SCGS | gestió sanitària\nTag Archive for: gestió sanitària\nLa Societat Catalana de Gestió Sanitària es reuneix amb el conseller de Salut\n11/07/2016 /in Actualitat /by SCGS\nMembres de la Junta Directiva de la Societat Catalana de Gestió Sanitària s’han reunit amb el conseller de Salut de la Generalitat de Catalunya, Antoni Comín, i el director del Servei Català de la Salut, David Elvira, per presentar la societat científica, les seves activitats i les línies i per avançar en l’autonomia de gestió i la seva professionalització, un dels seus principals objectius.\nDurant la reunió, celebrada el passat 21 de juny, els membres de la SCGS, amb el president Pere Vallribera, el tresorer Ramon Cunillera i la vocal de la Junta Directiva, Olga Pané, van expressar al conseller la seva voluntat per participar en tots aquells fòrums i grups de treball i debat que treballin al voltant dels models de gestió i sobre els seus resultats.\nPer la seva banda, el conseller Comín va declarar la seva voluntat de comptar a partir d’ara amb la col·laboració de la SCGS, tot ressaltant la importància i el rol que tenen les societats científiques a l’hora d’aportar evidència i estudis que permetin avalar o prendre certes decisions per part dels responsables polítics i de les pròpies autoritats sanitàries.\nA la sortida de la trobada, el president Pere Vallribera, va mostrar la seva satisfacció per la trobada, que considera que és “pas més de la SCGS per refermar-la com a un agents important en l’organització i la gestió del sistema de salut”.\nDe “destrossar” el sistema sanitari a actuar per modernitzar-lo\n01/07/2016 /0 Comments/in Actualitat, Posicionaments /by SCGS\nLa Societat Catalana de Gestió Sanitària (SCGS), adscrita a l’Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i Balears, ha elaborat un manifest per tal de posicionar-se respecte les recents filtracions que s’han fet públiques de les converses entre el ministre de l’Interior i el cap de l’Oficina Antifrau de Catalunya, en el qual el segon es vantava d’haver “destrossat” el sistema sanitari català.\nEls socis de la SCGS podran ser-ho de SEDISA sense cost\n03/06/2016 /in Actualitat /by SCGS\nEls socis de la Societat Catalana de Gestió Sanitària podran adherir-se com a membres de la Sociedad Española de Directivos de la Salud (SEDISA) de manera gratuïta durant el primer any i accedir a totes les seves activitats i serveis, segons un acord firmat per ambdues entitats.\nLa Sociedad Española de Directivos de la Salud està formada per persones que treballen en l’àmbit de la salut i que ocupen una funció directiva en les seves empres i organitzacions, amb un perfil en el que predomina la iniciativa i la capacitat de generar reconeixement.\nObertes inscripcions! Jornada Models de gestió dels hospitals de la xarxa pública. 1 de juliol\n02/06/2016 /in Actualitat /by SCGS\nLa Societat Catalana de Gestió Sanitària (SCGS) i la Sociedad Española de Directivos de la Salud (SEDISA) organitzen el proper 1 de juliol la jornada Models de gestió dels hospitals de la xarxa pública: present i futur, amb l’objectiu d’obrir un debat i analitzar l’aportació dels diversos models de gestió al sistema públic i a l’atenció dels ciutadans. La jornada tindrà lloc a les 9.30 hores a la sala d’actes de l’Acadèmia de Ciències Mèdiques i de la Salut de Catalunya i Balears (c/ Major de Can Caralleu, 1-7. Barcelona)\nEls models de gestió dels hospitals de la xarxa pública no són una finalitat en si mateixos, sinó que responen a una realitat histórica de l’origen dels centres. A les 17 comunitats autònomes de l’Estat espanyol conviuen diversos models de gestió dels hospotals, que presten serveis de cobertura i finançament públic condicionats per la titularitat dels centres.\nParlant de gestió amb Carles Capdevila\n26/05/2016 /in Blog /by SCGS\nDe com un periodista pot parlar de gestió amb gerents sanitaris\nPer Gemma Bruna\nResponsable de Comunicació de la Societat Catalana de Gestió Sanitària. Periodista especialista en sanitat.\nCarles Capdevila és el creador del diari Ara, projecte que l’any 2010 va endegar juntament amb la participació d’altres col·legues, en plena crisi no només de l’economia mundial, sinó també d’un model periodístic que quedava en entredit arran de la irrupció d’Internet, de les xarxes socials i d’una nova era en l’etapa de la comunicació.\nEl dia que Capdevila, per problemes personals, va decidir deixar la direcció de l’ARA ho va fer amb un parlament mereixedor no només de ser analitzat a les facultats de periodisme, sinó també a les escoles de negocis, perquè parla de les dificultats i la soledat de prendre decisions. El diari es cuina cada dia i triar una noticia o un altra, innovar, capgirar els continguts, assegurar finançament i crear un producte que sobrevisqui en el temps demana no només decidir, sinó que indefectiblement afrontar pressions de tot tipus: algunes de dins, segur, però moltes de fora. Perquè en l’era actual el poder polític, però sobretot econòmic ho és tot.\nGestió i comunicació: i quan divergeixen?\n04/05/2016 /in Blog /by SCGS\nPer Ramon Cunillera, membre de la Junta Directiva de la Societat Catalana de Gestió Sanitària. Una reflexió des del punt de vista d’un gestor i una rèplica a l’article Gestió i comunicació: de debó caminem plegats?\nDes de la màxima sensibilitat a la incorporació de les habilitats comunicatives com una eina bàsica en la gestió de persones, de serveis públics i de serveis sanitaris, em permeto fer alguna reflexió sobre la divergència en els objectius i en les pràctiques entre gestors i comunicadors, que alguna vegada es dóna.\nSempre que he pogut, des de la màxima responsabilitat en l’òrgan directiu d’una institució, pública o privada, he treballat amb un/a professional de la comunicació al costat. Crec en la necessitat de fer bona comunicació interna, en la necessitat d’explicar-nos molt bé, de persuadir i de buscar complicitats perquè els nostres col·laboradors de dins actuïn de corretja de transmissió cap als receptors de fora. La millor explicació del que és i del que vol ser la organització la fan els propis “actors de l’obra”, la que fan els treballadors i els clients, la que fan metges, infermeres, auxiliars i administratius amb els pacients, i per tant, cal assegurar-nos que els arriba el missatge i l’entenen be.\nObertura del cicle Parlem de gestió amb Carles Capdevila. 13 de maig\n27/04/2016 /in Actualitat /by SCGS\nLa Societat Catalana de Gestió Sanitària inaugura el proper 13 de maig a les 13 hores els cicles de debats Parlem de gestió per reflexionar plegats sobre la presa de decisions. S’iniciarà la sère amb la xerrada L’hora de canviar i de comunicar-se bé, a càrrec del periodista Carles Capdevila, director-fundador del diari ARA. L’acte tindrà lloc a la sala Mirador del Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (C/ Montalegre, 5. Barcelona).\nCarles Capdevila serà qui conduirà la sessió, presentada pel president de la SCGS, Pere Vallribera, que pretén ser un punt de partida per iniciar el debat amb tots els assistents.\nA través d’aquest cicle volem reflexionar tots plegats sobre la presa de decisions, perquè ens sembla que es la part nuclear i mes difícil de la nostra feina. No tenim escoles de la decisió, tenim escoles de l’anàlisi, de la comptabilitat i les finances, de les organitzacions, de les professions, però no de les decisions. Volem parlar i reflexionar a partir de l’experiència.\nPer assistir-hi és imprescindible confirmar assistència al correu scgs@academia.cat. L’aforament és limitat.\nGestió i comunicació: de debò caminem plegats?\n21/04/2016 /in Blog /by SCGS\nPer Gemma Bruna, responsable de Comunicació de la Societat Catalana de Gestió Sanitària. Periodista especialista en sanitat.\nQuan es treballa en una organització, sovint el periodista corporatiu ha de fer molta pedagogia a dins de la seva pròpia empresa per explicar quina és la seva feina i què pot aportar. Sortosament cada vegada s’opta més la professionalització d’aquest perfil professional a dins de les organitzacions, però encara hi ha gestors que minimitzen l’aportació que una bona àrea de comunicació pot aportar per al bon funcionament de l’entitat i per sumar en el si de l’equip directiu.\nGestió i comunicació: caminem plegats? Realment és així? Aquest va ser el punt d’arrencada d’una sessió, moderada per Ignasi Riera, que la Societat Catalana de Gestió Sanitària va organitzar el passat 6 d’abril amb la participació dels periodistes Johanna Cáceres, directora de Persones i Comunicació del Consorci Sanitari del Maresme, Carles Fernàndez, director de l’agència de Comunicació Vitamine! i Albert Moltó, cap de Comunicació de l’Hospital Materno-Infantil de Sant Joan de Déu. I aquestes són algunes de les idees clau que van aportar.\nAlba Brugués: “La prescripció infermera augmenta l’eficiència, la seguretat del pacient i la bona praxis a les organitzacions”\n29/03/2016 /in Actualitat /by SCGS\nLa regulació de la prescripció infermera ha tornat entrar amb força al debat sanitari després que el Ministeri de Sanitat aprovés un reial decret que deixa en situació d’indefensió al col·lectiu infermer. Des de Catalunya ja fa mesos es va posar en marxa una comissió de crisis, formada per una cinquantena d’associacions, entitats i organitzacions, que reclamen al Departament de Salut de la Generalitat que desplegui una normativa catalana que reguli, de manera definitiva la prescripció de la infermera, de manera autònoma. La infermera Alba Brugués, vocal de la Societat Catalana de Gestió Sanitària, que dóna suport a la iniciativa, considera que la prescripció infermera no només ajuda i beneficia al ciutadà, en primer lloc, sinó també al sistema de salut i a les organitzacions.\nSessió sobre Gestió i comunicació: caminem plegats? 6 d’abril\n21/03/2016 /0 Comments/in Actualitat /by SCGS\nLa Societat Catalana de Gestió Sanitària organitza el proper 6 d’abril la sessió per analitzar i donar eines a les organitzacions i als equips directius per garantir que es prenen les millors decisions, des del punt de vista també de la comunicació corporativa. La sessió tindrà lloc a les 17 hores a la seu de l’Acadèmia de Ciències Mèdiques i de la Salut de Catalunya i Balears (C/ Major de Can Caralleu, 7. Barcelona).\nLa comunicació és un element clau per a les organitzacions. Aconseguir responsabilitat i compromís per part de la direcció de les organitzacions i treballar de manera coordinada amb els qui gestionen l’àrea de Comunicació, que coneixen tots els fluxos i canals interns, no és fàcil.\nSi hi voleu assistir cal que confirmeu la vostra assistència el més aviat possible al correu electrònic scgs@academia.cat, tot indicant nom, cognom, empresa o centre i càrrec. Si voleu difondre l’acte ho podeu fer amb el hastag #comunicacio i mencionant el perfil @gestiosanitaria.\nPàgina 6 de 7«‹4567›\nObertes inscripcions! Nou curs de Gestió Clínica Avançada\nAdhesió de la SCGS al manifest per un nou model d’atenció de llarga durada i residencial a Catalunya\nLa Societat Catalana de Gestió Sanitària s’ha adherit al manifest Per un debat obert (i …\nEl Consell de Col·legis de Metges de Catalunya (CCMC), la Societat Catalana de Gestió Sanitària …


Qui som? | comerciantsantamaria\nDesprés d'uns anys d'una certa divisió per la presència de dues associacions diferentes de comerciants a Santa Maria del Camí, les quals romanien inactives i per iniciativa municipal, el mes de maig de 2014 es feren les primeres passes per constituïr una associació que unís el teixit comercial del poble i, per extensió, els sectors d'indústria i serveis.\nPer retrassos de diversa naturalesa, el naixement de l'associació no arriba fins quasi un any després. Estam fent, doncs, les primeres passetes.\nPot formar part de l'associació qualsevol empresari, tant persona física com jurídica de caràcter privatiu, que desenvolupi la seva activitat de comerç, serveis i indústria a la localitat de Santa Maria del Camí.\nAquest formulari s'ha d'enviar emplenat i enviar firmat.\nL'associació neix amb la vocació d'impulsar moltes iniciatives i, a més, ser el punt d'encontre de tots els associats en la seva aposta per millorar l'oferta de Santa Maria del Camí, la seva imatge fora del municipi i en la mesura que sigui possible la qualitat de vida dels seus ciutadans.


Formació de la societat limitada de Tailàndia i beneficis de les empreses offshore\nCompanyia limitada de Tailàndia\nUna Societat Limitada de Tailàndia es regeix per la Llei de Comerç Exteriors que estableix que els estrangers només poden tenir 49% en una empresa tailandesa. No obstant això, els experts en formació de companyies a Tailàndia van idear societats amb accionistes estrangers que posseïen la majoria dels drets de vot per prendre el control de la companyia. Per tant, mentre els estrangers no poden posseir la majoria de les accions, poden tenir la majoria dels vots dels accionistes per gestionar l'empresa. Els Estatuts socials poden proporcionar aquest tipus d’estructura de gestió.\nLa Companyia Limitada de Tailàndia també ofereix als seus accionistes amb responsabilitat limitada.\nTailàndia és un país situat al centre de la península indochina del sud-est asiàtic. El seu nom oficial és el "Regne de Tailàndia" i anteriorment era conegut com "Siam".\nPolíticament, Tailàndia és una monarquia constitucional amb un parlament elegit democràticament. El primer ministre és el cap de govern i líder del partit polític majoritari. El rei és el cap de l'Estat que exerceix poders sobirans a través dels tribunals, el gabinet i el parlament, tal com es prescriu en la constitució.\nUna empresa limitada de Tailàndia ofereix els següents beneficis:\n• Control exterior d’empreses: tot i que els estrangers només poden tenir 49% de les accions, poden tenir una gran majoria dels drets de vot dels accionistes i poden ser designats com a consellers per gestionar i controlar l'empresa.\n• Sense capital mínim: no hi ha cap capital mínim requerit.\n• Responsabilitat limitada: la responsabilitat dels accionistes es limita a les seves aportacions al capital social.\n• Anglès: l'anglès és un idioma molt popular que parlen molts ciutadans i residents.\nNom de l'empresa limitada de Tailàndia\nLes empreses tailandeses han de seleccionar un nom de companyia únic que ja no s’utilitzi per una altra empresa a Tailàndia. El nom de l'empresa proposat es pot reservar amb el Ministeri de Comerç per als dies 30 abans de presentar una sol·licitud per a la nova societat de responsabilitat limitada.\nEls passius dels accionistes es limiten a les aportacions de capital social.\nObjectius de l'empresa\nLes empreses tailandeses han de proporcionar una declaració dels seus objectius que no poden ser contraris a la bona moral i a l’ordre públic.\nEl Ministeri de Comerç proporciona una llista estàndard dels objectius comercials típics que consisteix en disposicions de 40 incloent la propietat de béns immobles. Moltes empreses noves simplement adopten la forma estàndard com a objectius propis.\nEls tres primers passos per registrar una empresa nova són:\n• El primer document que es presentarà al Ministeri de Comerç és el memoràndum d'associació executat.\n• A continuació, tots els accionistes subscrits hauran de pagar almenys 25% del seu valor. Això ha de ser verificat per un banc local que mostri el dipòsit de capital social.\n• Els promotors han de demostrar la seva participació com a mínim en una empresa.\nDesprés dels tres primers passos, els promotors demanen una reunió estatutària dels subscriptors. L'agenda de la reunió inclourà:\n• Adopció dels estatuts socials;\n• Ratificar les accions i despeses del promotor;\n• Tenint en compte la compensació pagada als promotors;\n• Nomenar els consellers;\n• Establir les accions preferents;\n• Tenint en compte el nombre d'accions assignades i pagades parcialment o totalment amb efectiu i valors similars;\n• Nomenar un auditor i la quantitat de la indemnització.\nDesprés de la reunió estatutària, els administradors poden començar a gestionar el negoci. Es farà una trucada per al pagament de les accions.\nA continuació, es presentaran els estatuts i la llista dels accionistes al Ministeri de Comerç. Pot portar 3 a dies laborables 5 perquè el Ministeri de Comerç aprovi la llista d'accionistes i els estatuts.\nDins dels dies 30, des de l’aprovació de la nova empresa, s’ha de preparar un Memoràndum d’Associació al Ministeri de Comerç. El Memoràndum ha d’incloure la informació següent:\n• Nom i ubicació de l'empresa;\n• Detalls dels objectius de la companyia;\n• Capital autoritzat, nombre d'accions a emetre i el seu valor nominal; i\n• Nom, adreça, nacionalitat, edat, ocupació i signatura de cada promotor, així com el nombre d'accions subscrites a cada accionista.\nCom es va esmentar anteriorment, 51% de les accions han de ser titulars de nacionals i residents tailandesos. El 49% restant pot ser propietat d'estrangers. Una empresa ha de tenir un mínim d'accionistes de 7 que puguin ser persones físiques o corporacions de qualsevol nacionalitat i residents a qualsevol lloc.\nEs pot emetre només per a accions de valor nominal i el valor de l’acció mínima és 5 Baht (actualment 15 cents USD). Les accions només es poden emetre com a accions ordinàries o preferents. Els Estatuts descriuen els drets associats a les accions preferents.\nPer a la protecció dels estrangers, es recomanen dues classes d’accions:\n1. Els accionistes tailandesos tenen accions preferents quan els seus drets són limitats, com ara drets de vot, drets limitats sobre els actius i dividends limitats.\n2. Els accionistes estrangers tenen accions ordinàries en què posseeixen majors drets, com ara tots els drets de vot, un major accés als actius. Dividends més alts, etc.\nLlevat que els estatuts de la societat estiguin de manera diferent, les accions es poden transferir sense el consentiment dels altres accionistes ni de la companyia. Els dos tipus d’accions es transfereixen mitjançant el lliurament d’un certificat d’acció Tant el cedent com el cessionari han de signar un document que reconeixi la transferència de participacions. Cada signatura ha de ser certificada almenys per un testimoni. Un cop la transferència de les accions es registra al Registre d'Accionistes, esdevé vàlida.\nNo hi ha requisits per a un nombre mínim de consellers. Poden ser de qualsevol nacionalitat resident a qualsevol país. No han de ser accionistes.\nEs recomana que tots els administradors siguin estrangers per a un millor control de la gestió de la companyia, ja que no requereix de consellers residents.\nLa llei requereix que almenys un director "autoritzat" sigui triat entre els directors per signar documents en nom de l'empresa. Això és similar a un "representant legal" autoritzat per actuar en nom de l'empresa. Els directors autoritzats poden tenir qualsevol nacionalitat, però, un o més hauria de residir a Tailàndia per ser contactat per funcionaris del govern per signar documents legals.\nNo hi ha cap capital social autoritzat mínim.\nNo obstant això, per obtenir un permís de treball per a un empleat estranger, la llei requereix un capital mínim de 2 milions de THB (actualment $ 60,000 USD) per a cada empleat estranger.\nTotes les empreses han de mantenir una adreça de domicili social a Tailàndia. Això s'ha de fer abans d'aplicar-se com a empresa nova i registrar-se amb les autoritats fiscals, sol·licitar el permís de treball d'un empleat estranger i obrir un compte bancari local.\nTots els llibres i registres de comptes s'han de mantenir al domicili social. Han de mostrar una veritable i precisa comptabilitat de les quantitats rebudes i gastades per l'empresa. Els actius, passius, beneficis i pèrdues s'han de demostrar als llibres i registres de comptes.\nL’auditor d’una empresa ha de revisar el balanç que mostra els beneficis i les pèrdues i enviar un informe a la junta general anual dels accionistes. Una auditoria dels comptes s'ha de fer un cop l'any i es presentarà un informe al Departament d’ingressos del Registre Mercantil.\nLa taxa imposable sobre els beneficis de Tailàndia és 20% per a 2017.\nPot trigar fins a dues setmanes a completar i aprovar tot el procés de formació i registre.\nUna Societat Limitada de Tailàndia proporciona aquests avantatges: els estrangers poden tenir la majoria dels drets de vot de l'accionista i tots els administradors per controlar l'empresa, la responsabilitat limitada, sense capital social mínim i l'anglès és molt popular.


Serveis a familia i particulars - Detectius i investigadors privats a Girona, Figueres, Vic, Mataró i Manresa\nFAMÍLIA I PARTICULARS\nEn moltes ocasions en l’àmbit familiar la figura del detectiu pot ser una eina útil i àgil per la concreció de situacions que facin més fàcil la presa de decisions.\nINFIDELITAT EN LA PARELLA\nLa infidelitat és, sens dubte, un dels actes que poden fer trontollar amb més força una relació de parella, ja que amb ella es trenquen dos dels pilars fonamentals de tota relació: la confiança mútua i la lleialtat.\nÉs important que els progenitors coneguin bé la situació dels seus fills per prendre decisions que els afectin en l’adolescència.\nConductes dubtoses (consum de drogues, vicis i dependències)\nINVESTIGACIONS EN L'ÀMBIT DEL MENOR I CUSTÒDIES\nDesprès d’una separació poden sorgir anomalies que afecten las custòdia dels menors o el règim de visites. En aquest àmbit l’actuació del detectiu es centra en constatar aquestes anomalies mitjançant un informe amb proves fotogràfiques.\nAugment dels ingressos o modificació de circumstàncies de l’altre progenitor\nÉs decisiva la nostra actuació quan es dona el cas d’ingressos irregulars no declarats


Vic 10 | Read On | Festival de literatures i arts infantil i juvenil\nVic 10 | Read On\nFLIC VIC | READ ON\nJoves i escriptors es troben en línia per crear i compartir experiències literàries\nEls alumnes dels instituts participants al FLIC formaran part del procés creatiu de l’escriptor Jordi Folck, en aquesta proposta emmarcada al projecte europeu Read On Joves Lectors: “Save my story”. I si aquest personatge…? Què passa si de sobte…? Com acabarà aquesta història? Ho descobrirem a la plataforma online Read On!\nJordi Folck ( Reus, 1961) és llicenciat en Ciències de la Informació (periodisme i publicitat), escriptor i dramaturg amb 29 llibres publicats, 11 premis literaris i més de 700 fòrums des de l’any 2002, amb interessants títols per a públic juvenil. També és professor d’escriptura creativa i de creativitat publicitària a diverses universitats catalanes (2006-2014) i porta un blog creativitat i escriptura.\nA vegades quan llegim un llibre ens venen ganes de preguntar l’autor/a coses sobre el llibre, els seus personatges, els paisatges, l’acció… o fins i tot sobre la seva pròpia vida i professió. Doncs ara ho podreu fer! Us convidem a entrevistar-vos amb la Care Santos, una de les autores de literatura juvenil més reconegudes del nostre país.\nCare Santos Care Santos va començar a escriure als 8 anys i des de llavors no ha deixat de fer-ho ni un sol dia de la seva vida. Ha publicat deu novel·les, sis llibres de relats i una nombrosa obra per a joves i infants. En aquest terreny, és una de les autores més llegides del nostre país, i la seva obra ha estat traduïda a més de 20 idiomes. El 2014 va guanyar el Premi de les Lletres Catalanes Ramon Llull amb la novel·la Desig de xocolata. Ha obtingut, a més, els premis Edebé, Gran Angular, Ramon Muntaner i Protagonista Jove.\nA la proposta de l’Book Advising, un gran expert en literatura infantil i juvenil farà recomanacions literàries personalitzades a tots els joves lectors/es que vulguin escriure’l. En aquesta consultoria de lectura virtual, els participants poden enviar missatges mitjançant la plataforma Read On i obtindran consells de lectura a mida. Una excel·lent manera de conèixer nous autors i històries i ampliar els horitzons de lectura.\nGermán Machado (Montevideo, Uruguay, 1966) és escriptor, gestor cultural i llibreter especialitzat en llibres per a nens i joves a la llibreria El Petit Tresor de la ciutat de Vic. Ha publicat llibres de poesia, de narrativa i llibres àlbum a Uruguay, Argentina, Brasil, Mèxic, Itàlia i Espanya. Actualment viu a Taradell.


Enric I. Canela » Blog Archive » Notícies de la premsa del 13 de febrer\nNotícies de la premsa del 13 de febrer\nEl Temps publica un article que titula: La recerca biomèdica s’instal·la a Barcelona. L’article, de tres pàgines, fa un repàs dels centres instal·lats els darrers anys a casa nostra.\nEl País publica un article d’Andreu Segura que titula Investigación de la oportunidad y oportunidad de la investigación en el que defensa la importància de la recerca en la salut pública espanyola.\nEl tema dels habitatges per a universitaris torna a ser notícia avui. El País, ABC i Cinco Días diuen que la ministra Trujillo diu que hi hauran 250 petis pisos per universitat i que estaran llestos per al curs 2009-2010. Alguns com els de Madrid s’avançaran. Coses del centralisme carpetobetònic.\nLa Gaceta de los Negocios publica la notícia que el Ministeri d’Educació i Ciència deixa de concedir 35.000 beques perquè els sol·licitants no complien els requisits. El problema sembla ser la disminució d’estudiants. Al meu parer els criteris econòmics són massa estrictes i deixen fora massa estudiants que realment tenen dificultats. A més la manca dels traspassos de competències fan que es tracti de manera injusta a qui viu en zones de cost de la vida més elevat com és el cas de Catalunya.\nEl Punt i ABC anuncien que Barcelona serà la seu del Tretzè Congrés Europeu de Biotecnologia. La biotecnologia és un tema pel que cal apostar seriosament per part del govern de la Generalitat.\nEl Periódico publica un article en el que posa en evidència la situació de l’R+D+i a Espanya i destaca el baix nombre de patents, tema que ja vaig tractar en aquest bloc.\nClassificat com a Economia, Innovació, Recerca, Universitat | No hi ha comentaris »


Vocal classes. l'evoluzione nel canto. EPUB Scarica gratis\nLink per scaricare : Vocal_Classes_Levoluzione_Nel_Canto.epub\nInformazioni sui file: vocal_classes_levoluzione_nel_canto.epub\nScarica libri : 17074


ENTITAT DEL MES: AFA UTMAR - Portal de Voluntariat i Suport Associatiu\nL’Associació de Famílies d’Alumnes de l’Escola Utmar és una entitat ubicada al barri de Can Vidalet que es va constituir fa aproximadament dos anys. Actualment la formem 11 pares i mares.\nLa nostra tasca principal és cooperar amb l’escola en la realització d’activitats pels nostres fills i filles i també que les famílies es beneficiïn dels descomptes que tenim amb diferents comerços del barri (papereries, escoles d’idiomes, centres mèdics, etc.)\nAquest any hem pogut fer poquetes activitats arran de la situació sanitària que estem vivint. Tot i això, vam fer un mercat solidari de la roba escolar, en el qual les famílies es podien beneficiar de roba escolar a preus molt reduïts, gràcies a la donació d’altres famílies. També hem fet un conta-contes escenificat, encara que només vam poder fer-lo per a la llar d’infants perquè just ens van confinar…\nPoden participar tant famílies associades com no associades.\nA més a més d’organitzar les activitats de l’AFA, anem a totes les activitats possibles que ens conviden: cursets, xerrades… La veritat és que són molt interessants perquè ens aporta una visió diferent; gràcies a les altres entitats de la ciutat i al Punt de voluntariat aprenem moltes coses noves. Si necessitem ajuda, sense dubtar-ho, estan allà.\nContinuar fent activitats per als nostres nens i nenes i anant creixent a poc a poc, per així poder realitzar més activitats en un futur, esperem que proper.\nQue ho faci sense dubtar-ho, segur que tindrà un gran benefici, com ens ha passat a nosaltres.\nc/ Molí, 48 08950, Esplugues de Llobregat


Nova Unitat de Teràpia de Medicina Nuclear a Vall d'Hebron per tractar el càncer | Vall d'Hebron Barcelona Hospital Campus\nInici | Noticies | Nova Unitat de Teràpia de Medicina Nuclear a Vall d'Hebron per tractar el càncer\nNova Unitat de Teràpia de Medicina Nuclear a Vall d'Hebron per tractar el càncer\nLes instal·lacions, que permetran tractar amb molècules radiomarcades diversos tipus de càncer, s’han dissenyat tenint en compte les necessitats i confort dels pacients, sobretot els més petits. L’Hospital i l’Institut de Diagnòstic per la Imatge han col·laborat a la construcció d’aquest nou espai. Vall d’Hebron serà el centre de referència a Catalunya per als infants que necessitin aquest tipus de tractament. Les instal·lacions estan dissenyades per tractar més de 600 pacients l’any.\nL’Hospital Universitari Vall d’Hebron estrena una nova Unitat de Teràpia de Medicina Nuclear per tractar amb radiofàrmacs pacients adults i pediàtrics amb càncer. Les noves instal·lacions són fruit de la col·laboració amb l’Institut de Diagnòstic per la Imatge (IDI). La seva construcció ha durat dos anys i el seu cost ha estat de 850.000 € aproximadament. En el disseny d’aquest nou espai ha participat un equip multidisciplinari, format per professionals del Servei de Medicina Nuclear, Física i Protecció Radiològica i la direcció de Manteniment i Obres, junt amb professionals de l’IDI.\nEn el cas de les noves instal·lacions de Vall d’Hebron, s’han dissenyat pensant en els pacients i, especialment, en els pediàtrics. Com explica el cap del Servei de Medicina Nuclear, el Dr. Joan Castell, “els pacients poden ser-hi ingressats acompanyats dels familiars, cosa que és encara més important a la població infantil”. L’espai es divideix en dues habitacions amb quatre punts de tractament, amb una capacitat per atendre quatre pacients de forma simultània. Les habitacions estan completament equipades amb sistemes de comunicació sense fils per facilitar la relació amb l’exterior i minimitzar la percepció d’aïllament i solitud. A la vegada, disposen de llum solar i els familiars els poden acompanyar, només separats per un vidre plomat que garanteix la seva seguretat. De fet, la protecció de parets i sostres està garantida per una coberta que té un pes de 18 tones, a les quals cal sumar les dues tones que pesen les portes de les habitacions.\nEl nou equipament es va posar en marxa a mitjans del mes d’abril i pot atendre entre 600 i 650 pacients l’any. La majoria, el 90%, són adults, afectats bàsicament de càncer de tiroides i tumors neuroendocrins. La resta són pacients pediàtrics amb aquestes patologies i d’altres com ara neuroblastoma. Estan en fase d’assaig noves molècules per tractar altres malalties oncològiques que milloraran el seu tractament i que aquesta avançada instal·lació permetrà posar a l’abast dels pacients. De fet, amb la posada en marxa d’aquestes habitacions, Vall d’Hebron es converteix en el centre de referència per als infants que necessiten rebre aquest tipus de tractament a Catalunya.\nDescriuen un mecanisme que dificulta la proliferació de les cèl·lules canceroses i indueix la seva mort 21/12/2021\nVall d’Hebron rep sis ajuts de l’AECC per avançar en la recerca en càncer 11/11/2021


Els beneficis desconeguts de les llavors de la síndria\nUna síndria tallada | Pixabay\nTenen un relativament elevat contingut en vitamines C i B, potassi, magnesi i zinc\nAra és totalment època de síndria. A més, ve més de gust que mai. I hi ha qui defensa les virtuts de les llavors d’aquesta deliciosa fruita. Tot i així, segons publica ‘La Vanguardia‘, per a beneficiar-se d’elles cal menjar unes quantitats que sobrepassen les que pot tenir tota una síndria. I tampoc serveix empassar-se-les sense més, perquè la pela impediria que els seus nombrosos nutrients arribessin a les parts de l’organisme que n’obtindrien profit.\nJa que s’ha convertit en un d’aquests productes dels quals es parla cada vegada més, cal veure quines són aquestes propietats pel que les recomanen els seus defensors. Una d’elles és que no tenen massa calories (158 en uns 30 grams de llavors). Si bé és equivalent a les que aporta al mateix pes de patates xips, la gran diferència és que un grapat generós de llavors de síndria no suma més de 4 grams i té només 23 calories.\nEn canvi, té un relativament elevat contingut en vitamines C i B, potassi, magnesi i zinc, que es consideren nutrients bàsics per al benestar. També són una font rica de greixos saludables i proteïnes.\nUn dels seus nutrients destacables és el licopé, un potent antioxidant que dona color a la síndria i el tomàquet, els pebrots i fruits vermells, entre altres aliments. Se suposa que aquests nutrients afavoririen la salut òssia, cardíaca i cerebral, a més de combatre o prevenir d’altres, com l’osteoporosi. Però la quantitat que caldria menjar per a obtenir resultats tangibles ha de ser enorme, ja que les llavors, almenys les habituals aquí, són diminutes, i aquests elements es troben en proporcions limitades.\nAmb aquests 4 grams d’un grapat, per exemple, s’obtindria el 5% del magnesi diari recomanat per a un adult; un 1,6% del ferro; i un 4% del zinc. Però caldria menjar aquesta quantitat tots els dies. I pelades, una tasca que no és precisament senzilla.


Bruce Willis assegura que encara estima Demi Moore\nDIVORCIATS DES DEL 2000\nL'actor afirma que comparteix vacances amb la seva exdona i l'actual marit d'aquesta\nEstà "encantat" que Ashton Kutcher, el padrastre de les seves filles, sigui "un home fantàstic"\nDimarts, 01/05/2007 | Actualitzada 17/08/2017 - 20:30\nL'actor nord-americà Bruce Willis ha assegurat que estima la seva exdona Demi Moore i que ella l'estima a ell, i ha afirmat que Moore i el seu marit, l'actor Ashton Kutcher, i ell se'n van "tots junts de vacances". Així ho ha explicat Willis en declaracions a l'edició de juny de la revista nord-americana Vanity Fair, avançades per l'edició digital de People.\nA la revista, Willis posa en companyia de Moore i Kutcher. "És difícil que la gent ho entengui, però anem de vacances junts", ha dit el protagonista de Duro de matar. Moore i Willis es van separar el 1998 i es van divorciar el 2000, després de 13 anys de matrimoni i tres filles en comú: Rumer, de 18 anys; Scout de 15, i Tallulah, de 13.\nNo hi ha idil·li amb Renée Zellweger\n"Vam educar les nostres filles conjuntament, encara tenim aquest vincle", afirma l'actor, que explica: "Demi és la mare de les meves filles i Ashton, el padrastre de les meves filles". "Estic encantat que Ashton hagi resultat ser un noi fantàstic. Estimo Demi i jo sé que ella m'estima a mi", ha dit a Vanity Fair l'actor, de 52 anys.\nEn l'entrevista, Willis també nega que mantingui un idil·li amb la seva companya de professió Renée Zellweger --tal com han publicat alguns diaris sensacionalistes nord-americans- i ha afirmat que no el molesta excessivament el seguiment de la seva vida privada que fan els mitjans. "Ja no escriuen gaire sobre homes de la meva edat, excepte si fan alguna cosa dolenta", ha dit Willis.


Resum i valoracions 2009 | Dietari d'un corredor de fons\n← Evolució esguinç grau II\nAixò va bé! →\nResum i valoracions 2009\nPosted on 31 Desembre 2009\tby xevix29\nArribats al darrer dia de l’any 2009, m’agradaria penjar un petit resum amb les dades referents a l’esport practicat durant tot l’any i fer-ne les corresponents lectures i valoracions.\nTot i que ja fa alguns anys que practico l’esport del córrer regularment, aquest ha estat el primer que he enregistrat totes i cadascuna de les sessions, i sens dubte també ha estat l’any on hi ha hagut més esport, i també més curses.\nDe cara a l’any vinent tinc previst fer una aplicació una mica més útil que no pas una simple fulla de càlcul, que tingui nua interfície pràctica i estigui connectada a una Base de Dades de la que se’n puguiN extreure les consultes desitjades en qualsevol moment. Una vegada acabats els exàmens d’aquest semestre m’hi dedicaré, i la intenció és fer-ho amb el llenguatge Java, atacant una Bd MySql; el que no tinc clar encara és si la interfície serà dins d’un navegador o bé una aplicació d’escriptori.\nSessions d’entrenament any 2009:\nCurses any 2009:\nSens dubte els mesos de Setembre, Octubre i Novembre han estat els més intensos, i precisament és on es pot veure una evolució en el ritme del córrer i on hi ha més quilometratge, també. AixÒ és així perquè es va introdir una sessió setmanal.\nEl 2009 ha estat l’any de debut en les mitges maratons (3 en total), però la última (la de Ripoll), potser em va servir per constatar la necessitat de fer tirades llargues sovint, per no perdre pistonada en aquestes curses. El Novembre és el mes de les sèries, i és on em vaig lesionar del soli. Això m’indica que s’ha d’anar en compte amb aquests entrenaments, i si cal de moment amb una sessió cada dues setmanes n’hi ha d’haver ben prou. També m’agradaria introduir-me més en la natació, i practicar-la amb més regularitat, ja que he vist que em va perfecte per destensar els músculs, al mateix temps que aporta fons.\nQuan estigui recuperat i pugui tornar a entrenar amb regularitat, m’agradaria poder entrenar d’una forma més diversificada: córrer + bici + natació + musculació, però per fer-ho hauré d’afegir sessions en algun lloc, i això dependrà de com vagin les coses en els àmbits no esportius.\nPel que fa a les valoracions de la dècada, haig de dir que són positives. Va ser a l’any 2000 que vaig conèixer a la Marta, i aviat ja en portarem 10 com a parella! El 2003 vaig pendre dues decisions importants i penso que encertades: estudiar una carrera universitària (Enginyeria T.I.G. on hi estic immers), però per fer-ho abans vaig haver de passar per les proves d’accés; i deixar el tabac, que ho vaig fer mentre preparava les proves d’accés i em va dur a començar a practicar esport: primer amb la BTT i de seguida anant a córrer uns 20 minuts, dos dies per setmana.\nAmb l’evolució dels estudis, també vaig tenir l’oportunitat d’entrar en el món de la informàtica, on la darrera feina que he tingut ha estat com a Tècnic de Sistemes. El que us puc assegurar és que treballar i estudiar a temps complert no és gens fàcil i demana molta força de voluntat i constància. Podria ser que el córrer m’hagi aportat aquestes virtuts per poder continuar endavant.\nEspero que aquesta nova dècada pugui ser millor encara que la que deixem, i m’agradaria acabar l’any que ve amb el títol d’Enginyer Tècnic a les mans. Però com diria l’estimat Pep Guardiola, pas a pas, amb paciència i perceverança ho aconseguirem!!\nBON ANY 2010 A TOHTOM!!\nAquesta entrada ha esta publicada en Atletisme - Resums. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


BIBLIOTECA DE L´IES SANTA MARIA D´EIVISSA: de gener 2012\nEn vols saber més de llibres... de lectures...?\nMARS DE PAPER, absolutament recomanable.\nUn programa com pocs.\nEtiquetes: Contes, Literatura, televisió\n"Contar històries és doncs la meva manera de reinventar la realitat, de sentir-me com un deuet de paper que crea pettis móns al seu gust... tot i que sovint se´m rebel.len els personatges, fugen de l´esquema que havia previst i jo he d´anar corrent per damunt del teclat per seguir-los, a veure quina la faran (aquesta és la part més divertida de l´escriptura)"\nAquesta és la presentació de Pere Morey, escriptor que ens va visitar el passat dijous per sorpresa. Ens va contar la història de Gilgamesh.\nEtiquetes: activitats de biblioteca, escriptors, Iolanda Bonet, lectures, Pere Morey\nUs convidam a veure l´animació plena de màgia creada per Sean Ohlenkamp, amb música de Grayson Matthews que ens convida a llegir. I és que, com diu el llibre del final: "There's nothing quite like a real book" (No hi ha res com un llibre real)\nSi voleu descobrir més sobre la realització d´aquest projecte, us recomanam visitar aquest enllaç.


Es desploma la façana de l'edifici del parc de bombers - Revista Cambrils\nEs desploma la façana de l'edifici del parc de bombers\nLes grans peces de formigó van caure de manera sobtada, ahir a mig matí, sense que, sortosament, afectés a cap dels bombers que a aquella hora es trobaven al parc\nPublicat el Dissabte, 13 d'octubre de 2018 10:10h\nAspecte de l'edifici del parc de bombers després de la caiguda de la façana | cedida\nUna part de la façana del parc de bombers es va desprendre, ahir cap a les dotze del matí. Les grans peces de formigó van caure de manera sobtada sense que, sortosament, afectés a cap dels bombers que a aquella hora es trobaven al parc. Les peces de formigó van caure davant les portes on hi ha els vehicles sense que n'afectés a cap. El sindicat UGT va denunciar l'incident i ara, des de Bombers, es procedirà a determinar-ne les causes\nEl parc es va inaugurar fa tretze anys\nEl parc de bombers es va inaugurar l'any 2005, ara fa tretze anys. Anteriorment les dependències dels bombers estaven al local de la plaça del Setge. Precisament va ser durant el mes d'octubre de l'any 2005 que la llavors consellera d'Interior de la Generalitat, Montserrat Tura, va fer la visita inaugural al Parc, acompanyada pel llavors delegat territorial del Govern de la Generalitat, Xavier Sabaté, i del llavors alcalde Robert Benaiges. La consellera va manifestar, en aquella visita inaugural, que era una prioritat de la conselleria que presidia, "la modernització i la incorporació de les noves tecnologies en l'abordatge de les emergències i que la renovació de les instal·lacions del parc de bombers de Cambrils n'era una demostració".


Hola Llibreter! Això sí que és començar bé l'any! Que mai ens faltin les lectures!\nde gener 03, 2009 1:33 p. m.\nBon any i bona lectura, Llibreter! Els Col·loquis em van provocar un considerable impacte, també, quan els vaig haver de llegir. Però no sé si atrevir-me amb una relectura, a vegades els anys ens porten decepcions... Ja ens explicaràs com ha anat la relectura.\nde gener 03, 2009 3:37 p. m.\nM'interessa el que diu l'editor d'Storytelling. Vosté que em coneix els gustos... me'l recomana? Què em pot dir sobre La cena de los notables? El nom m'agrada...\nde gener 03, 2009 4:15 p. m.\nun llibr eno poru conegut, fin si tot a Tortosa\nde gener 03, 2009 8:56 p. m.\nJa ens en faràs 5 cèntims! Bona entrada d'any i bones lectures.\nde gener 03, 2009 10:30 p. m.\nAquest és el problema, Arlequí, que, de lectures, mai no en falten! I triar sol ser complicat. Però la consigna que corre arran de la crisi és que cal fer, dels problemes, oportunitats...\nDe moment, Ferran, la cosa va molt bé. Massa engrescadora i tot, diria.\nSi no li sap greu, senyor Subal, mantindré el suspens d’Storytelling fins que publiqui l’apunt corresponent, que serà aviat. Sobre Constantino Bértolo, tinc el llibre a la pila de llibres pendents i, em sembla, encara trigaré un temps a abordar-lo.\nEm sembla, Jesús, que és per culpa d’un malentès en la recepció del llibre; malgrat que Eulàlia Duran i altres investigadors l’han reivindicat com a obra literària, persisteix la idea que es tracta d’una obra historiogràfica d’àmbit local. La millor defensa és recordar que es tracta d’un llibre per gaudir-ne.\nPotser més i tot, Espolsada.\nde gener 04, 2009 10:32 a. m.\nCaram sí que ha començat fort l'any, senyor llibreter! Jo espero amb deler que sigui demà per veure si els "títols subliminals" que he deixat caure per casa han sorgit efecte i me'ls regalen.\nde gener 04, 2009 9:13 p. m.\nUn comentari indiscret caçat a la conversa entre uns patges reials m'ha permès deduir que potser enguany també em rebré algun llibre, però fins a la tarda no ho podré saber...\nde gener 06, 2009 11:04 a. m.\nDoncs jo no em puc queixar: un autor de casa, O Palazon, i un de fora, Saramago, a més a més d'un parell de CD's (hem de combatre la pirateria sigui com sigui), DÉU N'HI DO!!!!\nde gener 06, 2009 1:06 p. m.\nDoncs a mi m'han portat un llibre meravellós, per això li dedico tot un apunt. «Rei brossa» va ser com una premonició!\nde gener 07, 2009 9:26 a. m.


admin, Author at Bona Voluntat en Acció - Pàgina 8 de 8\nAcomiat del curs fins al Gener\nAvui hem celebrat la festa de Nadal dels alumnes del curs de castellà i català de Bona Voluntat en Acció. Hem tancat el curs amb un esmorçar internacional proporcionat pels alumnes dels cursos.\nOAK House i CP Sarrià\nGràcies a OAK House i CP Sarrià per les donacions de joguines que es repartiran a tots els nens i nenes del Poble-Sec.\nL’associació La Nau Banc de productes no alimentaris fa fer donació d’una gran quantitat de productes bàsics d’higiene. Aquests van ser repartits als usuaris de Bona Voluntat en Acció. D’altra banda, dins del nostre servei d’alimentació s’han donat un total de 140 lots d’aliments, signe de la gran demanda que hi ha.\nCurs d’anglès dirigit per l’atenció al públic\nEls alumnes i professors voluntaris del col·legi OAK House van impartir una classe en el curs d’anglès dirigit per l’atenció al públic.\nDonació del Museu Olímpic\nEl Museu Olímpic de Barcelona va fer entrega a Bona Voluntat en Acció de roba u material espertiu pels nens i nenes de l’entitat. La LLuïsa Bertran, membre de la junta de Bona Voluntat en Acció, va representar a l’entitat en aquesta gala solidaria.\nEls regals de la Fundació FC Barcelona\nGràcies a la donació realitzada per la Fundació FC Barcelona els nens i nenes de Bona Voluntat en acció podrán gaudir de complaments i objectes del equip blau-grana.


Políarc - Uniopèdia, el mapa conceptual\nPolíarc (Polyarchus) fou un metge grec que és esmentat per Appuleu Cels i que va viure probablement al segle I o al final del segle I aC.\n7 les relacions: Aeci, Appuleu Cels, Farmàcia, Galè, Marcel el Físic, Paule Egineta, Segle I.\nNou!!: Políarc і Aeci · Veure més »\nAppuleu Cels fou un metge de Centuripa a Sicília, tutor de Valent i d'Escriboni Llarg que va viure al segle I. Se'l suposa autor de Herbarium seu de Medicaminibus Herbarum, que està escrit sota el pseudònim dAppuleius Barbarus.\nNou!!: Políarc і Appuleu Cels · Veure més »\nNou!!: Políarc і Farmàcia · Veure més »\nNou!!: Políarc і Galè · Veure més »\nMarcel el Físic\nMarcel el Físic (Marcellus) fou un metge romà que va viure al segle I, en el regnat de l'emperador Neró (que va regnar entre el 54 i el 68).\nNou!!: Políarc і Marcel el Físic · Veure més »\nNou!!: Políarc і Paule Egineta · Veure més »\nNou!!: Políarc і Segle I · Veure més »


Llar d'infants La Gruneta: de desembre 2013\nEstant molt prop les festes nadalenques passem a informar-vos de totes les activitats que hem preparat per a aquest mes de desembre.\nEl dimecres 18 de desembre els alumnes de P-0 i P-1 a les 9:30 cagaran el Tió\nEl dijous 19 de desembre els alumnes de P-2 a les 9:30 cagaran el Tió\nEl divendres 20 de desembre a les 11:00 h., arribarà el Pare Noel per als nens i nenes de les aules de “ Girafa” , “ Cocodril ” i “Lleó”. A les 11.30 h arribarà per als nens i nenes de les aules de " Koala " i " Panda ".\nEls alumnes i l’equip de la Gruneta us invitem, pares i mares, al nostre centre a estar presents a l’arribada del Pare Noel\nRecordeu que per celebrar aquest dia necessitem la vostra col•laboració i preguem que :\n• Vingui com a mínim un adult per part de la família.\n• Tots els nens i nenes vagin vestits de color roig .\nA més passem a informar-vos que les vacances de Nadal començaran el mateix divendres dia 20, a la tarda, fins el 7 de gener de 2014, inclòs. Aquest divendres dia 20 no hi haurà servei de menjador.\nEl regidor d’ Ensenyament, la directora, les educadores i el personal no docent de La Gruneta aprofitem aquesta avinentesa per saludar-vos cordialment i desitjar-vos el millor en aquests dies nadalencs i sempre.\nPublicat per La Gruneta a 3:29 Cap comentari:\nEls nens/es de P-2 han visitat al caga tió i li han portat menjar. Ja sabem que fer per a que "cague" gusanitos i quina canço hem de cantar! Demà el farem cagar....\nPublicat per La Gruneta a 3:18 Cap comentari:\nAvui el nens/es de la classe del cocodril, han anat a tirar la carta per als Reis Mags a la Bustia Reial que tenim situada a l'entrada de la nostra llar. Li hem dit a la nostra mascota MAC, vestida de patge Reial que ens hem portat molt bé i que continuarem fent-ho! Volem que ens portin molts regals!!!!\nPublicat per La Gruneta a 3:11 Cap comentari:


Cargoling | El Solsones en camper_title\nEts un amant de la muntanya? T’apassiona recórrer paisatges únics envoltats de naturalesa i fauna? El Solsonès és un destí perfecte per a totes aquelles persones que vulguin desconnectar de la rutina, marxar de la ciutat i gaudir d’un entorn incomparable.\nDescobrir el territori del Solsonès en una càmper és una opció fantàstica. Et permetrà moure’t a qualsevol lloc en qualsevol moment, amb totes les comoditats, fer els àpats i dormir on tu decideixis... en definitiva, llibertat absoluta per tu i els teus! Viatjar en càmper t’ajudarà a aconseguir que els teus viatges es converteixin en una experiència única.\nDescobreix l'entorn natural de Solsona i comarca\nEl Solsonès amaga una gran varietat de llocs que val la pena visitar: rutes per fer a peu, en càmper, en bicicleta, entorns on fer activitats (caiac, esports d’aventura, anar en cavall...). Tot i així, des de Cargoling us destaquem i us recomanem les següents opcions, perfectes per anar-hi i gaudir-les des d’una càmper:\n-Solsona, una ciutat amb molta història: Una parada obligatòria és, sens dubte, a la capital de la comarca. Et deixaran embadalit els carrers i les places del seu** històric Nucli Antic**, les cases senyorials, la catedral, els claustres i el Pou de Gel. D’altra banda, també podràs gaudir de folklore: Solsona és una ciutat molt arrelada a la tradició gegantera.\nL’Oficina de Turisme de Solsona organitza visites guiades que aprofundeixen en la història local i acompanyen els visitants en un viatge al passat, on es descobreixen tots els secrets que amaga el passat medieval de la ciutat. No us ho podeu perdre!\n-La Mare de la Font: És un espai natural situat a 1,5 km de Solsona, que permet arribar-hi amb la càmper o també a peu. Hi ha una àrea de pícnic, ideal per a poder-hi fer algun àpat amb el menjar que cuineu directament a dins la furgo. A més, també hi trobareu un parc infantil, un restaurant i molt espai per a jugar, córrer i perdre’s enmig de la naturalesa. Una magnífica àrea de lleure!\n-La Vall de Lord: Aquesta part del Solsonès engloba zones turístiques naturals molt reconegudes, com Sant Llorenç de Morunys, la Pedra i la Coma o Guixers. Us recomanem que us desplaceu amb la càmper per les muntanyes que envolten aquesta vall natural, i que quan trobeu una zona que us agradi, us hi quedeu a dormir. Podreu observar un cel estrellat enmig d’un silenci i una tranquil·litat absoluta.\n-Centre Geogràfic de Catalunya: És hora de conèixer el sud de la comarca: arribeu-vos al Centre Geogràfic de Catalunya, situat al municipi de Pinós. Hi trobareu una rosa dels vents gravada en una pedra, una icona que val la pena veure en directe. També us recomanem visitar el santuari i endinsar-vos pels camins de Pinós, on descobrireu paisatges meravellosos on aparcar la càmper i fer algun àpat enmig del no res.\nDe Barcelona a Solsona: Com arribar-hi\nEl trajecte en càmper des de Barcelona fins a Solsona és relativament curt, així que si viatges amb nens, no pateixis. Entre els avantatges que ofereix una càmper i la poca distància que hi ha, el trajecte els hi passarà ràpid.\nLa durada és aproximadament de 1h 25min. S’hi pot arribar de dues maneres diferents:\n-Per la carretera C-55: És la ruta més ràpida. Dirigiu-vos en direcció a Manresa/Bassella, i agafeu la sortida 132 des de la C-25.\n-Per l’A-2 i la C-55: Conduïu per l’A-2 i sortiu a la sortida 570. Després, agafeu la carretera C-37.\nNo t’ho pensis més i anima’t a descobrir des d’una càmper tot allò que amaga la comarca del Solsonès: natura, folklore i història. Bon viatge!\nViatja en camper aquest estiu i viu moments inoblidables. Posa't en contacte amb nosaltres!\nDe visita per les millors platges de la Costa Brava amb una camper


Maçanes - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Massanes)\n41° 46′ 04″ N, 2° 39′ 09″ E / 41.767777777778°N,2.6525°E / 41.767777777778; 2.6525Coord.: 41° 46′ 04″ N, 2° 39′ 09″ E / 41.767777777778°N,2.6525°E / 41.767777777778; 2.6525\nJoan Pou Lucea (maig 2014)\nMaçanes, oficialment i tradicionalment escrit Massanes, és un municipi de la comarca de la Selva. Fa part de la subcomarca del Baix Montseny.\nel Marquès 100\nel Rieral 228\nPolígon Industrial 9\nCan Tià Camps 66\nEl 18 d'agost de 1713 l'Expedició del Braç Militar va arribar a Massanes on s'incorporaren els regiments de fusellers no dissolts d'Ermengol Amill i Moliner i Manuel Moliner i Rau, però els borbònics de Feliciano de Bracamonte van concentrar tropes a prop d'Hostalric i els catalans derroten els borbònics, per a continuació dirigir-se a Arbúcies.\n24 28 30 209 510 - 809 771 725 767\n771 728 712 698 618 603 494 473 490 490\n490 492 542 569 588 660 709 726 711\n↑ Llista dels noms dels municipis del Principat. IEC, 1980, p. 16.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Maçanes\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Maçanes&oldid=25847775»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 30 des 2020 a les 17:51.


Assistència de monitors/es per a la migdiada dels infants a la Llar (1.263.065)\n29.410,00 ? sin IVA 29.410,00 ? IVA incluido (0,00%)\nEn los últimos 5 años Generalitat de Cataluña ha adjudicado 149 licitaciones de "Educación y formación" a 96 adjudicatarios diferentes por un valor de 84.448.442 euros. Los principales por número de licitaciones son: ver enlace (32), ÀTIC EDUCACIÓ SL (4), Fundacion Samu (3), Fundació Bosch i Gimpera (3), GESEM FORMACIÓ I CONSULTORIA, SL (3)


Unió Catalanista de Sabadell: de juliol 2009\nRelleu a lCV - El darrer dels pares del Tinell\nSe'n va la iguana\nI amb Saura ha caigut la darrera icona de Pacte del Tinell. Cinc anys i mig després d'aquell acord eufòric i que tantes promeses duia sota el braç, ja no en queda cap dels líders i les belles promeses han degenerat en crua i ultratossuda realitat. Tots tres han deixat la política per la porta del darrere, amb deshonor i obligats pel seus propis partits. Podem posar-hi tota la mercromina que es vulgui, però ha estat així. Primer Maragall, més tard Carod i ara Saura. Més enllà del que encara li quedi al projecte que engendraren, el fracàs personal ha estat total.\nJoan Saura i Laporta accedí a la presidència d'Iniciativa per Catalunya l'any 2000, després d'haver estat diputat al Parlament i a Espanya, i deixant enrere el caràcter amarg de Ribó i els seus plantejaments encarcarats i sempre de tan mal humor. Assumí de seguida les reivindicacions ecologistes i sota la seva direcció el partit s'omplí de flors, pardalets i alegria. Aquesta estratègia happy flower el dugué, el 2003, a passar de 3 a 9 diputats i a formar part per primera vegada del govern de la Generalitat.\nVa ser nomenat conseller de Relacions Institucionals i Participació, una conselleria neutra, buida i propícia per practicar tota classe d'amabilitats, que no li va suposar cap tensió amb els seus votants i des de la qual va poder continuar practicant la retòrica anti-sistema que tants bons resultats li havia donat fins llavors i que tants bons resultats li tornà a donar l'any 2006, quan de 9 diputats passà a obtenir-ne 12, també gràcies, en part, al desencís que a les files socialistes causà la violenta decapitació, quasi física, del fins llavors president de la Generalitat i del PSC, Pasqual Maragall.\nPer frenar aquest progressiu ascens electoral, Montilla va donar-li una de les conselleries que més conflictives li podien resultar a un apologeta de tota classe de moviments marginals, okupes i manifestaires. I és així que com a conseller d'Interior i màxim responsable polític, per tant, dels Mossos d'Esquadra, conegué els moments més durs i més difícils de la seva carrera política.\nFracassà estrepitosament en l'intent de situar-se com una mena de mitjancer entre la policia i els seus electors anti-sistema, mantenint una ambigüitat perillosíssima quan has de dirigir la policia. En alguns moments ha semblat més interessat a investigar els Mossos que els delinqüents, i en episodis com les suposades tortures de la comissaria de les Corts, després desmentides pel jutge, o les càrregues policials contra els estudiants que es tancaren a la Universitat de Barcelona, reaccionà tard i malament, sense un missatge clar i aconseguint la indignació de les dues parts: la dels estudiants que se sentiren agredits i la dels Mossos que se sentiren acusats i més aviat poc defensats pel seu màxim representant polític. Durant les ventades del mes de febrer, no fou capaç de cap previsió i rebé fortes acusacions de manca de professionalitat i de lideratge. A propòsit dels focs d'aquest estiu no són poques les veus que han qüestionat la retallada de recursos al cos de Bombers. En tot cas ha causat estupor que, amb 5 bombers morts, el conseller hagi dit que l'actuació de les forces que dirigeix havia estat impecable.\nEn assumptes més internacionals, encara es recorda la vegada que va comparar Israel amb ETA i els gravíssims problemes institucionals que amb aquestes declaracions li creà a Catalunya en general i més concretament a la Generalitat.\nSi la primera etapa de la trajectòria de Joan Saura va ser triomfal i plàcida, tot i que molt superficial, quan arribà l'hora de la veritat i de posar-hi el contingut polític, podem qualificar el resultat de naufragi espaterrant. Quan, més enllà de la manifestació i la propaganda, ha arribat l'hora de la talla política, la happy flower s'ha sumit en una tristesa infinita.\nConegut en els cercles periodístics com el conseller iguana, per la seva simpàtica semblança amb l'exòtic rèptil, se'n va un dels consellers que més contestació ha tingut d'ençà de la restauració democràtica. El vicepresident Carod va dir d'ell i del seu partit que eren una marca blanca del PSC, i l'obstinació a centrar la seva actuació política exclusivament a les faldilles d'aquesta formació política, l'ha obligat sempre a una obediència servil que contribueix més aviat poc a projectar la imatge de la fortalesa del líder.\nÉs un misteri fins on hauria pogut arribar Joan Saura si no hagués acceptat mai cap conselleria compromesa, especialment en un país que, com Catalunya, tant premia una certa existència flotant i totes les formes del nihilisme. Montilla calculà amb precisió quan va pensar que una conselleria com la d'Interior frenaria les expectatives electorals del seu aliat polític més submís, fins al punt que ahir al migdia Saura anunciava solemnement que no es presentaria a les eleccions del 2010.\nÉs una més de les seves frivolitats anunciar que plega sense dimitir del seu càrrec al capdavant d'una de les conselleries més delicades i que un lideratge més clar necessita. Potser no és aquest el seu objectiu, però actuant així dóna credibilitat als que diuen que els d'Iniciativa s'aferren al tripartit per acabar-se de pagar la hipoteca.\nArticle publicat al diari AVUI el diumenge 26 de juliol del 2009\nParaules clau Carod, Generalitat, Maragall, Montilla, PSC, Saura, Tinell, Tripartit\nNacionalisme espanyol i catalanofòbia\nEl fet que una part del nacionalisme espanyol reconegui d’una manera explícita que té mania als catalans –és a dir, que assumeixi orgullosament la catalanofòbia- és un salt conceptual de conseqüències incalculables. L’objectiu natural del nacionalisme espanyol era aconseguir el que podríem anomenar la unificació sentimental d’Espanya, que tots els ciutadans de l’estat se sentissin nacionalment espanyols. Per tant, el seu problema era que un nombre rellevant de catalans no se senten nacionalment espanyols. Però ara el nacionalisme ha fet un salt qualitatiu: no és ja que hi hagi catalans que no se senten espanyols, és que una part dels espanyols no senten els catalans com a espanyols. No els senten com a propis, ni tant sols com uns propis errats i perduts.\nContra l’estatut del 32, el nacionalisme espanyol cantava allò de: “Cataluña es un trozo de España, aunque ingrata lo quiera negar. Y por más que se empeñen algunos, no se irá, no se irá, no se irá”. Doncs ara, contra l’estatut del segle XXI, hi ha una part important del nacionalisme espanyol que no creu que Catalunya sigui un “trozo” de España, sinó que en tot cas pensa que és una propietat d’Espanya. Una propietat externa al propi cos. No sent els catalans com a membres del seu mateix grup nacional, no assumeix el que fan els catalans, no li agraden. Però suposo que manté el final de la vella cançó: “y por más que se empeñen algunos, no se irá, no se irá, no se irá”.\nQuan una part del nacionalisme espanyol assumeix la catalanofòbia, està expulsant els catalans d’Espanya. Això és revolucionari. I no és només una actitud teòrica. També ho és pràctica. Si els nacionalistes espanyols fossin conseqüents amb la seva idea històrica d’Espanya, de la qual Catalunya seria un “trozo”, haurien d’alegrar-se de les victòries del Barça, perquè per a ells serien espanyoles. I –perdó perquè repeteixo tantes vegades com puc aquest exemple, perquè em va frapar- quan va morir Baltasar Porcel, que per a ells hauria de ser un escriptor espanyol en llengua catalana, haurien intentat fer-lo seu i haurien valorat la seva talla literària. En la pràctica –em repeteixo- el van “ningunear” més que si hagués estat de nova Zelanda. El nou nacionalisme espanyol –o una part- ha decidit desprendre’s emocionalment de Catalunya. No és que els catalanistes no càpiguen en el seu concepte d’Espanya, és que no hi caben els catalans en general.\nNo ens volen. Ens expulsen del seu concepte d’Espanya. No som dels seus. I no és que excloguin només als qui ja es voldrien excloure, és que exclouen també a gent que estaria encantada de ser considerada espanyola, especialment en una idea d’Espanya en la que fos possible ser espanyol sense haver d’apostatar públicament de la pròpia catalanitat. No sé si això és bo o dolent. No m’agrada, perquè és agre i fomenta la confrontació. Però no sé quines conseqüències pràctiques pot tenir. Certament, el nacionalisme espanyol sempre ha estat reactiu contra el catalanisme. Però ara s’exhibeix també reactiu contra la simple catalanitat. No sé on els portarà i on ens portarà. Simplement constato que és una novetat.\nArticle publicat al diari digital elSingulardigital.com el dimarts dia 21 de juliol de 2009\nParaules clau Catalunya, Espanya, Estatut, Villatoro\nEl garbuix de l'acord de finançament\nTot seguit reproduïm tres comentaris sobre el nou acord de finançament, apareguts els darrers dies i que opinen arran d’aquest tema. Potser ens ajudaran a donar una mica de llum sobre la foscor de xifres i dades amb que ens bombardegen des de tots costats.\nUn engany col·lectiu\nEl nou finançament de Catalunya sembla haver-se convertit en una arma electoral. Però aquesta afirmació és un error. En realitat, s’ha transformat en l’arma electoral. Quin altre mèrit es pot atribuir el govern tripartit? El nou Estatut és un fiasco. El govern de José Luis Rodríguez Zapatero no ha fet res per començar a desenvolupar-lo amb credibilitat. Si no hi ha transferències, no és possible aplicar-lo. Només cal parar-se a pensar un moment què ha costat aconseguir un finançament que no el compleix perquè fa curt. Podrien passar dècades per aconseguir pactar tots els articles que impliquen un acord entre el govern de l’Estat i la Generalitat. La legislatura s’acaba i Madrid, a més, ha estat incapaç d’oferir un bon traspàs del Servei de Rodalies de Renfe i ha proposat una nova gestió de l’aeroport del Prat que és una burla. Com que l’’encaix’ amb Espanya no funciona, el govern tripartit sempre podria recórrer als mèrits propis. En té pocs. Sense anar gaire lluny, fa escasses setmanes va impulsar una campanya de publicitat felicitant-se pels “petits gestos” que havien permès reduir tant i tant els incendis forestals, i ara el foc es desboca cada dia. Poc poden fer i oferir, també, els departaments que podrien presentar un impacte en la societat més evident, quan s’han quedat sense recursos i han hagut d’aguantar retallades de pressupost consecutives que els han obligat a no complir els seus compromisos. Davant tantes evidències, el finançament és l’únic mèrit que pot oferir aquest govern als catalans. I per això han de proclamar que és el millor. I per això tota la campanya que han engegat i tots els suports que han forçat semblen només pura estratègia. Un engany col·lectiu. Un més a sumar a una llarga llista.\nPublicat al butlletí num. 190 del dijous 23 de juliol de 2009\nDiguem N a la quantitat que correspon per al finançament de Catalunya a partir dels criteris marcats per l’Estatut d’autonomia. Com que l’Estatut és ambigu i interpretable, aquest nombre no és una quantitat única i definida, sinó que és una forquilla: entre la interpretació més generosa i la més gasiva de l’Estatut hi ha un marge.\nDiguem x a la diferència entre la quantitat que s’ha acordat en el pacte sobre finançament amb la ministra Salgado i el màxim que es podia obtenir de la interpretació de l’Estatut. És obvi que la quantitat obtinguda en aquest pacte està per sota d’aquell màxim. No és segur que estigui per sobre del mínim, però és obvi que es podrien haver obtingut quantitats més altes sense incomplir l’Estatut. En altres paraules, hi ha molta gent que diu, creu, escriu i documenta que l’acord de finançament no compleix l’Estatut, en queda per sota dels mínims. Però fins i tot els qui diuen que l’acord és estatutari reconeixen que ho és pels pèls, per la banda baixa, aplicant les lectures més gasives i restrictives.\nDoncs bé, la paradoxa Puigcercós és que, al seu parer, si restem x a N, el resultat queda per damunt de N. Dit d’una altra manera: Puigcercós va rebutjar l’Estatut per insuficent, també en termes de finançament de Catalunya. Doncs ara, una quantitat que queda en qulsevol cas per sota dels màxims que marcava l’Estatut i segons com es miri fins i tot per sota dels mínims, és considerada satisfactòria, justa i un èxit esclatant.\nPer entendre la paradoxa Puigcercós fem una simulació amb xifres. Posem que nosaltres volem 10: la independència. O com a mínim, 8: el concert econòmic. L’Estatut no arriba a una cosa ni a l’altra i segons com l’interpretem ens dóna una forquilla que va entre el 3 i el 6. Esprement-lo al màxim, màxim, ens dóna 6. Ara hi ha hagut un acord de finançament que no sabem segur si ens dóna 2, perquè queda per sota dels límits de l’Estatut, o ens en dóna 3, que és el mínim de l’Estatut ajustadíssim. Doncs bé, la paradoxa Puigcercós és considerar que 6 és poc i 3 és prou. Que és més 3 que no pas 6. I es miri com es miri, encara que tu en vulguis 10 o en vulguis 100, 6 és més que 3. Si ara aquest finançament et sembla just i acceptable, havies d’haver acceptat també llavors l’Estatut. Si l’Estatut era insuficient, que potser ho era, ara no pots acceptar aquest finançament, que hi queda per sota. Si tu et conformes ara amb 3, també t’hauries d’haver conformat llavors amb 6. Si no pots acceptar res per sota de 10, no et podies conformar amb 6, però encara menys ara amb 3. No falla. Es miri com es miri.\nArticle publicat al diari digital elSingulardigital.com el dimarts14 de juliol de 2009\nCom saber que és un mal acord\nNo cal saber res sobre economia per entendre que el nou model de finançament segueix enganyant Catalunya. De fet no cal ni llegir el document, ni l'Estatut, ni molt menys fer números amb la calculadora. Tampoc cal escoltar els arguments que per fi CiU ha començat a donar per justificar la seva postura. De veritat que no cal fer res de totes aquestes coses per saber que l'acord és dolent, es pot jutjar amb els ulls tapats i sense tenir ni idea de res. L'única cosa que cal entendre és que Espanya, per defecte, sempre ens estafa. Cal desconfiar-hi per norma perquè és impossible que allò que ells considerin positiu pugui ser-ho també per a nosaltres. És una regla de tres que no ha fallat mai, i per això no cal conèixer els detalls de la història. A l'hora d'opinar sobre Espanya, els apriorismes sempre són certs. Ni ens respecten a nosaltres ni respecten la llei, que en aquest estat no és garantia de res. Què és això d'estar-se tants mesos negociant una llei? Les lleis no estan per ser negociades sinó per ser complides! Només hem pogut treure alguna cosa de profit quan hem pogut amenaçar-los d'alguna manera, quan ens han necessitat. Per negociar s'ha de tenir alguna cosa amb la qual poder negociar, tu em dones això i jo et dono allò altre, i si no tens res per intercanviar ni res amb què pressionar, estàs condemnat a acceptar allò que et vulguin donar. És a dir, almoina. Si els 25 diputats del PSC comptessin, l'acord seria, sens dubte, molt més fiable. Si Esquerra hagués tingut mai la voluntat real de trencar el tripartit en cas que el model proposat no complís l'Estatut, també seria molt més fiable. Però ni una cosa ni l'altra, i per això l'única possibilitat que hi ha és que els espanyols ens hagin pres el pèl. Com pot creure's algú que haguem guanyat la partida sense tenir cartes?! L'acord ja era dolent abans que se signés, i per això no val la pena ni considerar-lo. Era un engany garantit, preveure'l era més fàcil que fer la quiniela el dilluns. Amb Zapatero, el PSOE ha quedat tan desprestigiat a Catalunya que ni tan sols la gran campanya que està fent el tripartit per defensar el nou model podrà entabanar la gent. La teca que ve del PSOE ja tothom sap que sempre està enverinada. Tot i així, no està de més que els experts expliquin tot allò que fa que el model sigui il•legal. I que el tripartit perdi per golejada!\nArticle publicat al diari digital elSingulardigital.com el dilluns 20 de juliol de 2009\nPublicat per U C S // e-mail: unicatsabadell@gmail.com a 18:04 Cap comentari:\nParaules clau Catalunya, CiU, ERC, Estatut, Finançament, Fund.Cat.Oberta, Generalitat, PSC, PSOE, Tripartit, Villatoro, Zapatero\nLa pressa de pèl del Govern\nQuan s'està a punt d'arribar a un acord en finançament, un vídeo a youtube titulat "Cronologia d'un engany", recorda les diferents promeses incomplertes per part de les parts del procés de negociació. Montilla, Castells, Martí Carnicer, Zapatero, De la Vega, Jaume Bosch, Saura, Geli o Miguel Ángel Revilla són els seus protagonistes.\nEl vídeo recorda les dates del 9 d'agost, 17 de novembre, 31 de desembre, 13 de febrer, 12 de maig, 15 de juliol i en aquest sentit recorda que "ens han enganyat amb les dates" i es fa la pregunta de "si ens enganyaran amb el finançament?".\nNotícia publicada al diari digital e-notícies el dissabte 11 de juliol de 2009\nPublicat per U C S // e-mail: unicatsabadell@gmail.com a 13:23 Cap comentari:\nParaules clau Finançament, Montilla, Zapatero


viernes 28 de febrero de 2020, 12:45:19\nPersonal temporal : Borsa de treball de personal tècnic, grup A2, de llocs de treball de professors/es de l'Escola Municipal de Música de Rubí (Sel. 04/2017)\n08/08/2017 12:18 - Registro de publicación\nAnunci - Bases per a la creació de la borsa de treball de personal tècnic, grup A2, de llocs de treball de professors/es de l'Escola Municipal de Música de Rubí (Sel. 04/2017)\nAnunci - Bases per a la creació de la borsa de treball de personal tècnic, grup A2, de llocs de treball de professors/es de l'Escola Municipal de Música de Rubí (Sel. 04/2017) (Pdf, 194,33 Kb)\nInstància - Borsa de treball de personal tècnic, grup A2, de llocs de treball de professors/es de l'Escola Municipal de Música de Rubí (Sel. 04/2017)\n08/08/2017 12:19 - Registro de publicación\nInstància - Borsa de treball de personal tècnic, grup A2, de llocs de treball de professors/es de l'Escola Municipal de Música de Rubí (Sel. 04/2017) (Pdf, 145,05 Kb)\nAnunci - Modificació de les bases de la convocatòria per a la creació de la borsa de treball de personal tècnic, grup A2, de llocs de treball de professor/es de l'Escola Municipal de Música de Rubí (Sel. 04/2017)\n20/10/2017 12:54 - Registro de publicación\nAnunci - Modificació de les bases de la convocatòria per a la creació de la borsa de treball de personal tècnic, grup A2, de llocs de treball de professor/es de l'Escola Municipal de Música de Rubí (Sel. 04/2017) (Pdf, 162,63 Kb)\nAnunci - Admesos i exclosos provisional i convocatòria prova català Borsa de treball professors/es de l'Escola Municipal de Música de Rubí (Sel. 04/2017)\n24/01/2018 12:00 - Registro de publicación\nAnunci - Admesos i exclosos provisional i convocatòria prova català Borsa de treball professors/es de l'Escola Municipal de Música de Rubí (Sel. 04/2017) (Pdf, 2056,38 Kb)\nAnunci - Admesos i exclosos definitiu i convocatòria prova català Borsa de treball professors/es de l'Escola Municipal de Música de Rubí (Sel. 04/2017)\n15/02/2018 13:46 - Registro de publicación\nAnunci - Admesos i exclosos definitiu i convocatòria prova català Borsa de treball professors/es de l'Escola Municipal de Música de Rubí (Sel. 04/2017) (Pdf, 1279,50 Kb)\nAnunci - Resultats de la prova de català i convocatòria de la prova pràctica Borsa professors/es de l'Escola Municipal de Música de Rubí (Sel. 04/2017)\n20/02/2018 12:03 - Registro de publicación\nAnunci - Resultats de la prova de català i convocatòria de la prova pràctica Borsa professors/es de l'Escola Municipal de Música de Rubí (Sel. 04/2017) (Pdf, 667,96 Kb)\nAnunci - Resultats proves, valoració mèrits i resultats finals provisionals (Sel. 04/2017)\n16/05/2018 12:07 - Registro de publicación\nAnunci - Resultats proves, valoració mèrits i resultats finals provisionals (Sel. 04/2017) (Pdf, 294,39 Kb)\nAnunci - Resultats definitius Borsa professors/es de l'Escola Municipal de Música de Rubí (Sel. 04/2017)\n19/07/2018 12:14 - Registro de publicación\nAnunci - Resultats definitius Borsa professors/es de l'Escola Municipal de Música de Rubí (Sel. 04/2017) (Pdf, 420,73 Kb)\nAnunci aprovació borsa de treball de professors/es Escola de Música\n03/08/2018 13:44 - Registro de publicación\nAnunci aprovació borsa de treball de professors/es Escola de Música (Pdf, 696,03 Kb)


'El trencanous', amb el Ballet clàssic de Sant Petersburg, al Fortuny | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nL'espectacle es representa al Fortuny\nL'espectacle de dansa 'El trencanous' marca l'inici de la programació que ha preparat el Consorci del Teatre Fortuny per a aquest nou trimestre. En concret, la representació és el dimarts dia 28 de gener, a les 9 del vespre, a càrrec del Ballet clàssic de Sant Petersburg d'Anreu Batalov.\nAquesta és l'obra més nadalenca del ballet clàssic universal. El mag Drosselmeyer, a la festa de Nadal, fa possible que els somnis de Masha s'acompleixin: les joguines adquireixen vida, el Trencanous es converteix en un bell príncep i junts, després d'entrontar-se als malvats ratolins, viatgen per les terres nevades al palau màgic. Es tracta d'una producció de Tatiana Solovieva, amb coreografia d'Andrey Batalov.\nDura dues hores amb entreacte i els preus de les entrades oscil·len entre els 22 i els 30 euros. Per a més informació es pot consultar la web del teatre www.teatrefortuny.cat.


Història del Club | Club Ciclista Llucmajor\nAproximadament a principis de la dècada de 1930, el llucmajorer Antoni Llompart (de malnom “Matalasser”), crea el Club Ciclista Llucmajor, amb l’objectiu de poder organitzar curses ciclistes, motivat principalment pels èxits i la bona marxa del seu fill Miquel Llompart, ciclista de reconeixement internacional i que seria el futur principal valedor del 6 vegades Campió del Món, el felanitxer Guillem Timoner. “A Llucmajor menjava sobrassada i a ca nostra no n’hi havia” diuen que comentà en algunes ocasions en Guillem, que freqüentava molt el taller i la casa de l’excorredor a Llucmajor, i que li feia a la vegada d’entrenador i mecenas.\nEl fet, és que una vegada que en Miquel Llompart va decidir penjar la bicicleta, el seu pare perdé l’interès i tant el velòdrom de Llucmajor, com el Club Ciclista Llucmajor entraren en una forta decadència.\nEl Club deixà d’organitzar curses i el velòdrom va sofrir una reestructuració “urbanística”, convertint els terrenys, en solars que varen ser venuts, sala i terrassa de ball que conservà el propietari i fundador del Club Ciclista Llucmajor, Antoni Llompart, i fins i tot la cantina del velòdrom fou venuda, i casualitats de la vida, adquirida per a reconverir en vivenda per Antoni Barceló (de malnom de “Son Noguera”), repadrí per part de mare de l’actual president del Club Cilista Llucmajor, Guillem Orfí.\nResultat de tot això, va ser que el Club Ciclista Llucmajor, va romandre inactiu des de principis de 1940.\nA Llucmajor, a la dècada de 1970, es tornaren a organitzar curses especialment per les festes patronals i les fires, encara que s’organitzaven davall el paraigües del Club Ciclista San Diego de s’Arenal.\nAlgunes discrepàncies amb aquest Club a les darreres curses, i tal com manifestà en una entrevista el reorganitzador del Club, Joan Oliver Boscana (de malnom “Grauete”), l’existència al poble de 4 joves corredors, a més de veterans i cicloturistes, el varen animar a ell i a una dotzena més de persones a reorganitzar el Club Ciclista Llucmajor.\nAixí idò, amb el lideratge de Joan oliver Boscana “Grauete”, i la perseverància de Martí Pascual Santandreu “de Sa Torre” el gener de 1979 es refundà el Club Ciclista Llucmajor.\nUna promesa d’un equipatge ciclista per a tots els aficionats i amb la creença que li podia servir de trampolí per les seves ambicions polítiques davant les properes primeres eleccions locals democràtiques, en Manuel García Moreno, en aquelles hores emergent empresari de la venda de sabates al detall a Llucmajor, aconsegueix el suport necessari per a ser anomenat President, al temps que Joan Oliver Boscana “Grauete”, ocuparà el càrrec d’organitzador i relacions públiques, i en Martí Pascual Santandreu, el de vocal.\nLa refundació, no va estar exempta de polèmica, ja que en Miquel Llompart “Matalasser”, va intentar impugnar l’utilització del nom del Club Ciclista Llucmajor i l’anagrama que havia fundat el seu pare.\nLes al·legacions varen ser desestimades per la Federació Balear de Ciclisme, per haver estat el Club quasi bé 30 anys inactiu i haver perdut els drets que hi tenien la família fundadora.\nAixí doncs el 20 de gener de 1979, s’organitza una marxa cicloturista pel Pla de Llucmajor, amb l’idea d’aprofitar l’esdeveniment per a fer la presentació oficial del Club i de l’Equip, que, recordem, estava patrocinat per “Sabates Manolo”.\nEl flamant nou equip i refundat Club Ciclista Llucmajor, va patir en menys d’un any una nova frenada, ja que a les eleccions municipals de 1979, el seu President no va aconseguir cap regidor, per qui coneix el poble, no tant per culpa del Club, si no per les sigles baix les que es presentava el P.C.E. (Partit Comunista Espanyol).\nFos com fos, el President va tornar a perdre tot la il·lusió pel Club, deixant d’anar a les Juntes Directives, i provocant que no es poqués prendre cap decisió per tirar endavant moltes propostes i projectes que en principi s’havien programat.\nNomés la tenacitat de’n Martí Pascual, va aconseguir que finalment presentés la dimissió i així poder constituir una nova Junta Directiva.\nDesprés d’aconseguir la dimissió de l’anterior President, en Martí Pascual, convenç en Guillem Parera “de Ca’n Tacó” i cunyat de’n Jaume Salvà, aleshores juvenil i que començava a destacar dins l’àmbit Balear, per tal que accepti la Presidència del Club.\nAquesta nova Junta Directiva donaria estabilitat al Club i es perllongaria fins a l’any 1987, la seu social es traslladà des del Bar Espanya al Bar Sport “Ca’s Burrico” ubicat a la Plaça Espanya.\nL’any 1981, i per suggeriment de l’Ajuntament, en vista que no hi havia cap acte programat, pel dia de Sant Miquel (29 de setembre), primera fira de Llucmajor, la Junta Directiva del Club, acorda organitzar la primera “Marxa Ciclista Popular a Ses Piquetes des Pèleg”, l’èxit de la convocatòria l’ha fet perllongar fins als nostres dies.\nEl 1987, dimiteix el President Guillem Parera Suñer, havent de tornar a reorganitzar el Club en Martí Pascual, assumint el càrrec de President, i Joan Salvà “Cabreret” el de Vice-President. En aquest moment, la seu oficial passa al Bar Prohens.\nDes d’aleshores, es van anar constituïnt noves juntes directives, sempre amb en Martí Pascual com a President, i també es va anar canviant la seu per a diferents locals del poble.\nPer discrepàncies en una carrera celebrada el mes de juny de 1998, es desfà tota la Junta Directiva i queda el Club Ciclista sense Govern. Tot i això, el mes de setembre, el Batlle, acudeix a l’expresident Martí Pascual recercant ajuda per veure com ho han de fer per organitzar la popular “Marxa Ciclista a Ses Piquetes des Pèleg”. En Martí es posa en marxa i juntament amb altres ex-membres de la dimitida Junta Directiva, contacten amb els sponsors i organitzen la marxa.\nAcabat l’any 1998, en Martí Pascual decideix acabar amb el seu lloc com a President i cedeix el lloc a l’ex-corredor Jaume Salvà Llull, el qual es fà càrrec del lloc fins l’any 2003, any en que resulta elegit regidor a les llistes del P.P. a Llucmajor, i passa a desenvolupar el càrrec de Regidor d’Esports a l’Ajuntament.\nAl tornar-se a quedar el Club sense president, torna a ser en Martí Pascual Santandreu qui es fà càrrec del lloc, fins que l’any 2005. En aquest període es multiplica l’activitat social del Club Ciclista Llucmajor, amb reunions ordinàries de la Junta Directiva cada mes, també s’incrementen els debats sobre la creació d’un equip ciclista, i una escola de ciclisme.\nEs viuen moments de tensió i d’altres d’esperança. S’inicien contactes amb l’Ajuntament, per tal de trobar un espai on poder dur a terme l’escola de ciclisme, fins a la data sense èxit, es fan instàncies que no obtenen resposta. S’incideix en el dema de la “voltadora” que estava gaire bé als programes de tots els partits i molt en especial del que governa l’Ajuntament.\nEl primer any s’aconsegueix com a Sponsonrs a “Femenías, materiales de construcción” i “Cárnicas Semar” i es comanen equipatges amb els seus logos.\nComencen a córrer amb els colors del CC Llucmajor, en Llorenç Tomàs, na Maria Francisca Coll i en Francesc Orfí.\nEl Club Ciclista Llucmajor comença a organitzar els campionats de Balears de Muntanya per les categories Base (aleví a cadet i juniors), i campionats de Balears de fons en carretera per a les categories base.\nEl 3 de març de 2005, es procedeix a l’elecció de nova Junta Directiva, després que el President Martí Pascual, presentés la seva dimissió, assumint dit càrrec en Guillem Orfí Verd.\nDes d’aleshores, els integrants del Club Ciclista Llucmajor han anat aconseguint diversos mèrits esportius, com són el Campionat de Balears de Puntuació infantil aconseguit per en Llorenç, o el subcampionat d’Espanya de Persecució Individual Juvenil aconseguit per en Francesc, entre d’altres.


About: Eugenie Sage\nAbout: Eugenie Sage Goto Sponge NotDistinct Permalink\nEugenie Meryl Sage (nascuda a Auckland) és una política neozelandesa i diputada de la Cambra de Representants de Nova Zelanda des de les eleccions de 2011. És membre del Partit Verd.\nBanks Peninsula (New Zealand electorate)\nMinister for Land Information (New Zealand)\nMinister of Conservation (New Zealand)\nHouse of Representatives of New Zealand


21 de setembre de 2009 – Bloc d'en Joan Jubany\nDaily Archive: setembre 21, 2009\nVíctor Israel: ens ha deixat un ídol\nAquest dissabte s’ha mort en Josep Maria Soler, a qui he conegut sempre amb el nom artístic de Víctor Israel.\nVíctor, no ens hem arribat a conèixer personalment, però durant molts anys ocasionalment hem creuat les nostres mirades pels carrers de Mataró.\nPer un amic comú (que ha tingut el plaer de dirigir-te) he sapigut que darrere els teus atributs físics que taqn bé has sapigut explotar s’hi amagava una persona afable. Una bona persona.\nAmb 80 anys ens has deixat i perdem un ídol però ens queden els teus treballs cinematogràfics. T’anirem veient a la pantalla .


IB3 | Comença a gestar-se el Museu d’Art del Consell de Mallorca\nComença a gestar-se el Museu d’Art del Consell...\tPortada > > Comença a gestar-se el Museu d’Art del Consell de Mallorca Comença a gestar-se el Museu d’Art del Consell de Mallorca Es repartirà per 4 edificis ja existents de la institució\nProp de 1.400 peces componen el fons artístic i patrimonial del Consell de Mallorca. Però la majoria no són visibles per al gran públic. Ara, la institució insular vol mostrar tot aquest fons i dotar-lo també d’una línia argumental. Per això, acaba de donar a conèixer el projecte del Museu d’Art del Consell de Mallorca, que no tindrà una nova sèu, sinó que es repartirà per 4 edificis de la institució insular: la Misericòrdia, l’edifici del Consell de Mallorca a Palau Reial, el Museu Krekovic i la finca Raixa. Dilluns, la creació del Museu d’art del Consell de Mallorca se sotmetrà a votació en el ple insular, però els primers resultats d’aquest projecte ja es podran començar a veure durant el 2017.


Els colors del teatre romà | FET a TARRAGONA\nUpdated: 26 de novembre, 2014\nFerran Gris, a les graderies del teatre romà, a la part baixa de la ciutat (foto: David Oliete)\nAccedir al teatre romà de Tarragona no és gens habitual. Per això, quan Josep Anton Remolà -conservador del Museu Nacional Arqueològic- obre el pany de la porta en forma de reixa algú pot tenir la sensació d’entrar en un lloc prohibit, desconegut. Ens hi acompanya Ferran Gris, un dels tres components del grup d’investigadors que vol posar en valor aquest monument de la part baixa de la ciutat i explicar-ne la textura i els detalls dels colors originals. La seva primera hipòtesi és que traces de vermell, groc i blau s’entreveuen en l’espai escènic del teatre: “Volem demostrar que l’arquitectura romana no era blanca i contenia molts colors”, afirma convençut.\nGris, arquitecte i doctorand al Departament d’Història de l’Art de la URV, comparteix la recerca amb José Alejandro Beltrán-Caballero, doctor en arquitectura per la UPC; i David Vivó, professor titular a la Universitat de Girona. Per a la seva investigació han utilitzat la tècnica de la fotogrametria, que consisteix en fer moltes fotografies d’un objecte o indret per generar-ne un model tridimensional. Al teatre romà han pres unes 400 fotos de l’àrea de les graderies, l’escenari i la zona coneguda com a ‘orchestra’, un espai semicircular on, en època romana, hi seien les personalitats.\nAquesta iniciativa de Gris, Beltrán i Vivó és una de la cinquantena llarga de comunicacions que es presenten al II Congrés Internacional d’Arqueologia de Tarragona -que organitza la Fundació Privada Mútua Catalana- dedicat enguany a analitzar l’època d’August i les províncies occidentals, coincidint amb el bimil·lenari de la mort de l’emperador romà.\nEl comitè científic del congrés -que el formen totes les entitats i institucions de la ciutat que treballen en l’àmbit del patrimoni– ha preparat un programa extens de xerrades i debats dividit en tres jornades. Entre els ponents destaquen Ricardo Mar, arquitecte i arqueòleg que en l’actualitat participa en unes excavacions a Cuzco (Perú); Francisco Beltrán, un dels millors especialistes en epigrafia; Carme Miró, responsable del pla Barcino; i Manuel Olcina, director del Museu Arqueològic d’Alacant. El congrés , que arrenca aquest dimecres, inclou conferències obertes al públic cada dia a les set de la tarda fins divendres.\nAquest és un fragment de l’article que publiquem íntegrament a l’edició de paper de la revista FET a TARRAGONA. La revista es pot comprar a les llibreries i els quioscos de la ciutat. També us en podeu fer subscriptors per 30 € l’any i la rebreu còmodament a cada. Si voleu complimentar la inscripció només cal clicar aquí.\nJosep Salvat 26 de novembre, 2014\tAt\t11:03 am\nNo entenc que vol dir l’historiador entrevistat amb la frase “Volem demostrar que l’arquitectura no era blanca i contenia molts colors”. Això és un fet ampliament demostrat. No han de demostrar això, que ja està demostrat. En tot cas estaria bé que demostressin quins eren els colors originals del Teatre Romà de Tarragona.