Viatges en tinta i color - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nViatges en tinta i color\npep corral vilella manresa 25.06.2016 | 00:00\nany rere any i que, junts o com a elements separats, centren algunes de les novetats en el món del còmic de les darreres setmanes.\nL'estiu; ah, l'estiu. L'època de les calors, els amors amb data de caducitat i els treballs juvenils remunerats a la Dickens. Un còctel explosiu de pura mundanitat i que és, també, la base del nou llibre -per dir-ne d'alguna manera- del canadenc Seth, un dels popes més autoconvençuts del còmic actual.\nUn verano en las dunas recupera dues historietes curtes que el dibuixant va publicar entre els anys 1991 i 1993, on va establir les bases del seu estil d'arrel aparentment autobiogràfica. En aquest cas, l'autor evoca dos episodis tan oposats com una breu relació amb la dona del seu cap en un restaurant rural i una pallissa d'uns desconeguts rebuda, anys més tard, en una estació del metro.\nDues referències de factura traumàtica que serveixen a Seth per presentar-se com un personatge erràtic i d'un esnobisme tan fàcil d'odiar com d'adorar, amb uns tics que aquí apareixen en tota la seva potència i que la seva obra posterior va anar suavitzant.\nAccidental i accidentat\nL'autocaricatura complaentment estripada és també el retorn a les llibreries de Miguel Gallardo ara amb Turista accidental, un retrat simpàtic dels seus viatges arreu del món com a ponent de taules rodones, sovint més celebrades pels participants que pel públic.\nEstablert com una figura pública més enllà de l'àmbit gràfic ??-gràcies en bona part al seu llibre María y yo, on exposa la convivència amb la seva filla afectada d'autisme-, Gallardo treu bon partit d'aquest estatus per presentar-se com un tipus planer i afable, als antípodes de la imatge que s'esforça en projectar Seth.\nEn aquest sentit, l'estil ràpid i informal del lleidatà es converteix en un bon aliat per posar sobre el paper retalls d'anècdotes que el porten del Japó a Màlaga, passant per Praga, tot repassant els interminables vols entre una i altra destinació i una nodrida galeria de secundaris tan palpable com el propi autor. El llibre, a més, acaba amb la promesa d'una segona part en una línia similar a la d'aquest volum.\nDe ficció també viu l'home\nEl viatge vital és també el fil que uneix les tres altres obres destacades d'aquest mes: dues novetats i un títol que la seva editorial ha decidit reimpulsar amb força.\nEntre les novetats més destacades en sobresurt Daytripper, dels bessons brasilers Fábio Moon i Gabriel Bá, una reedició en un únic volum d'una sèrie que va trencar esquemes cap allà l'any 2000. I no n'hi ha per menys. L'estructura de l'obra presenta la història de Bras de Oliva Domingo, redactor de necrològiques i fill d'una llegenda de la literatura carioca. Però lluny de seguir el seu dia a dia, l'obra situa el lector en diferents versions de la seva mort i en com afecta cadascuna haver esquivat el decés anterior.\nUna lectura calidoscòpica perfectament enllaçada i amb un aparell gràfic capaç de crear i recrear tota mena d'escenaris de la mateixa manera que també ho aconsegueix el dibuix de la segona part de Los Caminos del Señor, l'ambiciosa epopeia que ressegueix diversos moments de la història mundial.\nEn aquesta ocasió, el relat ofereix dos capítols, un d'ells dedicat als últims dies de glòria dels Templers a l'Europa medieval i un altre sobre el descobriment del continent americà. Dues trames ficcionals farcides d'abundant i documentadíssim material historiogràfic dirigit tant als amants de la història més didàctica com als qui es conformen amb un dibuix elaborat.\nEl recorregut acaba amb un nou viatge temporal, en aquest cas a Estats Units de principis del anys 60, d'on ermergeix Cazador de sonrisas una trama que, com el moment en què s'ambienta, desgrana una realitat fosca i a estones opressives sota una aparença farcida de color i tons vius. Tot i sortir al mercat fa un parell d'anys, el dentista protagonista de la narració ha viscut una empenta com a aperitiu del nou títol d'Agustín Ferrer, previst per a la tardor.


El dilluns passat dia 14, després d’un matí molt agradable, pintant a Tiana, lloc on seguirem\nels propers dilluns dies 21 i 28 d’aquest mes de maig, varem caure un altre cop en la temptació d’acceptar l’amable invitació de la nostra benvolguda companya Rosa Mª Mascorda que ens va convidar per segona vegada a casa seva, on ens va obsequiar amb un bon aperitiu tot gaudint de la seva companyia en l’agradable ambient del seu ben cuidat jardí.\nMoltes gràcies de nou Rosa Mª.!!\nMalauradament, tot no pot ser sempre perfecte, i al marxar, el nostre eficient i estimat secretari Francesc Martínez, va tenir una ensopegada a l’últim esglaó del jardí, caient a terra. Sembla ser que és una caiguda sense importància, ja que va poder conduir el seu cotxe normalment de tornada a casa.\nEsperem que es millori ben aviat.\nAcompanyem unes fotos de la trobada amb la nostra amfitriona i alguns dels assistents.


Més ritme tropical – Inter Club d'Escaldes\nPublicado el 8 de septiembre de 2019 8 de septiembre de 2019 por Inter Club d'Escaldes\nMés ritme tropical\nL’Inter d’Escaldes fa oficial un dels fitxatges per aquesta temporada, Andrés Bríñez. El migcampista colombià, coneixedor de la lliga andorrana, arriba al nostre club amb ganes d’aportar amb el seu talent i esforç.\nBríñez va arribar a l’Inter fent la pretemporada amb la resta de la plantilla del primer equip. Les seves condicions van convèncer el nostre cos tècnic que va decidir que el colombià es quedés a casa nostra.\n«Des del primer moment que vaig estar aquí, penso que és una oportunitat meravellosa. Sóc molt feliç d’estar amb grans jugadors, amb grans companys, en un club molt gran», admetia.\nEl migcampista té 23 anys i fa quatre temporades juga en clubs del Principat. Aquest curs comparteix vestidor amb un altre colombià, el davanter Rodrigo Vergara.\n«Estic molt content d’estar amb ell i de sentr-me com si fos casa meva. La veritat és que tots els companys em fan sentir-me molt còmode, com si fos un jugador més de l’equip», recalcava.\nAndrés espera donar el màxim del seu esforç amb la nostra samarreta. Benvingut! Amb tu, SEREM MÉS!\nEtiquetas: Bríñez, Inter\nAnterior: Ara ve l’hora de la veritat\nSiguiente: Vet aquí que una vegada…


22046 - 22046-reconeixement-b2-c1-catala Departament d'Educació ensenyament\nORDRE VCP/491/2009, de 12 de novembre, per la qual es refonen i s'actualitzen els títols, diplomes i certificats equivalents als certificats de coneixements de català de la Secretaria de Política Lingüística. (DOGC núm. 5511 publicat el 23/11/2009)\nComença Sol·licitar el reconeixement


Hotel Flamingo Beach Porto Seguro Brasil - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nReserva Hotel Flamingo Beach\nRua Do Telégrafo 201, Bairro Paraguai, Porto Seguro, Brasil, 45810000\nHotel Flamingo Beach valoracions\nCaracterístiques que t'encantaran sobre Hotel Flamingo Beach\nHabitacions disponibles a Hotel Flamingo Beach\nMés informació sobre Hotel Flamingo Beach\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Porto Seguro, Hotel Flamingo Beach és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Badia Porto Seguro, Museu Porto Seguro, Igreja NS da Misericórdia donen a aquest hotel un encant especial.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Hotel Flamingo Beach asseguren una estada plaentera als seus clients. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, servei d'habitacions.\nL'ambient de Hotel Flamingo Beach es reflexa en cada habitació. aire condicionat, servei de despertador, mini bar, balcó/terrassa, telèfon són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent piscina exterior, jardí, esports d'aigua (no motoritzats). Si buscau un allotjament còmode i adequat a Porto Seguro, faci de Hotel Flamingo Beach la vostra llar.\nValoracions d'hostes reals sobre Hotel Flamingo Beach


Les dades es tracten sobre la base del consentiment de l'usuari, compliment d'obligacions legals.\nPROCORNELLÀ prohibeix l'ús dels seus serveis web als usuaris menors de catorze anys, excepte consentiment exprés dels seus pares o tutors.\nEn cap cas el menor podrà facilitar dades a PROCORNELLÀ que permetin obtenir informació sobre els membres del grup familiar, o sobre les característiques del mateix, tal i com dades relatives a l'activitat professional dels progenitors, informació econòmica, dades sociològiques o qualsevol altre, sense el consentiment del titular de tals dades.\nPer correu electrònic, escrivint a info@procornella.cat incloent en l'assumpte especificant en l'assumpte la referència "Protecció de dades"\nL'usuari ha d'emplenar els formularis amb dades reals, exactes, completes i actuals. L'usuari no introduirà dades corresponents a una altra persona; PROCORNELLÀ entendrà que les dades han estat facilitades pel els seus titulars. L'usuari serà l'únic responsable de qualsevol perjudici, directe o indirecte, que pogués ocasionar a qualsevol persona a causa de l'emplenament del formulari amb dades falses, inexactes, incompletes, no actualitzades o relatives a una altra persona.\nPROCORNELLÀ ha pres totes les mesures legalment requerides per a la protecció de dades personals; així mateix, ha adoptat tots els dispositius tècnics al seu abast per evitar la pèrdua, el mal ús, l'alteració, l'accés o el robatori de les dades personals facilitades pels usuaris de la web. L'usuari tindrà en compte, no obstant això, que les mesures de seguretat a Internet no són absolutament inviolables.\nUtilització de la funció Google Analytics proporcionada per


Llibre Modernet de merda. El manual - ProductesdelaTerra.CAT\nInici Llibres>Humor>Llibre Modernet de merda. El manual\nEl manual imprescindible amb la radiografia dels modemets, on trobar-los, com identificar-los, tuits històrics, el test del modernet i molt més!\n· Editorial: Fanbooks\n· Pàg.: 192\n· Mides: 15 x 21\n· EAN: 9788415745334


Kronos vende en un mes cincuenta pisos de la torre de Bofill en Valencia - SIMAEXPO\nLa promotora Kronos ha vendido en un mes cincuenta pisos del rascacielos que el arquitecto catalán Ricardo Bofill ha diseñado para el inicio de la avenida Cortes Valencianas de Valencia. El inmueble está compuesto por una torre de 29 alturas y otra de 15.\n< Habitat Inmobiliaria invertirá más de 17 millones en un nuevo suelo en Torre en Conill Pryconsa abre nueva oficina de ventas en Puerta de Hierro >


Requisits i criteris: Màster Universitari Internet dels objectes per a la salut digital / Internet of Things for e-Health - UAB Barcelona\nUniversitat Autònoma de Barcelona > Estudiar > Màsters i Postgraus > Màsters oficials > Enginyeria i tecnologia > Internet dels objectes per a la salut digital / Internet of Things for e-Health (Requisits i criteris)\nEstar en possessió d’algun dels títols d’Enginyeria, Enginyeria Tècnica o el títol de grau en àmbits de l’enginyeria o equivalents.\nS’admetran també graduats o llicenciats en Medicina, Infermeria, Ciències Biomèdiques, Fisioteràpia, Nanociència i Nanotecnologia, Física, Química, Matemàtiques, Biologia, Biologia Ambiental, Bioquímica, Biotecnologia, Genètica, Microbiologia i Ciències Ambientals. En aquests casos, el coordinador o coordinadora del màster revisarà individualment l’expedient acadèmic, experiència professional i la formació complementària, per determinar si és necessari que l’estudiant cursi complements de formació.\nTenir el nivell B2 d’anglès del Marc comú europeu de referència per a les llengües del Consell d’Europa.\nEn el cas que el nombre d’inscrits superi el de places ofertades, l’adjudicació de les places es farà d’acord als següents criteris:\nExpedient acadèmic de l’estudiant (50 %).\nEntrevista sobre aspectes addicionals: orientació i objectius personals, maduresa, experiència professional (30 %).\nConeixement de llengua anglesa de nivell B2 o superior del Marc comú europeu de referència per a les llengües del Consell d’Europa (10 %).\nCarta de recomanació (10 %).\nNo necessitaran cursar complements de formació els estudiants procedents de les titulacions d’Enginyeria, Enginyeria Tècnica o amb el títol de grau en àmbits de l’enginyeria o equivalents.\nPer a les titulacions de Medicina, Infermeria, Ciències Biomèdiques, Fisioteràpia, Nanociència i Nanotecnologia, Física, Química, Matemàtiques, Biologia, Biologia Ambiental, Bioquímica, Biotecnologia, Genètica, Microbiologia i Ciències Ambientals, els crèdits complementaris que s’han de realitzar pertanyen al grau d’Enginyeria Informàtica que s’ofereix a la Universitat Autònoma de Barcelona:\nLaboratori de Programació: 6 ECTS\nSistemes Encastats: 6 ECTS\nTecnologies de Desenvolupament per a Internet i Web: 6 ECTS\nSistemes Distribuïts: 6 ECTS\nEn qualsevol cas, el nombre màxim de complements de formació serà de 24 ECTS i, com a màxim, se’n podran cursar 18 simultàniament amb el màster.\nEn qualsevol cas, es garanteix als alumnes que cursin aquests complements formatius que n’aprofitaran els continguts, rebran l’ajuda corresponent i se’ls en farà l’adaptació necessària, si escau.


Salvem el Cabanyal Tato Herrero. La ciutat de la diferència. - Salvem el Cabanyal\nTato Herrero. La ciutat de la diferència.\nHan passat ja deu anys des que l’Ajuntament de València va optar per l’alternativa de prolongar l’avinguda de Blasco Ibáñez, estretint la seua secció i desviant el seu traçat, per a connectar València amb la mar a costa de la destrucció de la «peculiar trama en retícula, derivada de les alineacions de les antigues barraques, en les quals es desenvolupa una arquitectura popular de clares arrels eclecticistes. Artículo de TATO HERRERO\n“La ideologia no és la imatge abstracta d’un futur: és la imatge d’un món que intentem construir lluitant. Planificant no es planifica la victòria, sinó el comportament que hom es proposa mantenir en la lluita”. Giulio Carlo Argan, Projecto y destino\nDurant tot aquest temps, nombrosos professionals de l’arquitectura i l’urbanisme –i també sociòlegs, historiadors, geògrafs, periodistes…– han elaborat informes, han escrit articles, han impartit conferències, etc. criticant les determinacions de l’alternativa elegida. D’entre tots ells, només recorde dos arquitectes-urbanistes que es mostraren favorables al pla municipal: Alejandro Escribano, que manté la pelegrina teoria que l’avinguda de Blasco Ibáñez forma part de l’estructura urbana del Conjunt Històric del Cabanyal-Canyamelar i, com no, Juan Antonio Altés, que com a cap de servei de l’urbanisme municipal, al·lega que el pla «representa l’expressió de la voluntat de la corporació Municipal en matèria urbanística». Recolzats en aquests dos arguments i desoint tots els altres, els polítics que han detingut el poder durant aquests deu anys, han continuat endavant amb les seues pretensions i per aconseguir portar-les a terme, no han dubtat a abandonar el seu deure de conservació per a provocar el deteriorament social i físic d’un barri que els impedeix arribar a la mar com ells volen.\nLa ideología no es la abstracta imagen de un futuro: es la imagen de un mundo que intentamos construir luchando. Planificando no se planifica la victoria, sino el comportamiento que se propone mantener en la lucha.\nGiulio Carlo Argan, en Proyecto y destino\nDiez años han pasado ya desde que el Ayuntamiento de Valencia optó por la alternativa de prolongar la avenida de Blasco Ibáñez, estrechando su sección y desviando su trazado, para conectar Valencia con el mar a expensas de la destrucción de la ‘peculiar trama en retícula, derivada de las alineaciones de las antiguas barracas, en las que se desarrolla una arquitectura popular de clara raigambre eclecticista’ que supone el Conjunto Histórico del Cabanyal-Canyamelar, reconocido como Bien de Interés Cultural por el gobierno valenciano en 1993.\nDurante todo este tiempo, numerosos profesionales de la arquitectura y el urbanismo –y también sociólogos, historiadores, geógrafos, periodistas, …- han elaborado informes, escrito artículos, impartido conferencias, etc criticando las determinaciones de la alternativa escogida. De entre todos ellos, sólo recuerdo dos arquitectos-urbanistas que se mostraran favorables al plan municipal: Alejandro Escribano que mantiene la peregrina teoría de que la avenida de Blasco Ibáñez forma parte de la estructura urbana del Conjunto Histórico del Cabanyal-Canyamelar y, como no, Juan Antonio Altés, que como jefe de servicio del urbanismo municipal, alega que el plan ‘representa la expresión de la voluntad de la Corporación Municipal en materia urbanística’. Apoyados en estos dos argumentos y desoyendo todos los demás, los políticos que han ostentado el poder durante estos diez años, han continuado adelante con sus pretensiones y para conseguir llevarlas a cabo, no han dudado en abandonar su deber de conservación para provocar el deterioro social y físico de un barrio que les impide llegar al mar como ellos quieren.\nLa idea de «València al mar», com diu l’alcaldessa, té més d’un segle de vigència i ha arrelat amb força en els valencians. Però aquesta idea no necessita la prolongació de l’avinguda de Blasco Ibáñez: el mateix Ajuntament ho va reconèixer quan va proposar la no prolongació com una de les alternatives per a solucionar el conflicte entre l’avinguda i el Cabanyal.\nCal dir que la situació actual és molt diferent de la de fa un segle. Hui la ciutat s’ha engolit l’horta que s’estenia entre el nucli antic i la mar, i la ciutat de València disposa de connexió directa amb la mar a través de l’avinguda del Port pel centre, així com a través de l’avinguda de Balears i de l’avinguda de França pel sud (connectant amb la ronda Sud) i a través de l’avinguda dels Tarongers pel nord (connectant amb la ronda Nord). Aquesta evolució en la situació des del segle xix al xxi, sembla que no afecta la forma amb què els nostres edils imaginen l’arribada a la mar. I tampoc afecta la imaginació dels tècnics de l’urbanisme municipal que, preocupats per atendre els ideals de grandesa dels polítics de torn, són incapaços d’introduir sensatesa o de veure una altra cosa que el que ja van veure aquells tècnics noucentistes.\nEn el cas Cabanyal versus avinguda, els que pretenen col·locar València en el segle xxi a base de grans esdeveniments i grans projectes romanen ancorats en el xix.\nI ací estem, al setembre del 2008, acabada de publicar la versió preliminar de la revisió del Pla General de València que estableix vuit unitats de paisatge en l’àmbit urbanoresidencial, una de les quals són els Barris Marítims que inclou l’àmbit del PEPRI del Cabanyal-Canyamelar-Cap de França, qualificat amb una valoració mitjana de 6,33 (només per darrere del Nucli Antic que arriba a un 6,97). En la Memòria de l’Estudi Preliminar del Paisatge, es qualifica l’eixamplament del Cabanyal (que continua sent Bé d’Interès Cultural) com de qualitat paisatgística alta, amb un objectiu de qualitat que consisteix en la «conservació i manteniment del caràcter existent». Per això, en la mateixa Memòria s’estableix que en totes les unitats de paisatge urbanoresidencials, s’ahurà de: «Potenciar els recorreguts de vianants i ciclistes de l’entramat urbà, mitjançant la correcta gestió dels existents i/o introducció de nous traçats, que permeten acostar als ciutadans els recursos paisatgístics identificats i els paisatges d’alt valor de l’àrea metropolitana.»\nDes del punt de vista morfològic, el caràcter existent als barris del Cabanyal-Canyamelar-Cap de França en general, i particularment a la seua zona BIC, es caracteritza per la seua uniformitat: carrers longitudinals paral·lels a la mar, interromputs per travessies, on s’assenta l’edificació en una parcel·lació menuda, hereva de la que estava ocupada per les antigues barraques, amb una relació directa edifici-carrer. És a dir, «la peculiar trama en retícula i l’arquitectura modernista popular que s’hi assenta» que protegia la declaració de Bé d’Interès Cultural. La part de tot el BIC que millor conserva aquest caràcter és precisament la zona afectada per la prolongació de l’avinguda de Blasco Ibáñez que proposa el PEPRI, entre les travessies Amparo Guillem i Pescadors, on no s’han produït les substitucions que suposen incoherències morfològiques i estètiques en altres parts del barri.\n¿És compatible la «conservació i manteniment del caràcter existent» que proposa la versió preliminar de la revisió del PG de València i la inclusió d’una via ràpida rodada, acompanyada d’una edificació de nova planta que substitueix la tradicional relació edifici-carrer per una altra basada en l’illa de cases-avinguda, per a una amplària total de 148 m?\nQuant els aspectes socials, encara que no es negue la coherència sociocultural de la Ciutat de València, el barri del Cabanyal conserva una identitat genuïna, d’elevat valor antropològic en una societat altament normalitzadora com l’actual. Aquests deu anys d’abandó municipal han modificat el panorama social del barri, produint una sensació d’inseguretat que a partir de la zona afectada, irradia a tot el conjunt. Però no és just culpar, com ho fa el senyor Escribano, les cases i els carrers del Cabanyal del deteriorament social del barri. Com acabe de dir, el sector «afectat» pel projecte municipal de prolongació de l’avinguda de Blasco Ibáñez conserva els valors que lloa i pretén protegir la mateixa municipalitat, fins i tot millor que la resta del barri. Per tant, el problema de marginalitat en el sector afectat no és imputable a aqueixos carrers ni a aqueixes cases, no és imputable al Cabanyal. Els responsables de la situació actual són els que van aprovar el PGOU de 1988 i van deixar el Cabanyal sense planejament; són també els que, després de la declaració de BIC el 1993, van aprovar el PEPRI de 1998 que, per a protegir el barri preveu la destrucció de més d’1.500 habitatges; i, sobretot, són culpables els que durant aquests vint anys han fet la vista grossa davant determinades okupacions primer, davant la delinqüència dedicada al tràfic de drogues després i, finalment els qui permeten que les persones hagen d’utilitzar el carrer per a la neteja personal, per a llavar i també per a cuinar, mitjançant el procediment de llogar-los locals sense condicions d’habitabilitat, sense aigua ni llum en molts casos.\nNo, no és just culpar el Cabanyal del seu deteriorament social. N’hi ha prou amb un passeig per les zones del barri no afectades pel PEPRI de 1998 per a gaudir dels seus carrers, de les seues cases, de la seua gent; per a comprendre que si se’n rehabilitaren els carrers i les cases, la zona «afectada» seria igual que la resta.\nEls responsables del deteriorament social del barri són els que prenen les decisions polítiques des de la Plaça de l’Ajuntament, des d’on sempre s’ha vist al Cabanyal com un obstacle per arribar a la mar. Però València ja va arribar a la mar quan el 1897 s’hi va annexar el Poble Nou del Mar, municipi mariner que albergava el barri del Cabanyal. Des d’aleshores, la platja del Cabanyal és la platja de València.\nHan passat deu anys. S’han perdut deu anys (vint des de l’aprovació del Pla General vigent) per a rehabilitar el barri del Cabanyal. Però encara estem a temps: segurament, les novetats que incorpora la nova Llei 5/2007 de Patrimoni Cultural Valencià, i el preceptiu informe d’avaluació de l’impacte ambiental que preveu l’Estudi del Paisatge de la versió preliminar del nou Pla General per a les unitats paisatgístiques, farà reflexionar els nostres representants municipals i els obrirà els ulls davant el patrimoni que han estat a punt de destruir. Menys formigó i més reflexió: és més barat i ecològic, i més encara en aquests temps de crisi, rehabilitar que destruir i reconstruir.\nEn l’actualitat es totalment innecessari prolongar l’avinguda de Blasco Ibáñez amb l’argument d’unir València amb la mar. Un informe de la UNESCO definia la cultura com «un continuum, fruit de la fusió o la diferenciació de cultures particulars o d’algun dels seus elements en èpoques distintes». Salvaguardar la identitat especial d’aquest barri mariner, amb la seua peculiar estructura urbana i la seua població de costums tan arrelats, ha de ser la reivindicació, no sols del barri, sinó de tota una ciutat que és capaç d’acollir allò diferent. Perquè la possibilitat de coexistència d’aquestes diverses formes de pensar, de viure o d’habitar és el que constitueix el vertader patrimoni urbà d’aquesta «ciutat de la diferència», d’aquesta ciutat que reclama el seu valor específic enfront d’un món cada vegada més uniforme, d’aquesta ciutat que serà València en el segle xxi.\nNo, no hem sigut derrotats. La victòria arribarà si en aquesta lluita que no ha acabat som capaços de mantindre el comportament que ens ha guiat fins ara. Fins que aconseguim que les forces polítiques, en un diàleg estret amb la societat civil, que ja no està quieta, siguen capaces de recuperar una de les seues funcions bàsiques en democràcia: assumir un lideratge moral, un lideratge fonamentat en la transparència i en la definició nítida i inequívoca de les intencions.\nLa idea de Valencia al mar, como dice la alcaldesa, tiene más de un siglo de vigencia y ha arraigado con fuerza en los valencianos. Pero esta idea no necesita de la prolongación de la avenida de Blasco Ibáñez: el propio Ayuntamiento lo reconoció al proponer la no prolongación como una de las alternativas para solucionar el conflicto entre la avenida y el Cabanyal.\nDigamos que la situación actual es muy diferente de la de hace un siglo. Hoy la ciudad se ha tragado la huerta que se extendía entre el Casco Antiguo y el mar y la ciudad de Valencia dispone de conexión directa con el mar a través de la Avenida del Puerto por el centro, así como a través de la Avenida de Baleares y de la Avenida de Francia por el sur (conectando con la Ronda Sur) y a través de la Avenida de los Naranjos por el norte (conectando con la Ronda Norte). Esta evolución en la situación desde el XIX al siglo XXI, parece que no afecta la forma con que nuestros ediles imaginan la llegada al mar. Y tampoco afecta a la imaginación de los técnicos del urbanismo municipal que, preocupados por atender los ideales de grandeza de los políticos de turno, son incapaces de introducir sensatez o de ver otra cosa que lo que ya vieron aquellos técnicos noucentistas.\nEn el caso Cabanyal versus Avenida, los que pretenden colocar a Valencia en el siglo XXI a base de grandes eventos y grandes proyectos permanecen anclados en el XIX.\nY aquí estamos, en septiembre de 2008, recién publicada la versión preliminar de la revisión del Plan General de Valencia que establece ocho unidades de paisaje en el ámbito urbano-residencial, una de las cuales son los Barrios Marítimos que incluye el ámbito del PEPRI del Cabanyal-Canyamelar-Cap de França, calificado con una valoración media de 6,33 (sólo por detrás del Casco Antiguo que alcanza 6,97). En la Memoria del Estudio Preliminar del Paisaje, se califica al Ensanche del Cabanyal (que sigue siendo Bien de Interés Cultural) como de calidad paisajística alta, con un objetivo de calidad que consiste en la ‘conservación y mantenimiento del carácter existente’. Para ello, en la misma Memoria se establece que en todas las unidades de paisaje urbano-residenciales, se deberá: ‘Potenciar los recorridos peatonales y ciclistas del entramado urbano, mediante la correcta gestión de los existentes y/o introducción de nuevos trazados, que permitan acercar a los ciudadanos los recursos paisajísticos identificados y los paisajes de alto valor del área metropolitana’.\nDesde el punto de vista morfológico, el carácter existente en los barrios del Cabanyal-Canyamelar-Cap de França en general y particularmente en su zona BIC, se caracteriza por su uniformidad: calles longitudinales paralelas al mar, interrumpidas por travesías, donde se asienta la edificación en una parcelación menuda heredera de la que estaba ocupada por las antiguas barracas, con una relación directa edificio-calle. Es decir, la peculiar trama en retícula y la arquitectura modernista popular que en ella se asienta que protegía la declaración de Bien de Interés Cultural. La parte de todo el BIC que mejor conserva este carácter es precisamente la zona afectada por la prolongación de la avenida de Blasco Ibáñez que propone el PEPRI, entre las travesías Amparo Guillem y Pescadores, donde no se han producido las sustituciones que suponen incoherencias morfológicas y estéticas en otras partes del barrio.\n¿Es compatible la conservación y mantenimiento del carácter existente que propone la versión preliminar de la revisión del PG de Valencia y la inclusión de una vía rápida rodada, acompañada de una edificación de nueva planta que sustituye la tradicional relación edificio-calle por otra basada en la manzana-avenida, para una anchura total de 148 m?\nEn cuanto los aspectos sociales, aún sin negar la coherencia sociocultural de la Ciudad de Valencia, el barrio del Cabanyal conserva una identidad genuina, de elevado valor antropológico en una sociedad altamente normalizadora como la actual. Estos diez años de abandono municipal, han modificado el panorama social del barrio, produciendo una sensación de inseguridad que a partir de la zona afectada, irradia a todo el conjunto. Pero no es justo culpar, como lo hace el señor Escribano, a las casas y las calles del Cabanyal del deterioro social del barrio. Como acabo de decir, el sector ‘afectado’ por el proyecto municipal de prolongación de la avenida de Blasco Ibáñez conserva los valores que alaba y pretende proteger la misma municipalidad, incluso mejor que el resto del barrio. Por lo tanto, el problema de marginalidad en el sector afectado no es achacable a esas calles ni a esas casas, no es achacable al Cabanyal. Los responsables de la situación actual son los que aprobaron el PGOU de 1988 y dejaron al Cabanyal sin planeamiento; son también los que, tras la declaración de BIC en 1993, aprobaron el PEPRI de 1998 que, para proteger el barrio prevé la destrucción de más de 1.500 viviendas; y, sobre todo, son culpables los que durante estos veinte años han hecho la vista gorda ante determinadas okupaciones primero, ante la delincuencia dedicada al tráfico de drogas después y, finalmente quienes permiten que las personas tengan que utilizar la calle para el aseo, el lavado y también para cocinar, mediante el procedimiento de alquilarles locales sin condiciones de habitabilidad, sin agua ni luz en muchos casos.\nNo, no es justo culpar al Cabanyal de su deterioro social. Basta con un paseo por las zonas del barrio no afectadas por el PEPRI de 1998 para disfrutar de sus calles, de sus casas de sus gentes, para comprender que si se rehabilitaran sus calles y sus casas, la zona ‘afectada’ sería igual que el resto.\nLos responsables del deterioro social del barrio son los que toman las decisiones políticas desde la Plaza del Ayuntamiento, desde donde siempre se ha visto al Cabanyal como un obstáculo para llegar al mar. Pero Valencia ya llegó al mar cuando en 1897 se anexionó Poble Nou del Mar, municipio marinero que albergaba al barrio del Cabanyal. Desde entonces, la playa del Cabanyal es la playa de Valencia.\nHan pasado diez años. Se han perdido diez años (veinte desde la aprobación del plan General vigente) para rehabilitar el barrio del Cabanyal. Pero aún estamos a tiempo: seguramente, las novedades que incorpora la nueva Ley 5/2007 de Patrimonio Cultural Valenciano, y el preceptivo informe de evaluación del impacto ambiental que prevé el Estudio del Paisaje de la versión preliminar del nuevo Plan General para las unidades paisajísticas, hará reflexionar a nuestros representantes municipales y les abrirá los ojos ante el patrimonio que han estado a punto de destruir. Menos hormigón y más reflexión: es más barato y ecológico, y más aún en estos tiempos de crisis, rehabilitar que destruir y reconstruir.\nEn la actualidad es totalmente innecesario prolongar la avenida de Blasco Ibáñez con el argumento de unir Valencia con el mar. Un informe de la UNESCO definía la cultura como ‘un continuum, fruto de la fusión o la diferenciación de culturas particulares o de alguno de sus elementos en épocas distintas’. Salvaguardar la identidad especial de este barrio marinero, con su peculiar estructura urbana y su población de arraigadas costumbres, debe ser la reivindicación, no sólo del barrio, sino de toda una ciudad que es capaz de acoger lo diferente. Porque la posibilidad de coexistencia de estas diversas formas de pensar, de vivir o de habitar es lo que constituye el verdadero patrimonio urbano de esta ‘ciudad de la diferencia’, de esta ciudad que reclama su valor específico frente a un mundo cada vez más uniforme, de esta ciudad que será Valencia en el siglo XXI.\nNo, no hemos sido derrotados. La victoria llegará si en esta lucha que no ha terminado somos capaces de mantener el comportamiento que nos ha guiado hasta ahora. Hasta conseguir que las fuerzas políticas, en estrecho diálogo con la sociedad civil que ya no está quieta, sean capaces de recuperar una de sus funciones básicas en democracia: asumir un liderazgo moral, un liderazgo cimentado en la transparencia y en la definición nítida e inequívoca de las intenciones.\n« Passeu dins de Portes Obertes. Portes Obertes 2008\nÁlvaro de los Ángeles. Impactes mediàtics de les revoltes: Portes Obertes 2008. »


Graons més baixos a la plaça del Mig d’Olot | J.C | Olot | Urbanisme | El Punt Avui\nGraons més baixos a la plaça del Mig d’Olot\nEl nou espai s’obrirà al públic provisionalment demà, per les festes\nLa plaça del Mig, un dels espais més cèntrics d’Olot, connecta la plaça Mercat amb el carrer Major J.C.\nUns canvis d’última hora a les escales de l’accés a la plaça del Mig d’Olot pel sector de la plaça Mercat obligaran a obrir-la al públic per les Festes del Tura, que comencen demà, amb aquesta part delimitada amb tanques. Aquest espai del centre de la ciutat ha d’acollir les activitats familiars.\nL’alcalde, Josep Maria Corominas, ha explicat que aquesta modificació a les escales és per reduir l’alçària dels graons. Ell mateix ha demanat sentit comú i precaució per no prendre mal en aquesta zona, tot i que estarà degudament senyalitzada i protegida. En aquest mateix sentit, ha fet la mateixa petició de prudència per a la zona del Firal on s’ha de construir un edifici privat i per l’espai de la font ornamental nova d’aquest passeig.\nD’acord amb el projecte de l’arquitecte olotí Daniel Mallarach, la renovació urbanística d’aquesta plaça ha de servir per arreglar el problema de la filtració de l’aigua de la pluja i el de les barreres arquitectòniques. Cal tenir en compte que hi ha unes galeries al subsòl. El projecte, a més, pretén de dotar aquest espai d’un ambient més càlid, mitjançant bancs per seure-hi, zones enjardinades i una il·luminació millor, entre altres recursos, que ja hi han estat instal·lats.\nLa plaça i els edificis que l’envolten es van construir el 1985 al solar que havia ocupat fins poc abans l’Anònima de Transports. El projecte, redactat el 1978 per l’equip de l’arquitecte Miquel Capdevila, va unir per primer cop amb un pas per a vianants la zona de la plaça Mercat i Sant Esteve.


La Mancomunitat exhibeix el potencial dels productes turístics del Marquesat a la Fira de les Comarques 2018 | Mancomunitat el Marquesat\nLa Mancomunitat del Marquesat continua treballant en la promoció i foment de la riquesa patrimonial, històrica i natural de les seues entitats associades.\nEn aquesta línia d’impuls dels recursos locals, la institució mancomunada tingué una destacada participació en la “Fira de les Comarques 2018”, celebrada el passat cap de setmana a les instal·lacions de la Plaça de Bous de València.\nLa Mancomunitat, amb una elaborada i diversa proposta de productes turístics, aprofità l’immillorable aparador que suposa el rellevant certamen autonòmic per projectar l’oferta d’oci de les localitats de Alfarp, Catadau i Llombai a les milers de persones que tingueren el plaer d’apropar-se al seu mostrador.\nEn un esdeveniment en que es donaren cita un total de 47 municipis, 12 mancomunitats i més de 30 associacions i empreses turístiques, destacà l’ampli ventall de possibilitats de gaudi de l’entorn natural que oferí el Marquesat. Així, i gràcies a la llavor de promoció, informació i difusió de la Mancomunitat, les rutes ambientals del “Barranc de la Falaguera”, d’Alfarp; i de “Matamon”, en el terme municipal de Catadau; o els senders botànics i d’interpretació dels Paratges Naturals Municipals de Llombai; aconseguiren atraure l’interès de un ampli sector dels visitants\nMenció a banda mereix la festa de la “Baixada de Santa Bàrbara” de Catadau que, com no podia ser d’altra manera en la carrera per a la seua catalogació com a bé d’interès turístic, acaparà gran part del protagonisme de la tasca divulgativa.\nNombroses personalitats de la comarca donaren suport a la iniciativa amb la seua presència a la caseta, entre les que es comptaren el tinent d’alcalde de Llombai, En Josep Enric Forés, el seu homòleg de Catadau, En Manuel Bono, o l’alcalde de Catadau, En Hector Roig.


Programa – Parlament de Catalunya\nLa Setmana del Parlament Universitari s’estructura a partir d’un seguit de simulacions de l’activitat parlamentària tutoritzades per professors universitaris, en les quals també participen representants del Parlament de Catalunya i representants d’altres àmbits polítics i institucionals catalans.\n09:00 | Planta baixa\n– Acreditació dels participants i control d’assistència\n10:00 | Auditori\n– Benvinguda a càrrec del vicepresident primer, l’I. Sr. Josep Costa i Rosselló\n– Formació conjunta: «El Parlament de Catalunya: funcions, òrgans i sistema de treball»\n– Dolors Olesa i Rosalia Ramon, responsables de projectes educatius del Parlament de Catalunya\n10:30 | Auditori\n– Formació conjunta: «Democràcia i Parlament»\n– Dr. Jordi Capo Giol, catedràtic de Ciència Política i de l’Administració de la Universitat de Barcelona\n11:00 | Auditori\n– Formació conjunta: «Sistema polític català»\n– Dr. Miquel Salvador, degà de la Facultat de Ciències Polítiques de la Universitat Pompeu Fabra\n11:30 | Pati de la Biblioteca\n12:00 | Auditori\n– Formació conjunta: «La formació de govern en els sistemes parlamentaris»\n– Dr. Albert Batlle, professor dels Estudis de Dret i Ciència Política i director del màster universitari d’Anàlisi Política de la Universitat Oberta de Catalunya\n12:30 | Auditori\n– Assignació de perfils de simulació i de grups parlamentaris, i explicació de les funcions de cada perfil\nReunió de grups parlamentaris simulats:\n– GP Cs (Sala de grups)\n– GP JxCat (Sala 1)\n– GP ERC (Sala 4)\n– GP PSC – Units (Sala 4)\n– GP CatECP (Sala 1)\n– Grup Mixt: SP CUP-CC/SP (Sala 8), PPC (Sala 8)\nReunió de periodistes (Biblioteca).\n– Dr. Xavier Ginesta (UVic)\n– Dr. Santiago Giraldo (UAB)\n– Dr. Toni Sellas (UdG)\n– Dra. Aida Martori (UAB)\nReunió de lingüistes (Sala 5).\n– Sra. Marta Payà, assessora lingüística del Parlament de Catalunya\nReunió de lletrats (Sala 6).\n– Dr. Ferran Domínguez, lletrat del Parlament de Catalunya\n– Dr. Joan Vintró, catedràtic de Dret Constitucional de la Universitat de Barcelona i lletrat en excedència del Parlament de Catalunya\n09:00 | Edifici Jaume I\n09:30 | Auditori de l’Edifici Jaume I\n– Benvinguda. – Dr. Miquel Salvador, degà de la Facultat de Ciències Polítiques de la Universitat Pompeu Fabra\n09:45 | Auditori de l’Edifici Jaume I\n– Formació conjunta: «Oratòria» – Prof. Josep Vicenç Mestre, professor associat de la Universitat Pompeu Fabra\n«Ètica i política» (Auditori de l’Edifici Jaume I)\n– Dr. Miquel Seguró, professor investigador de la Universitat Ramon Llull\n«Gèneres periodístics» (Aula 20.059)\n– Dr. Xavier Ginesta, vicedegà en Promoció i Relacions Externes de la Universitat de Vic – Universitat Central de Catalunya\n– Dr. Santiago Giraldo, professor del Departament de Periodisme i Ciències de la Comunicació de la Universitat Autònoma de Barcelona\n– Dr. Toni Sellas, professor del Departament de Filologia i Comunicació de la Universitat de Girona\n– Dra. Aida Martori, professora del Departament de Mitjans, Comunicació i Cultura de la Universitat Autònoma de Barcelona\nTallers simultanis i optatius\nTallers de 50 minuts. Cada estudiant n’ha de triar 2\n«Oratòria i discurs»\n– Prof. J. Vicenç Mestre (UPF)\n– Dr. Miquel Seguró (URL)\n– Professors «Gèneres periodístics»\n«Mitjans: presència en càmera»\n«Llenguatge legislatiu i periodístic»\n– Prof. Marta Payà i Jaume Clapés (Parlament de Catalunya)\n08:30 | Planta baixa\n09:00 | Auditori\n– Formació conjunta: La sessió constitutiva del Parlament i la sessió d’investidura» – Dr. Ferran Domínguez, lletrat del Parlament de Catalunya\n10:00 | Pati de la Biblioteca\n– GP PSC – Units (Sala 2)\n– GP CatECP (Sala 3)\n– Grup Mixt: SP CUP-CC/SP (Sala 8), PPC (Sala 9)\n11:00 | Saló de Sessions\n– Sessió constitutiva del Parlament\n12:00 | Saló de Sessions\n– Benvinguda del M. H. Sr. Roger Torrent, president del Parlament\n– Intervenció de l’Excm. Sr. Jaume Casals Pons, Rector Mgfc. de la Universitat Pompeu Fabra, en representació de les universitats del sistema universitari de Catalunya\n– Grup Mixt: SP CUP-CC/SP (Sala 8), PPC (Sala 7)\n13:00 | Saló de Sessions\n– Sessió d’investidura\n14:00 | Sala de Mesa\n– Reunió de la Mesa i Junta de Portaveus\nAcords sobre la presidència de les comissions. Assistida pel Dr. Ferran Domínguez, lletrat del Parlament de Catalunya, i el Dr. Joan Vintró, catedràtic de Dret Constitucional de la Universitat de Barcelona i lletrat en excedència del Parlament de Catalunya\nDinar | Fora del Parlament\n16:00 | Auditori\n– Formació conjunta: «Les comissions al Parlament de Catalunya» – Dra. M. Àngels Cabasés, professora titular d’universitat del Departament d’Economia Aplicada de la Universitat de Lleida\nConstitució de la Comissió de Territori (Auditori)\n– Elecció del vicepresident i el secretari de la comissió\n– Plantejament del projecte de llei presentat\nResponsable: Dr. Jordi Manyà, professor associat de Dret Mercantil de la Universitat de Barcelona\nConstitució de la Comissió d’Empresa i Coneixement (Sala 4)\nResponsable: Dra. M. Àngels Cabasés, professora titular d’universitat del Departament d’Economia Aplicada de la Universitat de Lleida\nConstitució de la Comissió de Polítiques de Joventut (Sala 2)\nResponsable: Dr. Albert Batlle, professor dels Estudis de Dret i Ciència Política i director del màster universitari d’Anàlisi Política de la Universitat Oberta de Catalunya\nSimulació Serveis Jurídics\n– Assistència a les comissions o sala\nSimulació Serveis Lingüístics\n– Assistència a les comissions o als diferents mitjans o sala\n18:00 | Auditori\n– Presentació pública de l’acord de govern\n18:30 | Sala de premsa\n– Conferència de premsa dels portaveus\n– Sortida i control d’assistència\n18:00 a 20:00 | Biblioteca\n– Simulació periodística\n08:30 | Planta baixa– Acreditació dels participants i control d’assistència\n09:00 | Auditori– Formació conjunta:\n09:30 | Auditori– Formació conjunta:\n«Consells de redacció normativa»\n– GP Cs (Auditori)\n– GP PSC – Units (Sala 10)\n– Grup Mixt: SP CUP-CC/SP (Sala 8), PPC (Bancs biblioteca)\nComissió de Territori (Sala 1)\nCompareixença (proposta UB)\n– Sra. Irene Escorihuela, directora de l’Observatori DESC\n– Sra. Beatriz Fernandez, responsable de l’equip de Gestió Interna (Serveis Jurídics) de la Fundació Arrels\nComissió d’Empresa i Coneixement – Comissió de Polítiques de Joventut (Auditori)\nCompareixences conjuntes (proposta UdL)\nMembres del grup de Recerca Interdisciplinari Centre d’Estudis sobre Joventut i Societat (UPF – UdL)\n– Dr. José Sanchez García, professor investigador UPF\n– Dr. Jofre López Oller, sociòleg\n13:30 | Auditori– Conferència de premsa del Govern per a la presentació del projecte de llei\n14:00 | Dinar. Fora del Parlament\nComissió de Territori (Sala de grups)\n– Compareixença del conseller/a per presentar les línies de treball\nComissió d’Empresa i Coneixement (Sala 10)\nComissió de Polítiques de Joventut (Auditori)\n16:00 | Biblioteca\nSortida i control d’assistència\n09:00 | Auditori– Formació conjunta: «La sessió de control» – Dr. Ferran Domínguez, lletrat del Parlament de Catalunya\n09:30 | Pati de la Biblioteca\nSessió formativa per als estudiants amb el rol de periodista (Auditori)\n«La independència dels mitjans de comunicació: estat de la qüestió i instruments legals»\n– Dra. Elisenda Malaret, catedràtica de dret administratiu de la Universitat de Barcelona\n– GP Cs (10)\n– GP JxCat (Sala 2)\n– GP ERC (Sala 3)\n– GP PSC – Units (Sala 8)\n– GP CatECP (Sala 7)\n– Grup Mixt: SP CUP-CC/SP (Bancs biblioteca), PPC (Bancs biblioteca)\nComissió de Territori (Sala 5)\nPreparació del debat a la totalitat\nComissió d’Empresa i Coneixement (Auditori)\nPreparació de la interpel·lació\nComissió de Polítiques de Joventut (Sala 10)\nSimulació Serveis Jurídics (Sala 6)\nAssistència a les comissions o sala\nSimulació Serveis Lingüístics (Sala 8)\nAssistència a les comissions o als diferents mitjans\nSimulació periodística (Biblioteca)\nAssistència a les comissions o sales\n12:00 | Sala de Mesa\nReunió de Mesa i de la Junta de Portaveus\n– Aprovació de l’ordre del dia del Ple\nAssistida pel Dr. Ferran Domínguez, lletrat del Parlament de Catalunya, i pel Dr. Joan Vintró, catedràtic de Dret Constitucional de la Universitat de Barcelona i lletrat en excedència del Parlament de Catalunya\nTrobada amb representants dels grups parlamentaris del Parlament de Catalunya\n(Cada grup simulat al despatx del grup real. Grup simulat PSC a la sala 10 reunió amb el grup PSC – Units)\n13:30 | Saló gris de passos perduts\nAtenció als mitjans per part de la Mesa i la Junta de Portaveus\n– GP Cs (Sala 10)\n– GP JxCat (Auditori)\n– GP ERC (Auditori)\n– GP PSC – Units (Sala 6)\n– Grup Mixt: SP CUP-CC/SP (Bancs biblioteca), PPC (Sala 9)\nSimulació periodística (Biblioteca).\nSimulació Serveis Lingüístics (Sala 5).\nSimulació Serveis Jurídics (Sala 8).\n16:00 | Saló de sessions\nSessió plenària: sessió de control, interpel·lacions i debat a la totalitat.\n17:30 a 20:00 | Biblioteca\n– Formació conjunta per a la preparació dels debats\n– Dr. Xavier Ginesta (UVIC) i Sr. Josep Vicenç Mestre (UPF)\n10:30 | Sala 3\n– Preparació dels debats\nDebat moderat pels periodistes de premsa escrita (Auditori)\nDebat moderat pels periodistes de ràdio (Sala 4)\nDebat moderat pels periodistes de televisió (Sala 10)\nSimulació Serveis Jurídics (Sala 6).\nComissió de Territori (Auditori)\nTreball en grups del projecte de llei\nComissió d’Empresa i Coneixement (Sala 4)\nTreball en grups per elaborar la moció i pactar esmenes\n14:00 | Dinar\n(Fora del Parlament)\nDebat amb diputats del Parlament de Catalunya\n– Inici del programa de radio Flaixbac «El matí i la mare que el va parir»\n10:00 | Planta baixa– Acreditació dels participants i control d’assistència\nEls estudiants accedeixen a la Sala Auditori abans de pujar tots junts al Saló de Sessions\n10:30 | Accés al Saló de Sessions\nDebat i votació de la llei i de les mocions. Lectura de la declaració institucional\nSessió presidida pel M. H. Sr. Roger Torrent, president del Parlament\n– Fotografia de grup a l’escala d’honor\n– Recollida de certificats d’assistència i sortida\nUniversitat de Vic – UCC


Salut atribueix l’increment de casos de Covid al Carnaval i el brot d’Arinsal - Altaveu el diari digital d'Andorra\nSalut atribueix l’increment de casos de Covid al Carnaval i el brot d’Arinsal\nMartínez Benazet es vacuna amb AstraZeneca sense incidències i assegura estar convençut que aquest mes i el que ve la campanya de vaccinació s’accelerarà de forma molt important\n15/03/2021 (11:29 CET)\nEl ministre departeix amb el director de Protecció Civil, Cristian Pons, en arribar al centre de vacunació.\nMartínez Benazet fent cua a l'exterior entre altres ciutadans.\nJa a l'interior de l'antiga plaça de braus esperant torn.\nFacilitant les dades a un tècnic de la Creu Roja.\nResponent les preguntes del qüestionari previ.\nEl ministre de Salut, Joan Martínez Benazet, atribueix el degoteig a l’alça de nous casos de coronavirus a l’increment de les interaccions socials derivades de les vacances de Carnaval i al brot d’Arinsal, que ha tingut un impacte que va més enllà de la població massanenca amb un efecte similar al que al seu dia hi va haver a Encamp encara que no tan notori. El titular ministerial ha fet aquestes manifestacions després de vacunar-se i fer-ho amb el vaccí d’AstraZeneca i sense aparents incidències.\nMartínez Benazet és el primer membre del gabinet ministerial en rebre la vacuna contra la Covid. És el ministre ‘sènior’ i per raó d’edat li ha tocat avui haver d’acudir al centre d’administració de vacunes. Ha fet cua com qualsevol ciutadà i després de la punxada s’ha hagut d’esperar el quart d’hora d’observació de rigor abans de fer les explicacions oportunes. El ministre ha considerat “emotiu” el fet de poder-se vacunar pel que significa d’abans per a la ciència i combat contra la pandèmia.\nMartínez Benazet en la zona d'observació després d'haver-se-li administrat la vacuna. Toni Solanelles\nEl responsable de Salut s’ha mostrat convençut que aquest mes i el que ve hi haurà una accelerada important en la vacunació dels ciutadans del país. I es manté ferm en què abans de l’estiu una part molt majoritària de la població estarà immunitzada. Martínez Benazet espera que les 9.000 primeres dosis d’AstraZeneca que ha d’enviar Covax i que ja haurien d’haver arribat “no poden trigar massa més” i ha afirmat que ja només amb el fet d’haver inoculat les persones més grans de 65 anys i les vulnerables aquest fet tindrà un impacte molt positiu a nivell de reduir els ingressos hospitalaris. El ministre ha tornat a refermar la seva plena confiança en la seguretat i eficàcia de totes les vacunes, inclosa la que han desenvolupat AstraZeneca i Oxford.


Acorden a Santa Coloma de Farners no penjar propaganda electoral als carrers per estalviar – elgarrotxi.cat\nHo han acordat a nivell local i conviden els partits d’altres municipis a que s’afegeixin a la iniciativa\nTots els partits polítics de Santa Coloma de Farners amb representació a l’Ajuntament i elegibles als propers comicis (ERC, CDC, i PSC), i també En Comú Podem i el PP, han acordat no posar publicitat electoral en els carrers de la ciutat durant la campanya de les eleccions del 26 de juny. Aquesta iniciativa sorgeix dels partits polítics de Santa Coloma de Farners, tot i que conviden els dels altres municipis a afegir-s’hi.\nLa decisió adoptada afecta tot el material que cada partit penja habitualment als carrers durant les campanyes electorals: banderoles, cartells, pancartes, etc. Aquest acord dóna resposta a la demanda ciutadana de màxim estalvi en aquesta campanya electoral, atès que és una repetició de la que es va fer fa sis mesos i es considera que tothom coneix suficientment les candidatures que es presenten.\nAquesta decisió no afecta a la resta de la campanya electoral, ja que sí que es preveu la celebració d’actes electorals i l’enviament domiciliari de paperetes i programes electorals.\nUn incendi crema un taller de camions a Porqueres


Autor Miquel dels Sants Oliver\nObra La Ciutat de Mallorques, 1906\n“Allà, dins la sala grandiosa i profusament banyada de llum elèctrica, quasi totes les taules eren plenes. Qui viatjava per necessitat i qui viatjava per gust, distingien-se de sobte: eren els del smoking i els del jaqué. Dels primers, alguns anaven acompanyats d’esposa o filles: alemanys, inglesos i francesos. Els altres menjaven solitàriament, rellegint telegrames o notes entre plat i plat.\nEls cambrers anaven i venien, carregats de plats, de salseres argentines, de cristalleria espirejant. Per les taules del menjador sumptuós s’escampava la munió dels hostes d’aquells dies, uns declarats, altres completament misteriosos, que venien de lo desconegut a tornar-se’n a lo ignorat, sense deixar rastre. Tot seguit, descobríeu el turista de raça, envellit en els hotels, caminant incansable de la terra coneguda.”


Totes les actuacions a les tres localitzacions del festival: Fòrum Romà d’Empúries, Mar d’en Manassa i Jardins de la Muralla Grega d’Empúries; s’han pogut celebrar respectant totes les mesures de seguretat sanitària.\nLa programació, que mantenia l’eix conceptual que caracteritza el festival: la promoció dels valors de la cultura a la mediterrània, ha estat molt ben rebuda pel públic, que ha pogut gaudir de propostes com la narració oral (“Bàrbars”), Kavafis (“A la llum del dia”), melodies d’arrel tradicional convertides en cançó d’autor (Gemma Humet), Mallorca (Maria Jaume), Nàpols (Alessio i Giancarlo Arena), fusió cultural (Las Migas), entre altres propostes (Els Amics de les Arts i Damaris Gelabert).\nSis dels vuit espectacles van exhaurir entrades abans del seu inici, aconseguint l’objectiu de l’organització: manifestar la importància de la cultura com a element de cohesió social.\nDurant aquesta edició del festival s’han portat a terme un seguit d’accions per promoure valors socials: s’ha destinat part de la recaptació de les entrades al Banc dels Aliments de L’Escala (SLDA), s’ha prioritzat la contractació de joves de L’Escala i també s’han impulsat mesures per minimitzar l’impacte ambiental en la realització del festival.\nA més, aquest any, tant la programació com l’equip que el fa possible, és majoritàriament femenina (prop d’un 70% del total).\nEl Festival Portalblau està organitzat per l’Ajuntament de l’Escala; amb el suport del MAC-Empúries i gestionat, produït i dirigit per l’empresa Tem Productions, guanyadora del concurs públic realitzat enguany.\n“Aquest cap de setmana hem tancat una nova edició de Portalblau. Una edició reduïda, però valenta, compromesa, femenina i segura. Gràcies a tot l’equip de direcció, tècnic, de seguretat i de l’Àrea de Cultura per l’esforç i la dedicació per fer que, malgrat tot, Portalblau hagi estat una realitat aquest estiu. I sobretot moltes gràcies al públic per confiar-hi“, ha remarcat la regidora de Promoció Econòmica i Turisme, Marta Rodeja.


L’Esbart Màrius Torres\nEn Màrius va començar de ben jovenet en el món de les arts. Va descobrir la poesia en els seus primers temps de joventut tot sentint, d’una banda, el caliu catalanista i, de l’altra, els primers amors. L’àmbit de l’Esbart Màrius Torres, un grup lleidatà de joves que promovia la cultura i la llengua catalanes, fundat el 1962, va ser el lloc ideal per començar a publicar els seus primers poemes regularment.\nI Premi de Poesia “Màrius Torres”, 1963\nL’any 1963 i amb només setze anys, en Màrius, va ser el guanyador del primer premi Màrius Torres de poesia. En les següents imatges podeu veure la portada i article de la revista de l'Esbart Màrius Torres corresponent a la notícia del premi al maig de 1963.\nTambé podeu veure exemples dels primers poemes d’en Màrius publicats a la revista de l’Esbart. En aquests poemes publicats entre 1963 i 1964, en Màrius signava com a Màrius, o com “El de sempre” o bé amb el seu pseudònim “Josep-Ramon”.\nPrimers actes en l'esbart Màrius Torres\nActe de lliurament dels primers premis de l’Esbart, el 31 de març de 1963, a la sala de festes del Sícoris Club. En Màrius hi és com a guanyador del premi de poesia Màrius Torres; en Pere Bosch, animador i membre de l’Esbart, com a guanyador del premi de narració Manuel Gaya i el primer, per l’esquerra, és en Josep Maria Rossell i Solsona de Mollerussa, que fou el finalista del mateix premi Manuel Gaya.\nEn el mateix acte podem veure en Manel Lladonosa com a presentador. També podem constatar en una fotografia d’un dels actes de l’Esbart com s'acabava cantant “El cant dels adéus”. A la fotografia, d’esquerra a dreta, es pot veure Josep Vallverdú, Martín Cano, Joan Aris, Sr. Bosch, Roger Torres, J.M. Soler Balagueró, Manel Lladonosa, en Màrius i Xavier Maurel.\nActe de lliurament dels primers premis de l'Esbart\nEn Manel Lladonosa i en Màrius Carretero\nFinalitzant l'acte tot cantant "el cant dels adéus""\nFulletó de l’acte d’adjudicació del 1r Premi “Màrius Torres” al maig de 1963"\nLa primera obra de teatre\nL’Esbart Màrius Torres tenia moltes i diverses activitats culturals i també va ser el lloc on en Màrius va començar la seva carrera d’actor. Aquí el podeu veure en diferents escenes de l’obra “El niu mai del tot niu”, amb M.Dolors Latorre, M.Carme Garcia i Montse Bosch.\nEn Màrius tenia també una altra colla d’amics, els del carrer on va néixer, els de sempre, els que va conservar fins al final. Aquí el podeu veure amb en Ramon Pedrós, en Josep M. Campamà, “Capi”, i en Javier Ascón en unes fotografies realitzades al campus escolar als anys 60.\nEls amics de sempre.\nLes altres activitats de l’Esbart\nL’Esbart tenia com a eix central la companyonia i amistat de tots els seus integrants. Solien aplegar actes culturals amb altres de més lúdics com sortides al camp, excursions i àpats. Aquí podeu veure en Màrius en aquestes activitats juntament amb Montse Bosch, Josep M. Soler, Albert Royes, Pere Dalmau, Josep M. Chalons, Lluís Domingo, Carme i Marta Merola, Antoni Font, Ramon Farrús i Pepita Bosch, entre d’altres.\nWeb dedicat a l'artista Lleidatà Màrius Carretero, aquarel.lista i artísta sensible i polifacètic. En aquesta web podreu recordar el seu llegat.


cursos universitat L'Hospitalet de Llobregat formació cultura casal tallers mobilitat europea educació ocupació habitatge Estudiar a l'estranger concurs Santa Coloma de Gramenet lloguer cooperació art estudiants beques Idiomes feina ajuts premis emprenedoria participar estiu pràctiques estranger solidaritat treball Voluntariat a l'estranger voluntariat ofertes de treball Badalona Treballar a l'estranger recerca pràctiques a l'estranger formació ocupacional europa ofertes de treball a l'estranger\n17/05/2012 - 00:00\nVols treballar a l’estranger? Coneix els recursos que ofereix als joves el Centre Europa Jove\nLa pàgina www.barcelonesjove.net ofereix una secció dedicada especialment a Europa i la mobilitat internacional. Informem sobre les diferents possibilitats que tenen els i les joves de marxar a l’estranger: anar a treballar, fer pràctiques d’empresa, trobar feina a l’estiu, relitzar un voluntriat, etc.\nSecció ‘Europa’ a Barcelonès Jove Net\nD’altra banda també disposem d’un apartat especial a Barcelonès Jove TEVÉ, on trobareu videoconsells que resolen dubtes sobre mobilitat europea.\nSecció ‘Europa i Mobilitat internacional’ a Barcelonès Jove Tevé\nTambé ens agradaria compartir amb vosaltres la Guia “Treballr a l’estranger”, amb un seguit de recursos que us serviran a l’hora de planificar la vostra experiència a l’estranger.\nGuia Treballar a l’estranger\nI sobretot, si voleu accedir a ofertes de treball a l’estranger, beques i cursos relacionats amb mobilitat i cooperació internacional, ho podeu trobar tot a la nostra agenda\nSecció ‘Ofertes de Treball a l’estranger’ de Barcelonès Jove Net\nAl Centre Europa Jove, adreçat a Santa Coloma de Gramenet, organitzem també durant tot l'any una sèrie de tallers i cursos relacionats amb la mobilitat europea: Idiomes, treballar, estudiar, etc.\nTallers Centre Europ Jove\nCada mes elaborem un butlletí especial dedicat a temes relacionats amb Europa: ofertes, beques, cursos, actualitat, experiències... Tot al vostre email.\nSecció ‘Butlletí Europa’ a Barcelonès Jove Net\nI atenent a la demanda per part dels usuaris i al creixent interés de marxar d’Espanya a buscar feina, hem organitzat la campanya “Treballar a l’estranger”, una iniciativa que recull entrevistes i experiències de joves a l’estranger. L’objectiu és que aquests testimonis ajudin i animin a altres joves a experimentar aquesta vivència.\nCampanya ‘Treballar a l’estranger’ (Vídeos)\nCampanya ‘Treballar a l’estranger’ (Format escrit)\nDe fet, aquests joves han volgut donar alguns consells a altres joves que volen marxar a l’estranger. Aquí trobareu un decàleg amb algunes recomanacions\nDecàleg de consells de joves que treballen o han treballat a l’estranger\nI sobretot, estigues informat de tot allò relacionat amb treballar a l’estranger a través de les nostres xarxes socials\nFacebook Centre Europa Jove\nTwitter Centre Europa Jove\nMés informació | Barcelones Jove Net\nSanta Coloma de Gramenet acull demà la III Jornada Barcelonès Jove “Treballar a l’estranger”\n'Tu primer trabajo EURES': La UE engega una campanya per ajudar als joves a trobar feina a l'estranger\nEtiquetes: europa, Treballar a l'estranger\nSecció "Europa" de Links Joves


Partits davant el CF Intercity "B" i el Muro CF "B" - CF Atlètic Muro\nPartits davant el CF Intercity “B” i el Muro CF “B”\nData de l'entrada 5 gener, 2022\nDesprés del paró nadalenc, tornem amb la jornada esportiva. En aquesta ocasió, l’equip femení s’enfrontarà al CF Intercity “B” el diumenge a les 18:30h a La Llometa, Muro. Per altra banda, l’equip masculí disputarà el seu partit davant el Muro CF “B” el diumenge a les 16:00h a La Llometa, Muro.\n2ª Infantil La Ribera G3 · Dissabte, 08/01 a les 11:00h – La Llometa, Muro · Muro CF – CF Atlètic Muro\nAleví 1º any La Costera “A” G1 · Dissabte, 08/01 a les 12:30h – La Llometa, Muro · CF Atlètic Muro “B” – L’Olleria CF “B”\nBenjamí 2º any La Costera “A” G1 · Diumenge, 09/01 a les 11:00h – La Llometa, Muro · CF Atlètic Muro “A” – CD Contestano “A”\nPrebenjamí 2º any La Costera “A” G1 · Dissabte, 08/01 a les 12:30h – La Llometa, Muro · CF Atlètic Muro “A” – Muro CF “A”\n← Bon Nadal i feliç 2022, Atlètiques i Atlètics! → Partits davant el CF Monnegre de Mutxamel i l’Ontinyent 1931 CF “B”


Daniel Serrano a Torra: “Sotmeti’s a una qüestió de confiança quan passi l’emergència sanitària i verifiqui si té suport per a continuar governant” – POPULARS\nDaniel Serrano a Torra: “Sotmeti's a una qüestió de confiança quan passi l'emergència sanitària i verifiqui si té suport per a continuar governant"\n• Daniel Serrano recorda a Torra que “si vol continuar governant, haurà d'aprovar un nou pressupost per a 2021 ja que un escenari de pròrroga pressupostària per falta de suports seria letal per a l'economia catalana i per a les urgents necessitats que tenen i tindran els catalans en els pròxims mesos i anys"\n• Demana que es tanquin les delegacions d'Exterior i es deixi de subvencionar Diplocat per a poder destinar aquests recursos econòmics i humans a pal·liar els efectes econòmics i socials del Covid19\n21 maig 2020.- El diputat i secretari general del Partit Popular Català, Daniel Serrano, li ha demanat al president de la Generalitat, Quim Torra, que "quan passi l'emergència sanitària hauria de sotmetre's a una qüestió de confiança i verificar si té el suport parlamentari majoritari per a continuar governant més enllà de la pandèmia".\nDaniel Serrano ha afirmat que "per a fer front a la crisi del Covid19, serà imprescindible fer modificacions al pressupost que s'acaba d'aprovar", i li ha dit a Torra que "si vol continuar governant, haurà d'aprovar un nou pressupost per a 2021 ja que un escenari de pròrroga pressupostària per falta de suports seria letal per a l'economia catalana i per a les urgents necessitats que tenen i tindran els catalans en els pròxims mesos i anys".\nAixí mateix el diputat Popular, encara que ha dit que Catalunya necessita més que mai un govern estable, li ha demanat que abans de jugar a la ruleta russa amb la salut dels catalans "eviti escenaris que d'una manera o un altre puguin conduir a eleccions en el moment més inoportú i perillós coincidint amb un més que probable rebrot del virus a la fi de la pròxima tardor i durant l'hivern i primavera de l'any que ve, perquè la situació és greu i no és moment d'oportunisme polític".\nD'altra banda, respecte a l'escàndol per presumpte assetjament sexual en el Departament d'Acció Exterior, Serrano considera que "va haver-hi una evident voluntat per part dels dos partits del Govern de tapar el cas que, ja que no sols va ser tolerat pel Conseller, sinó que el presumpte assetjador, el seu propi cap de gabinet, va estar a punt de ser premiat amb un nou càrrec".\nPer això, Daniel Serrano ha recriminat a Torra que "no cessés a Bosch, qui seguiria com a Conseller, donant lliçons de transparència i obviant els protocols contra l'assetjament sexual" i li ha exigit que faciliti la labor de la justícia i "cessament a totes les persones de la Conselleria d'Acció Exterior que van participar en l'encobriment dels presumptes casos d'assetjament sexual i que es revisin els protocols de la Generalitat perquè un episodi així no es torni a repetir".\nAixí mateix, Serrano ha lamentat que no s'hagi aprofitat el canvi de Conseller per a canviar també les prioritats del Departament i ha demanat que "es tanquin les delegacions de l'exterior i es deixi de subvencionar Diplocat per a poder destinar aquests recursos econòmics i humans per a pal·liar els efectes econòmics i socials del Covid19".\nPer al diputat del PPC "l'acció exterior pot ser necessària, però no la que està duent a terme el Govern" que l'ha qualificat de "totalment contraproduent" pel que considera que "seria millor prescindir d'ella”. “Els catalans no necessitem oficines d'agitació i propaganda en l'exterior, cares i més innecessàries que mai".\nFinalment, Daniel Serrano, després d'insistir que cal posar tots els recursos dels catalans al servei del que ara és prioritari, ha conclòs plantejant-li diverses preguntes a Torra: “Per a què volem una oficina separatista a Tunísia si aquí som incapaces d'evitar que Nissan marxi de Catalunya? Per a què volem Diplocat si la imatge que ofereix de Catalunya espanta als inversors?Per a què faran una campanya per a atreure el turisme procedent de la resta d'Espanya si, d'altra banda, gasten multitud de recursos econòmics en campanyes internacionals contra Espanya?”\nDaniel Serrano a Sanchis: “És… →


Nuclis agregats – Ajuntament de La Pobla de Segur\nMontsor és un nucli despoblat situat a la zona alta del Massís de Collegats, prop del cap de Montsor. Per Montsor transcorria l’antiga via de comunicació entre els dos Pallars, quan el Pas de Collegats no era obert, cosa que el convertia en un poble estratègicament ben situat en aquest camí. D’ençà l’obertura del camí pel Congost de Collegats, el poble de Montsor va restar fora de rutes habituals de comunicació, i va caure progressivament en decadència, fins l’abandonament a mitjans del segle XX.\nGramuntill és un antic poble dispers format per tres masos: Gramuntill, la Borda del Ros i la Barraqueta. Les dues darreres eren hostals de camí prop de la Noguera Pallaresa. A la Barraqueta es cobrava peatge als qui volien passar per Collegats, el Pas del qual havia estat obert cap a mitjans del segle XIX per la casa Bringuer de la Pobla de Segur, per la qual cosa tenien dret a cobrar-ne el pas. Actualment, el mas de Gramuntill és l’únic que resta en funcionament, amb funcions d’agroturisme.\nSant Joan de Vinyafrescal és el segon nucli amb més població del municipi, amb 62 habitants l’any 2017, que consta des de 1845 com a nucli agregat al municipi de la Pobla de Segur. El poble és en un coster que domina el sector sud del terme de la Pobla de Segur i té alguns elements que fan pensar que podia haver estat un poble clos. Tanmateix, ha estat tan transformat amb el pas del temps que no s’aprecia amb prou claredat. L’església del poble, d’origen romànic però molt transformada, està dedicada a Sant Joan.\nPuigmanyons, Pumanyons o Puimanyons, formes que reflecteixen fidelment la parla local, és un poble d’origen castral situat dalt d’un turó a menys d’un quilòmetre al sud-oest de la vila de la Pobla de Segur. És accessible per una carretera que hi puja des de la vila. Actualment, només manté una casa habitada, Casa Taló. La seva església romànica, construïda al segle XI, és dedicada a Sant Cristòfol.


Convivència i Progrés aposta per la pluralitat a Banyoles - Diari de Girona\nLa llista, que es presenta amb la marca municipalista del PSC, està encapçalada per Quim C. Fernández\nConvivència i Progrés aposta per la pluralitat a Banyoles Diari de Girona\nConvivència i Progrés es defineix com una associació cívica promotora de la candidatura dins de les Candidatures de Progrés, la marca municipal del PSC, que ha presentat aquesta setmana la llista a Banyoles, encapçalada per Quim C. Fernández i integrada per un total de 17 membres i 5 suplents. El partit recalca que vol «representar la pluralitat que el context polític actual requereix», aportant un programa electoral en què predominen els conceptes de municipalisme, integració i diversitat.\nPer apropar encara més els propòsits de la formació, el partit ha emès un comunicat en què detalla els punts inicials del programa. En primer lloc, el grup aposta per «una candidatura que es fomenti en el municipalisme actiu que va néixer ara fa 40 anys com a eix de la democràcia local, que estigui al servei de les necessitats de la població i que contribueixi al benestar i al desenvolupament local».\nEn segon lloc, el partit apunta que «creiem que convé fomentar processos integradors de diferents forces al servei d'un projecte de ciutat i al marge de manipulacions del municipalisme per altres interessos. Creiem en la ciutat com a lloc de trobada de la diversitat d'opcions polítiques i de respecte a la vida en comú». A continuació, ve el punt que defensa que «compartim la idea d'un catalanisme integrador capaç d'entendre d'on venim però també d'incorporar les noves generacions i la població nouvinguda». El quart punt recalca que «volem un ajuntament al servei de tothom i que es respectin les regles de joc que garanteixen la convivència. Defensem les institucions i els espais públics com a representació de tots els ciutadans».\nEn perspectiva de futur, «volem que Banyoles sigui un projecte de ciutat de benestar, que resolgui els problemes d'avui i previngui els de demà», diu el partit.


Pepe Ferrando, 'Mitger', testimonis de la vida vora el front de Guerra - Nulespèdia\nPepe Ferrando, ‘Mitger’, testimonis de la vida vora el front de Guerra\nNom/Cognom José Ferrando Almela, “Pepe Mitger”\nData de naixement Dilluns 19 de setembre de 1921\nTítol Pepe Mitger, testimonis de la vida vora el front de Guerra\nCategories Guerra civil, història, postguerra, estraperlo, etnologia, agricultura, taronja.\nData i lloc de l’entrevista Dimecres 17 d’octubre de 2018, casa de l’entrevistat.\nJosé Ferrando, “Pepe Mitger” (1921), antic maquinista en un motor de reg, és un testimoni sorprenent dels fets de la Guerra Civil a Nules i de la vida diària en un front de guerra, incloent el comerç de la taronja, l’estraperlo i els llargs anys de mili en el temps de la II Guerra Mundial.\nResum / Transcripció\nQuedem amb José Ferrando Almela, “Pepe Mitger” (1921), a la Caixa, i anem amb bon pas fins a sa casa per a fer esta entrevista. José acaba de complir 97 anys i està en plena forma, és un home simpàtic i loquaç. Ens explica que la seua família és de Nules de tota la vida. Ell és de dretes, ens diu, però “prou pacífic”. Ens parla de la Guerra Civil, que recorda molt bé. Conta que a son pare se’l van emportar del motor lligat de mans. En aquell moment la vida d’una persona no tenia gens de valor; se’l van emportar a ell, a Batiste Cabanells, que vivia a la plaça… S’emportaren a cinc persones a Castelló. Amb facilitat tiraven els homes a la cuneta, ell mateix en va veure de morts. Pepe tenia 15 anys quan va començar la contesa i ha vist moltes coses així.\nEn eixos anys ell ja treballava i, entre risses, ens explica que abans s’anava a treballar molt prompte i ara pareix que no es va mai. Ara, diu, hi ha qui als 50 anys encara està estudiant. Abans si el mestre els renyia després els pares els pegaven perquè “alguna cosa haurien fet”, ara els pares s’encaren amb els mestres demanant raons quan reganyen els xiquets.\nEns conta que ell també ha arribat a casa a les cinc del matí, però arribava intentant no fer soroll i ja estaven esperant-lo per anar-se’n a treballar.\nLa seua família tenia terres i treballava llaurant, però a banda l’ofici familiar era maquinista de motor: traure l’aigua. Ell estava en un motor ara desaparegut, en la Rambleta, que ara són fàbriques.\nVa conèixer la dictadura de Primo de Rivera, la proclamació de la II República… Ens conta que la dona que portava la bandera durant la Proclamació era una dona casada però molt templada. Ens diu que ara es veuen dones nuetes i no es fa cas, però aleshores veure una lligacama era tot un esdeveniment. Durant la Proclamació aquella dona portava mig pit fora [com l’al·legoria de la Revolució Francesa] i una banda creuada en la que descansava parcialment el pes de la bandera. Portava també un gorro frigio roig [el gorro frigio es va convertir en símbol de la llibertat i el republicanisme durant la Revolució Francesa]. Esta desfilada va arribar fins a la plaça i va ser el dia de la Proclamació, és a dir, el 14 d’abril de 1931. De l’antiga seu de l’Ajuntament es va traure el retrat d’Alfons XIII i es va llançar al carrer. Després anaren a posar una placa de Fernando Gasset i una altra de màrtirs de la Sublevació de Jaca : els capitans [Fermín] Galán [Rodríguez] i [Ángel] García Hernández. Pensa que aquells eren un poc cap-volats per haver-se’n anat cap a Saragossa només amb una guarnició d’unes mil persones. Allí l’exercit tenia molta força i els van afusellar [5 min.].\nEns conta que el cos de [Bonaventura] Durruti [Lleó, 14 de juliol de 1896 – Madrid, 20 de novembre de 1936] va passar per Nules amb una columna d’un centenar de cotxes, en el seu trasllat des de Madrid cap a Barcelona [on està enterrat]. El mataren en Madrid al principi de la Guerra.\nEns explica que l’últim parte de Guerra, quan ells ja estaven a l’altre costat [al bando franquista] va ser: “Frente Levante, nuestras fuerzas han roto el frente en Nules conquistando l’Horta Nova, Les Paletjanes y la Font de la Salut”. La Font de la Salut era una sènia amb aigua molt bona, perquè no hi havia detergents ni res, que treia l’aigua amb cànters. Fins ahí arribaven les forces, a on estan els fortins. Eixos fortins els van fer arrel d’eixe combat. Ens explica que segurament ja no tenien intenció d’atacar cap a València perquè la Guerra estava molt avançada i acabaria prompte. Ahí va durar dos dies el combat. Diu que va ser com una mascletà, però en comptes de amb coets era amb bombes, amb l’aviació franquista. La segona línia de foc la portava fins a Vilavella. No eren bombes grosses, ens explica, sinó més menudetes. L’esquadra també venia de Castelló, ja territori franquista, i des d’allí bombardejaven Nules també. La majoria dels que van morir en eixos moments eren mallorquins (del bando franquista). Molts dels soldats valencians es van salvar perquè el fang de les marjals i de les pluges va deixar inútils molts tanques. De nou tanques que hi havia a la platja només en van eixir dos, la resta van quedar inutilitzats allí. Ens explica que hi havia un tanque que es va quedar allí perquè la panxa estava en alt i les cadenes no arribaven a terra. També ens explica que quan passaven els tanques retiraven una part dels cadàvers, però els que quedaven en mig de les línies es quedaven allí. Ens parla d’un tanque al pont de la Serraleta: una ametralladora es feia a tots els de darrere del tanque. D’eixos n’hi havia muntonades. Els ponts havien sigut minats, ens parla del pont de Vilavella, el que va a Artana, que el van minar al mateix temps que el campanar. Els ponts i el campanar els van volar els artificiers de l’exèrcit.\nDesprés estaven els bombardejos, els projectils… Les portes del poble van desaparèixer totes, estaven al front. Els soldats dormien en refugis formats per dos portes col·locades una sobre l’altra en forma de triangle, i damunt posaven terra. Tot eren trinxeres d’evacuació. Quan s’arriba al pont de la via, a la dreta encara hi ha un forat pel que es passava a la línia d’evacuació que anava al front [10 min.]. Conta que tenia una finqueta prop de la línia i que els van tallar set tires fins al filat [o alambrada], a ells i a tots.\nQuan va acabar tot, diu que van posar un rètol en què posava: “Aquí estaba Nules”. Compara els bombardejos de Nules amb els de Guernica, més coneguts, però no més greus que els de Nules. Allí va ser abans, però els bombardejos de Nules van ser molt pitjors. En eixe moment el pitjor que podia passar és que es parara el front a un poble, com va passar a Nules, perquè per exemple els soldats anaven tocant les parets i si n’hi havia una més fofa picaven per si havia alguna cosa amagada. Al final estava tot minat.\nEl poble estava buit i ells estaven en la Mar. Aleshores allí només hi havia unes quantes casetes davant, darrere no hi havia res. Ens conta una anècdota: el dia 8 de juliol, quan es va agarrar Nules, hi havia un cabo que estava dinant amb ells; sobre les dos i mitja o les tres de la vesprada va passar un grup de 30 ó 40 soldats i el van avisar que s’estaven retirant. Darrere anaven tots. Se’n van anar a la Llosa a esperar, i allí estaven les fortificacions fetes. Els nacionals van passar a poqueta de nit, es van parar al barranc i ja van fer trinxeres. Aquells, com que van veure que estos no passaven més avant, van tornar arrere i es van instal·lar al barranc del Torrent, allí van fer trinxeres fins al Caminàs i es van passar a esta banda.\nEn arribar els nacionals la gent que hi havia pel camp es van passar cap amunt. Diu que va tindre la sort que hi havia un tinent que li deien Bono. En arribar els que anomenaven “de recuperació”, si hi havia una maleza la metrallaven per si hi havia gent amagada. Al camí de les Palmeretes hi havia uns a qui deien “els Peris” que Antoniet, el major, que estava servint, estava amagat, i també un tinent de la part roja. Però els van trobar, i el dia 4 de juliol els afusellaren en Sagunt. Al cementeri es poden veure les làpides. [15 min.] Conta d’un altre militar de Nules que anava en un batalló de moros i va anar de combat en combat, i que va haver de morir al seu poble. Al motor de Cantalobos hi havia un tambor de moros, en el poble no hi havia ningú, només estaven els de la línia, i en cas de necessitat aquells venien cap ací. Al motor de Santa Teresa estaven els mallorquins. Conta que els soldats estaven un mes en la trinxera i després als de darrere els passaven davant. I que quan va vindre el combat fort, no era per adelantar, només era un simulacre per a que llevaren forces de l’Ebre. El que més buscaven els tanques eren els nius de metralladores, que eren els que feien més faena. Diu que ahí en van caure molts, i que van fer cap fins al camí Cabeçol. Conta que ell va veure fer els fortins, que anava gent civil obligada a ajudar a fer-los. A l’ampliació de la carretera en van fer desaparèixer dos que n’hi havia al camí Sant Josep. Es feien amb les llambordes o adoquins de les voreres i els blocs del carrer Major (al carrer Sant Ramon encara es pot veure un fragment de l’antic paviment).\nLi preguntem com s’abastien en eixos anys tan durs, i ens diu que ací no es va patir, a les capitals sí, però al camp se sembrava molt. Entre els pobles es feien canvis: oli d’Artana per tants quilos d’arròs, per exemple. Es menjava molt d’arròs i molts moniatos. Ens parla d’un home que, per ser del règim, el van fer capità de carabiners. Un altre que no sabia fer l’o amb un canut, tinent. Diu que a Cartagena, de sergent per amunt, els mataren a tots. No hi havia professionals. [20 min.] Ens conta que al Segre van obrir el pantà de Tremp i la corrent es va endur a tot un cos de carabiners.\nMili i II Guerra Mundial\nPensa que ara estem quasi igual que aleshores, i tem una guerra. Diu preferir l’exèrcit obligat, i ens parla dels tres anys i mig de mili que va fer, perquè estava la Guerra Mundial. On estava ell, en Maó (Menorca), els antiaeris atacaven tots els avions que no eren espanyols: recorda es va tombar un trimotor alemany i una “Fortalesa Voladora” [un bombarder pesat quadrimotor dels aliats, en la Segona Guerra Mundial]. Però si ell va estar tres anys i mig, pitjor va ser la sort d’aquells de l’anomenada Quinta del Biberón, que van fer la guerra; les quintes de l’any 36 al 42 van servir junts. Pepe era “ingeniero”, dels que portaven la torreta de comunicacions en la insígnia (els artillers portaven una bomba). Conta que un dia a les dos del matí, reben una telefonada, i ell temia que haguérem entrat en la guerra, però no era això: es tractava d’una esquadra italiana que volia entregar-se als aliats. Ens parla de les instal·lacions militars pràcticament inexpugnables, de Villacarlos [des de 1985 s’anomena oficialment Es Castell] i de l’hospital militar que estava al centre de la illa, a dos quilòmetres de Maó. [25 min.] A la illa cabien 40 esquadres, i atracava el creuer pesat italià Atilio Regolo. Hi havia tanta gent que no els deixaven eixir tots els dies, perquè hi havia baralles, especialment a les cases de prostitució. Els van posar en torns, de manera que només eixien un dia de cada cinc. A l’entregar-se Itàlia als aliats, avions alemanys van tombar el cuirassat Roma, en un episodi molt dramàtic de la II Guerra Mundial.\nD’allí els van passar a Mallorca, i d’ahí a Eivissa, a l’illa Tagomago, on només hi havia la farera i l’home i cinc soldats entre els que es trobava ell. Pepe s’ocupava del morse.\nEn guerra, el motor de reg en què treballava no va parar, allí anaven les cubes per a les cuines. També funcionava el motor de Santa Teresa i el del Progrés, però cap altre més.\nMés avant ell anava amb dos xofers, un d’Artana anomenat Rafael Cervantes, que tenia un germà al motor de Santa Cristina. Ens parla d’una persona que anava amb l’estat major “més pirata que un dimoni”, i passaren per un lloc li va dir: “En este olivar, quan vam agarrar Teruel, de sargento per amunt els vam matar a tots. A mi no m’ho han contat, jo era motoriste de l’estat major”. I animalades com eixa se’n van fer la gana, diu, de vegades per deutes personals, s’aprofitava l’ocasió.\nQuant als estudis, diu que anaven poquets a estudiar, i si no valien directament a treballar al camp o a on fóra. Aleshores s’acabava l’escola però anaven a molts “repassos”. Ell anava a don Joaquín, a don Antonio o a doña Pasquala, que era on està la música; [30 min.] ahí hi havia escola dalt i baix. I a la vora, que estan els capellans, era el quarter de la guàrdia civil. I durant la Guerra l’església era garatge, la capella de la Sang era economat, el Convent feia de presó i estaven els caps de milícies. Parlant de després de guerra, conta que passaven cotxes que carregaven els empresonats i els feien desaparèixer. Disculpa a Franco, que diu que d’això no sabria res, i ens parla de les tres ocasions en què el va veure: la primera vegada a la Vall d’Uixó, en què va estar tot el dia a la fàbrica de Segarra; la segona baix de Castelló, anant a la mar a l’esquerra, en un local que hi ha de l’Estat; i després passant per la carretera en cotxe.\nPer ací també va passar el rei, ja en democràcia, que va fer una visita a la Nulexport. Sent príncep, estant a Saragossa, va fer la primera visita. El va posar Franco en compte de son pare. El rei actual també ha estat estudiant a l’acadèmia de Saragossa.\nSobre el seu treball, diu que en temps de guerra va anar d’ajudant tres anys en camions per a Manuel Usó Capella, amb un tal Llidó, d’Artana, ja major. Després n’hi havia un altre que li deien Severino, i finalment el tal Cervantes. Van voler donar-li carnet però a ell no li agradava la faena. Conta que va tindre tres o quatre contratemps, quasi tots anant a Saragossa. Al primer viatge que hi feia, carregats de taronges a orri en camions Chevrolets, prop de Sant Mateu hi havia una caravana de camions de la 88a divisió. S’aparten per a que passaren i un de tants els pega castanya; aquell agafa la pistola i se’n va cara a ells, toca el cristall, agafa al xofer de la pitera i Pepe, que era un xiqüelo no sabia si fugir o no. [35 min.] Afortunadament el van parar els altres soldats i el van culpar a ell, que era l’únic que havia tocat el camió. Diu que van arreglar el desperfecte amb palla i fil d’aram i van seguir. Un altre incident: en un altre viatge portaven un soldat, perquè les comunicacions entre ciutats eren difícils. En algun moment es va adormir el conductor i el camió va eixir recte; van rodar per un barranc, ells van ser expulsats i del camió “la peça més gran, les rodes”. Al matí, en una casa d’uns peons camineros, van veure senyal: Alcañiz 22 km.\nPerò la més greu va ser la d’Onda: anaven els tres camions a carregar en algun lloc, Onda amunt. Arribant allí hi havia un grup de xiquets, fan prova de passar però no en passa cap, i una xiqueta que no ho havia vist s’atraca; en un desviament que deia “Ribesalbes”. La van partir pel mig. Això era recent la guerra acabada.\nEn un altre viatge, anant per Barraques, tot nevat, va veure una roda i resulta que era d’ells, perquè portaven doble roda darrere. El camió va tombar i va anar un tram a rastre. En un altre estaven al magatzem d’Algemesí i anaven a un poble que es deia Benimuslem; en això, una camioneta d’un carnisser no els deixava passar. En una ocasió els s’hi posa davant i frena, i li van pegar castanya. Continuen i havien de carregar taronges a vora carretera. Estant allí apareix la furgona del carnisser, tirant fum, i baixa el conductor amb una manilla de moure i se’n va cap a ell. Com el va vore xiquet per a ser camioner, se’n va entrar a l’hort a pel conductor, però els que estaven allí el van aplacar: [40 min.] “-Me cague en l’hòstia que t’he de matar!”.\nPepe va dir: “-Açò no és pa mi!”. I va entrar al motor de la Rambleta. Ahí ha estat una tira d’anys, fins que es va jubilar. Eren llargues jornades, es dormia més que es volia.\nLi preguntem si el comerç de la taronja va parar en guerra. Aleshores volien taronges bones per Alemanya. Carregaven taronges a orri. Manolo Molés, el periodista taurí de les Alqueries, era cunyat del Bassero, i li tirava els cabassos per al camió. Al camí Fandos tenia una finca de 10 fanecades de la dona (filla del Bassero) vora carretera. Manolo el de l’Oli, li deien. El comerç de la taronja diu que era important per a pagar deutes [era una importantíssima font de divises, tant per a la República com per al franquisme]. Conta que també hi havia molta picaresca: ficaven les taronges bones baix perquè dalt de Castelló hi havia control. Treien el tendal, veien el rebuig, que anava per a Saragossa, però baix anava el més bo. Diu que té moltes històries de l’estraperlo; per exemple, conta que a la Puebla de Híjar [Terol] hi havia una farinera on costava 90 pessetes el sac de 100 quilos. A la fàbrica en donaven 100, però ficaven la madera [els caixons] damunt de la farina i la duien cap ací. Ací valia 500 pessetes, que aleshores eren molts diners. Diu que amb 7.000 pessetes, per exemple, tenies una senyora casa. Però els jornals estaven molt barats, diu que t’enduies un duro a València i passaves un bon dia.\nDiu que conserva diners de la República, que van deixar de tindre valor. Per a canviar-los havies d’anar al Banc d’Espanya, a València. [45 min.] Hi havia bitllets de 25, 50, 200, 500 i 1.000 pessetes.\nSon pare ja era major per a fer la guerra. Tenia un germà 12 anys més jove, que va morir en fa 14. Es va casar als 30 amb una xica de 22, que va faltar fa 10 anys. Pepe té la sort de tindre eixa bona salut envejable. No vol anar a cap residència.\nLi preguntem com recorda la gelada de 1946, en què es van segar els horts per baix. Pepe recorda aquella nevada del dia de Sant Antoni, el 17 de gener de 1946. Feia 10 ó 12 dies que havia vingut de la mili, després de tres anys i mig. Diu que ací no es va patir fam, que la gelada va ajudar a que la gent es decidira a arrancar. La gent va sembrar molt i les collites valien molt: d’una fanecada de moniatos es treien 3.000 pessetes, i una fanecada valia sis o set-centes pessetes. Beltrán comprava tots els moniatos, les dones els tallaven i els deixaven assecar estesos en safates. La gelava va vindre bé. Diu també que la gelada del 54 va fer més mal; les taronges entonces estarien a 50 pessetes l’arrova. Aleshores va ajudar molt [Juan Domingo] Perón [1895-1974] des d’Argentina, perquè vam estar 10 anys bloquejats en què ací no entrava res. Aquell va enviar molts vaixells de farina cap ací i va matar la fam. Pepe diu que a sa casa no es va patir. Només es va patir quan es va agafar Barcelona; en aquell moment ell va passar l’Ebre en barca: tres barques sobre una plataforma, venia un cable de part a part que les aguantava, i així travessaven els carros i alguns camions. [50 min.] També feien ponts de barca, però quan eixia l’Ebro valent anaven a fer la mà les barques. Conta que en una ocasió van eixir de casa Llop, que era un panader, carregat amb 3.500 quilos de pa, una tira de camions, per abastir a les tropes de Franco, que menjaven molt bé.\nA Pepe li agrada llegir, més que vore la tele. Després de dinar va a fer la partideta a la Caixa, fins a mitjan vesprada, i si fan bous els veu en la tele.\nEns conta també que, per circumstàncies, hui és el soci de la Caixa més vell, que el van fer soci als onze anys, l’any 32, potser perquè feia falta gent per algun motiu, amb altres tres del carrer. Va nàixer en la segon casa del carrer de la Mare de Déu del Roser, en el número 10 de l’antic carrer “de la Botera”.\nAcaba dient-nos que a ell no li han contat res…\nPepe Mitger és un testimoni lúcid dels pitjors anys de la Història d’Espanya: la guerra i la postguerra viscudes en una posició tristament privilegiada, incloent el comerç de la taronja en plena guerra i l’estraperlo dels anys posteriors. Potser siguen els 97 anys més lúcids que hem conegut, i també una de les persones més generoses, amb més ganes de col·laborar, amb qui hem tingut la sort de trobar-nos.\n Hem trobat algunes dades relacionades amb esta anècdota. Expliquen com l’operació de novembre de 1938 sobre Nules va ser un desastre per ambdós bandos per causa de les pluges i perquè sent una zona de marjal amb gran quantitat de sènies els tanques no podien avançar. Font: http://www.cazarabet.com/conversacon/fichas/olvidada.htm\nPepe Mitger, testimonis de la vida vora el front de Guerra\nComentaris a les fotos d’Oficis arreplegades per Tomàs Miralles José Adsuara Cases, ‘el Rosso’, ens explica les peces donades al...


No resulta massa freqüent escoltar la tiorba com a instrument solista, i molt menys com a únic protagonista d'una gravació. Aquest pintoresc cordòfon barroc sol exercir el paper d'acompanyant, bé com a única parella de la veu, bé com a part del conjunt d'instruments que conformen el baix continu. Doncs bé, el músic xilè Rodrigo Díaz ha dut a terme l'enregistrament d'un disc, Intavolatura vaig donar tiorba, dedicat exclusivament al so d'aquest guitarró o llaüt augmentat, utilitzant com a repertori peces de Robert de Visée, i transcripcions d'obres de Johann Sebastian Bach i de François Couperin.\nL'origen de la tiorba (terme que procedeix del llatí i que dóna nom a l'instrument en italià i espanyol, mentre que en anglès es designa com theorbo) es remunta a la Florència de finals de segle XVI, moment en què es crea amb el fi d'acompanyar el cant de la veu. És concebut com un cordòfon de grans dimensions, amb una sèrie de bordons llargs que reforcin la sonoritat d'instruments com el llaüt, de què és parent proper. De fet, l'aspecte de la tiorba és el d'un llaüt a què se li ha afegit un segon pal més llarg. D'aquesta manera, una de les versions més comunes de la tiorba consta de sis ordres, o parells de cordes que es trepitgen, més 8 addicionals, el doble de llargues que les primeres i afinades en el claviller de dalt, que baixen paral·leles al màstil, i es toquen a l'aire.\nEn els seus inicis va ser conegut també com chitarrone, terme derivat del vocable grec kythara, atès que els humanistes florentins buscaven recrear l'art clàssic grec de recitar amb acompanyament instrumental. El primeríssim repertori per tiorba van ser els cants monòdics italians de compositors com Caccini o Peri, entre d'altres, peces recitativas per a una sola veu que eren musicades per l'instrument. Igualment, la tiorba va estar present en les primeres òperes, com Eurídice de Peri o l'Orfeo de Monteverdi, acompanyant a aquest gènere durant diverses dècades.\nRodrigo Díaz, fundador de Syntagma Musicum i partícip en altres formacions com La Pulsata i Les Carillons, va aprofundir els seus estudis d'aquest instrument al Conservatori Superior de Sevilla amb el mestre de la corda polsada Joan Carles Rivera. Actualment, Díaz és el director del Cor Madrigalista Usach.\nEl repertori triat per a la gravació part de música especialment escrita per a aquest instrument per Robert de Visée, a més d'adaptacions de partitures per a cello de Bach i d'altres de tecla de Couperin. Visée és potser el més desconegut dels tres. Va ser músic a la cort de Lluís XIV, i va compondre diversos llibres per a guitarra, així com algunes suites per a llaüt i per a tiorba, com les incloses en el disc.\nD'altra banda, Díaz s'ha encarregat de transcriure la Suite per a cello N º 3 en do major BWV 1009 i cinc peces de clavecí de François Couperin. L'esforç de convertir les partitures en tabulatures per tiorba ha estat notable, com reconeix el mateix intèrpret, sobretot tenint en compte que, en les seves pròpies paraules, tant les obres de Bach com les de Couperin presenten un nivell de dificultat molt superior al de la música de tiorba que ha arribat a nosaltres.\nEl resultat d'aquest treball és una demostració de la bellesa del so que emana d'aquest antic cordòfon quan se li cedeix el paper protagonista, i no queda com un complement de la veu, o com a part d'un conjunt d'instruments. Sorpren la versatilitat melòdica de la veu profunda d'aquestes cordes, que semblen més pensades per a l'acompanyament rítmic, però de les que Rodrigo Díaz ha sabut extreure una aura evocadora i sensible.


Sopa de Farigola - Tapes Bar Cowboy\nLa sopa de farigola sorprèn per la seva senzillesa, gust i pels bons efectes que causa al nostre organisme.\n200 ells d’ou\n1l y1 / 2 de aigua\nEn una cassola, posem l’aigua i la farigola, assaonem i ho fem bullir durant 1 minut, deixem infusionar amb la tapadora.\nRepartim el pa tallat finament en 4 plats de sopa, fem el mateix amb els alls pelats.\nPosem un raig d’oli sobre el pa i acabarem el plat col·locant un rovell d’ou.\nAmb l’ajuda d’un colador, repartim la infusió de farigola ben calent en els plats.\nEs pot servir en plat o en cassola de fang.\nPodem prendre la sopa sense el rovell d’ou.\nPropietats medicinals de la farigola:\nAlleuja refredats o trastorns digestius. Barrejat amb menta, sàlvia o romaní, la farigola, en forma de cataplasma, serveix per alleujar neuràlgies i ciàtica, i pot actuar en decocció com a antisèptic en ferides lleus.\nEls antics egipcis utilitzaven aquesta herba en els embalsamaments. Els grecs la utilitzaven en els seus banys i la cremaven com a encens en els seus temples. Es creu que la seva extensió per tot Europa, es deu als romans i l’ús que d’ell feien per purificar els seus habitatges.\nEn l’Edat Mitjana, les dones freqüentment donaven als seus cavallers i als guerrers regals en què incloïen fulles de farigola, ja que creien que amb això augmentaven el coratge del portador. La farigola també s’usava com a encens en els funerals i es posava també en el taüt amb el que suposaven assegurar un bon trànsit a la pròxima vida.


Esbrí (PSPV-PSOE) denúncia que el govern Popular de Peníscola pague un dispositiu de vacunació massiva al municipi que no s’està utilitzant - Diari del Maestrat\nInici Peñíscola Esbrí (PSPV-PSOE) denúncia que el govern Popular de Peníscola pague un dispositiu...\nLa portaveu socialista lamenta que “estos diners es podrien gastar en altres iniciatives que ajuden a la ciutadania”\nLa portaveu del PSPV-PSOE de Peníscola, Isabel Esbrí, denúncia que l’actual govern del Partit Popular està pagant des de fa varios mesos un dispositiu de vacunació massiva per al municipi que no s’està utilitzant. Esbrí lamenta que “estos diners es podrien gastar en altres iniciatives socials que ajuden als veïns i veïnes de la localitat, en lloc de tindre una infraestructura muntada que, de moment, no serveix per a res”.\nPreguntada per la portaveu socialista a l’últim plenari, María Jesús Albiol, la delegada de l’àrea de sanitat de Peníscola assegura que el dispositiu es va organitzar perquè el municipi era un dels sis punts de vacunació massiva de la comarca. No obstant això, des del PP confirmen que les dosis que han arribat a la localitat s’han administrat al centre de salut de forma ordenada i sense cap mena de problema.\n“Ja des d’un principi, el govern popular es va mostrar reticent a elaborar el pla degut a la poca població del municipi, tot i això, finalment es va organitzar un dispositiu que no s’ha arribat a utilitzar”, lamenta Isabel Esbrí. “La delegada de Sanitat s’escuda en què, potser en uns dies, arriben moltes vacunes a Peníscola i s’ha de posar en marxa el dispositiu, però, mentrestant tots els peniscolans i les peniscolanes estem pagant una infraestructura que no s’està gastant”.\nDes del Grup Municipal Socialista demanem al PP que rectifique i invertisca els diners en iniciatives socials, “ja que en cas de necessitar organitzar la vacunació massiva, si contractes a una empresa en un parell de dies pots tindre les carpes i la infraestructura muntada, sense necessitat de gastar diners en coses que no s’utilitzen”, explica Esbrí.\nEl PP exige vacunar a los universitarios y priorizar a los Erasmus como en Andalucía


La companyia Més Tumàcat s'ha proposat acabar amb l'avorriment del món. Per aquest motiu han preparat un beuratge fantàstic. Hi han afegit imaginació, globus gegants, danses d'animació i músiques de creació pròpia per a fer de la seva fórmula un espectacle on podreu viure una experiència al·lucinant.