Heródoto. Blog de Ciencias Sociales y Pensamiento, por Antonio Boix.: UD 02. Revolucions liberals i moviments nacionalistes (1789-1871).\nUD 02. Revolucions liberals i moviments nacionalistes (1789-1871).\nEls grans canvis del segle XVIII, com varen ser les idees il·lustrades, el creixement econòmic i l’auge de la burgesia, fonamentaren les grans transformacions del segle XIX a Europa: les idees del liberalisme i nacionalisme, la Revolució Industrial i l’ascens de la burgesia al poder polític, en un procés conegut com revolució liberal burgesa.\nEls precedents foren el sistemes parlamentaris a Anglaterra i EUA, després de la revolució anglesa de 1689 i la independència nord-americana el 1783, i el gran moment històric fou la Revolució Francesa el 1789, que assentà les bases ideològiques del liberalisme i el nacionalisme i les estengué pel món.\nLa derrota final de Napoleó va semblar que permetria la Restauració de l’Antic Règim, però fou una falsa aparença, i entre 1830 i 1871 el liberalisme i el nacionalisme s’imposaren en la majoria d’Europa.\n1. Liberalisme i nacionalisme.\n1.1. El liberalisme: un nou sistema polític.\nEl liberalisme és una ideologia, o doctrina política i econòmica, sorgida a finals del segle XVII amb l’anglès Locke, i en el segle XVIII amb els pensadors il·lustrats francesos Montesquieu, Rousseau, Voltaire i altres.\nDefensa que la societat ha de ser un conjunt de ciutadans lliures, als que l’Estat ha de garantir els drets i llibertats fonamentals.\nEl sistema polític liberal es fonamenta en:\n· La nació és el conjunt de ciutadans, posseïdors de la sobirania nacional, que realitzen en unes institucions representatives amb el seu vot (o sufragi), a través de partits polítics. Això contraria la idea de la monarquia absoluta de dret diví.\n· La separació de poders per evitar-ne la concentració en una mateixa persona. Així hi ha tres grans poders: executiu, legislatiu i judicial. El poder executiu aplica les lleis, i recau en el Govern (i al rei al principi del liberalisme). El poder legislatiu elabora les lleis, i recau en el Parlament. El poder judicial garanteix l’aplicació de les lleis i sanciona als infractors, i recau en els tribunals de justícia.\n· Una Constitució (pot ser escrita, com a França o Espanya, o no escrita, com a Regne Unit), elaborada pel Parlament com a representació de la sobirania del poble (es pot aprovar després en un referèndum, com passà a Espanya el 1978). És la llei suprema, que garanteix els drets i llibertats fonamentals, fixa els límits dels poders i regula les relacions entre els poders de l’Estat, i les d’aquests amb els ciutadans.\n· Fixa el dret de propietat i la llibertat econòmica com drets fonamentals, fonamentant així que l’Estat no ha d’intervenir en els afers econòmics i ha de garantir el lliure mercat, dins d’uns límits fixats pel Parlament.\n1.2. Les revolucions liberals.\nLes revolucions liberals impulsades pels burgesos canviaren la monarquia absoluta de l’Antic Règim per un règim o Estat liberal, que prengué les formes de la monarquia parlamentària (primer al Regne Unit a 1689, quan ja hi havia divisió de poders però no una constitució escrita) o constitucional (amb constitucions a França el 1791 i a Espanya el 1812) o d’una República (la primera a EUA amb la constitució vigent des del 1789).\nEl nou Estat liberal se definia per la divisió i limitació dels tres poders, la garantia dels drets individuals, i la sobirania nacional, realitzada en el vot, que podia ser el censatari dels més rics (al principi només els burgesos i grans propietaris de terres), o l’universal, que fou el que se va guanyar finalment.\n1.3. Els ideals nacionalistes.\nEl nacionalisme és una ideologia, o doctrina política, que defensa el dret de les nacions a crear el seu propi Estat i exercir la sobirania sobre el seu territori. Conclou que tota nació té dret a tenir un Estat, coincidint així com Estat-nació, que pot ser independent, o integrat en un Estat federal o confederat.\nCal definir aquests dos termes.\nEstat és una organització política i administrativa amb sobirania sobre un territori definit per fronteres i sobre la seva població.\nNació és un conjunt d’individus, que tenen un o varis llaços que els uneixen: religió, llengua, costums, economia, història..., i sobre tot la voluntat de viure en comú.\nA Europa abans del segle XIX s’havien format Estats, inclús grans imperis, que reunien diversos pobles, que prengueren consciència de la seva identitat com nacions i aspiraren a la llibertat de declarar la independència, seguint l’exemple dels Estats Units d’Amèrica.\nEn molts de casos coincidiren el liberalisme i el nacionalisme, amb els mateixos grups implicats, de manera que la burgesia podia aliar-se així amb la noblesa i els proletaris en una revolució, superant els específics interessos de classe social.\nVa haver dues tendències, una unificadora a Itàlia i Alemanya, i una separatista o independentista a l’Imperi turc otomà (a les nacions dels Balcans, com Grècia, Sèrbia, Romania i Bulgaria), Àustria (Hongria, Txequia), Rússia (Polònia, Finlàndia), Holanda (Bèlgica), Regne Unit (Irlanda), Espanya (País Basc, Catalunya) o Suècia (Noruega).\n2. Els inicis de la Revolució Francesa (1789-1792).\nLa Revolució Francesa durà un període que, convencionalment, es considera iniciat amb la formació dels Estats Generals el 5 de maig de 1789 i acabat amb el cop d’estat del 18 de Brumari, el 9 novembre 1799. Va ser el principi de la fi del Antic Règim i significà l’ascens al poder de la burgesia, la classe emergent des de feia segles, però que havia estat arraconada per la monarquia, l’aristocràcia i el clergat del sistema estamental.\n2.1. Les causes de la revolució.\nLa causa última de la Revolució va ser que l’economia, tot que era encara sobretot agrària i artesanal, i la societat havien avançat notablement durant el segle XVIII, en el que va augmentar el poder social de la burgesia i alhora la Il·lustració havia canviat la ideologia de les elits, però l’evolució política havia estat gairebé nul·la i aquesta contradicció s’havia resoldre mitjançant una reforma a la manera britànica, o esclatar en una revolució, com fou el cas a França.\nEntre les causes immediates figuren la crisi financera de l’Estat, arruïnat pel Deute, la guerra d’Independència dels EUA i el luxe de la Cort; la negativa de les classes privilegiades, és a dir l’aristocràcia i el clergat, a pagar impostos i a compartir el poder; les males collites de 1788, amb un fort augment del preu del pa i la terrible fam de l’hivern, que van elevar la mendicitat a potser 10 milions de pobres solemnes, d’ells 3 milions de captaires; el bandidatge que augmentà al camp i les ciutats; que la aristocràcia acaparava els aliments i oprimia amb la seva supèrbia; el desprestigi del matrimoni reial dels dèbils i incapaços Lluís XVI i Maria Antonieta d’ Àustria.\nEls reformistes veien que la única solució eficaç era que les classes privilegiades participessin en els impostos, i per això era necessari la seva aprovació.\n2.2. Les fases de la revolució.\nLa Revolució va viure diverses fases. En resum, els nobles van ser els primers revolucionaris contra el absolutisme del poder reial, encara que no desitjaven la igualtat fiscal i legal, de manera que aviat van ser desbordats per la burgesia el 1789 i, més tard, per les classes populars (1792-1794), fins que la burgesia va aconseguir fer-se definitivament amb el poder el 1794 i després va estabilitzar els èxits de la Revolució sota la dictadura de Napoleó el 1799, esdevinguda en Imperi el 1804.\nPrimera fase. Són els inicis de la Revolució (1789-1791), amb la revolta dels Privilegiats, revoltes populars a París i el camp, i l’Assemblea Constituent. El Jurament de constitució en Assemblea Nacional, la caiguda de la Bastilla (14 juliol 1789) i la Declaració dels Drets de l’Home i del Ciutadà (26 agost 1789) van ser els esdeveniments inicials més importants. La Declaració reconeixia la sobirania de la nació i els drets de llibertat, propietat, seguretat i la resistència contra l’opressió. Els líders més importants del període van ser Mirabeau, Sieyès i La Fayette.\nSegona fase. La fase en que mana l’Assemblea Legislativa (octubre 1791-agost 1792), encara moderada, i està marcada per una guerra contra les potències absolutes i la caiguda de la monarquia el 10 d’agost de 1792, substituïda per la República al setembre. El 20 de setembre els invasors eren rebutjats en Valmy i la Revolució es salvà, radicalitzant-se. Els dirigents més importants foren Danton, Robespierre i Marat.\nTercera fase. La fase exaltada de la Revolució (agost 1792-juliol 1794), amb una Convenció o assemblea republicana (dividida en Muntanya radical, Gironda moderada i Plana centrista). Va seguir l’execució del rei (21 de gener de 1793), el que va provocar una guerra general (contra Anglaterra, Espanya, Prússia, Holanda, Àustria, Piamont), seguit de la revolta reialista de la Vendée a partir de maig de 1793 pel Terror (maig 1793-juliol 1794), un període radicalisme revolucionari, imposat pel partit de la Muntanya jacobina i els seus dirigents Robespierre, Saint-Just i Marat, que dominaven el Comitè de Salut Pública i als sans-culottes del poble. Els radicals van guanyar als enemics externs i a les rebel·lions als departaments dels moderats, i executaren a molts contrarevolucionaris, però aviat van començar a eliminar als moderats (Danton) i als radicals extrems (Hébert), amb el que la por de totes les previsibles víctimes futures fa forjar una coalició moderada (en el Termidor) i els líders jacobins van ser deposats i executats (28 de juliol).\nQuarta fase. La Reacció Termidoriana (juliol 1794-1799) liquidà als radicals i fou encarnada per un Directori que representa el triomf de la moderació burgesa, que després del cop d’Estat del 18 de Brumari (9 novembre 1799), continua en el període de l’Imperi, que comença amb el Consolat tripàrtit, que donarà aviat pas al consolat únic de Napoleó i després al seu Imperi (1804-1814). Però 1799 és la fi de la Revolució. El mateix Napoleó va dir llavors: “La Revolució ha conclòs”.\n2.3. L’esclat revolucionari.\nAtès que l’Estat estava en pràctica fallida, el 1787 el primer ministre Calonne (el successor de Necker) va convocar a l’Assemblea de Notables, per primera vegada en dos segles, la qual, reunida al febrer de 1788, emperò es va oposar al rei (s’anomena la revolta dels Privilegiats) i es negà a votar impostos sobre les classes privilegiades, i va demanar la convocatòria dels Éstats Generals, la única via legal per pujar els impostos. D’aquesta manera, ja el 1788 les pròpies classes privilegiades van obrir el camí a la Revolució que no havien previst.\nDesprés d’un fracassat ministeri de Brienne, el rei va nomenar primer ministre de nou a Necker (maig 1788-1789), que intentà unes moderades reformes i es va recolzar a la burgesia durant el dur hivern de 1788-1789 mentre des del 5 de maig discutien els constituïts Estats Generals sense posar-se d’acord. Els privilegiats no acceptaven una major representació del no privilegiats, els del Tercer Estat, que també volien un vot personal i no agrupat per estaments, amb la intenció de dividir als estament privilegiats. Finalment, els representants del Tercer Estat i els seus partidaris reformistes dels altres dos estaments varen abandonar la reunió, i es reuniren en un pavelló de Versalles, el Jeu de Paume, el 20 de juny, i els 577 diputats votaren una declaració de convertir-se en Assamblea Nacional constituent, en representació de tota la nació, i van prometre elaborar una constitució.\nDavid. El Jurament del Jeu de Paume, el 1791.\nLa destitució de Necker el 11 de juliol de 1789 va provocar una greu crisi política i la ira popular, que temia que el rei manés la detenció dels diputats, esclatant la revolució parisenca amb la presa de la Bastilla (14 de juliol).\nHouël. La presa de la Bastilla, el 14 de juliol de 1789.\nLa ‘Gran Por’ (le Grand Peur).\nLa violència s’emparà dels carrers a les ciutats i també de molts de pobles al camp, on s’estengué la ‘Gran Por’, una revolta antisenyorial amb assassinats de privilegiats, assalts als castells i mansions, incendis d’arxius on estaven els documents de propietat, etc.\nEl rei, atemorit per la violència revolucionària, va reconèixer la legalitat de l’Assamblea Nacional, i Necker va ser reposat en el seu càrrec (16 de juliol, fins 1790), però ja no va poder dominar l’allau dels esdeveniments.\n2.4. La monarquia constitucional (1789-1792).\nAquesta fase relativament moderada començà el juliol de 1789 i els inicis foren marcats per la continuació de les revoltes populars a París i el camp, mentre que l’Assemblea Constituent, amb líders moderats com Mirabeau, Sieyès i La Fayette, intentava reconduir la situació i pactar amb el rei i els privilegiats les grans transformacions necessàries per a la liquidació de l’Antic Règim i l’establiment d’una monarquia constitucional i parlamentària.\nEl 4 d’agost de 1789 es votà l’abolició dels feudalisme, amb la supressió dels drets i privilegis senyorials, i el 26 agost de 1789 s’aprovà la Declaració dels Drets de l’Home i del Ciutadà, que reconeixia la sobirania de la nació, els drets de llibertat, propietat i seguretat, la resistència contra l’opressió, la igualtat davant la llei i en el pagament d’impostos.\nDeclaració dels Drets de l’Home i del Ciutadà (26 agost de 1789).\nEl 1791 s’aprovà una Constitució moderada, segons els principis del liberalisme polític, amb sobirania nacional, divisió de poders i igualtat legal. El rei conservava el poder de veto, i el poble tenia dret dal vot indirecte i censatari, de manera que podien votar només els rics inscrits en un cens.\nA continuació es va formar una Assemblea Legislativa (octubre 1791-agost 1792), encara dominada pels moderats, que votà lleis per realitzar els grans canvis: prohibició de la tortura, obligació de la noblesa de pagar imposts, abolició dels gremis, llibertat d’empresa, creació d’una Guàrdia Nacional formada per milícies de ciutadans per a defensar la revolució, i expropiació (desamortització) dels béns de l’Església per solucionar la crisi financera, a canvi d’un finançament del culte, i aprovació d’una constitució civil del clero per separar Església i Estat.\nPerò els privilegiats s’oposaven als canvis, i Lluís XVI, amb la família reial, amb la intenció d’arribar a la frontera, on un exèrcit austríac estava preparant-se per envair França i restablir-lo en el seu poder absolut, va fugir de París el juny de 1791, però fou immediatament detingut a Varennes i retornat a la capital.\nRetorn de Lluís XVI a París després del fracàs de llur fugida i la seva detenció a Varennes (20-21 de juny de 1791).\nFinalment, l’exèrcit austriac va envair en abril de 1792 i s’acostà a París.\n3.1. La república democrática (1792-1794).\nEl poble, fart de l’oposició reial a les reformes, atacà el palau el 10 d’agost de 1792 i feu presonera a la família reial. Aquest fou el final de la monarquia, que fou substituïda per una República el setembre de 1792.\nLa Convenció girondina.\nComença una fase progressivament exaltada de la Revolució (agost 1792-juliol 1794).\nS’havia de fer front a la guerra contra les potències absolutistes. El 20 de setembre els invasors eren rebutjats en Valmy i la Revolució es salvà.\nEs va crear una Convenció Nacional, una assemblea republicana dividida en una majoritària Gironda moderada, una Plana centrista i una Muntanya radical, i els dirigents més importants foren els radicals Danton i Robespierre.\nL’execució del rei Lluís XVI (21 de gener de 1793).\nDesprés d’un judici va seguir l’execució del rei el 21 de gener de 1793 (la reina Maria Antonieta fou guillotinada el 16 d’octubre del 1793), el que va provocar una guerra general contra una coalició formada per Anglaterra, Espanya, Prússia, Holanda, Àustria i Piamont, amb el suport a l’interior de la revolta reialista de la regió de la Vendée, i altres revoltes i conspiracions contrarevolucionàries.\nLa Convenció jacobina.\nAmb l’amenaça de tants d’enemics, molts revolucionaris pensaren que era necessari radicalitzar-se més. Fou el torn del partit de la Muntanya jacobina i els seus dirigents Robespierre, Saint-Just i Marat, aliats al principi amb moderats com Danton i amb el suport dels radicals sans-culottes (els pobres ciutadans).\nDavid. Marat assassinat (1793). Fou assassinat prest, el 12 de juliol de 1792.\nEl Terror (maig 1793-juliol 1794) fou un període de radicalisme revolucionari, imposat pel Comitè de Salvació Pública, dirigit per Robespierre.\nEls jacobins van reclutar un exèrcit popular (tots els homes solters entre 18 i 25 anys) que va vèncer en la guerra als enemics externs, sufocaren amb crueltat (el Terror) les rebel·lions interiors dels reialistes, suspengueren les llibertats individuals i executaren a la guillotina a molts contrarevolucionaris (Llei de sospitosos).\nPer acontentar als sans-culottes, se promulgà una nova constitució, més radical, amb vot universal directe i democràcia social, i s’aprovaren lleis a favor dels pobres com el control de preus i salaris en la Llei de màxim, el repartiment dels béns del contrarevolucionaris entre els pobres, l’educació obligatòria, i s’atacà la religió cristiana amb la crema o tancament d’esglésies, el culte a la deessa Raó i l’establiment d’un nou calendari.\nLa caiguda dels jacobins.\nJust en l’estiu del 1794, quan les rebel·lions internes estaven sufocades i els exèrcits enemics vençuts, emperò, els jacobins també van començar a eliminar als moderats (Danton) i als extremistes radicals (Hébert), i perderen així els seus aliats.\nLa caiguda de Robespierre (9 de Termidor o 27 de juliol de 1794).\nFinalment, davant de l’evidència de què tots podien ser futures víctimes, es fa forjar una reacció per una coalició de proletaris i burgesos moderats, i els líders jacobins van ser deposats i executats el 28 de juliol (mes Termidor) de 1794.\nLa república burgesa (1794-1799).\nLa Reacció Termidoriana, que representava el triomf de la moderació burgesa, tenia la intenció de tornar al model constitucional de 1791, però ara republicà perquè la monarquia havia desaparegut. S’elaborà una nova constitució aprovada el 1795. El poder executiu residia en un Directori, i se restablia el vot censatari per a un poder legislatiu dividit en dues cambres, el Consell dels Cinc-cents i el Consell dels Ancians.\nEs prohibí el partit jacobí se perdonà als exiliats a causa del Terror, però amb aquestes mesures inflà l’oposició dels radicals de les classes populars, i tampoc va aconseguir el suport de l’aristocràcia que somiava recuperar el poder. A esquerra i dreta la república burgesa estava envoltada d’enemics. Els moderats havien de fer front a la crisi política, social i econòmica, en mig d’una permanent guerra contra els aliats europeus i noves insurreccions internes.\nAixí, es va imposà entre la burgesia l’idea de què només l’exèrcit podia imposar l’ordre interior i la pau a l’exterior. Es necessitava un general que comptés amb el suport dels militars i els burgesos, per a consolidar la revolució en els seus aspectes més moderats.\nAquest home fou el general Napoleó Bonaparte, que el 9 novembre (18 de Brumari) de 1799 dirigí un cop d’Estat que va posar fi al Directori, i en realitat també a la Revolució.\n4. El període napoleònic (1799-1815).\n4.1. Napoleó: els inicis\nNapoleó (Ajaccio, 1769-Santa Helena, 1821) era fill d’un petit noble de l’illa italiana de Còrsega, col·laborador dels francesos. Estudià a França la carrera militar des del 1779, i els primers anys sostenia idees polítiques independentistes, però el 1785 fou designat oficial d’artilleria i amb el temps canvià el seu pensament i les seves ambicions, a favor de França.\nAmb la Revolució, fou enviat a Còrsega, i el 1793, després que l’illa se rebel·là contra França, fugí amb la seva família. Prest es declarà jacobí i començà una brillant carrera militar: en el setge de Toló (1793) ascendí a general (amb només 24 anys) i lluí en una primera campanya d’Itàlia (1794). Destituït després de la Reacció del Termidor, retornà a ascendir quan el 1795 dirigí la repressió d’un aixecament reialista a la capital i fou nomenat cap de l’exèrcit de l’interior. Àdhuc, per ordre del Directori, va tancar els clubs del seus antic amics jacobins.\nSe casà amb Josefina Beauharnais, ben relacionada amb els cercles burgesos del poder, i fou nomenat cap de l’exèrcit a Itàlia (1796), on dirigí una victoriosa campanya, i en el tractat de Campoformio (1797) començà a intervenir en la política europea, al suprimir el ducat de Venècia i crear la República Cisalpina al nord de la península italiana. Després, ansiós de fama, dirigí una famosa expedició a Egipte, amb la intenció de tallar la ruta mediterrània dels cap a Orient. Malgrat les victòries a terra, quedà aïllat per la flota anglesa, i el 1799 tornà sense el seu exèrcit a França, just quan els moderats necessitaven un general per a un cop d’Estat que posés fi al Directori, el Govern que havia dirigit els darrers anys i que representava el triomf de la moderació burgesa, però que al final estava desprestigiat.\n4.2. Napoleó: de cònsol a emperador.\nIngres. Napoleó Bonaparte, com Primer Cònsol.\nEl general Napoleó dirigí un cop d’Estat el 9 novembre (18 de Brumari) de 1799 que va posar fi al Directori, i en realitat també a la Revolució. Ell mateix va dir llavors: “La Revolució ha conclòs”.\nComençà llavors el Consolat tripartit, amb el mateix Napoleó, Ducos i Sieyès, una dictadura militar en la que ell comandava i que aviat donà pas al consolat únic.\nEl 1800 la nova Constitució consolidava el poder de Napoleó com Primer Cònsol, cap de govern i de l’exèrcit, que tenia el poder executiu i la iniciativa en l’elaboració de les lleis, designava els consellers d’Estat, prescindint de les assemblees, i amb el recurs del plebiscit per demanar la opinió del poble. Napoleó reorganitzà l’administració, l’economia i el sistema judicial, consolidant un règim autoritari, personalista i repressiu.\nA continuació tornà a la guerra europea. Primer atacà i conquistà el nord d’Itàlia i aconseguí (1801) que hom reconegués la frontera del Rin, i forçà al Regne Unit a signar la pau d’Amiens (1802), molt breu, doncs durà un any.\nReforçat el seu prestigi amb aquests triomfs militars, es consolidà al poder ampliant els seus suports socials cap a la burgesia conservadora amb una repressió antijacobina i el retorn dels exiliats que acceptessin el nou ordre, i cap a l’Església amb un Concordat (1801) que establia la pau religiosa.\nDavid. Coronació de Napoleó (1804).\nPoc després es convertí en cònsol vitalici, amb el dret de triar el seu successor u de designar el senat. I poc temps després de tornar a la guerra amb el Regne Unit, es va proclamar emperador davant el papa Pius VII (1804). Llavors creà una cort imperial amb una nova noblesa, legislà el famós Codi Civil (1804), anomenat Codi Napoleó, i els de Comerç (1807), Instrucció Criminal (1808) i Penal (1810), reformà l’ensenyament (els liceus) i l’administració amb la divisió territorial del país en departaments regits per prefectes, urbanitzà la capital i potencià un art oficial d’estil neoclàssic.\nEn l’economia creà un nou sistema de duanes, protegí l’agricultura i la indústria, creà el Banc de França que emetia bitllets bancaris (paper moneda) i afavorí la burgesia amb la llibertat d’empresa. Però l’economia patia per la autarquia degut al blocatge anglès, la manca de mà d’obra degut a les reclutes de l’exèrcit, i les immenses despeses militars, i vingueren crisis econòmiques (1805, 1811), de manera que l’Estat estava sempre magre de diners i l’exèrcit estava mal abastat i mal pagat, .\n4.3. La conquesta de l’Imperi.\nL’exèrcit, molt fidel a l’emperador victoriós, fou l’arma per refer el mapa d’Europa en denominat sistema napoleònic. Napoleó pretenia voltar França d’un escut defensiu amb un estol d’Estats copiats del model francès, el govern dels quals donà a parents o a persones de la seva confiança. A Alemanya, Holanda, Itàlia, Polònia, Suïssa i altres països sota influència francesa s’imposaren les reformes revolucionàries, amb la supressió de la societat estamental i dels drets senyorials, la llibertat religiosa i la igualtat legal, forjant les bases del liberalisme i el nacionalisme del futur.\nNapoleó accepta la rendició austriaca a Austerlitz (1805).\nLes guerres successives amb les grans potències del Regne Unit, Àustria, Prússia i Rússia, en coalició contra França, malgrat les grans victòries terrestres, com Austerlitz (1805) o Wagram (1809), no acabaven d’aconseguir la pau, doncs en el mar la flota anglesa s’imposava a Trafalgar (1805) i controlava les rutes marítimes, mentre que a Europa continental continuava la resistència popular, per la indignació davant els abusos dels ocupants francesos, que vivien dels impostos i l’apropiació de les riqueses.\n4.4. La caiguda de Napoleó.\nNapoleó intentà vèncer al Regne Unit amb un blocatge continental, i amb una aliança amb els Habsburg, casant-se amb Maria Lluïsa d’Àustria (1810), però quan envaí Espanya el 1808 començà un llarg i indecís conflicte, que se complicà amb la invasió de Rússia el 1812. Aquests conflictes simultanis a la península Ibèrica i Rússia afebliren l’exèrcit i arruïnaren més les finances de l’Estat. Derrotat finalment en la terrible campanya d’hivern de 1812 a Rússia, perdé lo millor de l’exèrcit.\nDesprés l’aliança de quasi tots els països europeus el vencé a Leipzig (1813) i l’arraconà a França, on el 31 de març de 1814 fou obligat a abdicar. França tornava a la dinastia dels Borbons.\nNapoleó va aconseguir en el Tractat de Fontainebleau (1814) ser reconegut amb el títol d’emperador amb sobirania sobre la petita l’illa d’Elba. Però el 1815 tornà per sorpresa a França i recuperà el poder (els Cent Dies), però en la immediata guerra fou vençut a la batalla de Waterloo (1815) i va haver de tornar a abandonar. Partí a l’exili definitiu, a l’illa de Santa Helena, on morí el 1821.\n5. Restauració i revolucions liberals (1815-1848).\n5.1. L’europa de la Restauració.\nEn el Congrés de Viena (1814-1815) les principals potències europees se reuniren per acordar el nou mapa polític d’Europa. França va tornar a les seves fronteres de 1792 i molts de territoris foren annexionats als vencedors, principalment Rússia, Prússia i Àustria.\nEls principis ideològics de la Restauració foren: l’equilibri de poder entre els països, el retorn a l’Antic Règim, la legitimitat de les monarquies absolutes, la negació de la sobirania nacional i el dret d’intervenció per a mantenir la situació, per lo qual Rússia, Prússia, Àustria i la nova França borbònica crearen la Santa Aliança (1815), que podia enviar forces militars als països on l’absolutisme fou amenaçat. Prest varen haver d’afrontar els perills del liberalisme i el nacionalisme.\n5.2. Les revolucions del 1820.\nEn 1820 començà a Espanya un procés revolucionari. Durant el Trienni Liberal (1820-1823) es promulgà de nou la Constitució de Cadis de 1812, que limitava el poder absolut del rei Ferran VII i se promogueren importants reformes liberals, tant a la propietat agrària com a la legislació civil.\nLes repercussions a Europa foren importants. L'impacte de la revolució espanyola arribà aviat a Itàlia, on triomfà una revolució liberal en el regne de les Dues Sicílies, que adoptà com constitució l'espanyola, a Portugal i a altres llocs. Finalment, aquesta onada revolucionària provocà la reacció de la Santa Aliança, que intervingué militarment en tots aquests països cap a 1823 per restablir l'ordre tradicional i l’absolutisme.\nPerò aquesta onada revolucionària liberal s’aplega i confon amb les revoltes nacionalistes a Grècia i les colònies espanyoles i portugueses a Amèrica, que aconseguiren la independència en aquesta època.\n5.3. Les revolucions del 1830.\nLa revolució de 1830 a França fou l’inici de la segona onada.\nLa Restauració dels Borbons el 1814, definitiva en el 1815, va suposar el retorn del rei Luis XVIII, que va promulgar la Carta Constitucional (anomenada "Carta atorgada"), que va establir un règim parlamentari moderat i respectava les conquestes de la Revolució respecte a la igualtat davant la llei i la llibertat de pensament, de premsa i de culte. Però a partir de 1820 i fins a la seva mort el 1824 va ser superat per la reacció conservadora. Li va succeir el seu germà Carles X, qui va pretendre tornar a l'Antic Règim.\nEl juliol de 1830, enmig d'una crisi econòmica, el rei dissolgué la Cambra de diputats i va retirar la llibertat de premsa. Llavors es va produir un moviment popular a París, dirigit pels liberals, en defensa de les llibertats. La revolució, en només tres dies, va aconseguir que Carles X abandonés la corona, que va ser entregada a un parent, el liberal Lluís Felip d'Orleans.\nLes repercussions van ser immediates en diferents llocs d'Europa, amb aixecaments liberals i nacionalistes.\nL'aixecament a Bèlgica dels belgues (catòlics i liberals) contra la monarquia holandesa (calvinista i absolutista) triomfà l'agost de 1830, amb el suport de França i el reconeixement de la Gran Bretanya, i se creà el regne de Bèlgica.\nL'aixecament dels polonesos contra Rússia va ser durament reprimit a causa de la falta d'ajuda exterior.\nEl mateix va passar amb els moviments liberals que van esclatar en alguns Estats italians, finalment sufocats pels austríacs.\nA Espanya i Portugal, la influència de la nova situació va portar poc després a l'establiment de monarquies liberals.\nEls liberals que van dominar en aquests països d'Europa Occidental en el període 1830-1848, en general eren liberals moderats, que comptaven amb el suport de la gran burgesia, que tenir por de les demandes econòmiques de les classes treballadores. Per això, només concediren el dret de vot censatari a les persones que gaudien de certa posició. Des del poder, aquesta burgesia va crear indústries i construir línies fèrries, el que va significar la propagació de la Revolució Industrial.\n5.4. Les revolucions del 1848.\nAquesta onada revolucionària va ser molt més intensa i extensa que la de 1830, per dues raons:\n- La radicalització de les idees liberals. Davant l'alta burgesia liberal moderada, la petita burgesia i la gent humil de les ciutats desitjaven participar en la vida política i aconseguir millors condicions de treball. És la democràcia (un moviment radical en l'època), que defensa el dret al vot de tots els ciutadans.\n- La crisi econòmica. A partir de 1845, uns anys de males collites a Europa van provocar fam, carestia d'aliments i tancament de tallers. Els més perjudicats van ser els obrers i la gent pobre de les ciutats. El descontentament general va ser aprofitat pels liberals demòcrates per impulsar moviments revolucionaris en diferents llocs d'Europa.\nLa revolució de 1848 a França fou l’inici. Com el 1830, la revolució començà a París. El febrer de 1848, la revolta de la ciutat va obligar al rei Lluís Felip a abandonar el tron. Es va proclamar llavors la II República, amb un govern de liberals i demòcrates, en què havia fins i tot alguns socialistes. Una de les primeres decisions del nou govern va ser la proclamació del sufragi universal, la llibertat de premsa i de reunió, i l'abolició de l'esclavitud a les colònies.\nVa ser votada una Constitució, que en l’aspecte polític es basava en dos poders: una Assemblea legislativa i un President de la República, que havia de ser elegit cada quatre anys. Per oposar-se als socialistes el partit conservador, que desitjava la restauració de la monarquia, va triar un camí intermedi: escollir com candidat al príncep Lluís Napoleó Bonaparte, nebot de Napoleó, qui va resultar elegit president.\nLes repercussions a Europa foren inmediates. A conseqüència del triomf de la revolució a França, al març de 1848 va esclatar una revolta a Viena, el que va provocar un ampli moviment revolucionari i nacionalista a tot el Imperi d'Àustria: mentre els austríacs exigien llibertats, els txecs, italians i hongaresos reclamaven també la independència. Es produïa una juxtaposició de liberalisme i nacionalisme. En els mesos següents van esclatar revoltes similars a Prússia i altres estats alemanys, i a Milà i Venècia es va produir un aixecament contra el domini austríac, amb el suport del rei del Piemont, que va concedir una Constitució al seu regne.\nPerò aquest moviment revolucionari europeu va acabar en un gran fracàs, ja que la noblesa, els militars i l'alta burgesia van ajudar als reis absoluts per evitar que els liberals més exaltats prenguessin el poder. L'emperador d'Àustria, amb el suport rus, aconseguí dominar la situació a tot arreu. A França, finalment, els burgesos rics van ajudar al president Lluís Napoleó a donar un cop d'Estat (1852) per prendre el poder, i es va proclamar emperador després d'un referèndum, establint un govern autoritari i conservador, que finalment va caure el 1870, després de la derrota en la guerra contra Prússia, començant el 1871 la III República francesa.\n6. Els moviments nacionalistes.\nLes guerres napoleòniques van exaltar el nacionalisme en molts de pobles europeus, i la Restauració va ser un greuge al tornar a la situació anterior i va reforçar aquest sentiment, combinat amb el liberalisme.\n5.1.Els primers moviments nacionalistes.\nA tota Europa els pobles dominats iniciaren moviments polítics independentistes i al poc temps alguns començaren revoltes per alliberar-se, sobre tot contra els imperis multiètnics turc, austríac i rus. El dos primers grans exemples foren Grècia, Bélgica i les colònies espanyoles i portugueses a Amèrica.\nGrècia, un país de llengua pròpia i religió cristiana ortodoxa, estava dominada per l’Imperi Turc, de religió musulmana i un fort absolutisme, des de el final de l’Edat Mitjana. Els grecs pagaven impostos elevats i estaven exclosos dels principals càrrecs administratius, el que reunia les reivindicacions liberals i nacionalistes.\nEl 1821 esclatà la rebel·lió i el 1822 proclamaren la independència. La repressió turca fou terrible, amb milers d’assassinats, el que despertà la solidaritat dels liberals, nacionalistes i cristians europeus, i àdhuc de les potències absolutistes. L’ajuda europea va arribar de mans de França, Regne Unit i Rússia, que varen derrotar als turcs el 1827 i l’obligaren a acceptar la independència grega el 1829.\nBèlgica, de majoria catòlica i llengües flamenca i francesa (valona) havia estat integrada el 1815 en el Regne del Països Baxos, dominat per una Holanda, de llengua holandesa i religió majoritàriament protestant, regit per una monarquia absolutista. Les protestes liberals i nacionalistes, amb el suport de França i Gran Bretanya, dugueren en 1830 a la independència amb una monarquia liberal.\nFinalment, des de 1810 a 1825 esclataren en les colònies espanyoles i portugueses a Amèrica rebel·lions que dugueren finalment a la indepèndencia.\n6.2. La unitat italiana.\nLa península italiana en la primera meitat del segle XIX estava dividida en set Estats: al nord el regne de Piemont amb Sardenya (sota la dinastia del Saboia) i el de Llombardia-Veneto (sota domini austríac), al sud el de les Dues Sicílies, i al centre els Estats Pontificis, amb Toscana, Parma i Módena sota protectorat austríac.\nEn tota Itàlia havia grups liberals i nacionalistes (els carbonaris) que propugnaven l’expulsió dels austríacs, la unió d'Itàlia i l'establiment d'un règim liberal. Van ser reprimits per Àustria en els anys 1820. Nàpols, que el 1820 s'havia revoltat i aconseguit una Constitució segons el model de l'espanyola de 1812, va ser retornada a l'absolutisme dels Borbons. La revolució de 1830 a Romanya, Úmbria, Módena i Parma també va fracassar. Mazzini va fundar llavors la societat "Jove Itàlia" (1831), d’ideari liberal, nacionalista i republicà, que va reunir els carbonaris i a la qual es va unir Garibaldi. Va ser la via oposada a la monàrquica propugnada per Cavour, que va triomfar al final.\nLa revolució de 1848 va sacsejar Itàlia, a la recerca de la democràcia i la unificació. El regne de Piemont es va liberalitzar i va dirigir la lluita contra els austríacs, però va ser derrotat. El absolutame es restablí excepte al Piemont, que va mantenir la Constitució amb Víctor Manuel II.\nMapa de la unificació d'Itàlia.\nEl procés de formació del regne d'Itàlia fou dirigit pel Piamont, amb un doble caire: alliberador contra Àustria, i unificador sota la direcció de Víctor Manuel II i del seu primer ministre, Cavour. En la unificació destaquen cinc dates:\n- 1859. El Piemont declara la guerra a Àustria, comptant amb l'ajuda francesa, doncs a Napoleó li interessava aparèixer en la política europea com a defensor dels nacionalismes. Després de les victòries de Magenta i Solferino es va aconseguir l'alliberament de Llombardia, encara que Savoia i Niça (de població francesa) van ser entregades a França per l'ajuda prestada.\n- 1860. El triomf contra Àustria va promoure un moviment nacionalista i patriòtic per gran part d’Itàlia. Es van realitzar plebiscits a Parma, Mòdena i Toscana, a més de les Marques pontifícies (Romanya, Úmbria), que va ser favorables a la unificació. Poc després, Garibaldi, amb un exèrcit de voluntaris, va desembarcar a Siscília i després a Nàpols, i va aconseguir la caiguda del rei absolutista borbò.\n- 1861. Es va reunir un Parlament a Torí i va proclamar el regne d'Itàlia, amb Víctor Manuel II com rei. Quedaven fora del nou regne Venècia, en poder d'Àustria, i Roma, on el Papa mantenia el seu poder amb ajuda de tropes franceses, ja que davant la pressió dels catòlics francesos, Napoleó III es va veure obligat a frenar el avanç italià cap a Roma.\n- 1866. Itàlia va intervenir al costat de Prússia en una guerra contra Àustria. Tot i les derrotes italianes, la mediació de Napoleó III va fer que Àustria cedís Venècia a Itàlia.\n- 1870. Les tropes italianes van entrar a Roma, abandonada pels francesos, després de la caiguda de Napoleó III. La unificació s'havia completat i Roma va passar a ser capital del regne. El conflicte amb el Papat no va quedar resolt fins als acords del Laterà de 1929, que van reconèixer la independència del Vaticà i la unitat d'Itàlia.\nS'havia aconseguit la unitat política, sota una monarquia constitucional, amb un règim de llibertats polítiques i econòmiques, i Itàlia va esdevenir una potència europea, amb un gran desenvolupament demogràfic, però es van mantenir grans diferències entre el Nord industrial més ric i el Sud agrícola més pobre.\n6.3. La unificació d’Alemanya.\nEl despertar del nacionalisme alemany.\nLa invasió napoleònica despertà el nacionalisme alemany i el pangermanisme, particularment a Prússia. Fichte, amb els seus Discursos a la nació alemanya (1807-1808) va exaltar l'esperit naacional. El triomf final el 1814 augurava una nova etapa històrica.\nAlemanya va romandre dividida després del Congrés de Viena (1815). Es va crear la Confederació Germànica, amb més de 30 Estats, en la qual persistia la tradicional rivalitat entre Àustria i Prússia i les seves dues dinasties, els Habsburg i els Hohenzollern. Aquests dos païsoss eren molt diferents. Prússia adquiria la Renània, el que la transformava en una potència industrial. Àustria era un complex conglomerat de nacionalitats. La unitat entre ambdues era impossible.\nEls primers intents d'unitat.\nEl sentiment nacionalista de l'època napoleònica va inspirar les societats secretes dels anys 1820 i els moviments revolucionaris de 1830 i 1848, però els resultats van ser escassos, i van acabar en una dura repressió.\nEn 1818-1834 es desenvolupà una Unió duanera (Zollverein) al voltant de Prússia, ampliada des de 1834 a gairebé tots els Estats del sud, el que facilità el comerç i la producció i va assentar les bases de la unió política a llarg termini.\nEl 1848 el Parlament de Frankfurt plantejà la unitat, oferint al rei de Prússia la corona imperial, però la pressió d'Àustria ho va impedir. Encara que la revolució de 1848 va fracassar, va deixar molt viu el sentiment nacionalista i el convenciment de la burgesia de que el progrés, que significaria l'ampliació dels mercats, passava per aconseguir les llibertats polítiques i la unitat territorial.\nPerò el seu fracàs va suposar que la unitat no la van fer liberals sinó els conservadors prussians, el que va marcar el caràcter del nou Estat alemany, massa militarista. No era tampoc possible integrar Àustria mentre aquesta tingués un imperi multiètnic. La alternativa va ser una Petita Alemanya, frustrada i expansiva, fundada sobre l'ideal de la "grandesa de la nació" i no sobre la "sobirania del poble". Tot això, molt després, va derivar en la implicació directa d’Alemanya en les dues guerres mundials. I explica la por de les potències guanyadores a una Alemanya unificada el 1945, fins a la reunificació el 1989.\nLes guerres d'unificació.\nMapa de les tres guerres d’unificació de Alemanya.\nBismarck, primer ministre (1862-1890) del rei Guillem I de Prússia (1861-1888), va reforçar l'Estat i l'exèrcit (organitzat per Moltke) i plantejar tres successives guerres per aconseguir la unificació:\n1) Contra Dinamarca (1864-1865), en la qual Prússia i Àustria van ocupar els ducats de Schleswig i Holstein.\n2) Contra Àustria (1866), per les divergències entre els dos països pel repartiment anterior, que permeteren a Bismarck provocar l'esclat de la guerra, molt breu, acabat en la victòria del ben organitzat exèrcit prusià a Sadowa. El resultat va ser l'exclusió d'Àustria de la futura Alemanya. Prússia es va annexionar tots els territoris que separaven Prússia de Renània, i va crear la Confederació d'Alemanya del Nord, que comprenia tots els Estats alemanys, almenys quatre al Sud, que es negaven a unir-se a la Confederació. Alhora, Itàlia, aliada de Prússia, va aconseguir Venècia.\n3) Contra França (1870), Bismarck va plantejar una guerra patriótica de tots els alemanys contra un enemic comú per aconseguir per fi la unitat política. L'enemic seria la França de Napoleó III, rival política i econòmica, que també necessitava un triomf exterior per consolidar el seu prestigi a França. El discutit nomenament del rei d'Espanya va permetre crear una situació bèl·lica i una declaració de guerra. Va ser una guerra molt curta, perquè l'exèrcit alemany estava millor armat i organitzat, amb més ferrocarrils per al seu ràpid transport. La invasió va permetre aniquilar a l'exèrcit francès a Sedan i prendre presoner a Napoleó III. Es va proclamar la República a França, mentre les tropes alemanyes arribaven a les portes de París, que va acabar rendint-se. Prússia es va annexionar Alsàcia i part de Lorena, creant un greuge que afavoriria la I Guerra Mundial. La victòria va fer que els Estats del Sud decidissin la seva unió: el gener de 1871 Guillem I de Prússia va ser proclamat emperador d'Alemanya a la Sala de Miralls de Versalles.\nL'Alemanya de Bismarck.\nBismarck va ser el canceller d'Alemanya i va dirigir amb mà mestra el seu desenvolupament polític, econòmic (sobretot industrial) i militar, al costat d'un sistema d'aliances exteriors que van assegurar la seva hegemonia europea i l'aïllament de França. El creixement demogràfic i econòmic d'Alemanya va ser extraordinari: a finals del segle XIX tenia 60 milions d'habitants i era la segona potència econòmica europea, la gran rival de Gran Bretanya en els mercats internacionals, i amb un naixent imperi colonial. La burgesia li donava suport en el seu nacionalisme. A l'interior Bismarck va afrontar dos enemics: el catolicisme (primer aplicà la repressió de la Kulturkampf i posteriorment la transigència) i el socialisme (amb una avançada legislació social). Moderat, no aspirava a ampliar Alemanya, però quan va dimitir el 1890 per desavinences amb Guillem II els seus successors van fomentar un perillós pangermanisme, un dels factors que dugueren a la Primera Guerra Mundial.\nBoix Pons, Antonio. UD 37. El debate historiográfico sobre la Revolución Francesa. Blog Heródoto.\nBoix Pons, Antonio. UD 41. Nacionalismo y liberalismo en la Europa del siglo XIX. Blog Heródoto.\n[Wikipedia i Vikipèdia]\nEtiquetas: CAT CS 4 UD 02. Revolucions liberals i moviments nacionalistes (1789-1871).


A la cultura de la Transició almenys hi havia cultura\nEleccions generals l'any 1977 EFE\nBarcelonaEls qui defensen més actualment que la Transició va ser una enganyifa són els mateixos que aleshores van enganyar a tothom, els mateixos que van fer el pas d'una silenciosa connivència amb la dictadura a l'usdefruit de la democràcia. I els seus hereus també, no en qualitat de descendents físics, sinó com a hereus econòmics, i hereus abans de res dels privilegis de tota situació de poder. Perquè la gent que va participar en la transició política amb el seu compromís, la seva clandestinitat prèvia, patint el risc de les pallisses al carrer per part dels ultres, de perdre el lloc de treball o de veure's discriminat pel seu intent de crear els primers comitès d'empresa..., tota aquesta sorra menuda –que és la que va fer avançar en aquells anys–, tot aquest grup d'homes i de dones, avis i àvies amb la guerra enganxada a cada paraula i joves feliços de sentir-se idealistes, tot aquest personal s'ho creia i no enganyava a ningú.\nI és a ells als qui devem tot allò que els temps posteriors han tingut de societat millor i més democràtica, com per exemple disposar d'una sanitat, una escola o una biblioteca públiques a prop de casa. És a dir, tot el que ja fa temps que s'han carregat molts dels que ara es queixen del tongo de la Transició (període que maleeixen igual que una estranya xacra arribada d'antuvi i sota la que es recreen mostrant-se com a les seves innocents i indignades víctimes). És així mateix tot el que com a societat hem perdut per panxacontents, inoperants i manca de compareixença.\nHe tornat a sentir tot això llegint un antic llibre de memòries del periodista Javier Alfaya, titulat Crónica de los años perdidos (Temas de Hoy, 2003). Avui en diem periodisme cultural, però al seu moment era cultura que es manifestava a través del periodisme. La cultura no era un camp sinó un estat de l'ànima (per dir-ho en romàntic), millor encara, era una de les parts principals de la qual està feta cada persona. La cultura formava part de l'ésser humà com l'aigua compon el 65% del nostre cos. Quan va sortir aquest llibre, es tractava del testimoni d'una persona de 64 anys que deia la seva experiència del tardofranquisme. Llegit avui, és una explicació del que som ara. Els llibres es transformen en diamants ensorrats sota la història.


Consell per la República | Agustí Colomines i Companys | Articles | El Punt Avui\nConsell per la República Consell per la República Consell per la República Consell per la República + Consell per la República E-mail\nConsell per la República Consell per la República Consell per la República Consell per la República Consell per la República E-mail\n“L’amnistia, que és una paraula grega que significa oblit, només s’aconseguirà amb una victòria clara dels sobiranistes\nReunit a Brussel·les l’1 d’octubre –de vegades les commemoracions s’han de fer treballant–, el Consell per la República (CpR), òrgan que aglutina representats de JxCat, ERC, Demòcrates, Poble Lliure, Som Alternativa, la Crida, Acció per la República i l’ANC, va acordar convocar les forces sobiranistes –i això vol dir més que no pas únicament les independentistes– a una assemblea de càrrecs electes amb l’objectiu “d’aprovar l’estratègia” política que caldrà seguir després de la sentència de l’1-O. Em sembla una idea estupenda. Des de Brussel·les, el CpR s’ha de convertir en la veu lliure dels partidaris del dret a l’autodeterminació. Com més sigui l’Autoritat Nacional Catalana que coordina el sobiranisme, més eficient serà el CpR. El conflicte amb l’Estat no serà curt i el sobiranisme necessita reforçar-se i necessita unitat. Des de Brussel·les es poden fer moltes coses, si bé ha quedat demostrat que Bèlgica no és un territori neutral. Per començar, buscar-hi aliats per a la causa democràtica catalana i contra la repressió. La crisi de la democràcia arreu ha posat en estat d’alerta molts grups.\nEn la presentació de la proposta, el president Carles Puigdemont va afirmar que la “nova fase” del procés independentista s’obrirà després de la sentència i que “si la sentència fos justa, absolutòria”, l’assemblea no es convocaria. Entenc el que va voler dir el president, si bé crec que no cal esperar a constatar el desengany. Qui hagi seguit les sessions del procés ja sap com acabarà aquest judici. La condemna serà dura i exemplificant, com dures i inventades són les acusacions contra els membres dels CDR que van ser detinguts en l’operació Judes, que amb el nom ja paga. Es pot fer cas a l’antic entorn convergent, que ara s’ha convertit en altaveu del junquerisme, i plegar veles fins que torni el bon temps, o bé continuar lluitant com han fet totes les causes nacionals del món. I fer-ho a la manera de Gandhi, és clar, que vol dir sense violència, però desobeint, si cal, malgrat saber quines repercussions pot tenir per a cadascú fer-ho. La crida del CpR pretén donar més protagonisme al món municipal com a motor de la lluita cap a la República catalana. No podia ser d’una altra manera, perquè els pobles i ciutats són els grans espais de sociabilitat. S’ataca els CDR precisament per això, perquè són una part de la base independentista. Vincular-los amb la violència és el recurs fàcil per intentar criminalitzar tot el moviment independentista. S’ha passat d’acusar Torra de supremacista a elevar-lo a cap d’un “comando” terrorista. Només els ximplets –i els còmplices de la repressió– es poden creure una història com aquesta.\nLa “nova fase” que reclama el CpR ha de superar l’obsessió, i espero que se m’entengui bé, per aconseguir la llibertat dels presos. L’amnistia, que és una paraula grega que significa oblit, només s’aconseguirà amb una victòria clara dels sobiranistes. L’unionisme no oblida. Si el sobiranisme aconsegueix fer seure en una taula l’Estat, llavors tot serà possible, inclús el perdó. Entretant, els presos seran condemnats i l’única forma de reivindicar-los serà continuar lluitant. Si l’independentisme afluixa, la derrota és segura i el compliment íntegre de les condemnes, també. Però com que a mi em passa el mateix que a en Lluís Llach, que tampoc no sé veure envellir els presos a la presó, per alliberar-los primer cal reorganitzar l’espai independentista i constituir un partit fort que superi els grups de l’autonomisme. Cal apartar els polítics tòxics de l’escena política. I la primera oportunitat per fer-ho serà el 10-N. Les eleccions, encara que siguin al Congrés de l’Estat que colla l’independentisme, són ara una oportunitat per canalitzar la “indignació” per la repressió i per reclamar la democràcia. De la mateixa manera que el CpR és el motor de la lluita per la llibertat nacional, cada convocatòria electoral ha de ser un referèndum a favor de l’independentisme. Si Joan Fuster observava, amb raó, que tota política que no fem nosaltres serà feta contra nosaltres, ara també és cert que tota victòria que no sigui nostra serà interpretada com una derrota. I això és el que esperen els unionistes.\nSi el CpR convoca els càrrecs electes per determinar què fer, estaria bé que la gent que s’ha apuntat al Consell mitjançant el pagament d’una quota també sigui tinguda en compte. Seria absurd que els representants municipals que acudeixin a la convocatòria presidencial no es coordinessin amb els ciutadans que ja fa temps que han apostat per la via Puigdemont. Els mecanismes de participació municipal ja existeixen. Només cal activar-los.\nEl Punt Avui. Girona 04-10-2019, Pàgina 5\nEl Punt Avui. Nacional 04-10-2019, Pàgina 5


(S'ha redirigit des de: Embriofití)\nEls embriòfits (clade Embryophyta o Metaphyta) és el grup de plantes més conegut. Principalment viuen en hàbitats terrestres, contrastant amb les algues verdes que són principalment aquàtiques. Els embriofitins són organismes eucariotes pluricel·lulars amb òrgans reproductius especialitzats, amb poques excepcions fan la fotosíntesi i utilitzen el diòxid de carboni.\n1.2 Plantes vasculars/Tracheophyta\nEls embriofitins han evolucionat a partir de les algues verdes (Chlorophyta) durant l'era del Paleozoic. Les Charales són un exemple d'aquest pas evolutiu. Aquestes plantes, semblants a les algues, tenen una alternança de generacions entre organismes haploides i diploides (que respectivament donen lloc als gametòfits i esporòfits).\nTanmateix en els primers embriofitins els esporòfits eren molt diferents en estructura i funció, romanen petits i dependents de la planta progenitora en tota la seva breu vida. Inclouen aquests tres grups supervivents:\nEls primers quatre grups són les gimnospermes on l'esporòfit embriònic no està tancat fins després de la pol·linització. en contrast en les plantes amb flors o angiospermes el pol·len ha de fer créixer un tub pol·línic per penetrar a la llavor. Les angiospermes van evolucionar a partir de les gimnospermes durant el període Juràssic i es van estendre durant el Cretaci.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Embriòfits&oldid=25573801»


Encaix, Polièster Íntima de la dona - Comprar Encaix, Polièster Íntima de la dona Online Enviament gratuït\n/ Teixit: Encaix, Polièster Elimina\nEstampat de flors (13)\nEscot Strapless (9)\nSola Breasted (20)\nGanxo i ull (6)\nNou empenta/Post (1)\nEncaix, Polièster Íntima de la dona\nHem trobat 48 Encaix, Polièster Íntima de la dona: 1 - 48\nEncaix, Polièster Íntima de la dona Online\nEnviament gratuït Encaix, Polièster Íntima de la dona\nComprar Encaix, Polièster Íntima de la dona Online\n48867 Vermell llavi impressió cotilla nòvia coll centre arc llaçada esquena collar Trim\nLlavis vermells sexy prin Retallar delicats puntes Detall de l'arc valent ESPECIFICACIONS Tipus Cotilles Color Negre/vermell Material Polièster Cabre .. $19.39\n48466 Cotilla de rellotge de sorra Strapless negre Color de Contrast collar tancament ganxo davant Trim\nCollar de color de contrast retallar Atractiu disseny strapless Ganxo frontal i posterior llaçada ESPECIFICACIONS Tipus Cotilles Color Negre Material Polièster .. $18.69\n29406 Arc de llenceria femenina Sexy encaix blanc adornat cabestre coll Teddy roba interior\nAquest peluix de encaix sexy color blanc és una opció ideal per aquells moments especials. Lluir el seu toc femení en aquesta roba interior atractiva amb adorns arc dolç; ESPECIFICACIONS Nom del producte Llenceria sexy encaix blanc femenina Model de .. $11.55\n48906 Encaix de les dones i les calces de malla Pull-On poca alçada T-Back Tong breus\nT-esquena Construcció d'encaix i malla elàstic Calces de poca alçada tong pull-on ESPECIFICACIONS Tipus Calces de tanga d'encaix Model de C856 Opcions de color Vermell, negre Estil Tanga Material Enc.. $7.59\n56051 Femení cotilla i tanga posat Rosa arc encaix retallar sòlid de Color negre\nRoses arcs èmfasi Retallada d'encaix Inclou una cotilla i tanga ESPECIFICACIONS Tipus Cotilla i tanga Model de 2158 Color Negre Material Encaix .. $17.99\n51116 Nòvia coll push-up cotilla Strapless ganxo i ull frontal llaçada tornar\nGanxo i ull Anvers i revers llaçada Push-up Estil Strapless Escot ESPECIFICACIONS Tipus Cotilla Strapless Model de C782 Opcions de color Negre, vermell, groc, blau Cabre Ajust flac Material Polièster .. $19.69\n48346 Negre Strapless cotilla volant Trim centre arc Accent tancament ganxo i ull\nRetallar exquisit volant i detall de llaç Tancament ganxo i ull Color sòlid ESPECIFICACIONS Tipus Cotilles Model de 2035 Color Negre Material Polièster Cabre Cabre esvelt Tancament Ganxo .. $21.69\n33806 Setí porpra cotilla lluentons i tanga posat sola Breasted frontal encaix retallat\nTela prima semipresencial assegura sorprenent tram i robustesa; Llaçada cap enrere i atractiu únic tancament davanter pit traspua forma sorprenent i fàcil garantir encès/apagat; Sensual i acollidors calces tanga encaixen el seu cos perfectament; Encaix retallat i lluentons fro.. $27.69\n56072 Encaix negre dona adobat vestit tall frontal mànigues llargues vaixell escot\nFlac en forma, longitud mini, aspecte atractiu Detalls de pegats retallada i puntes Mànigues llargues, escot barca Una talla per a tots ESPECIFICACIONS Tipus Vestit Model de 3182 Color .. $12.99\n48921 Dot suís malla cotilla volant embellidors ganxo i ull frontal encaix llaçada tornar\nGanxo i ull frontal, llaçada esquena Atractiu disseny strapless Malla de punt suïssos elegants encaix Retallar graciosa volant ESPECIFICACIONS Tipus Cotilles Color Vermell Material .. $15.99\n48910 Reveladora encaix tanga femení amb arc posterior encaix vores baix augment calces\nVores d'encaix tota la cintura Èmfasi d'arc de cinta torna gran En forma de T amb l'esquena Fistonat coberta d'encaix ESPECIFICACIONS Tipus Tanga d'encaix Model de C866 Opcions de color .. $5.49\n48571 Jacquard Underbust cotilla ganxo i ull tancament Strapless disseny Color sòlid\nDisseny atractiu strapless underbust Patró jacquard exquisit 2 opcions de color: negre, blanc ESPECIFICACIONS Tipus Cotilles Opcions de color Negre, blanc Material Polièster Cabre Cabre esvelt Tancament.. $18.09\n48197 Botó Strapless tancament cotilla tatxes llaçada frontal esquena Hem apuntat\nAtractiu disseny strapless Tatxes frontal amb tancament de botó L'hem apuntat elegant i llaçada esquena ESPECIFICACIONS Tipus Cotilles Model de 1375 Color Blau clar Material Polièster Cabre Cabre esvelt .. $19.39\n48157 Escot profund blanc cotilla Jacquard llaçada cap enrere i frontal elàstica de cremallera lateral\nAtractiu escot profund Llaçada darrere i davant Cremalleres en ambdós costats Acabar de Jacquard ESPECIFICACIONS Tipus Cotilles Model de 1339 Color Blanc Material Polièster Cabre Cabre esvelt Ta.. $19.99\n33966 Negre Underbust florals Strapless cotilla i tanga conjunt sostenidor push-up llaçada\n33956 Underbust de setí blau cotilla i tanga posat sol pit davant llaçada tornar\n33936 Encaix negre Underbust embellidors cotilla i tanga retardi push-up Bra llaçada\nTela prima semipresencial assegura sorprenent tram i robustesa; Llaçada cap enrere i atractiu únic tancament davanter pit traspua forma sorprenent i fàcil garantir encès/apagat; Sensual i acollidors calces tanga encaixen el seu cos perfectament; Encaix de retallar i floral d'e.. $26.88\n33926 Seductor encaix negre Underbust cotilla i tanga posat sola Breasted tancament\nTela prima semipresencial assegura sorprenent tram i robustesa; Llaçada cap enrere i atractiu únic tancament davanter pit traspua forma sorprenent i fàcil garantir encès/apagat; Sensual i acollidors calces tanga encaixen el seu cos perfectament; Accents d'encaix superposició; .. $26.88\n33866 Blanc i negre cotilla i tanga posat corbata-Back cintes Breasted sol Front\nTela prima semipresencial assegura sorprenent tram i robustesa; Llaçada cap enrere i atractiu únic tancament davanter pit traspua forma sorprenent i fàcil garantir encès/apagat; Sensual i acollidors calces tanga encaixen el seu cos perfectament; Color blanc i negre bloquejant .. $27.48\n33856 Cotilla volants Rosa i tanga retardi lunars patró push-up Bra llaçada\n33756 Negre Bead cotilla i tanga conjunt push-up Bra llaçada esquena collar detall\nTela prima semipresencial assegura sorprenent tram i robustesa; Llaçada cap enrere i atractiu únic tancament davanter pit traspua forma sorprenent i fàcil garantir encès/apagat; Sensual i acollidors calces tanga encaixen el seu cos perfectament; Collar embellidors i grans deta.. $28.49\n33636 Cotilla adorn de punta blanca i tanga posat laterals ganxo i ull tancament push-up Bra\nTela prima semipresencial assegura sorprenent tram i robustesa; Llaçada cap enrere i atractiu doble ganxo i ull tancament traspua forma sorprenent i fàcil garantir encès/apagat; Sensual i acollidors calces tanga encaixen el seu cos perfectament; Encaix embellidors i cinta arc .. $26.68\n33596 Blanc Furbelow florals cotilla i tanga conjunt tancament Breasted sola llaçada\nTela prima semipresencial assegura sorprenent tram i robustesa; Llaçada cap enrere i atractiu únic tancament davanter pit traspua forma sorprenent i fàcil garantir encès/apagat; Sensual i acollidors calces tanga encaixen el seu cos perfectament; Cinta accents de proa i furbelo.. $26.35\n33556 Single-espatlla Floral cotilla i tanga posat push-up Bra tancament ganxo i ull\nTela prima semipresencial assegura sorprenent tram i robustesa; Llaçada cap enrere i tancament davanter atractiu doble ganxo i ull traspua forma sorprenent i fàcil garantir encès/apagat; Sensual i acollidors calces tanga encaixen el seu cos perfectament; La cotilla blanc carac.. $28.79\n33536 Franges negres verticals cotilla i tanga retardi cremallera frontal llaçada\nTela prima semipresencial assegura sorprenent tram i robustesa; Llaçada cap enrere i tancament d'atractiu disseny amb cremalllera traspua forma sorprenent i fàcil garantir encès/apagat; Sensual i acollidors calces tanga encaixen el seu cos perfectament; ESPECIFICAC.. $27.99\n29401 Sexy encaix/Spandex llarga llenceria íntima vestit de la dona tanga a joc\nAquesta llarga llenceria sexy amb tanga és una elecció perfecta per assaonar les relacions. Lluir-se en aquest conjunt de roba interior atractiva i única; Disponible en blanc, negre i vermell amb tres opcions de mida. ESPECIFICACIONS Nom del producte Llenc.. $17.05\nVermell llavi impressió cotilla nòvia coll centre arc llaçada esquena collar Trim\nCotilla de rellotge de sorra Strapless negre Color de Contrast collar tancament ganxo davant Trim\nArc de llenceria femenina Sexy encaix blanc adornat cabestre coll Teddy roba interior\nEncaix de les dones i les calces de malla Pull-On poca alçada T-Back Tong breus\nFemení cotilla i tanga posat Rosa arc encaix retallar sòlid de Color negre\nNòvia coll push-up cotilla Strapless ganxo i ull frontal llaçada tornar\nNegre Strapless cotilla volant Trim centre arc Accent tancament ganxo i ull\nSetí porpra cotilla lluentons i tanga posat sola Breasted frontal encaix retallat\nEncaix negre dona adobat vestit tall frontal mànigues llargues vaixell escot\nDot suís malla cotilla volant embellidors ganxo i ull frontal encaix llaçada tornar\nReveladora encaix tanga femení amb arc posterior encaix vores baix augment calces\nJacquard Underbust cotilla ganxo i ull tancament Strapless disseny Color sòlid\nBotó Strapless tancament cotilla tatxes llaçada frontal esquena Hem apuntat\nEscot profund blanc cotilla Jacquard llaçada cap enrere i frontal elàstica de cremallera lateral\nNegre Underbust florals Strapless cotilla i tanga conjunt sostenidor push-up llaçada\nUnderbust de setí blau cotilla i tanga posat sol pit davant llaçada tornar\nEncaix negre Underbust embellidors cotilla i tanga retardi push-up Bra llaçada\nSeductor encaix negre Underbust cotilla i tanga posat sola Breasted tancament\nBlanc i negre cotilla i tanga posat corbata-Back cintes Breasted sol Front\nCotilla volants Rosa i tanga retardi lunars patró push-up Bra llaçada\nNegre Bead cotilla i tanga conjunt push-up Bra llaçada esquena collar detall\nCotilla adorn de punta blanca i tanga posat laterals ganxo i ull tancament push-up Bra\nBlanc Furbelow florals cotilla i tanga conjunt tancament Breasted sola llaçada\nSingle-espatlla Floral cotilla i tanga posat push-up Bra tancament ganxo i ull\nFranges negres verticals cotilla i tanga retardi cremallera frontal llaçada\nSexy encaix/Spandex llarga llenceria íntima vestit de la dona tanga a joc


la serp blanca: Suggeriments per al web de literatura universal de la serp blanca\nSuggeriments per al web de literatura universal de la serp blanca\nEl setembre del 2011 vaig obrir el web de literatura universal de la serp blanca. Com vaig advertir en aquell moment (Avui s’ha obert el web de literatura universal de la serp blanca), el web no es podia considerar tancat ni complet i la meua intenció era anar ampliant-lo amb el temps. Òbviament, els capítols més elaborats i que disposaven de més materials eren els que estaven centrats en les obres de lectura obligatòria. En la resta de temes, n’hi havia alguns que tenien molta informació; d'altres, en canvi, ben poca i presentaven un aspecte, el presenten encara, bastant esquifit.\nDe tant en tant, amb una certa parsimònia potser, hi penge algun text o algun enllaç. De cara a les pròximes vacances d’estiu voldria posar-m’hi més a fons, i més sistemàticament, sobretot en l’apartat de selecció de textos dels diferents autors i moviments literaris que s’inclouen en la programació del curs. La majoria dels textos ja els tinc triats. Falta escanejar-los, penjar-los i donar-los una presentació formal mínimament decent. Tot plegat resulta una mica laboriós, però crec que val la pena i em fa il·lusió de tirar-ho endavant.\nJo aniré fent, per tant, però m’agradaria molt que em plantejàsseu suggeriments i crítiques, tant els professors com els alumnes. Què trobeu a faltar en aquest web? Què us agradaria trobar-hi? Quina mena de materials us farien més falta? Qualsevol proposta serà benvinguda i, en la mesura del temps que tinc disponible, intentaré portar-la a la pràctica.


NOU-SET JUGUEM AMB ELS NOMBRES 9. ROMERO VENTÓS, COIA; MATÍAS SANTACOLOMA, ELENA. 9788478875047 Llibreria Carrer Major\nROMERO VENTÓS, COIA\t/ MATÍAS SANTACOLOMA, ELENA\nVista previa: NOU-SET JUGUEM AMB ELS NOMBRES 9


30.000 euros en préstecs sense interessos per reparar pisos buits al barri vell - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\n30.000 euros en préstecs sense interessos per reparar pisos buits al barri vell\nHi haurà una convocatòria de concurrència pública per ordre de presentació de sol·licituds.\nfrancesc galindo manresa 21.05.2018 | 07:58\nEl govern de l'Ajuntament de Manresa va portar a votació en el ple municipal les bases reguladores per a l'atorgament de microcrèdits a petits propietaris, per a l'arranjament d'habitatges buits al Centre Històric, per un valor de 30.000 euros.\nLes obres susceptibles de ser finançades són la dotació dels elements mínims de cuina (aigüera, cocció, extracció de fums); de la cambra higiènica (rentamans, inodor, plat de dutxa, ventilació); l'accessibilitat interior; instal·lació elèctrica mínima, instal·lació d'aigua calenta; instal·lació de rentadora; instal·lació de portes; mesures d'eficiència energètica; treballs per evitar problemes de salubritat, entre d'altres actuacions prioritàries per assegurar les condicions mínimes d'habitabilitat.


> Joguines>Per tipus de joc>Aigua>El peix Polly d’Hevea\nEl peix Polly és una joguina per al bany perfecte per a bebès i nens petits. És de cautxú natural, sense tòxics i sense forats. Lliure de floridura!\nVols rebre la comanda el dilluns 25 novembre? Compra-ho abans de 19 hores i 20 minuts i MRW t'ho portarà a casa.\nEl peix Polly d’Hevea és suau, mal·leable i durader.\n7 cm d'alt


TASTEM EL QUEFIR\nAvui hem canviat la llet als nòduls de quefir i hem pogut observar que ha crescut!!!! Després hem pogut tastar la llet llet obtinguda, el seu sabor és semblant al del iogurt o el formatge!!!!! A veure què ens trobem dilluns!!!!\nLa Saray ha arribat avui amb un pot que conté un producte blanc i granulós banyat en llet . Diu que la seva mare l’anomena bactèria de quefir, el guarda a la nevera i cada dia en prenen una mica. El quefir mai se li acaba ja que en prepara més a partir dels grànuls de quefir. A més diu que té moltes propietats beneficioses per a la salut. Nosaltres hem decidit estudiar-lo i cuidar-lo a veure què passa!!!!! Ja us anirem explicant quines observacions anem fent...\nEl passat dijous dia 16 vam anar a Mercabarna a realitzar la sortida de 5 al dia per tal de potenciar el consum de fruites i hortalisses. Ens van explicar que és important menjar com a mínim 5 racions entre fruites i hortalisses al dia. Durant la visita vam visitar el mercat tot veient productes d'arreu del món. També vam fer una parada per realitzar un petit tast a cegues. Tot seguit vam anar a visitar un magatzem de patates i vam poder observar quin procés segueix des de que arriba bruta fins que acaba dins una malla per enviar-la a les botigues o supermercats. En acabar la visita vam anar a dinar, on l'equip de 5 al dia ens va proporcionar el primer plat, una amanida boníssima i les postres, macedònia de fruites delicioses.\nNOTES DE CIÈNCIA


Euroclàssics: 12 Andrea Jiménez, soprano, Marc Sala-tenor. Maridatge de vi i òpera\nAndrea Jiménez-soprano, Marc Sala-tenor\nM. Victòria Cortès-piano\nVenda d’entrades a Musicasa Conservatori i a aquests enllaços:\nA més, podeu comprar les entrades al Musicasa Conservatori i als següents punts locals:\n- Pel concert de Pollença: Club Pollença i Bodega Ca’n Axartell\n- Pel de Porreres: Bodegues Mesquida Mora\n28 d’abril, 12:00 h Celler de can Sabater\n(Casa Llorenç Villalonga. Museu Literari)\n28 d’abril, 18:00 h Bodega Can Axartell (Pollença)\n29 d’abril, 12:00 h. Molí de Son Porquer, a la carretera de Porreres a Campos.\n(Vinyes del celler Mesquida Mora)\nEn cas de pluja, el concert es farà al celler Mesquida Mora.\nUna furtiva lagrima… Prendi ”Elisir d’amore” G. Donizetti\nLa donna e mobile “Rigoletto” G. Verdi\nDu und du “Die Fledermaus” piano J. Strauss\nCaro elisir sei mio …Essulti pur la barbara G. Donizetti\nQuanto e bella “Elisir d’amore” G. Donizetti\nO luce di quest’anima “Linda de Chamounix” G. Donizetti\nVals de las horas “La Gioconda” piano A Ponchielli\nNo sé que siento aquí “Chateaux Margaux” M. Fernández Caballero\nTrinke liebchen “Die Fledermaus” J. Strauss\nDebuta a l’abril de 2004 interpretant el paper titular del Singspiel “Bastiano i Bastiana” de Mozart a Milà i a Florència.\nAl maig de 2004 guanya el Premi Speciale Giovane “Umberto Gentile” en el Concurs Internacional de Cant “Francesco Paolo Tosti”, celebrat a Ortona (Itàlia). Premi amb el qual realitza una gira de concerts per Tòquio, Kyoto, Osaka i al temple Todaiji de Nara (Japó).\nEl 2006 debuta el paper de Tamino de “La flauta màgica” amb l’Escola d’Òpera dels Amics de l’Òpera de Sabadell. Des de llavors ha protagonitzat nombroses òperes en diversos teatres, entre elles “L’ Elisir d’amore” , “Don Pasquale” i “Lucia di Lammermoor” de Donizetti ; “La Flauta Màgica” i “Il Re Pastore” de Mozart ; “Il Barbiere di Siviglia” de Paisiello.\nEl 2010 debuta a Alemanya al Festival Rossini de Wildbad cantant el paper de Cleomène a “Le siège de Corinthe” de Rossini. Aquesta producció va ser gravada per la casa discogràfica Naxos.\nDebuta a França al Théatre Roger Barat de Herblay a París amb dos rols: Tamino ( 2010 ) i el Duca di Mantova de “Rigoletto” ( 2011 ) . El 2012 debuta com “Edgardo” de Lucia di Lammermoor, en la producció del director d’escena Nacho García.


De Gispert: “El TC ha donat un cop de porta al dret a decidir”\nLa presidenta del Parlament lamenta "profundament" la decisió de l'alt tribunal però assegura que "no hi ha més remei" que acatar-la. Després de la sentència marca el 27-S com a data "definitiva" o "quasi definitiva" per al procés sobiranista\nNúria de Gispert, presidenta del Parlament / ACN\nBarcelonaLa presidenta del Parlament, Núria de Gispert, ha respost aquest dimarts a la decisió del Tribunal Constitucional de declarar nul·la una part de la llei de consultes i el decret de convocatòria de la consulta del 9-N. La presidenta de la cambra ha considerat que l’alt tribunal ha donat un “cop de porta” al dret a decidir i ha lamentat “profundament” la seva decisió. Ara bé, sí que ha deixat clar que malgrat que no la comparteix, l’”acata”.\nDe Gispert ha assegurat que el Tribunal Constitucional ha atacat el títol “nuclear” de la llei de consultes no referendàries, ja que “rebutja” qualsevol consulta de “caràcter general” per considerar-la un “referèndum encobert”. “Ha escapçat el procediment per dur a terme les consultes referendàries de caràcter general”, ha dit.\nAixí, ha asseverat que es tracta d’una “interpretació restrictiva” de la participació ciutadana i que retalla, un cop més, les competències que l’Estatut d’Autonomia atribueix a la Generalitat de Catalunya. Segons la presidenta de la cambra forma part de la tendència "recentralitzadora" de l'estat espanyol. En aquest punt, ha recordat la mateixa sentència de l’any 2010 contra el text estatutari, que va ser “similar” perquè va “tocar l’ànima” de l’Estatut.\nLa presidenta del Parlament ha dit que la sentència del TC impedeix fer consultes sobre decisions ja preses per la Constitució, i que si hi ha voluntat de canviar aquests preceptes la mateixa carta magna ja preveu mecanismes de reforma. És a dir, que els governs autonòmics procedeixin a la reforma, ha afegit. “No ens deixen gaires camins oberts”, ha dit, i ha assegurat que des del Parlament se seguirà “defensant” el dret a decidit.\nEl 27-S, una data "definitiva"\nDe Gispert ha volgut recordar els 2,3 milions de persones que es van implicar en el procés participatiu del 9-N, ja que aquesta data va “existir” i va ser una “demostració cívica”. Per la presidenta, aquestes persones no es poden “menystenir” i per això ha apel·lat a seguir “treballant” pel dret a decidir. Com? En aquest punt, De Gispert ha fet referència al que el president de la Generalitat, Artur Mas, ja ha dit en nombroses ocasions: el 27-S ha de ser una data “definitiva” o “quasi definitiva”. En aquest sentit, ha considerat “plebiscitaris” els propers comicis, perquè, a parer seu, es cridarà el cos electoral a escollir un projecte polític “en el marc d’un model d’estat diferent”.\nI si l’Estat impulsa algun procediment per impedir aquestes eleccions? De Gispert no s’ha volgut avançar als esdeveniments. “No hi ha d’haver cap recurs en contra”, ha dit.\npresidenta Núria de Gispert Tribunals Consulta 9-N Parlament de Catalunya


El PPCV Demana que "s'actue de forma independent amb el covid-19"\nInici Política Oltra és queda estupefacta Quan el PPCV Demana que "s'actue de forma ...\nOltra és queda estupefacta Quan el PPCV Demana que "s'actue de forma independent amb el covid-19"\nMónica Oltra és sorprén pel Fet que el Partit Popular de la Comunitat Valenciana demane que "és trenque la unitat d'acció" davant la crisi de l'coronavirus.\nLa vicepresidenta i Portaveu de Consell, Mónica Oltra, Ha comparegut este matí en la roda de premsa celebrada després de dir la reunió de Consell on s'a mostrat "estupefacta" pel Fet que el Partit Popular de la Comunitat Valenciana demane que "és trenque la unitat d'acció" davant la crisi de l'coronavirus. A més, el partit valencià ha expresat que "ni es seguisca els Instruccions" pràctica que sorprén a la Portaveu pel Fet que Pablo Casado, El su president nacional, ha ha reiterat en múltiples ocasions que "s'ha d'actuar de manera uniforme" a l'Àmbit nacional.\nOltra ha criticat estiguis afirmacions per la doble consciència que és desprèn de l'PP Donat que per Altra banda pregonin que "Espanya és una i no 51", Referint-se sempre ALS conflictes independentistes. "En una crisi com esta, s'a d'actuar de manera uniforme com l'estan de fent Totes Comunitats amb el Ministeri", ia més és "el qual el senyor Casat ha dit que s'a de fer", ha recalcat la Portaveu.\nPolèmiques paraules d'Isabel Bonig als Corts\nMónica Oltra ha comentat este tema després què a els periodistes li preguntaren per els paraules d'Isabel Bonig, màxima Representant de l'PPCV durante la Sessió de control a les Corts on va acusar el president de la Generalitat, Ximo Puig, de "mentir" amb el coronavirus a la Comunitat.\nPer la Seua part, la vicepresidenta ha recalcat que "el Consell actuarà en tot Moment seguint els directrius de l'Ministeri, tal com s'està de fent Fins ara" i ha destacat que estiguis directrius tinença XNUMX base científica que són dictades en coordinació amb els Institucions europees i l 'Organització de les Nacions Unides (ONU).\nA escala internacional s'a demostrat en reiterades ocasions que l'actuació conjunta és primordial a l'hora de combatre el covid-19. Per aixó, el Ministeri està actuant com la veu cantant de les comunitats, perqué és pugna contenir l'Epidèmia des d'XNUMX focus comú. "La GVA i Totes les CCAA actuen sota la dirección de l'Ministeri, com no olla ser d'Una altra manera, perque no te SENTIT que s'actue de 17 formes diferents ", ha insistit.


EL BLOG D'EN VITALIS: TOT ÉS EFÍMER.\nLES CATIFES DE CORPUS -2009\nALTARS DE CORPUS - 2009\nLA MILLOR DANÇA DEL MON\nL'ART DE KAZAKHSTAN A TOSSA.\nUN LLIBERAL A LA GRANJA


Comunicat SHIDCAT: Problemes informàtics al web del Sindicat\nEstàs aquí:Inici > Notícies > Informació > Notícies > Comunicat SHIDCAT: Problemes informàtics al web del Sindicat\nDes del Sindicat d’Higienistes Dentals de Catalunya us informem que, des del passat mes de novembre de 2017 hem patit una sèrie de problemes informàtics que han afectat al correcte funcionament del nostre web.\nAquests problemes, sobre els quals hem estat treballant i ja estan pràcticament solucionats, han provocat diversos problemes sobre els quals preguem disculpeu les molèsties ocasionades.\nMajoritàriament, s’han perdut tot una sèrie d’articles d’informació publicades al web, alguns dels quals es podran recuperar i altres no. A la vegada, alguns afiliats i afilIades es van trobar sense accés a l’espai privat del web, fet que ja està solucionat i no hi hauria d’haver cap problema amb l’accés a l’àrea privada (en cas que hi hagi qualsevol problema, si us plau poseu-vos en contacte amb la Secretaria del Sindicat per solucionar-ho el més aviat possible).\nTot i això, des del Sindicat d’Higienistes Dentals de Catalunya (SHIDCAT) confirmem que els problemes informàtics patits en cap cas han significat una pèrdua de les dades personals dels afiliats i afiliades, ja que aquestes no s’han vist afectades. al no estar allotjades al web.


Nota: Fins al pròxim 21 de juny, el municipi de Salou i tota la província de Tarragona, es troben en la fase 3 de la desescalada, que és la fase prèvia a l'anomenada "nova normalitat". Les mesures de prevenció amb què treballem per a l'obertura, estan basades en la normativa vigent per a la Fase 3. Estem a l'expectativa de rebre informació oficial sobre les mesures aplicables en la següent fase. Anirem actualitzant la informació i adaptant les mesures per oferir-te la millor estada possible.\nGuia de mesures de prevenció i higiene enfront del Covid-19:\nInstal·lem dispensadors de gel hidroalcohòlic als punts de major concurrència com ara: recepcions, bars i restaurants, sanitaris, comerços, àrees de piscina, mini clubs i parcs infantils.\nCartells i senyals per informar de les mesures preventives i dels aforaments màxims autoritzats a les instal·lacions del Càmping & Resort.\nLa nostra atenció a client serà més exclusiva i personal que mai. Trobaràs:\nUn sistema de check in online millorat perquè, quan arribis, no hagis d'esperar i puguis gaudir de el teu allotjament en un temps rècord.\nUn reforç dels canals de comunicació no presencials perquè, si ho prefereixes, puguem atendre qualsevol petició durant la teva estada, sense necessitat d'acudir a la recepció.\nReforcem els nostres exigents estàndards de neteja i desinfecció. Trobaràs:\nUn nou protocol de neteja d'allotjaments basat en dos equips de treball per allotjament, que realitzarà una desinfecció després de cada sortida i prèvia a cada entrada.\nTots els conductes d'aire dels allotjaments desinfectats abans de la nostra obertura. Després de cada sortida, es desinfectaran els filtres dels aires condicionats per garantir que l'aire estigui net.\nUn precinte a l'allotjament per garantir que s'ha fet la desinfecció adequada i que, després d'haver-la finalitzat, no ha entrat ningú més abans de tu.\nAls sanitaris, reforcem els equips de neteja per garantir una desinfecció continuada de la instal·lació.\nDurem a terme una neteja continuada de les instal·lacions i zones comunes amb productes que en garanteixen la seva desinfecció.\nGarantim la qualitat de l’aire als restaurants Tàrraco i Victòria amb l’ús de filtres F9, que retenen més del 99% de partícules d’1 μm. Addicionalment millorarem l'aportació d'aire de l'exterior.\nTreballem perquè seguiu gaudint de les piscines que tant us agraden amb total tranquil·litat. Trobaràs:\nCatifes desinfectants als accessos dels recintes.\nNous protocols per l’ús ordenat de les gandules i la seva desinfecció diària.\nUn reforç dels protocols de neteja i desinfecció de les zones pavimentades de les piscines.\nA més, tingues en compte que:\nL'aforament permès a les piscines d'hotels, càmpings i resorts està regulat per les autoritats competents.\nFins al dia 21 de juny, quan finalitza la Fase 3, l'aforament màxim permès dins l'aigua és del 30%. Això no obstant, quan Sangulí Salou obri les portes el dia 26 de juny, ja haurem superat la fase 3 i, amb tota probabilitat, les autoritats ampliaran l'aforament màxim permès.\nAfortunadament, Sangulí compta amb grans àrees de piscina repartides per les diferents zones perquè tots els nostres visitants en puguin gaudir sense més inconvenients. A més, hem reduït de forma voluntària l'ocupació del Camping & Resort al 65% per garantir la màxima comoditat de les famílies que ens visiten.\nEls espectacles continuaran per amenitzar les nits d’estiu, sempre respectant els aforaments màxims autoritzats a l’amfiteatre.\nAMB L'OBJECTIU DE TENIR UN CONTROL ADEQUAT DE L'AFORAMENT\nEntenem les molèsties que això pot ocasionar i apel·lem a la vostra comprensió i a l'excepcionalitat de les circumstàncies.


Roger Mas | Centre Cultural\nCentre Cultural - Programació - Roger Mas\nRoger Mas encarna com ningú el prototip del cantautor: agermana música i poesia, autoria i interpretació, però també novetat i tradició. Poeta entre músics i músic entre poetes, ara, amb una veu en plena maduresa, se’ns endú de viatge al Parnàs, al jardí dels poetes, on insisteix en emocionar-nos amb les veus dels altres i músiques noves.\nAl concert hi trobarem noves cançons, adaptacions de cançons tradicionals o antigues i poemes musicats d’autors tan diversos com Amadeu Vidal i Bonafont, Toni Gol i Roca, Miquel Martí i Pol, Joan Maragall, Salvador Espriu i Eulària Anzizu.\nRoger Mas va néixer el 1975 en una família de músics. Quan tenia cinc anys d’edat, va començar a tocar instruments, sota la tutel.la del seu avi. La seva activitat artística (vinculada al clarinet i al saxofon) va començar quan tenia 12 anys. El 1994, va començar a investigar les diferents expressions musicals d’arreu del món gràcies a l’experiència de Luis Paniagua. El 1996, va guanyar el Premi de Catalunya Ràdio, que marca l’inici de la seva carrera com a cantant i compositor. Des de llavors, havent publicat ja nou àlbums, ha rebut diversos premis per cada nou projecte i un ampli reconeixement dels crítics, fins al punt de convertir-se en una veritable figura de la cançó. La seva música es basa en tres pilars: la música moderna, la música tradicional i els sons ancestrals del món. Les seves lletres barregen el llenguatge del carrer amb les paraules i les expressions literàries que estan desapareixent. En els últims anys ha actuat en països com França, Cuba, Itàlia, Brasil, EEUU, Uruguai, Sèrbia, Hongria, República Txeca, Alemanya, Àustria i Anglaterra.\nRoger Mas: veu i guitarres\nMiriam Encinas: dilruba, flautes, viola medieval i percussions\nFotografies: Eva Bozzo\nEstilisme: Débora Traitè


Colección de carteles de Antoni Tàpies | ciudad futura\nColección de carteles de Antoni Tàpies\nIzquierda: «Marxa de la llibertat», 1976, 63 x 43 cm\nDerecha: «PSUC: per la democràcia i el socialisme», 1976, 67 x 49 cm\n© Antoni Tàpies / VEGAP 2006.\nEn el sitio de la Fundación Antoni Tàpies está disponible —para su visualización o libre descarga— una magnífica colección de carteles del pintor catalán, realizados entre 1967 y 2006. Se ofrece la posibilidad de ver JPGs de cada cartel ampliados a buen tamaño, o bien descargar un PDF de calidad alta de 37,1 MB con la colección de carteles completa. Para quien participe y disfrute del peculiar, comprometido e irrepetible estilo de Tàpies, es una buena oportunidad para descubrir o conocer más en detalle su obra destinada al arte gráfico sin moverse del escritorio.\nDescargar colección de carteles: Press images de la Fundación Tàpies\nEsta entrada fue publicada en AGITPROP, ARTES, DESCARGAS, Pintura, Propaganda y publicidad y etiquetada Carteles, Cataluña, Comunismo, Descargas libres, Pintura, Propaganda y publicidad, Tàpies. Guarda el enlace permanente.\n← Universidad y Empresa: un interesante texto de Joseba Angulo\nUn tipo japonés con carácter alemán: 232-MKSD →


Granulata Plus. Granulata. Liscia.


Lloret de Mar aposta per la implementació d’eines que permetin recopilar dades per la millora de la seva gestió - Impulsa, la plataforma que connecta fabricants i administració local\nLloret de Mar aposta per la implementació d’eines que permetin recopilar dades per la millora de la seva gestió\nL’alcalde de Lloret de Mar, Jaume Dulsat, explica “entre aquestes eines tenim per exemple la detecció de matrícules dels vehicles, amb les càmeres de videovigilància, que registren el flux d’entrada i sortida de Lloret; una eina contractada per mesurar el retorn dels esdeveniments en aspectes com l’impacte econòmic, nombre assistents, despesa per persona/dia o eficiència pressupostària; o el conveni amb l’Institut d’Estadística per conèixer el nombre de turistes i mercats que ens visiten”. I ha afegit “El Big Data, com va mostra l’estudi de SEGGITUR, és bàsic per convertir-nos en una Destinació Intel·ligent”.\nAquest sistema de videovigilància està autoritzat per la Comissió de Control de Dispositius de Videovigilància de Catalunya (TSJC) i a disposició dels cossos de seguretat pública per ajudar en les seves responsabilitats de prevenció i persecució de delictes però també esdevé una bona eina per tenir un registre i planificar les actuacions en matèria de trànsit i seguretat local. En paraules del regidor de Seguretat Ciutadana “Aquestes tecnologies ens permeten millorar el treball de prevenció i aquest és un dels principals objectius de la Policia Local”.


L’organisme reconeix en la memòria del 2019 que li manquen recursos humans i materials per afrontar els casos relacionats amb els més joves\n4 min. Palma 11/09/2020 22:43\n651x366 Seu de l'Institut Mallorquí d'Afers Socials, el qual depèn del Consell de Mallorca / ISMAEL VELÁZQUEZ Seu de l'Institut Mallorquí d'Afers Socials, el qual depèn del Consell de Mallorca / ISMAEL VELÁZQUEZ\nLa Fiscalia de les Balears defensa en la seva memòria anual del 2019 la feina feta en relació amb l’escàndol d’explotació sexual de menors tutelades per l’Institut Mallorquí d’Afers Socials (IMAS) i carrega contra aquesta institució, que depèn del Consell de Mallorca, la culpa d’haver descuidat les seves obligacions amb les menors afectades.\nD’una banda, la Fiscalia respon a les acusacions de manca d’implicació en el seguiment d’aquests casos, fetes, segons l’organisme, per “determinats representants polítics”, i destaca que “les comunicacions” que se li han fet “sobre aquestes possibles situacions” han donat lloc a “diversos procediments judicials”. A més, l’organisme assegura que els esmentats casos d’explotació sexual “s’han investigat totalment”, o bé per un jutjat o bé per la Fiscalia mateixa.\nEl gener, després que l’IMAS reconegués que 16 menors que tenia sota la seva tutela havien estat explotades sexualment, la consellera d’Afers Socials del Govern, Fina Santiago, va assenyalar que l’equip tècnic de la Fiscalia no s’havia implicat prou en el seguiment dels casos dels menors afectats. En canvi, la Fiscalia de les Balears lamenta “una inadequada comprensió” de les seves funcions, particularment de les de la Secció de Menors, la qual, insisteix, s’associa de manera equivocada a “una espècie de punta de piràmide on s’acumularien competències de tota classe”.\nDe fet, la Fiscalia carrega contra l’IMAS afirmant en la memòria que, després de denunciar, la institució responsable de la tutela de les menors va descuidar les seves obligacions envers elles.El document destaca que hi ha “certes institucions” que ignoraren, “de manera interessada de vegades”, el que “s’havia de continuar fent amb les menors” i que es varen centrar en les actuacions posteriors tant de la Fiscalia com de la policia i els jutjats. Malgrat que en aquest punt de l’informe no es menciona directament l’IMAS, sí que s’afirma en altres ocasions que aquesta institució és la “competent en matèria de protecció de menors a Mallorca”.\nMalgrat les crítiques, fonts de l’Institut Mallorquí d’Afers Socials han assegurat que la institució no ha fet “cap desistiment de funcions”. “Ho feim el millor possible amb els recursos que tenim”, subratllen, a més d’indicar que aquesta problemàtica no afecta una única institució. “N’hi ha moltes que hi tenen a veure i totes tenim solucions parcials. Si compartim informació i protocols comuns, es pot avançar molt més”, afegeixen.\nLa Fiscalia també nega “l’existència d’una xarxa de prostitució infantil”, segons denunciaren “alguns educadors de centres d’acollida, referint-se a 16 menors prostituïdes”. “Després de les corresponents investigacions, de moment no s’ha pogut demostrar l’existència d’aquesta xarxa”, insisteix l’informe. Però fonts de Protecció de Menors expliquen que, com a mínim, es pot parlar d’una estructura per prostituir les joves tutelades, independentment del sentit judicial que la Fiscalia vulgui donar al concepte “xarxa”. Assenyalen que les menors varen acudir a uns locals i pisos determinats -sempre els mateixos-, amb uns acompanyants concrets, i que sabien on anar i a qui cridar, i que tot això implica l’existència d’una mínima organització.\nDes de l’IMAS reconeixen que “és cert que hi ha hagut un menor captador i zones de Palma que han estat punts de trobada”, però també indiquen que “hi ha casos que no tenen relació entre ells”. Així mateix, destaquen que es tracta d’investigacions “secretes” i es remeten a l’informe del comitè d’experts, que es presentarà en qüestió de setmanes. “Amb els resultats i conclusions, es podrà parlar del que s’ha fet i es podran posar en marxa les recomanacions dels experts”, diuen.\nEn un altre dels punts de la memòria, la Fiscalia reconeix la manca de recursos humans i materials de la Secció de Menors per fer front a la càrrega de treball, la qual ha experimentat “un augment generalitzat” i ja considera un “problema conjuntural”.\nEl document parla de l’eliminació d’un dels sis equips fiscals que s’encarregaven tant de la reforma com de la protecció de menors, i diu que només hi ha hagut un funcionari provisional per cobrir dues baixes. A més, l’informe parla d’un “greuge comparatiu” respecte d’altres seccions i d’una “contínua sol·licitud” de canvis de lloc de feina.Quant als centres de reforma de menors, els quals són competència del Govern, la Fiscalia critica la manca de places i la llista d’espera per accedir-hi. Fonts de l’Executiu reconeixen aquests problemes, els quals esperen resoldre en acabar l’ampliació d’Es Pinaret.


Carlos Cuevas: “La filosofia és una assignatura molt adulta” – Barnafotopress\nCarlos Cuevas: “La filosofia és una assignatura molt adulta”\nPublicado por kferriz el noviembre 15, 2015 noviembre 15, 2015\nText i Fotos – Albert Roca.\nEn la serie “Merlí”, que emet TV3, tots els dilluns, un dels personatges carismàtics és sense cap mena de dubte el de Pol Rubio, interpretat per Carlos Cuevas. Pol ha repetit dos cursos i té una aparença molt fatxenda i orgullós, però que també té un gran cor, com s’ha vist al llarg dels capítols. En parlem d’això, amb el Carlos Cuevas.\nPreg. Com podries definir el teu personatge?\nÉs moltes coses…. conflictiu, amb problemes a casa, es fa notar, no vol estar a l’institut, perque no l’interessa. I li agradaria fer una serie de coses que no siguin estudiar.\nPreg. Però ha anat canviant\nRealment ha estat així. El Pol del principi no és el mateix de com acaba, ja que es va adonant de coses que el fan canviar.\nPreg. I li ajuden els consells del professor Merlí?\nQue li explica de que té més talent del que es pensava.\nPreg. Havies tingut un professor tan especial com Merlí?\nDoncs fixa’t que sí, i també era professor de filosofia. Era meravellós i em va agradar tant que em vaig arribar a plantejar estudiar la carrera, però al final no la vaig fer. M’agradava més com m’ho explicava que les mateixes idees.\nPreg. I t’interesessa ara la filosofia?\nMolt. Perquè t’ajuda a prendre camins i a dialogar. Explica conceptes com el de la libertat, personalitat, el món de la política…. És una assignatura molt adulta i estudiant ets pot sentir més proper i a gust que amb altres.\nPreg. Per finalitzar, tens algún filòsof preferit?\nSchopenhauer, ja que té les idees molt clares, i li és igual tot.\nCarlos CuevasMerlíMerlí de TV3serie Merlí\nEntrada anterior Entrevista a Rumba 3, que han triomfat al Festival In-Edit, amb el seu documental “De Ida y vuelta”\nEntrada siguiente Lina María Forero “La televisión, el cine y el teatro son un reflejo de la vida misma”\nVolbeat ya disponible su 8º álbum de estudio “Servant Of The Mind” barnafotopress.com/2021/12/03/vol… 11 hours ago


La Passejà es manté viva 274 anys després del seu naixement\nCarmen Martínez: 'La Passejà es manté viva 274 anys després del seu naixement'\nLa Passejà de Quart de Poblet més prop de considerar-se Festa d’Interés Turístic\n27/07/2017 - Tania López Blesa\nEl passat 19 de juliol, l’Ajuntament de Quart de Poblet aprovava, per unanimitat, sol·licitar a la Generalitat Valenciana, a través de l’Agència València de Turisme, que la tradicional Passejà de Sant Onofre siga declarada com a Festa d’Interés Turístic de la Comunitat Valenciana. I és que la Passejà, els orígens de la qual es remunten a l’any 1723, forma part del senyal d’identitat d’aquest municipi valencià.\nD’aquesta manera, l’alcaldessa de Quart de Poblet, Carmen Martínez, no solament ha agraït la labor d’Amics de la Passejà, sinó que també ha volgut expressar la seua confiança ‘en què l’Agència Valenciana de Turisme accepte la sol·licitud, com en el seu moment ho va fer amb la d’interés turístic local, perquè la Passejà de Sant Onofre és una festa molt vinculada a la cultura valenciana del foc, però a més ofereix singularitats que la fan única i que han provocat que moltes persones de fora de Quart vengen a gaudir-la’.\nAixí mateix ha afegit que ‘és un espectacle d’alt valor no solament tradicional, sinó també cultural, estètic i lúdic. Una festa popular que es manté viva 274 anys després del seu naixement, alguna cosa que també és molt rellevant, en la qual la participació de la ciutadania és fonamental. Val la pena conéixer-la’.\nEl naixement de la Passejà data del segle XVIII quan, segons conta la llegenda, després de mesos de sequera que afectava greument als pagesos de Quart de Poblet, el 9 de juny de 1723 va tenir lloc una forta i sorprenent tempestat, ja que mentre en els carrers queia pedres de calamarsa, que podia perjudicar encara més les collites, en els camps només plovia aigua beneficiosa per al cultiu. En aquell precís instant, els veïns es van concentrar en la porta de l’ermita per a donar gràcies a Sant Onofre per haver escoltat les seues peticions, i van traure el camina del vell ermità per a agrair-li la seua intervenció miraculosa.\nDes de llavors, en la nit del 9 al 10 de juny, se celebra la Passejà, en la qual la figura de Sant Onofre es passeja pels carrers de Quart de Poblet, acompanyat amb la música del grup de tabal i dolçaina que obri la processó i la de la banda de música que la tanca. Així mateix, al llarg del recorregut es realitzen diverses rodes de foc en la qual els portadors dels coets se situen en cercle per a prendre’ls tots alhora. La primera roda és la que realitzen els guanyadors del ‘Concurs Escolar 2017, Sant Onofre i la Passejà’, seguits de l’Associació Amics de la Passejà.\nEl projecte perquè la Passejà siga declarada Festa d’Interés Turístic ja s’ha presentat en l’Agència Valenciana de Turisme, acompanyat d’un DVD amb vídeos, documents i imatges de la festa, així com amb les adhesions d’altres municipis a la sol·licitud i el certificat de l’acord del ple aprovant la sol·licitud. Si en un termini de sis mesos no s’emet cap resolució, la sol·licitud s’entendrà com aprovada.


Headmaster s Essay Prize 2014 | British School of Barcelona\nHome Headmaster s Essay Prize 2014\nHeadmaster s Essay Prize 2014\nEl premi al millor assaig atorgat pel Director del BSB ha recaigut aquest any conjuntament en dos estudiants de Year 13, Ida i Stefan, pel seu treball excepcional en matèria de recerca acadèmica.\nL’edició d’enguany va rebre una gran acollida per part dels nostres estudiants de Sixth Form, que després de les vacances d’estiu van arribar a presentar fins a 20 assajos d’elevada qualitat basats en diferents camps d’investigació, tant de la branca d’Humanitats com de la de Ciències. Els treballs van analitzar temes ben diversos, des de la immortalitat a la mitologia egípcia, la psicoanàlisi freudiana, les energies renovables, el màrqueting multinivell, els models econòmics i la medicina alternativa, entre d’altres.\nEl treball guanyador d’Ida sobre “L’impacte dels estils de gestió en matèria de llibertat organitzativa i satisfacció dels empleats” aprofundeix en diversos aspectes de l’administració d’empreses, com ara la llibertat d’organització, la gestió científica i l’anàlisi estadística, així com la contractació i la satisfacció dels empleats. Ida va decidir dur a terme aquesta recerca per tal de recolzar la seva sol·licitud UCA, ja que en aquest moment estava considerant estudiar Administració d’Empreses a la universitat, encara que finalment li agradaria cursar la llicenciatura d’Art i Cinema a Dinamarca a causa del seu creixent interès en l’Art, un dels A-levels que està fent actualment. Ida és alumna del BSB des de Year 5.\nL’altre guanyador, Stefan, va centrar el seu assaig sobre “Les implicacions ambientals i de salut de la nanotecnologia” en àrees relacionades amb els nanotubs de carboni, la fabricació de nano-productes, la nanofiltració, les energies renovables i l’escenari de la placa grisa. El seu treball està vinculat a la llicenciatura d’Enginyeria Química i Nuclear per a la qual ha presentat la sol·licitud en les millors universitats del Regne Unit, incloent Imperial College London i Cambridge. Stefan, originari de Rio de Janeiro, ha estudiat amb nosaltres des de Year 7.\nA més d’aquests dos extraordinaris treballs d’investigació, el jurat va decidir fer menció especial de dos assajos: “Coexistint amb la tecnologia: Ens controla?”, d’Herminia, i “La influència de les energies renovables en els preus de l’electricitat a Espanya“, de Nerea.\nEl British School of Barcelona vol agrair als alumnes de Year 13 per la seva participació en el premi.\nSobre el Headmaster s Essay Prize\nEl “Headmaster s Essay Prize” és un premi anual atorgat pel Director del BSB per premiar la curiositat intel·lectual i el pensament original. Es va establir l’any 2011 per tal de promoure l’aprenentatge autònom i desenvolupar les habilitats de recerca, com ara la recollida de dades i la interpretació, el pensament conceptual, l’anàlisi crítica i la capacitat de síntesi, el raonament lògic i la redacció d’informes. Els participants han de presentar un treball de recerca original juntament amb les referències bibliogràfiques de les fonts consultades. Tots els assajos són avaluats per un panell d’especialistes presidit pel Director.