulista." I els seus principals defensors eren un grup de músics, incloent la segona edició en la seva primera qualificació de les emissions, volia estar fent el que s'anomena "samba-rock, " però en realitat són més una variació de més de pop-rock, balls de samba va donar als nois en la música de bandes com Raca Negra i Júnior negritud. Per tant, les grans registre creat un nou tipus de pagoda, que molts anomenen "la pagoda-romàntic", "pagoda negoci" o simplement el ratllat "pagode".\nFins i tot en la dècada dels noranta, van aparèixer dues fusions amb altres gèneres de la música de samba. La primera va ser la samba-rap, creat en els barris de tuguris i les presons São Paulo i carioques. L'altre va ser la samba-reggae, que va sorgir de l'expressió de grups de Badia, Riu i Sao Paulo en la modificació de la pagoda tradicional i transformar-se en un gronxador de samba.\nSamba al segle XXI[modifica]\nMarcelo D2 va ser el pioner a barrejar hip hop amb samba. Des del 2000, hi va haver alguns artistes que estan buscant tornar a les tradicions més populars de la samba. Van ser els casos de Marquinho d'Oswaldo Cruz, Teresa Cristina i el Grup Llavors, entre altres, que van contribuir a la revitalització de la regió de Lapa, a Rio de Janeiro. A São Paulo, la samba es reprèn amb la tradició en els concerts SESC Pompéia i també per la tasca de diversos grups, inclòs el grup Quintet de Blanc i Negre que van desenvolupar l'esdeveniment "Pagoda de vela." Tot això va ajudar a atreure a molts artistes de Rio de Janeiro, mostra que, establerta la residència en barris de la capital, com Sant Mateu. El 2003 Marcelo D2 publica el seu album A Procura dona Batuda perfeito, que marca l'inici de la samba rap.\nEl 2004, el llavors ministre de la cultura Gilberto Gil presentat a la Unesco l'aplicació de l'ofegament de la samba com a Patrimoni Cultural de la Humanitat en la categoria "béns intangibles", per Institut de Patrimoni Històric i Artístic Nacional. En any següent, la samba a la roda de Recôncavo Baiano va ser proclamat "Patrimoni de la Humanitat"per la UNESCO, la categoria de "Expressions orals i intangibles".\nLa samba es caracteritza per una secció de ritme que conté el marcatge, generalment sord o "tantan", el 'cor de la samba'; el seu nucli més important és en general reconegut com a "cavaco" o "cavaquinho" i pandero. El "cavaquinho" és la connexió entre l'harmonia i el ritme, i sol ser reconegut com un dels instruments harmònics més percussors; la seva presència, per regla, diferencia el vertader samba de variacions més suaus, com la bossa nova (malgrat hi hagi algunes gravacions de samba que no usin el "cavaco", e.g. de Chico Buarque). El pandero és l'instrument percussor més present, aquell el cop del qual és el més complet. Sempre hi ha un "violão" (una guitarra), i la manera de tocar el "violão" al samba va popularitzar el "violão" de 7 cordes, a causa de les sofisticades línies de contrapunt usades al gènere a les cordes més greus. Les lletres parlen bàsicament de qualsevol cosa, ja que la samba és el ritme nacional brasiler. Aquest subgènere engloba tots els altres.\nArtistes famosos: Beth Carvalho, Dona Ivone Lara, Paulinho da Viola, Teresa Cristina & Grupo Semente, Tia Surica, Wilson Moreira, Zeca Pagodinho, etc.\nAquest terme és utilitzat per denominar un tipus de samba que es caracteritza per un cop de pandero molt percussor, amb l'ús de la palma de la mà al mig de l'instrument. L'harmonia del "partido alto" és sempre en to major. Generalment tocat per un conjunt d'instruments de percussió (normalment "surdo", pandero i tamborí) i acompanyat per un "cavaquinho" o per un "violão" (guitarra), o pels dos alhora, el "partido alto" sol dividir-se en dues parts, el refrany i els versos. Els "partideiros" solen improvisar als versos, amb disputes comuns, i improvisadors talentosos han fet fama i carrera al samba, com Zeca Pagodinho, que no és solament un gran sambista amb propòsit general com també un dels millors improvisadors.\nArtistes famosos: Candeia, Jovelina Pérola Negra, Zeca Pagodinho, Arlindo Cruz, Aniceto do Império, Sombrinha, Nei Lopes, Almir Guinéto, Camunguelo, Só Pra Contrariar.\nAvui és la forma de samba que es difon entre la perifèria dels centres urbans del Brasil, sorgida als anys 80 amb la introducció de tres instruments nous: el banjo, el "tantan" i el "repique de mão". Usualment el canta una persona acompanyada per "cavaquinho", "violão" (guitarra) i almenys un pandero. Les lletres són disteses, parlen normalment d'amor o de qualsevol situació graciosa. Quasi mai tenen una gran expressió, essent més la preocupació per l'aliteració que pel contingut.\nSamba de breque[modifica]\nAvui un gènere mort, les músiques del "samba de breque" s'intercalaven amb parts parlades o diàlegs. Els cantants, necessàriament, tenien un excel·lent do vocal i l'habilitat de fer veus diferents. Les lletres explicaven històries i eren jocoses.\nArtistes famosos: Moreira da Silva.\nEl "samba-canção" va ser molt radiat, amb grans influències de l'estil i de la melodia del bolero i del ballad americà. Les cançons d'aquest gènere són romàntiques i de ritme més lent. Els temes varien del purament líric al tràgic.\nArtistes famosos: Noel Rosa, Ângela Maria, Nora Ney, Nelson Gonçalves, Cauby Peixoto, Agnaldo Rayol, Dolores Duran, Maysa Matarazzo, Lindomar Castilho. Els intèrprets d'aquest gènere es coneixien com a les dives de l'Era de Ouro do Rádio.\nEl "samba-exaltação" es caracteritza per composicions "meta-regionals"; l'"ufanisme" observat a les composicions exalta per dir-ho així la cultura del país i no un folclore específic, constituint el primer moment d'exportació de la música popular sense precedents a la història, presentant els colors, l'aquarel·la del país, a la resta del món. Aquarela do Brasil, d'Ary Barroso, és la composició que inaugura aquest estil de samba. Carmen Miranda destaca com un dels grans exponents.\nEl "samba-enredo" és l'estil cantat per les escoles de samba durant les desfilades de carnaval als sambòdroms. La lletra del "samba-enredo", normalment, explica una història que servirà d'enredada per al desenvolupament de la presentació de l'escola de samba. En general, la música la canta un home, acompanyat sempre per un "cavaquinho" i per la bateria de l'escola de samba, produint una textura sonora complexa i densa, coneguda com a "batucada".\nLa "bossa nova" és un estil originalíssim de samba brasiler que va sorgir a la dècada del seixanta. Aquest estil és una fusió dels estils del jazz amb la samba. Durant molts anys va ser la samba de les platges i bars de Rio de Janeiro. La "bossa nova" va ser ben original quant a l'estil creatiu, perquè va introduir el repic de mà i la guitarra elèctrica, imitant la guitarra als tons més fins, fent una melodia amb forta influència de les melodies americanes barrejades amb cops abrasilerats. Les interpretacions estan marcades per un to suau, intimista o xiuxiuejat. Gravat el 1958, el LP Canção do Amor Demais és considerat crucial per a la inauguració d'aquest moviment, sorgit el 1957. L'antològic LP contenia a més, també de Vinícius de Moraes i Tom Jobim, Chega de saudade, Luciana, Estrada branca i Outra vez. La melodia de fons va ser composta amb la participació d'un jove baià que tocava la guitarra de manera original, inèdita: el jove João Gilberto.\nÉs un estil de samba que va tenir origen a Bahia l'any 2000. Als vuitanta hi havia manifestacions culturals de cops llatins barrejats amb axé music i melodies semblants al reggae, però això no va ser prou per a definir-ne l'estil. Pels voltants de 2000, grups com Gera Samba e Cidade Negra, a més de la famosa cantant Daniela Mercury, van rescatar aquestes manifestacions. En aquell moment va sorgir el "samba reggae", que, per la seva banda, va evolucionar introduint-hi instruments comuns a músiques d'origen hispanoamericà i instruments de la samba com el pandero i el tambor, a més de la guitarra elèctrica en comptes del "cavaquinho". El "samba reggae" és una samba essencialment de platja, que narra situacions de la vida dels seus autors (generalment negres) com a personatges de platja.\nArtistes i grups famosos: Gera Samba, Cidade Negra, Margareth Menezes, Daniela Mercury, Armandinho, Inimigos da HP.\n"Samba de roda" és una dansa ritual preservada a algunes ciutats de Bahia.\n"Samba rock", estil musical amb fortes influències del funk i del soul.\n↑ O en alguns llocs, el samba. Vegeu samba, Diccionario panhispánico de dudas\n↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 Verbete Samba - Dicionário Cravo Albin da Música Popular Brasileira.\n↑ 2,0 2,1 2,2 Verbete Samba - Cliquemusic.\n↑ 3,0 3,1 MARCONDES, Marcos Antônio. Enciclopédia da música brasileira - erudita, folclórica e popular. 3. ed. São Paulo: Arte Editora/Itaú Cultural/Publifolha, 1998 - ISBN 85-7161-031-2\n↑ Berenguer González, Ramón T. "Aquarela do Brazil" Samba Mp3· ISWC T-0425394804 Versión Autorizada por Sgae\n↑ Manuel, Peter. Popular Musics of the Non-Western World: An Introductory Survey (en anglès). Oxford University Press, p. 64. ISBN 0195063341.\n↑ PARANHOS, Adalberto. "A invenção do Brasil como terra do samba: os sambistas e sua afirmação social". Revista História (São Paulo), vol. 22, núm. 1; UNESP 2003, pp. 81-113\n↑ NAPOLITANO, Marcos. Auxilio luxuoso: Samba simbolo nacional, geração Noel Rosa e indústria cultural. Latin American Music Review - Volume 25, Number 2, Fall/Winter 2004, pp. 259-263\n↑ «Samba de roda baiano é proclamado Patrimônio da Humanidade pela UNESCO» (en portuguès), 28-11-2005.\n↑ Folha Online. «Unesco declara samba brasileiro obra-prima» (en portuguès), 25-11-2005.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Samba\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Samba_(música)&oldid=29790035»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 27 març 2022 a les 19:03.