A TA MARE VA QUE FUMES: La intimitat pànica de Fernando Arrabal\nJo també vaig conèixer a Fernando Arrabal arrel de la seua sòbria intervenció en un programa del Dragó que va donar la volta al Youtube. Aquella posada en escena va despertar en mi un interès que prompte va mudar en una sobtada admiració.\nSense eixir del Youtube, vaig comprovar com l’havien convidat a diversos late-shows com ara el de Jesús Quintero o el de Buenafuente: A aquest geni no li fa falta refugiar-se en l’obscurantisme de la inaccessibilitat.\nPrompte vaig assimilar que amb ell seria impossible saciar la fam acaparadora que m’assetja cada vegada que em sedueix algun geni i que em fa eixir a la recerca d’absolutament tot el que tinga a veure amb ell, ja que la prolífica obra d’Arrabal avarca 7 pel·lícules, una desena de novel·les, més de 100 obres de teatre i vora 200 llibres de poesia. Resignat, ho vaig emmagatzemar a la capsa curulla de coses a fer abans de morir, i vaig decidir que ja aniria trobant-me la seua obra per ahí.\nO que ja em trobaria ella a mi: En assabentar-me que la Universitat havia programat un cicle amb totes les seues pel·lícules (Arrabal Íntimo, Arrabal Pánico, també amb conferències i una obra de teatre), no vaig dubtar en inscriure’m: ¡Aquesta merda d’universitat per fi havia organitzat alguna cosa interessant!\nEl cinema pànic\nEn arrabalesc el mot “pànic” es remunta etimològicament a l’adjectiu, és a dir: Tot allò referent al deu Pan (el de la flauta). Pànic com a desenfrenadament sexual, refrescant, cíclic, profètic, seductor, musical, irascible, grotesc, terrorífic i boig. Arrabal junt a altres figures com ara Jodorowsky (el dels retrats menstruals), van fundar aquest moviment com a una evolució-superació del surrealisme.\nNo vaig a fer ara una anàlisi de les pel·lícules, filmades des de l'exili francés. Com a molt dir que l’absència del seu pare (afusellat pels franquistes) és una constant, i destacar també el marcat rerefons antifeixista i anticlerical de totes i cadascuna d’elles. El que sí que faré, per a que el lector es faça una idea de la seua riquesa poètica, serà enumerar algunes de les imatges (descontextualitzades, per a que perden la seua condició d’espòiler) que se m’han quedat gravades a la retina:\nLa primera cosa que vaig veure va ser la seua mare inquisitorial, una altra constant en el seu cine, a la qual culpa de l’afusellament del seu pare, ja que sembla que va ser ella qui el va delatar. L’he vist dutxant-se amb esperma i després relliscant-se les extremitats a un bassal de sang després de l’escorxament d’una vaca. També l’he vist tallant-li els collons a un toro, així com cagant i ballant (alhora!) sobre el cap del seu marit empresonat. He vist un Jesucrist punk multiplicant hamburgueses i un xiquet menjant-se un entrepà d’insectes. He vist l'Occident arrencant-li la llengua a la Mare Natura, una coreografia de xiquets del desert amb mascaretes de gas, i un grup de querubins enduent-se a Federico García Lorca al cel després que els feixistes l’afusellaren pel recte. He vist unes xiquetes vestides de comunió corrent a càmera lenta i portant a les mans enormes banderes anarquistes onejant al vent, i un grup de xiquets interrompre el repartiment d’armes als falangistes per part del rector del poble per a arrencar-li els collons a mossos i després introduïr-li-los a la boca.\n- ¡¡Amputa-li els ous a eixe fastigós rector i clava-li-los per la boca!!\n- ¡Oh, els meus collons! ¡Què bons estan! ¡Gràcies Senyor per aquest àpat diví! ¡Tú me'ls vas donar i tu me'ls has arravatat! Beneït sigues, Senyor. ¡Amén!\nHe vist agafar-li un atac epilèptic a un xiquet després de masturbar-se mirant com la seua mare copulava amb el xef. També he vist penis, molts penis: Penis flàccids, penis trempats, penis de transsexuals, penis-espelma, penis travessats per agulles (¡¡ni més ni menys que el xicotet penis del nostre senyor nounat!!), penis colpejats, marcats amb ferro calent, tallats en redó… I moltes escorregudes: La del nan sobre l’escultura de la Verge Maria, o la subtil i dissimulada ejaculació de l’artista surrealista dins la copa de vi que son pare l’empresari s’estava bevent. He vist un barber creant el buit dins un flascó de vidre amb un paper en flames per a extraure la sang d’uns talls de navalla prèviament fets al clatell del seu estoic client. He vist una bonica flor introduïda per l’annus, i com després una llengua netejava el seu tall brut de merda abans d’una transfiguració caníbal.\n"Estrambote en clave de FA"\nAmb aquest suggerent títol ens va arrossegar l’últim dia el propi FA cap a l’històric edifici de la Nau (l’ovni que ara fa més de cinc-cents anys va portar a la terra tots els extraterrestres que ens donen classe a la universitat, i que encara roman intacte des que va aterrar a València). Després de dos dies vegent les seues pel·lícules tocava escoltar-lo parlar, a ell i a la seua dona Luce.\nLuce Moreau-Arrabal té, a banda d’un encantador accent francès (molt més marcat que el de FA) un enorme paregut físic amb ell. Directament relacionada amb la seua tesi doctoral sobre animals fabulosos del segle XV realitzada a la Sorbona – 30 anys va tardar en fer-la -, la seua conferència, titulada “La estrepitosa risa de los liliputienses”, repassava la importància dels animals a l’obra del seu marit: La panderola, per exemple, és una reminiscència de la seua infància al camp (Potser per això els xiquets de “¡Viva la muerte!” en parteixen una per la meitat amb una fulleta d’afaitar a l’escola), la tortuga una síntesi dels rèptils i les feres, i el gos un psicopomp que guia a l’ésser humà durant el seu atribolat camí cap a la mort.\nPer fi apareix FA amb la seua eterna copa de vi a la mà i la seua brutal prosòdia per a contar-nos una divertida escena ocorreguda a un acte surrealista organitzat per Breton (cal recordar que FA és l’últim exemplar viu que resta de tots els que van pertànyer al grup surrealista, i que el moviment pànic neix al si del surrealisme per a donar resposta a les preguntes que, segons FA, aquest no pot saciar: ¿Què són les coses? ¿Què és l’atzar? ¿Quin és el valor del sexe? ¿Quin és el valor de la pornografia?)\nEn aquest acte, perpetrat a París l’any 1958, es representava el Ritual de l’Execució del Testament de Sade (per a FA tot un proto-pànic, ja que parlava de Déu i la llibertat de forma pànica), en el qual el pintor Jean Benoît (segons FA un dels millors pintors del món, millor que Picasso i millor que Dalí) apareixia amb un uniforme sàdic (és a dir: alquimista, realista i pànic) presidit i culminat per una enorme funda fàl·lica africana que, gràcies a un fil transparent, el pintor trempava quan la poesia sàdica recitada feia referència a la verge Maria. Per a finalitzar l’acte, Benoît va treure un ferro cremant i es va gravar al pit (com es marca als intel·ligents i sagrats porcs) el cognom del marquès. Llavors FA li va preguntar: “Però Benoît: Perquè te l’has gravat a l’inrevés?” A la qual cosa el pintor va respondre: “Per a poder mirar-m’ho a l’espill!”\nEl Youtube em va conduir a la seua obra audiovisual, i ara aquesta em durà imminentment a la seua obra escrita. No sé si tindré prou amb només una vida, però es farà el que es podrà…\n(Els dibuixos que il·lustren el text no sé si són de FA\no del dissenyador del cartell del col·loqui)\nHas anat a vôre'l? Jo m'ha quedat & les ganes...


Vidal Grup és una empresa familiar fundada el segle XIX. L'empresa la fa néixer Petronilla Casanovas. Badalona, era en aquella moment una ciutat de pescadors, i va veure l'oportunitat en obrir una botiga de gorres i impermeables. I així ho va fer, instal·lant-se al Carrer Pietat, 15.\nLa botiga funcionava i anys més tard, la filla de Petronilla, Madrona Gombau va agafar les regnes del negoci. Amb Madrona Gombau al capdavant, es va decidir que era moment d'un gran canvi a la botiga i va començar a vendre roba ja confeccionada; estem parlant dels inicis de la botiga de moda tal i com la coneixem avui.\nPassats uns anys Madrona Gombau va contraure matrimoni amb Xavier Vidal i junts obren més botigues, i traslladen la central al carrer de Mar de Badalona on en l'actualitat es troben les oficines del grup i la botiga de Selecta Vidal.\nÉs amb l'actual direcció que té lloc el gran creixement. S'obre més botigues en tot el territori, es diversifiquen les línies de negoci i es marca tendència tant en botigues per a nens, home i dona. Al mateix temps, diferents marques de prestigi mundial dipositen la seva confiança en Vidal Grup per a que siguin ells qui dirigeixin les seves botigues concepte del país.


- Augustin Lasseur: El 23 d'agost de 1879 neix a Montcheny (Ladapèira, Llemosí, Occitània) l'obrer enrajolador sindicalista, anarquista i antimilitarista Augustin Lasseur, també citat Auguste Lasseur. Sos pares es deien Jean Lasseur, paleta, i Jeanne Labrune. S'establí a París (França), on fou nomenat secretari del Sindicat d'Obrers Enrajoladors del Sena de la Confederació General del Treball (CGT). El 26 de novembre de 1912 va ser condemnat per l'Audiència del Sena, juntament amb altres 18 companys del Comitè Intersindical de la Federació de Construcció del Sena de la CGT, per «injúries a l'Exèrcit i provocació als militars per abandonar les seves funcions», a tres mesos de presó i a 100 francs de multa arran de la campanya antimilitarista «El Sou del Soldat». Quan la Gran Guerra, va ser mobilitzat en la Secció de Pirotècnia dels Establiments Militars de Bourges (Centre, França) i continuà amb la seva propaganda pacifista. Va ser nomenat secretari de grup local dels «Amics de Ce Qu'il Faut Dire» i l'abril de 1917 organitzà una reunió amb l'anarcoindividualista antimilitarista Maurice Vandamme (Mauricius). Després d'haver participat en la vaga del Primer de Maig de 1918, va ser traslladat com a mesura disciplinària al dipòsit de metal·lúrgics de París i enviat al front. El desembre de 1922 fou delegat de la Construcció en el Congrés Departamental del Marne de la Confederació General del Treball Unitària (CGTU) que se celebrà a Reims. En 1935 vivia al número 31 del carrer de Kairouan de Reims i figurava inscrit en la llista d'anarquistes de l'arxiu departamental del Marne. Augustin Lasseur va morir el 20 d'abril de 1950 a Reims (Xampanya-Ardenes, França).\n- Elia Fumagalli: El 23 d'agost de 1942 mor a Torí (Piemont, Itàlia) l'anarquista Elia Fumagalli, conegut com Negus. Havia nascut el 24 de desembre de 1860 a Treviglio (Llombardia, Itàlia). Sos pares es deien Carlo Fumagalli i Carolina Villa, i tingué un germà, Ambrogio. Es guanyava la vida fent de grum a Treviglio. El setembre de 1891 va ser condemnat a reclusió i a una multa. L'abril de 1893 va ser detingut a Lugano (Ticino, Suïssa) per ultratge a la policia i expulsat del país. En 1894 va ser detingut dues vegades a Milà (Llombardia, Itàlia), en una taberna de la via Spadari on es reunien anarquistes i portat a Treviglio, com a mesura de la Seguretat Pública ja que no tenia feina. A Milà, on conegué l'anarquista Sante Geronimo Caserio, fou membre de la Lliga de Resistència dels Forners. Va ser detingut en diverses ocasions per ociositat, vagabunderia i crits, i acusat de cometre robatoris. El 25 de març de 1895 el Tribunal de Bèrgam (Llombardia, Itàlia), a proposta de la Seguretat Pública de Treviglio, va ser amonestat judicialment per ociositat. Per violació de les clàusules de l'amonestació, el desembre de 1895 va ser posat sota vigilància especial. El 21 de gener de 1896 se li va assignar la residència i el 6 de febrer va ser destinat a l'illa de Ventotene, on va arribar el 20 d'abril de 1896 palesant a tothom les seves idees llibertàries, fet pel qual va ser enviat en tres ocasions a la cel·la de càstig. El 12 de març de 1897 terminà la seva detenció a Ventotene i pogué retornar a Treviglio. Instal·lat a Milà, la nit del 23 de maig de 1897 va ser detingut i sis dies després enviat a Treviglio amb expulsió obligatòria. De bell nou a Milà, el 24 de novembre va se novament detingut, però amb feina a Desio (Llombardia, Itàlia), va ser alliberat. Es va traslladar a Suïssa, on el març de 1900 va ser expulsat; detingut a Ponte Chiasso (Como, Llombardia, Itàlia), va ser portat a Bèrgam on va complir un mes de presó per incompliment de pena i després va ser traslladat a Treviglio. El 22 de maig de 1901, amb passaport en regla emès per la Sotsprefectura de Treviglio, se'n va anar a San Francisco (Califòrnia, EUA), però el 28 d'octubre de 1902 va escriure a sa família des de Rosario (Santa Fe, Argentina), informant que treballava com a empleat en un ferrocarril local. Segons les autoritats feixistes, no tenint notícies seves, sospitaven que havia pogut morir en el terratrèmol de San Francisco de 1906, però la Comissaria de Milà, l'agost de 1914, informà que havia estat detingut a Buenos Aires (Argentina) per haver participat en reunions i manifestacions contra la desocupació. Durant tot el febrer de 1917 es pensa que romangué als Estats Units, però una nota de la policia de juny de 1923 demostra que era a Torí, on treballava de forner. El novembre de 1925 feia feina de grum i mostrava, segons les autoritats, bona conducta. En 1927 el periòdic parisenc Le Libertaire anuncià la mort de son pare al sanatori milanès de Garbagbate. Fins al març de 1932 no n'hi ha cap notícia significativa, quan, a Torí, canvià de domicili. L'octubre de 1932, impossibilitat per a la feina, va ser reclòs a l'Hospici de la Caritat del carrer Stupinigi. Per la seva bona conducta, el novembre de 1932 va ser esborrat dels llistats de subversius. El febrer de 1939 figura allotjat al Refugi de Mendicitat de Torí des de feia vuit anys. Elia Fumagalli va morir el 23 d'agost de 1942 a Torí (Piemont, Itàlia).\n- Adrienne Montégudet: El 23 d'agost de 1948 mor a Baiona (Lapurdi, País Basc) la militant comunista i sindicalista revolucionària i després llibertària Victorine Valdant, més coneguda com Adrienne Montégudet. Havia nascut el 12 de juny de 1885 a Cruesa (Llemosí, Occitània) en una família pagesa i va esdevenir mestra d'escola. Casada amb León Montégudet, junts militaran en el Partit comunista i en la Confederació General del Treball (CGT). A la mort de son marit, continuarà militant-hi i en 1921 participarà en els Comitès Sindicalistes Revolucionaris a Lo Buçon. Secretària de la Unió Departamental de la CGT de Cruesa, continuarà amb aquesta funció en la Confederació General del Treball Unitària (CGTU) en 1922, després de l'escissió sindical. La trobada amb un militant d'origen italià la portarà un temps a Moscou, on esdevindrà professora de francès. En 1927 torna a França i intenta impulsar la propaganda en el mitjà camperol, però trenca amb el Partit comunista. Va tornar a l'URSS el setembre de 1930 per al Congrés de la Internacional Sindicalista Roja, però es mostra molt crítica vers el règim soviètic i els delegats francesos que rebutgen veure la realitat. A partir de 1931 col·labora en L'Émancipation, periòdic de la Federació de l'Ensenyament i freqüenta el grup de Pierre Monatte, qui edita La Révolution Prolétarienne. Aleshores deixa Cruesa i marxa a Marsella, on pren part en 1936 en les reunions anarquistes, esdevenint secretària del Comitè de Dones Llibertàries. Aleshores aportarà el seu ajut als refugiats italians i espanyols. A començaments de la guerra mundial, s'instal·la a Antíbol i després a Sant Pau de Vença on, en contacte amb Célestin Freinet, s'encarregarà d'un grup de refugiats txecs, jueus la major part, que amagarà a Cruesa i després a Baiona, on morirà.\n- Ernst Frick: El 23 d'agost de 1956 mor a Ascona (Ticino, Suïssa) l'artista i arqueòleg anarquista Ernst Frick. Havia nascut el 21 de setembre de 1881 a Knonau (Zuric, Suïssa). Son pare, Johann Jakob, era viatjant de comerç per a una fàbrica de màquines, i sa mare es deia Elise Etzweiler. Era el quart fill d'una família de vuit nins i una nina. Quan tenia 14 anys son pare va sofrir un accident mortal i la família es va disgregar. Fonedor industrial de professió, va començar a militar en el moviment anarquista, alhora que es veia atret per les arts plàstiques. Entre 1904 i 1906 va col·laborar en la revista anarcosindicalista Der Weckruf (El Desvetllament), sovint prohibida temporalment. Malalt del pulmó, en 1906 va passar una temporada al Sanatorium Monte Verità, comuna naturista a Ascona, on es reuní amb artistes, anarquistes, teòsofs, pacifistes, escriptors, psiquiatres i bohemis d'arreu del món, com ara Erich Mühsam, Johannes Nohl, Fritz Brupbacher, Max Nettlau, Karl Kautsky, August Bebel, Otto Braun, els germans Gräser, Alexej Jawlensky, Marianne von Werefkin, Paul Klee, Hans Arp, Hugo Ball, Hermann Hesse, Erich Maria Remarque, Carl Gustav Jung, Otto Gross, etc. En 1907 va participar en l'evasió d'un anarquista rus empresonat en la caserna de la policia cantonal de Zuric. A partir de 1911 va viure a Monte Verità amb Frieda Gross-Scholoffer, esposa del psiquiatra Otto Gross, formant un peculiar trio amorós. En 1912 fou empresonat un any a Regensdoff per les seves activitats conspiratives. Cap al 1917 va comença a pintar atiat per l'artista Arthur Segal. En 1920 es va separar de Frieda Gross i es va ajuntar amb la fotògrafa Margarethe Fellerer, amb qui construirà una casa a Monte Verità i es casarà en 1941. En 1924 va participar en la fundació del grup artístic «Der Grosse Bär» (El Gran Ós), amb Albert Kohler, Walter Helbig, Otto Niemeyer, Cordon McCouch, Marianne von Werefkin i Otto van Rees, realitzant exposicions a Ascona, Berna, Zuric i Berlín; en 1941 el grup es va dissoldre. En 1928 va començar a investigar la fortalesa de Balla Drume, al damunt d'Ascona, probablement d'origen celta, i va publicar diversos assaigs sobre llengües primitives i arqueologia. Des de 1981 existeix una exposició permanent de la seva obra al Museum Casa Anatta d'Ascona.\nNecrològica de Francisco Sánchez apareguda en el periòdic parisenc Le Combat Syndicaliste del 27 de setembre de 1962\n- Francisco Sánchez: El 23 d'agost de 1962 mor a Rouen (Alta Normandia, França) l'anarcosindicalista Francisco Sánchez. Havia nascut cap el 1909 a Mazarrón (Múrcia, Espanya). En 1925 es traslladà a Vilanova i la Geltrú (Garraf, Catalunya), on s'afilià a la Confederació Nacional del Treball (CNT) i ocupà en diferents ocasions càrrecs orgànics. Durant la Revolució fou membre del Consell de Fàbrica de la Pirelli on feia feina. En 1939, amb el triomf franquista, passà a França. Després de la II Guerra Mundial, a partir de 1946, milità en la Federació Local de Rouen de la CNT, on ocupà càrrecs (secretaria, tresoreria, jurídica, etc.), i en Solidaritat Internacional Antifeixista (SIA). Operat d'una hèrnia, Francisco Sánchez va morir tres setmanes després, el 23 d'agost de 1962, a l'Hospital General de Rouen (Alta Normandia, França) i va ser enterrat dos dies després.\n- Vicent Santágueda García: El 23 d'agost de 1962 mor a Cornonterral (Llenguadoc, Occitània) l'anarcosindicalista Vicent Santágueda García. Havia nascut el 26 de juliol de 1894 a Borriana (Plana Baixa, País Valencià). Sos pares es deien Camil Santágueda i Josefina García. Militant de la Confederació Nacional del Treball (CNT) de Borriana, en 1932, fugint de la repressió, passà a França, on acabà instal·lant-se. Durant la Revolució i la guerra civil, organitzà un Comitè d'Ajuda al Poble Espanyol. Son germà, Camil Santágueda García (Bachoca), forner i també militant anarquista i anarcosindicalista, va ser afusellat el 21 de maig de 1940 a Castelló (Plana Alta, País Valencià) pel feixisme. Després de la II Guerra Mundial fou membre de la CNT de Cornonterral (Llenguadoc, Occitània). Sa companya fou Dolors Ribes. Malalt, Vicent Santágueda García va morir el 23 d'agost de 1962 al seu domicili de Cornonterral (Llenguadoc, Occitània).\n- Abba Gordin: El 23 d'agost de 1964 mor a Ramat Gan (Tel Aviv, Israel) l'escriptor i poeta en llengua jiddisch, pedagog i filòsof anarquista Abba Leibovich Gordin, també conegut com Alexander Lvovich Gordin. Havia nascut el 3 de març de 1887 a Mikhalishki (Vílnius, Vílnius, Imperi Rus; actual pertany a Bielorússia). Fill d'una família jueva, quan tenia 10 anys amb aquesta es va traslladar a Ostrów Mazowiecka (Masòvia, Imperi Rus; actualment Polònia), on son pare, Yehuda Leib Gordin, va ser nomenat rabí. S'educà en la tradició judaica (Talmud, Torà, filosofia, etc.) i també estudià hebreu, llengües, literatura i ciència. Després del pogrom de Chișinău (Bessaràbia, Imperi Rus; actualment Moldàvia) de 1903 s'acostà al sionisme espiritual d'Ahad Ha'Am i va fer costat el sionisme polític de Theodor Herzl i de Max Nordau. Quan esclatà la Revolució russa de 1905 marxà a Moscou i s'integrà en el moviment antitsarista, patint detencions i empresonaments. En aquesta època adoptà un estil de vida naturista i vegetarià i abandonà les seves relacions amb el grup socialista moderat Tzeirei Zion (Joves Sionistes) i amb el moviment sionista. Molt influenciat pels clàssics anarquistes (Max Stirner, Pierre-Joseph Proudhon, Mikhail Bakunin, Piotr Kropotkin i Lev Tolstoi), decidí lluitar pels drets dels jueus de l'Imperi Rus des de la barricada llibertària. En 1908 amb son germà Wolff Leibovich Gordin (Vladimir Lvovich Gordin) fundà a Smorgon (Hrodna, Imperi Rus; actual Bielorússia), malgrat l'oposició dels jueus ortodoxes de la zona, un centre escolar hebreu inspirat en l'escola d'Iàsnaia Poliana de Lev Tolstoi, introduint ensenyaments innovadors i idees progressistes entre els alumnes. Quan esclatà la Gran Guerra l'escola hagué de tancar i els dos germans vagaren de ciutat en ciutat al llarg del riu Dnieper i d'Ucraïna treballant en diferents activitats, sobretot fent classes particulars. En 1917 Abba Gordin va arribar a Moscou, s'integrà en la lluita revolucionària i va ser empresonat per negar-se a servir en l'exèrcit tsarista. Un cop lliure aquest mateix any, amb son germà fundà a Petrograd (Rússia; actual Sant Petersburg) el grup anarcocomunista «Sojuz Pjati Ugnetennyh» (Unió dels Cinc Oprimits) –amb un «Manifest pansocialista»–, que feia referència a les categories humanes més explotades (l'obrer, les nacions oprimides, les dones, la joventut estudiant i l'individu) per les institucions més explotadores (l'Estat, el capitalisme, el colonialisme, l'escola i la família). Els germans Gordin, que signaven molt de textos conjuntament sota el pseudònim Br. Gordin («Br», per Brat, germà), anomenaren aquesta filosofia, marcada per un antiintel·lectualisme profund i un rebut de la cultura europea, el «pananarquisme» i publicaren alguns números del periòdic Beznachalie (Sense Autoritat). En 1918 els germans Gordin s'establiren a Moscou en plena Revolució russa i s'adheriren a la Federació de Grups Anarquistes (FGA), que havia estat fundada el març de 1917, participant, especialment amb Pàvel Dimítrievitx Turtxanínov (Lev Txernyi), en la difusió de propaganda, especialment en els clubs dels barris obrers de la capital, i en la redacció de l'òrgan de l'FGA Anarkhia. També va publicar el periòdic Burovestnik (L'Ocell de les Tempestes), a més de organitzar conferències i xerrades. En aquesta època Wolff Gordin va inventar una nova llengua universal, monosil·làbica, l'Ao. Quan esclatà la guerra civil russa Abba Gordin es posà dels costat de les forces armades anarquistes i de la «Guàrdia Negra», i lluità a diferents fronts (Moscou, Petrograd, Dvinsk, etc.), caient ferit. Durant aquesta època va escriure dotzenes de volums, en diferents idiomes (jiddisch, hebreu, anglès, etc.), sobre ciències socials i ètica, on expressava la seva negació tant al capitalisme com al marxisme, sempre sota la influència dels pensadors anarquistes clàssics. En 1920 els germans Gordin, amb Germann Askarov i Fedor Krasavtchikov especialment, fundaren a Moscou un nou grup anarquista, la «Secció Panrussa dels Anarquistes Universalistes», conegut com «Els Universalistes», que es declarava a favor dels bolxevics i d'«una dictadura provisional», necessària i transitòria, abans d'arribar al comunisme sense Estat. Aquest suport al poder soviètic no va impedir que els germans Gordin i els seus seguidors fossin detinguts i empresonats una temporada en aquesta època. En 1924 Abba Gordin va obtenir permís per abandonar el país i després d'un perible de dos anys (Samara, Irkutsk, Harbin, Xangai), on va fer conferències sobre la situació a l'URSS i sobre l'anarquisme, va arribar als Estats Units en 1926. Instal·lat a Nova York (Nova York, EUA), organitzà grups anarquistes, publicà poesies i llibres de teoria anarquista en jiddisch. Entre 1936 i 1957 edità a Nova York la revista filosòfica i literària en jiddisch Yiddische Shriften (Textos Jueus), marcadament antimarxista. També col·laborà regularment en el periòdic anarquista jiddisch Freie Arbeiter Stimme. Son germà, qui en 1925 havia estat internat per les autoritats bolxevics en un psiquiàtric, aconseguirà més tard establir-se als EUA, on esdevingué un missioner místic protestant. A Nova York, Abba Gordin, participà en la redacció de Freie Arbeiter Stimme, edità el seu propi periòdic The Clarion (1932-1934) i continuà desenvolupant un cert antiintel·lectualisme i considerant el nacionalisme, més que la lluita de classes, com el motor de la societat moderna. En aquesta època fundà la Jewish Ethical Society (JES, Societat Ètica Jueva) i col·laborà en el periòdic jiddisch Der Freie Gedank, que el Grup Anarquista Jueu de París (França), animat per David Stettner, editava des de 1949. Publicà dos llibres de memòries Zikhroynes un Kheshboynes (1917-1924) (1955-1957, «Reminiscències i reclams (1917-1924)») i Draysik Yor in Lite un Poyln: Oytobiografye (1958, «Trenta anys a Lituània i Polònia. Autobiografia). L'octubre de 1958 s'instal·là a Ramat Gan (Tel Aviv, Israel), on fundà l'Agudath Yiddische Schochrei Chofesh (ASHUACH, Cercle Anarquista Jiddisch "Amics de la Llibertat"), que comptà uns 150 membres, tenia una biblioteca amb els clàssics de l'anarquisme en diferents llengües (hebreu, jiddisch, polonès, etc.) i una gran sala de conferències, on s'organitzaren nombrosos debats sobre l'anarquisme. A partir de 1959 començà a publicar a Tel Aviv la revista mensual en jiddisch i hebreu Problemen-Problemot, que dirigí fins a la seva mort –a partir de 1964 va ser reemplaçat en la direcció per Shmuel Arbarbanel i posteriorment per Joseph Luden. Abba Gordin va publicar més de trenta volums en jiddisch de filosofia, poesia, assaig i teoria anarquista, molts d'ells traduïts a l'hebreu, i molts dels seus textos en rus es traduïren a l'hebreu. Entre les seves obres podem destacar Sotsiale Ibergloyberay un Kritik (1941, «Supersticions i crítiques socials»), Eseyen (1951, «Assaigs»), In Gerangl far Frayhayt: Rusland (1956, «En la lluita per la llibertat. Rússia»), Yidish Lebn in Amerike (1957, «Vida jueva a Amèrica») i S. Yanovsky (1864–1939) (1957, biografia sobre l'intel·lectual anarquista jueu Saul Yanovsky). També traduí al jiddisch moltes obres de Piotr Kropotkin i el Discours de la servitude volontaire d'Étienne de La Boétie. Abba Gordin, que mai no es va casar i no va tenir descendència, va morir el 23 d'agost de 1964 a l'Hospital Tel Hashomer Ramat Gan (Tel Aviv, Israel) i va ser enterrat al cementiri de Kiryat Shaul de Tel Aviv.\nAgustín Barrios Corredera\n- Agustín Barrios Corredera: El 23 d'agost de 1985 mor a Bordeus (Aquitània, Occitània) l'anarquista i anarcosindicalista Agustín Barrios Corredera. Destacat militant durant els anys trenta de la Confederació Nacional del Treball (CNT) i de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI) aragonesa, el novembre de 1935 va ser detingut amb altres militants de la FAI (Manuel Ucedo Marco, Joaquín Aznar Solanas, Almazán i Rosillo). En 1936 era president del Sindicat de la Construcció de la CNT de Saragossa (Aragó, Espanya). Després del cop militar feixista de 1936, aconseguí fugir de la Saragossa ocupada pels franquistes i passar a zona republicana. Després d'un temps fent de secretari del seu amic Joaquín Ascaso Budría en el Consell d'Aragó, s'integrà en el Batalló «Malatesta». Després de la militarització va ser nomenat major de milícies i fou responsable de la 62 Brigada Mixta de l'Exèrcit Popular de la II República espanyola. El 28 d'abril de 1937 va ser designat per Antonio Ortiz Ramírez, per a lluitar a l'ofensiva d'Osca (Aragó, Espanya), responsable de la 117 Brigada Mixta de la 25 Divisió de l'Exèrcit Popular, càrrec en el qual romangué fins el juliol de 1938. En 1939, amb el triomf franquista, passà a França. Després de la II Guerra Mundial milità en la CNT a Bordeus. En 1947 fou delegat observador de Comitè Regional al II Congrés del Moviment Llibertari Espanyol (MLE) i de la CNT que se celebrà a Tolosa (Llenguadoc, Occitània). A començaments de 1948 va ser nomenat secretari de Coordinació del Comitè Interdepartamental (CI) de Bordeus, juntament amb J. Giménez (vicesecretari), R. Regales (administració) i J. Bejar (organització). En 1961 participà en l'anomenat «Congrés de Reunificació» de la CNT que se celebrà a Llemotges (Llemosí, Occitània).\nNecrològica de Juan Manuel Pérez apareguda en el periòdic tolosà Cenit del 15 de novembre de 1988\n- Juan Manuel Pérez: El 23 d'agost de 1988 mor a Madrid (Espanya) l'anarcosindicalista Juan Manuel Pérez. Havia nascut cap el 1906 a La Carolina (Jaén, Andalusia, Espanya). Treballà a les mines de plom de La Carolina i milità en el Sindicat de Miners de la Confederació Nacional del Treball (CNT). Posteriorment es traslladà a Madrid, on formà part del Sindicat d'Aigua, Llum i Electricitat de la CNT. En 1935 patí represàlies per part de les autoritats republicanes. En 1936 lluità contra els feixistes als fronts de guerra. Després de la mort del dictador Francisco Franco, fou un dels fundadors del Sindicat de Pensionistes i Jubilats de Madrid de la CNT. Greument malalt, Juan Manuel Pérez va morir el 23 d'agost de 1988 a Madrid (Espanya).\n- Enrique García Sanchiz: El 23 d'agost de 1994 mor a Carbon-Blanc (Aquitània, Occitània) l'anarcosindicalista Enrique García Sanchiz. Havia nascut l'11 de desembre de 1907 a Monòver (Vinalopó Mitjà, País Valencià). Quan començà a treballar s'afilià a la Confederació Nacional del Treball (CNT) de Monòver. Arran de l'aixecament feixista de juliol de 1936 s'integrà en la «Columna de Ferro» i després va combatre fins al final de la guerra en la 26 Divisió, la «Columna Durruti» ja militaritzada. Greument ferit durant els últims combats de la retirada, aconseguí creuar els Pirineus. A França va ser internat a diversos camps de concentració. Quan intentava emigrar cap a Mèxic, va ser detingut a Saint-Hilaire, de Saint-Jean d'Angély, per la gendarmeria francesa i ficat en un trem amb altres refugiats espanyols per ser deportats a Espanya. Finalment, però, el 18 d'agost va ser internat al camp de Montendre, que s'havia establer per acollir refugiats francesos que venien de les zones de l'est. En aquest camp conegué una basca que esdevindrà sa futura companya. El 28 de gener de 1941 va ser contractat per la «Société Nouvelle» per anar a treballar a la base militar alemanya de Bussac i el 22 de juliol d'aquell any entrà al servei de les «Entreprises Industrielles» a Aytré. El 30 de desembre de 1943 el camp va ser alliberat i dissolt i pogué recobrar la llibertat. Després de la II Guerra Mundial milità en la CNT de l'Exili i en 1992 s'instal·là a Carbon-Blanc, a prop de Bordeus.\n- Carmen Hernández Luna: El 23 d'agost de 1994 mor a Brageirac (Aquitània, Occitània) l'anarcosindicalista Carmen Hernández Luna. Havia nascut el 5 d'octubre de 1907 a Nueva Carteya (Còrdova, Andalusia, Espanya). Sos pares es deien Manuel Hernández i Josefa Luna. Vivia en unió lliure amb l'anarquista Nemesio Oteros Polo. Quan el cop militar feixista de juliol de 1936, organitzà la resistència a Nueva Carteya. Després de la caiguda a mans franquistes de Castro del Río (Còrdova, Andalusia, Espanya), la parella abandonà Nueva Carteya i arribà a Terrassa (Vallès Occidental, Catalunya), on restaren fins el final de la guerra civil. Passaren a França per Sant Llorenç de Cerdans (Vallespir, Catalunya Nord), però de la manera que va ser rebuda a per les autoritats franceses, decidí retornar a la Península malgrat tots els riscos. Patí tota mena de maltractaments i humiliacions per part dels falangistes locals i en 1948 intentà passar clandestinament a França, però va ser detinguda a Puigcerdà (Cerdanya, Catalunya) i reclosa en diferents presons, entre elles la de Còrdova. Un cop lliure, passà a França per Andorra i retrobà son company a Brageirac, on milità en la Federació Local de la Confederació Nacional del Trevall (CNT). Carmen Hernández Luna va morir el 23 d'agost –algunes fonts citen erròniament el 24 d'agost– de 1994 a l'Hospital Samuel Pozzi de Brageirac (Aquitània, Occitània) i va ser enterrada en aquesta població.\n- Mariano Cruellas Maraña: El 23 d'agost de 1996 mor a Caracas (Veneçuela) l'anarquista i anarcosindicalista Mariano Cruellas Maraña. Havia nascut cap al 1913 a Fraga (Baix Cinca, Franja de Ponent). Fill d'una família de petits propietaris, quan tenia 15 anys s'afilià a la Confederació Nacional del Treball (CNT) i fou un dels organitzadors de les Joventuts Llibertàries a Fraga. Arran de l'aixecament feixista de juliol de 1936, lluità en la «Columna Roja i Negra» al front d'Osca. Amb el triomf franquista creuà els Pirineus, amb sa companya Salvadora Serveto, també de Fraga. Milità en la CNT de l'Exili a Perpinyà. Més tard s'establí a Caracas, on també milità en l'anarcosindicalisme confederal. A la capital veneçolana esdevingué un petit patró amb assalariats i per aquest motiu en els anys seixanta va ser exclòs de la CNT. Salvadora Serveto va morir el novembre de 1992 amb 75 anys a Perpinyà (Rosselló, Catalunya Nord) durant un viatge familiar.\n- Equo Gilioli: El 23 d'agost de 1997 mor a Ozoir-la-Ferrière (Illa de França, França) l'anarquista Equo Gilioli. Havia nascut el 23 de maig de 1910 a Novi di Mòdena (Emília-Romanya, Itàlia) –algunes fonts citen erròniament el 23 de març de 1910 a Rovereto Ferrarese (Emília-Romanya, Itàlia). Sos pares es deien Onofrio Gilioli i Maria Giuseppa Pelliciari. Era el quart dels nou germans i germanes (Rivoluzio, Libero, Siberia, Equo, Protesta, Soverte, Seintilla, Ribelle i Feconda Vendetta) d'aquesta destacada família llibertària. L'agost de 1922, amb l'adveniment del feixisme al poder, s'exilià a França. En 1924 vivia amb sa família a Fontenay-sous-Bois (Illa de França, França) i participava en les activitats dels refugiats anarquistes italians. Es guanyava la vida com a obrer en una fàbrica de ciment i fent de paleta i de fuster en la construcció. En 1933 tingué un infant, Renzo Gilioli, amb sa companya Bruna Bice Eugénia Donetti. L'estiu de 1936 fou el primer dels germans que marxà cap a Espanya, al costat d'altres companys (Michele Centrone, Luigi Evangelisti, Socrate Franchi, Mario Girotti, Bruno Gualandi i Renzo Cavani), per a lluitar contra el feixisme. Membre de la Secció Italiana de la «Columna Ascaso», lluità a la batalla de Monte Pelado i a Osca (Aragó, Espanya) enquadrat en la secció de metralletes d'Umberto Tommasini. Formà part del grup anarquista «Angiolillo» i fou xofer del comandant de la secció. El desembre de 1936 va ser greument ferit en un accident automobilístic quan conduïa una delegació de la secció (Camillo Berneri, Giuseppe Bifolchi, Umberto Marzocchi i el capità Ruso, del Partit Obrer d'Unificació Marxista) cap a Barcelona, a la seu del Comitè Regional de Catalunya de la Confederació Nacional del Treball (CNT) per a ratificar el reemplaçament de Carlo Roselli per Giuseppe Bilochi al cap de la Secció Italiana, i va ser hospitalitzat a Tarragona (Tarragonès, Catalunya). Tornat a França l'abril de 1937, va ser buscat per les autoritats per a detenir-lo. L'octubre de 1940 el seu nom figurava en una llista d'«elements subversius perillosos» enviada a les autoritats alemanyes d'ocupació per la policia feixista italiana. En aquesta època s'establí amb sa família a Busiet (Aquitània, Occitània) i col·laborà amb la Resistència. Després de la II Guerra Mundial s'establí a Fontenay-sous-Bois. El juliol de 1955 rebé la nacionalitat francesa i més tard participà en el moviment de «Maig del 68». Equo Gilioli va morir el 23 d'agost de 1997 a la Residència de Jubilats «Les Jardins d'Ozoir» d'Ozoir-la-Ferrière (Illa de França, França) i va ser enterrat al costat de sa companya al cementiri de Fontenay-sous-Bois.\nHelmut Kirschey (2003)\n- Helmut Kirschey: El 23 d'agost de 2003 mor a Göteborg (Västra Götaland, Suècia) l'anarquista i anarcosindicalista Helmut Krischey. Havia nascut el 22 de gener de 1913 a Elberfeld (Wuppertal, Rin del Nord - Westfàlia, Alemanya). Fill d'una família de militants de l'Unabhängige Sozialdemokratische Partei Deutschlands (USPD, Partit Socialdemòcrata Independent d'Alemanya) i, a partir de 1920, del Kommunistische Partei Deutschlands (KPD, Parti Comunista d'Alemanya), s'integrà amb son germà petit en l'organització dels Pioners Rojos. En 1931, després de veure la «caça de bruixes» estalinista i el centralisme comunista, abandonà la Kommunistischer Jugendverband Deutschlands (KJVD, Lliga dels Joves Comunistes d'Alemanya) i, per influències d'un oncle, s'adherí a les Syndikalistisch-Anarchistische Jugend Deutschlands (SAJD, Joventuts Anarcosindicalistes d'Alemanya) de la Freie Arbeiter-Union Deutschlands (FAUD, Unió de Treballadors Lliures d'Alemanya) de Wuppertal. Morts els pares, a partir de 1932 visqué amb la família anarquista Benner, en la qual els seus tres fills (Fritz, Willi i Eugen) també militaven en la SAJD i en la FAUD. En aquests anys formà part del grup d'acció «Die Schwarzen Scharen» (Els Escamots Negres), que s'enfrontaven als carrers amb les bandes nazis organitzades, i fou empresonat arran de trobar-se una arma a casa seva arran d'un escorcoll policíac. El març de 1933, reconegut al carrer per una colla de «Camises Brunes» --milícies del Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei (NSDAP, Partit Nacionalsocialista Alemany dels Treballadors)--, aconseguí salvar la pell gràcies als crits de la senyora Benner que alertaren la policia, la qual el detingué; el règim nazi el va internà fins al novembre de 1933 al camp de concentració de Dinslaken. Un cop lliure, va ser vigilat per la Gestapo, però aconseguir arribar als Països Baixos, primer a Amsterdam i després a l'Haia, on fou membre de l'agrupació d'exiliats Deutsche Anarcho-Syndikalisten (DAS, Anarcosindicalistes Alemanys), lligada a la FAUD. Assabentat del cop militar a Espanya, el juliol de 1936, amb documentació falsa, marxà, amb Fritz Benner i altres dos companys, com a voluntari per combatre el feixisme. S'establí a Barcelona (Catalunya) i d'antuvi visqué en un hotel de luxe col·lectivitzat i després, amb una quarantena d'anarquistes germans, a la mansió d'un exlíder nazi que vivia a Catalunya i havia estat advocat de l'empresa farmacèutica Merck. En col·laboració amb la Confederació Nacional del Treball (CNT) i la Federació Anarquista Ibèrica (FAI), intervingué en programes de ràdio que eren emesos en ona curta a l'Alemanya nazi, en la vigilància de la colònia alemanya establerta a Catalunya i en l'edició de Soziale Revolution (Revolució Social), òrgan dels DAS. El febrer de 1937 s'enrolà en el Grup Internacional de la «Columna Durruti», amb el qual participà en els combats de Tardienta (Osca, Aragó) i on més de cent voluntaris internacionalistes van morir. Arran dels «Fets de Maig» de 1937, va ser detingut amb altres militants alemanys per agents comunistes i tancat fins a l'abril de 1938 a Barcelona, València i Segorbe. Un cop lliure, passà a França i als Països Baixos. A començaments de 1939 s'exilià a Suècia i se li va assignar Göteborg com a lloc de residència, on conegué l'any següent sa futura companya. En 1943 aconseguí la seva primera feina i milità en la International Transport Federation (ITF, Federació Internacional del Transport), organització sindical clandestina que intervingué activament en la lluita antinazi. Quan aconseguí legalitzar la seva situació, s'afilià a l'anarcosindicalista Sveriges Arbetares Centralorganisation (SAC, Organització Central de Treballadors Suecs), on milità fins als anys cinquanta. En 1955 aconseguí la nacionalitat sueca. En desacord amb la línia reformista de Helmut Rüdiger, abandonà la SAC i s'adherí al Partit Comunista Suec, però en 1968, arran de la invasió soviètica de Txecoslovàquia, abandonà el partit. En els anys setanta retornà a la SAC. En 1989 Angelika Feld, Volker Hoffmann, Dieter Nelles i Jörg Lange realitzaren un documental en alemany sobre la seva vida (A las barricadas), on ell mateix explica les seves experiències als carrers de Barcelona i als camps de Pina de Ebro. En 1998 l'editorial de la SAC Federativ publicà la seva autobiografia sota el títol Helmut Kirschey, en antifascist minnen (Helmut Kirschey, memòries d'un antifeixista), editada per Richard Jändel i amb textos de Fritz Benner, Rudolf Michaelis i Helmut Rüdiguer. En els anys noranta viatjà a Alemanya, on parlà sobre la seva experiència de militant anarquista alemany i d'excombatent en la guerra d'Espanya a instituts, associacions de joves i universitats. En 2000 es va publicar la seva autobiografia en alemany sota el títol A las barricadas. Erinnerungen und Einsichten eines Antifaschisten (A les barricades. Memòries i reflexions d'un antifeixista).


Albéniz, Clavé, Brossa, Capmany, Casals, Granados, Guimerà, Montoliu, Ventura i Xirgu opten a convertir-se en un dels 7 savis de Catalunya en l’àmbit de la música i arts escèniques\nL’organització Capital de la Cultura Catalana ha fet públic avui els noms de vint dels vint-i-cinc personatges, de l’àmbit de la música i arts escèniques, que després de Setmana Santa es posaran a votació per elegir els 7 savis de Catalunya.\nDurant tot aquest mes de febrer es donen a conèixer la resta de candidats que opten a convertir-se en les 7 persones més sàvies de Catalunya, cadascuna de les quals haurà de pertànyer a un dels set àmbits següents: arts plàstiques, llengua i literatura (els candidats ja es poden consultar a la web www.ccc.cat), música i arts escèniques, humanitats, ciències i tecnologia, economia i política.\nLes candidatures a persona més sàvia de Catalunya, en l’àmbit de la música i arts escèniques, són les següents:\n- Josep Andreu\n- Josep Anselm Clavé\n- Joan Pau Giné\n- Victòria dels Àngels\n- Adrià Gual - Àngel Guimerà\n- Ignasi Iglesias\n- Oriol Martorell\n- Frederic Soler\n- Josep Maria Ventura\n- Margarida Xirgú\nFins el 10 de març es poden fer noves aportacions a aquesta llista per arribar a vint-i-cinc personatges que són els que es posaran a votació durant la setmana del 7 al 13 d’abril vinent. Les aportacions es poden fer a través del correu electrònic: info@ccc.cat\nCandidatures persona més sàvia de Catalunya en l’àmbit de la música i arts escèniques:\nCubelles, 1896 – Sant Pere de Ribes 1983. Una interjecció trista de llop, una llarga samarreta, la cadira i la guitarra són els atributs amb què Charlie Rivel va ser anomenat el millor pallasso del món. Als tres anys Josep va debutar en el seu primer número còmic en el qual imitava un forçut i 20 anys més tard es produïa una llegendària anècdota en la qual un estupefacte Charles Chaplin li va deixar anar: “M'imita vostè o sóc jo qui l'imita a vostè”? L'esclat de la Segona Guerra Mundial va coincidir amb la trobada de Rivel i la seva veritable personalitat (samarreta, cadira i guitarra). Va ser llavors quan va quedar atrapat durant dos anys a l'Alemanya nazi, obligat a complir els contractes firmats. El 1954 va tornar a Barcelona per la Mercè com a figura del cartell del Circ Price, convertit ja en el Charlie Rivel udolador que tots recordem. El seu últim moment estel·lar es produí l'any 1971 gràcies a la seva participació en la pel·lícula “Clowns”, de Federico Fellini.\nBarcelona 1824 – 1874. Músic, poeta i polític. Projectà de sostreure els obrers de l'ambient miserable de les tavernes on se solien reunir i d'unir-los en societats corals, i adquirí nocions de violí, de flauta i de teoria musical i compongué melodies, que eren cantades als cafès. El 1844 va organitzar l’agrupació coral L’Aurora obtenint un gran èxit popular. Més tard es transformà en La Fraternitat, la primera coral peninsular. L’any 1857 es canvià el nom per Euterpe i aviat s’estengueren pel Principat i pel País Valencià nombroses “societats euterpenses”. Com a director organitzà actes musicals multitudinaris. Clavé componia la lletra i la música de les seves cançons de melodia fàcil i encomanadissa, que foren populars des del primer moment. Italianitzant al principi, esdevingué més original i vinculada a la cançó popular catalana en les millors composicions, suplint amb l'espontaneïtat els mancaments tècnics. Literàriament el procés fou més lent. L'inicià amb poesies castellanes de model neoclàssic amb elements romàntics, recollides en els quaderns El cantor de las hermosas (des del 1846) i Flores de estío (1858). L'impuls de la Renaixença el dugué a escriure les primeres composicions en català: La font del roure i Les nines del Ter (1854); Les flors de maig (1859). Més tard introduí els temes del treball i el progrés. Va fer patent la seva vocació política amb l’obra coral La Revolución (1868).\nEl Vendrell 1876 - Sant Juan de Puerto Rico 1973. Pau Casals ha estat un dels millors violoncel·listes del segle XX, reconegut internacionalment com un dels millors intèrprets i directors d’orquestra del seu temps. Va mostrar ja des de la infantesa una gran sensibilitat per la música. Amb només vint-i-tres anys va iniciar la trajectòria professional i va actuar com a intèrpret en els millors auditoris del món. Com a intèrpret, va aportar canvis innovadors en l’execució del violoncel i va introduir-hi noves possibilitats tècniques i expressives. Com a director, buscava igualment la profunditat expressiva, l’essència musical que ell assolia amb el violoncel. Pau Casals també va exercir com a professor i compositor, amb obres com l’oratori El Pessebre, que es va convertir en un veritable cant a la pau. El desenllaç de la Guerra Civil Espanyola el va obligar a marxar a l’exili i a residir, primer, a Prada de Conflent (Catalunya Nord) i, després, a San Juan de Puerto Rico. A més de la seva extraordinària carrera com a músic, Pau Casals va mantenir sempre una dedicació incansable a la defensa de la pau i de la llibertat. Els nombrosos concerts benèfics, la implicació en accions humanitàries i les diverses intervencions a les Nacions Unides el van caracteritzar com un home de pau.\nBarcelona 1923 – 2005. Coneguda amb el nom artístic de Victòria del Àngels fou una soprano d’òpera de fama internacional. L’any 1945 va fer el seu debut professional al Liceu a l’obra Les noces de Fígaro. El 1947 va guanyar el primer premi al Concurs Internacional de Ginebra. Dos anys després va fer la seva primera aparició al teatre de l’òpera de París. També va cantar a la Scala de Milà des de l’any 1950 fins al 1956. En aquesta mateixos anys Victòria del Àngels va debutar als Estats Units d’Amèrica. A partir dels anys 60 va dedicar principalment a la seva carrera com a concertista. Tot i això va seguir fent aparicions en un dels seus papers operístics preferits, Carme. L’any 1982 fou guardonada amb la Medalla d’Or de la Generalitat de Catalunya, i el 1991 va guanyar el Premi Príncep d’Astúries de les Arts.\nLleida 1867 – Canal de la Mànega 1916. Compositor i pianista, és conegut per la seva obra pianística, especialment per la suite Goyescas (1911), en què va basar també l'òpera del mateix nom. Va crear escola de piano a Barcelona, que ha produït figures tan rellevants com Frank Marshall i Alícia de Larrocha. L'estil de Granados és una original barreja que recull la gran tradició romàntica de Schumann i Chopin i l'impuls del nacionalisme musical, tan punyent a les acaballes del segle XIX. El món de la tonadilla, el folcklore urbà de Madrid, i l'admiració per Goya van inspirar-li les obres més destacades de la seva producció. Les seves millors obres estan la producció pianística (Danses Espanyoles i Goyescas) i vocal (Tonadillas). Arran de l'èxit de la suite pianística Goyescas, l'Òpera de París va encarregar a Granados una òpera. Malauradament, l'esclat de la Primera Guerra Mundial va desbaratar el projecte de l'estrena parisenca i el Metropolitan Opera House de Nova York es va oferir per a la primícia. L’estrena va ser l’any 1916 tenint un gran èxit que es va repetir en un recital que va realitzar a la Casa Blanca davant el president Wilson.\nSant Andreu de Palomar 1871 – Barcelona 1928. Fou un dramaturg i poeta. Va ser fortament influït pels modernistes (grup de L'Avenç) i pel dramaturg norueg Henrik Ibsen. El seu primer gran èxit el va assolir amb “L'escurçó” (1894). Va fer obres de clara línia ibseniana com “L’argolla” (1894) i “Fructidor” (1897). Es va consagrar amb l'estrena de diverses obres d’èxit al Romea com “El cor del poble” (1902), “Els vells” (1904), que va ser traduïda a altres llengües, i “Les garses” (1905). Amb l'esclat del Noucentisme va entrar en una crisi estètica que el va mantenir un llarg temps sense escriure. Finalment, va reaparèixer amb drames més aburgesats com “La llar apagada” (1926). Les seves poesies foren publicades a “Ofrenes” (1902) i posteriorment en altres reculls pòstums.\nBarcelona, 1872 – 1949. Músic, pianista, compositor i director d'orquestra. L'any 1911 fundà l'Orquestra Simfònica de Barcelona, de la qual fou també director. Dirigí la Orquestra Filharmònica de Berlín. Fou el successor de Celestí Sadurní en la direcció de la Banda Municipal de Barcelona a partir del 1914, des d'on va promocionar joves intèrprets i dotà a la Banda d'un repertori notable amb arranjaments de gran categoria musical que tingueren molt de reconeixement a tot Europa. Tres anys més tard fou nomenat director del conservatori del Gran Teatre del Liceu. El 1943 fundà l'Orquestra Municipal de València, que dirigí fins el 1949. La seva obra compositiva, ultra la seva tasca musical com a transcriptor i arranjador, comprèn unes cent cinquanta cançons. L'oratori La nit de Nadal (1906), el drama líric Hespèria (1907), una trilogia simfònica, la Primera simfonia, una Missa eucarística, per a dues veus i orgue, motets i cants espirituals, i El parc d'atraccions per a piano. Va escriure diverses sardanes i va contribuir a la fundació de la Cobla Barcelona.\nBarcelona 1933 – 1997. Pianista i compositor de jazz que va traspassar les nostres fronteres aconseguint el reconeixement internacional. Montoliu va néixer cec en una família amb gran vocació musical. De molt petit, en Tete va estudiar música a l’Escola de Cecs i, més endavant, al Conservatori Superior de Música de Barcelona on va contactar amb els seus primers companys de jam sessions. La sort li va arribar de la mà del vibrafonista Lionel Hampton, que, després d’escoltar-lo, el va convidar a afegir-se a la gira europea de la seva banda. Des d’aleshores va tocar amb gairebé tots els mestres del jazz: John Coltrane, Dexter Gordon, Stan Getz, Chet Baker, Paquito D’Rivera o Stephane Grappelli, entre d’altres. Montoliu va gravar més de seixanta discos, per exemple: Body & Soul (1971), Tete! (1974), “Tete a Tete” (1976), Lunch in L.A. (1979), The Man From Barcelona (1990) o Tete en el San Juan (1997). De les moltes distincions que va rebre podem destacar el Premi Nacional de Música, la Creu de Sant Jordi, la Medalla al Mèrit de l’Ajuntament de Barcelona i un honor que valorava molt: la insígnia d'or i brillants del Barça, la seva segona passió després del jazz.\nBarcelona 1865 – 1942. Músic. De ben petit es va traslladar a Buenos Aires i allà va composar les seves primeres peces com Himno a la Patria i Mayo. Quan va tornar a Barcelona es va relacionar amb mestres com Isaac Albèniz i va començar a crear obres com el poema simfònic Introducció a l’Atlàntida (1893). A partir de l’any 1890 va començar una activa vida musical que el porta ben aviat a ser un dels és estacats representants del modernisme musical. L’any 1895 va fundar la coral Catalunya Nova. A aquesta època corresponen obres com l’òpera La fada, estrenada en la Quarta Festa Modernista organitzada per Rusiñol a Sitges, l’any 1897. La vitalitat musical de Morera s’expressa en la composició de més de 800 obres de tot tipus: concerts, corals, música escènica, obres simfòniques, òperes, sardanes, etc. És un dels exemples més brillants del nacionalisme musical. Morera també va ser autor d’obres teòriques sobre música com “Tractat pràctic d’harmonia”.\nAlcalá la Real, 1817 – Figueres, 1875. Conegut popularment amb el nom de Pep Ventura, fou un músic i compositor que consolidà la sardana llarga i reformà la cobla donant-li amplitud. Fou un personatge popular a l'època com a emprenedor cap de cobla, prolífic compositor i destre tenora. Fou innovador de la sardana donant a les seves obres un nombre il·limitat de compassos (sardana llarga). També s’ocupa de liderar el canvi de l’arcaica cobla incorporant instruments de metall, contribuint, dons a l’assentament d’un ric conjunt instrumental de cobla que no tardà a ser imitat progressivament. Ventura deixà escrites 312 sardanes llargues, un nombre important de curtes i moltes composicions corals.\nMolins de Rei 1888 – Montevideo 1969. Des de jove, Margarida Xirgu mostra una vocació indomable pel teatre. El 1906 es contractada per primera vegada per actuar al Romea en l’obra Mar i Cel. En pocs anys esdevé l'actriu més prometedora de l'escena catalana. La seva ductilitat com actriu li va permetre adaptar-se a tots els gèneres. El 1911 Guimerà escriu “La reina jove” per a ella. El 1912 un empresari de Buenos Aires li ofereix un contracte per actuar a Sudamèrica. Comença la seva carrera internacional. El 1914 es presenta a l’escena castellana on la crítica la defineix com a renovadora de l’escena. El 1927 estrena “Mariana Pineda”, de García Lorca, a Barcelona, amb decorats de Salvador Dalí. El poeta, amb qui mantindrà una profunda amistat, li escriu més tard “Yerma” i “La casa de Bernarda Alba”. El seu compromís polític amb l’esquerra li porten problemes amb part del públic i amb certs sectors de la premsa. El 1936 deixa Barcelona per no tornar-hi mai més. El 1937 és nomenada delegada del Govern Català a l’exili a Montevideo. El 1950 és nomenada directora de la Escuela de Arte Dramático de Montevideo.


Les obres del passeig de Charles Darwin de Cambrils avancen a bon ritme\nEl trànsit entre la Font del Centenari i l’avinguda de l’Esport està tallat de dilluns a divendres de 8 h a 18 h\n09/11/2018 22:39 | Actualitzat a 09/11/2018 22:52\nImatge de l'avinguda de Charles Darwin de Cambrils. | google maps\nLes obres de la primera i segona fase del passeig de Charles Darwin de Cambrils avancen a ple rendiment. La constructora encarregada de dur a terme la primera fase ha començat a col·locar les corades de formigó que configuren la zona enjardinada del costat del Parc del Pinaret. A més, també s’ha començat a col·locar la vorada del carril bici i la franja d’aparcaments que toca a la calçada, la rigola que divideix la franja d’aparcaments i la calçada, i les preinstal·lacions de la xarxa de rec, enllumenat i recollida d’aigües pluvials.\nD’altra banda, l’empresa que s’encarrega de la segona fase de les obres del passeig de Charles Darwin, és a dir, l’execució de la calçada, ja ha fet el replanteig de la rotonda de l’avinguda de l’Esport, que va oferir com a millora. A més, també ha iniciat la construcció de la rigola del costat de la riera d’Alforja.\nCarrer tallat entre els vuit del matí i les sis de la tarda\nA causa de les obres a l’avinguda de Charles Darwin, el trànsit en aquest punt del municipi s’ha vist afectat. Així, des d’aquest dijous, 9 de novembre, i fins a nou avís, la calçada entre la Font del Centenari i l’avinguda de l’Esport estarà tallada. Ara bé, el tall de trànsit serà de dilluns a divendres entre les vuit del matí i les sis de la tarda, per tal de poder dur a terme els treballs de millora. La ruta alternativa es farà per l’avinguda d’Adelaida i el carrer de Josep Serra i Dalmau.\nAmb aquestes obres, l’Ajuntament de Cambrils pretén connectar el nucli consolidat de la ciutat amb la futura estació del corredor del mediterrani, que s’està construint a la zona esportiva. Així, l’actual calçada asfaltada es convertirà en un passeig. Quan es posi en marxa el nou traçat ferroviari, el trànsit de vianants, ciclistes i vehicles augmentarà en aquest punt de Cambrils, el qual es convertirà en una nova porta d’entrada a la ciutat per a aquelles persones que hi arribin en tren.\nL’àmbit on s’està actuant amb aquest projecte és el marge dret de la riera d’alforja, des de la font del Mil·lenari fins a la futura estació de tren. Al nord limita amb l’autopista AP-7, mentre que per l’oest limita amb el Parc del Pinaret i a l’est amb la riera d’Alforja.\nLes obres consisteixen en demolicions, moviment de terres, pavimentació, millora de la senyalització i clavegueram, o la renovació de l’enllumenat públic, entre d’altres. La nova avinguda gaudirà de diverses zones enjardinades, dos carrils de circulació, una franja d’aparcament, un carril bici i una vorera de quatre metres. La primera fase es va adjudicar per 259.246,63 euros, mentre que la segona ho va ser per 422.144,80 euros.\nAjuntament de Cambrils Corredor Mediterrani trens mobilitat obres Cambrils


Agost 2014 - Castellers de Barcelona\nInici » Arxius de Agost 2014\nHem començat avui la segona part de la seva temporada. La Colla ha completat una actuació amb tres de vuit, quatre de vuit amb l’agulla, quatre de vuit i pilar de sis. La Colla va demostrar abans d’acabar l’estiu que havia fet…


Inici / Dormitoris / Composicions dormitoris / OSLO-19\nSKU\tSALCEDO_DUE 19\tCategories Composicions dormitoris, Dormitoris\nComposició de dormitori fabricat amb melamina d’alta qualitat. Està format per capçal de 175 x 110 cm, dues tauletes amb dos calaixos contenidors. Disponible en gran varietat de colors i acabats.\nquantitat de OSLO-19


La Norantada Mix i les 25 edicions del Ball de l'Hora | Penya WekeWeke\nLa Norantada Mix i les 25 edicions del Ball de l'Hora\nEnviat per WekeWeke el Dj, 08/21/2014 - 11:23\nS'acosten les Festes del Tura 2014 i com cada any presentem els actes que organitzarem la Penya WekeWeke durant les festes així com el nostre cartell d'enguany. Aquest any estem de celebració, commemorant el 25é aniversari del Ball de l'Hora i farem una edició especial de la Norantada amb Toni Peret com a DJ convidat.\nDilluns 8, un cop acabi la Turinada, cap a les 2:30h, al carrer del Tura.\nAquest any el clàssic Ball de l’hora està d’aniversari. Es compleixen 25 edicions des de que la Penya AOAPIX el va crear com a fi de trajecte de la Turinada, amb una recepta senzilla però molt efectiva: “un ball d’una hora de durada, ni un minut més ni menys, amb els temes més famosos, coneguts de l’any i algun tema simpàtic per desmitificar”.\nEn la cinquena edició d’aquest acte, organitzat per la Penya WekeWeke, celebrarem aquest el 25è aniversari del Ball de l’Hora amb una edició especial del ball composat per cançons de cada una de les darreres 24 edicions. Un viatge de records que s'han viscut al carrer baix del Tura aquest ultim quart de segle durant les Festes del Tura. Això sí, sense trair mai la seva fórmula original ;)\nla Norantada (Mix)\nDissabte 6 al Firal, de 11:30h a 3:30h.\nUn any més i ja en van sis, la Penya WekeWeke organitza “la Norantada”. De nou, viurem una festa dels 90 a l’olotina, acompanyada de “la Xindriada” i els seus deliciosos còctels per refrescar la nit. Aquest any la festa torna al Firal i creix per oferir una edició especial, “la Norantada Mix”. La Penya WekeWeke porta a la ciutat d’Olot a Toni Peret, el mític creador dels MegaMixos i els discos MaxMix precedits d’una gran família de recopilatoris (IbizaMix, Maquina Total, lo +Duro...) que van definir la dècada dels 90. Així doncs, les Xíndries i la millor música dels 90 us esperen dissabte 6 al Firal a mans dels WekeWeke, DJKram i el DJ convidat Toni Peret.


Entre este sábado 24 y martes 27 de noviembre experimentarán alteraciones en el suministro de luz sectores de Fusagasugá, Soacha, Chía, Girardot, Ubaté, Mosquera, Viotá, Arbeláez, Cajicá, La Calera, Guaduas, Pacho, Tabio, Tenjo, Chocontá, La Palma, Cogua, Sopó, San Francisco y Guaduas entre otras poblaciones.\nLa novedad corresponde al trabajo de mantenimiento que sobre las redes adelantará Enel Codensa.\n24/11/2018 7:05 AM 24/11/2018 12:20 PM Via Zipaquirá A Ubaté – Município De Cogua\n24/11/2018 8:20 AM 24/11/2018 5:10 PM Veredas: Aceros, Pital – Municipio De Guaduas\n24/11/2018 8:20 AM 24/11/2018 5:10 PM Vereda El Cerro – Municipio De Nimaina\n24/11/2018 9:05 AM 24/11/2018 5:10 PM Via Sopó La Calerà – Municipio De Sopó\n25/11/2018 9:00 AM 25/11/2018 4:45 PM Kilómetro 5,5 Vía A Cajicá Zipaquirá – Municipio De Cajicá\n25/11/2018 9:10 AM 25/11/2018 5:10 PM Vereda El Olivo – Municipio De Cogua\n25/11/2018 8:00 AM 25/11/2018 2:10 PM Veredas: La Reina, El Carmen, El Carmen Bajo – Municipio De Fosca\n25/11/2018 8:50 AM 25/11/2018 5:10 PM Vereda San José – Municipio De Macheta\n25/11/2018 7:15 AM 25/11/2018 5:15 PM Calle 12 A Calle 17 Entre Carrera 2 A Carrera 6 – Barrio Porvenir – Municipio De Mosquera\n25/11/2018 8:15 AM 25/11/2018 5:15 PM Vereda San José – Municipio De Mosquera\n25/11/2018 9:09 AM 25/11/2018 4:06 PM Planta De Eternit – Municipio De Sibaté\n25/11/2018 8:06 AM 25/11/2018 3:12 PM Veredas: San Nicolás, Brasil, San Martin, Laguna, Panamá – Municipio De Viotá\n26/11/2018 7:29 AM 26/11/2018 5:17 PM Veredas: Chavarro, La Trinidad – Municipio De Albán\n26/11/2018 8:50 AM 26/11/2018 5:20 PM Vereda Naranjal – Municipio De Apulo\n26/11/2018 6:30 AM 26/11/2018 6:05 PM Vereda San Roque – Municipio De Arbeláez\n26/11/2018 8:24 AM 26/11/2018 4:45 PM Kilómetro 5,5 Vía A Cajicá Zipaquirá, Vereda Chuntame – Municipio De Cajicá\n26/11/2018 9:15 AM 26/11/2018 4:40 PM Veredas: Fraylejonal, Cacique Alto – Municipio De La Calera\n26/11/2018 7:50 AM 26/11/2018 4:00 PM Vereda Popular – Municipio De Chaguani\n26/11/2018 2:10 PM 26/11/2018 4:10 PM Vereda La Balsa – Municipio De Chía\n26/11/2018 9:10 AM 26/11/2018 5:20 PM Vereda Resguardo – Municipio De Fómeque\n26/11/2018 8:00 AM 26/11/2018 11:20 AM Veredas: Saname, Masiegal, Tablón – Municipio De Fosca\n26/11/2018 9:55 AM 26/11/2018 5:50 PM Vereda Arrayan Alto – Municipio De San Francisco\n26/11/2018 9:00 AM 26/11/2018 5:25 PM Veredas: San Miguel, San Roque, Son José – Municipio De Fusagasugá\n26/11/2018 8:30 AM 26/11/2018 5:20 PM Barrio Tacuara – Municipio De Guaduas\n26/11/2018 9:10 AM 26/11/2018 4:50 PM Vereda Carbonera – Município De Guaduas\n26/11/2018 8:30 AM 26/11/2018 5:05 PM Veredas: Tomine De Indios, Santa Maria – Municipio De Guatavita\n26/11/2018 8:55 AM 26/11/2018 1:15 PM Veredas: Naranjal, Limoncitos – Municipio De Guayabetal\n26/11/2018 8:10 AM 26/11/2018 6:35 PM Veredas: Veraguas, Bermejal, Caquian, Llano La Hacienda, La Cabrera, San Miguel – Municipio De Pacho\n26/11/2018 9:30 AM 26/11/2018 5:30 PM Vereda Meusa – Município De Sopo\n26/11/2018 7:26 AM 26/11/2018 5:14 PM Veredas: Santa Rosa, Rincón Santo, Los Manzanos, Canica Baja, Canica Alta – Municipio De Subachoque\n26/11/2018 9:55 AM 26/11/2018 5:50 PM Vereda Delicias – Municipio De Supatá\n26/11/2018 8:35 AM 26/11/2018 5:05 PM Vereda Rio Frio Occidental – Municipio De Tabio\n26/11/2018 9:35 AM 26/11/2018 6:45 PM Vereda Apartadero – Municipio De Ubaté\n26/11/2018 8:50 AM 26/11/2018 4:50 PM Veredas: La Huerta, La Patria – Municipio De La Vega\n27/11/2018 6:30 AM 27/11/2018 5:25 PM Vereda Calichana – Municipio De Anapoima\n27/11/2018 7:25 AM 27/11/2018 3:30 PM Vereda Canelón – Municipio De Cajicá\n27/11/2018 6:58 AM 27/11/2018 4:46 PM Veredas: El Hato, Hato Bajo, Verjon Bajo – Municipio De La Calera\n27/11/2018 8:25 AM 27/11/2018 5:50 PM Vereda El Tostado – Municipio De Caparrapí\n27/11/2018 8:46 AM 27/11/2018 5:04 PM Calle 2 A Calle 5 Entre Carrera 1 A Carrera 4 – Municipio De Chaguani\n27/11/2018 7:20 AM 27/11/2018 5:00 PM Vereda Chatasuga – Municipio De Choachí\n27/11/2018 9:10 AM 27/11/2018 5:20 PM Vereda Mochila – Municipio De Chocontá\n27/11/2018 8:20 AM 27/11/2018 5:20 PM Glorieta Siberia – Municipio De Cota\n27/11/2018 8:10 AM 27/11/2018 4:50 PM Carrera 7 A Carrera 10 Entre Calle 13 A Calle 16 – Municipio De Funza\n27/11/2018 7:15 AM 27/11/2018 3:15 PM Calle 4 A Calle 6 Entre Carrera 7 A Carrera 9 – Municipio De Fusagasugá\n27/11/2018 9:15 AM 27/11/2018 3:35 PM Calle 21 A Calle 27 Entre Carrera 6 A Carrera 8 – Municipio De Girardot\n27/11/2018 7:50 AM 27/11/2018 3:50 PM Vereda Taravita – Municipio De Guachetá\n27/11/2018 7:35 AM 27/11/2018 6:30 PM Veredas: La Mesa, Monterredondo – Municipio De Guayabetal\n27/11/2018 8:30 AM 27/11/2018 6:15 PM Vereda San Rafael – Municipio De Junín\n27/11/2018 8:40 AM 27/11/2018 5:10 PM Vereda Casadillas Alta – Municipio De Macheta\n27/11/2018 8:50 AM 27/11/2018 6:10 PM Veredas: San Miguel, La Cabrera – Municipio De Pacho\n27/11/2018 9:25 AM 27/11/2018 5:00 PM Vereda La Cañada – Municipio De La Palma\n27/11/2018 8:25 AM 27/11/2018 4:35 PM Vereda Boitiva – Município De Sésquile\n27/11/2018 10:05 AM 27/11/2018 6:40 PM Vereda Yayata – Municipio De Silvania\n27/11/2018 9:15 AM 27/11/2018 5:10 PM Vereda Algodonales – Municipio De Supatá\n27/11/2018 8:20 AM 27/11/2018 5:20 PM Vereda Santa Isabel – Municipio De Tenjo\n27/11/2018 7:44 AM 27/11/2018 2:59 PM Vereda Santa Isabel – Municipio De Tenjo\n27/11/2018 8:50 AM 27/11/2018 6:00 PM Veredas: Nueva Gloria, Guacana – Municipio De Tocaima\n27/11/2018 9:10 AM 27/11/2018 4:50 PM Veredas: La Alianza, San Juan – Municipio De La Vega\n27/11/2018 8:30 AM 27/11/2018 4:50 PM Veredas: Corama, Los Balsos – Municipio De Zipacón\n27/11/2018 5:54 AM 27/11/2018 10:12 AM Carrera 10 A Carrera 12 Entre Calle 10 A Calle 12 – Municipio De Zipaquirá


«Débil, distraído y despeinado...»: INTEL·LIGÈNCIA I RAÓ (2018)\nINTEL·LIGÈNCIA I RAÓ\nAlgunes persones de ciutadania francesa i de llengua bretona, s’han trobat en el darrers anys que la legislació vigent del seu propi país els impedeix inscriure al registre civil les seves criatures amb noms com Prijañ, Frañseza o Derc'hen, i cognoms com Ronarc'h, Le Noac'h o Gwioñvarc'h. I els ha estat impossible perquè el funcionari responsable de realitzar la inscripció els ha advertit que la lletra ñ y el trígraf c’h, propis de l’alfabet bretó, no són reconeguts pel Ministeri de Justícia francès, que en una circular de 2014 remunta els arguments per justificar aquest rebuig a una llei de 1794.\nDe la mateixa manera i per idèntica raó a persones de cultura i llengua basca els ha estat impossible inscriure a les seves criatures amb noms com podrien ser Iñigo o Ermiñe, i cognoms com Endañeta, Abendaño o Garoña.\nI fins i tot sembla que es va negar la inscripció amb el nom de Martí a un nen de família catalana perquè la vocal i en francès no pot portar mai el diacrític o accent gràfic que en català indica una pronúncia tònica i aguda.\nLa contraproposta per part de l’administració francesa als pares ha consistit en inscriure’ls suprimint la vírgula sobre la ñ, l’apòstrof de la c’h i l’accent gràfic de la i d’aquests noms i cognoms propis d’idiomes tan autòctons dels territoris que formen França com el propi idioma francès\nEn fi, per entendre’ns, aquesta situació aplicada al context espanyol es plasmaria en la prohibició d’inscriure un nen amb el nom de Llorenç o el de Sebastià i una nena amb el nom d’Estel·la, i en la proposta absurda de fer-ho com a Llorens i Sebastiá, i en el cas de la noia com Estela o Estella, per exemple.\nBé, aquesta és l’actitud rotundament centralista —fins i tot en un tema que podríem considerar menor, més enllà de l’àmbit familiar— d’un dels grans estats de l’Europa que segons les fantasies d’alguns havia de mirar amb complicitat i simpatia la causa independentista catalana o que ja estava plantant cara a l’obstinació constitucionalista dels principals partits polítics espanyols.\nQuè podia esperar l’independentisme català d’una Europa que tan sols dona suport a la creació de nous estats quan s’ha tractat de destruir-ne d'altres, a fi d’aconseguir determinats objectius geoestratègics i econòmics? Aquest seria el cas de la desintegració de Iugoslàvia, un estat que, a diferencia de Rússia i els seus satèl·lits, recordem-ho, tot i declarar-se i ser socialista va gaudir durant dècades d’una economia forta amb un sistema productiu autogestionari —fins a la crisi mundial del petroli (1973)—, que estava constituït per una estructura federal (sis repúbliques i dues regions autònomes) i tenia un projecte confederalista, i que a més era un dels líders del moviment de països no-alineats (que no equidistants, eh!). En fi, amb aquest perfil sens dubte resultava imprescindible que, per afavorir els interessos del capitalisme, Europa i els EUA no tan sols donessin suport a la confrontació entre els diversos nacionalismes presents en aquell estat, sinó que atiessin la discòrdia fins a l’exacerbació: calia acabar com fos amb Iugoslàvia.\nNo crec que aquella situació sigui extrapolable al context d’Espanya i Catalunya... Així que si els independentistes volen assolir el seu objectiu caldrà que d’entrada es deixin d’optimismes ingenus respecte al paper que pot desenvolupar Europa i que confiïn exclusivament en la seva força. Però, quan parlo de força, no penso en allò del «pit i collons!» dels molt mascles o en l’escopir verí pels ullals dels garlaires i impotents o en la repetició extenuant de rituals i símbols fins a buidar-los de la seva capacitat comunicativa, sinó en la qualitat a què es referia el savi xinés Zhuangzi quan va dir: «La victòria s’assoleix quan abans de començar la batalla ja s’ha guanyat la guerra». Aquesta qualitat és la intel·ligència!\nEl mateix consell és aplicable als qui pretenguin guanyar la guerra des del bàndol unionista. Menys testosterona, menys bilis, menys litúrgies rutinàries i més intel·ligència.\nI si a l'ús de la intel·ligència tots plegats afegissin l’ús de la raó, potser ens podríem estalviar anar a la «guerra»...\nPublicat a Diari de Terrassa, 27 de setembre de 2018\nEtiquetas: «Diari de Terrassa», 2018, Burocràcia, Centralisme, Textos d'opinió de JFFF


Apartaments en venda a la Costa Daurada | Infinitum\nBenvingut al teu nou estil de vida:\nRelaxa't a les nostres piscines Infinity, assaboreix un còctel deliciós, comparteix un aperitiu o, simplement, gaudeix d'un gran moment al nostre Club.\nLa nostra oferta reuneix la passió pel sabor del producte local a les Casas Club Lakes & Hills o al Beach Club.\nLa nostra oferta reuneix la passió pel sabor del producte local a les Casas Club Lakes & Hills o al Beach Club\nUn accés privat t'obrirà les portes a la sorra, al sol i a l'horitzó del Mediterrani\nRealça els grans moments des del teu apartament de la Costa Daurada\nAmb zones de lleure i esbarjo, piscines, activitats d'entreteniment i esport, INFINITUM és el lloc idoni per créixer passant-s'ho d'allò més bé.\nEstil de vida o manera de viure?\nNomés a INFINITUM trobaràs habitatges amb certificat de sostenibilitat BREEAM i amb acabats de màxima qualitat.\nLa nostra ubicació privilegiada connecta la platja directament amb casa teva gràcies a un accés privat.\nDesconnecta contemplant la immensitat del Mediterrani


Historia de la Europa Urbana : 9788437078243\nUS$33.93 US$52.22 You save US$18.29\nAquest primer volum de la “Història de l’Europa urbana“ descriu l’origen de les ciutats europees, des de les civilitzacions determinades pel fet urbà com són els mons grec i romà fins al naixement de la ciutat cristiana durant els canvis que marquen el final de l’imperi mentre s’analitza tant la formació de la ciutat clàssica com l’edat d’or de la ciutat antiga.\nLa ciutat no constitueix una categoria immutable, sinó que es transforma constantment. És un palimpsest d’experiències històriques que redefineixen les interrelacions que es teixeixen entre formes urbanes i pràctiques socials. Aquestes experiències s’analitzen en la seva diversitat, des del naixement de les ciutats a Grècia o en la Itàlia arcaica fins a la reorganització de l’urbà en època cristiana, en els últims moments de l’imperi romà i la formació dels nous regnes germànics.\nDimensions 160 x 238 x 28mm | 480.81g\nEste primer volumen de la "Historia de la Europa urbana" describe el origen de las ciudades europeas, desde las civilizaciones determinadas por el hecho urbano como son los mundos griego y romano hasta el nacimiento de la ciudad cristiana durante los cambios que marcan el final del imperio, analizando la formación de la ciudad clásica y la edad de oro de la ciudad antigua. La ciudad no constituye una categoría inmutable, sino que se transforma constantemente. Es un palimpsesto de experiencias históricas que redefinen las interrelaciones que se tejen entre formas urbanas y prácticas sociales. Estas experiencias se analizan en su diversidad, desde el nacimiento de las ciudades en Grecia o en la Italia arcaica hasta la reorganización de lo urbano en época cristiana, en los últimos momentos del imperio romano y la formación de los nuevos reinos germánicos.


Bernat Capó i Garcia - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nBernat Capó i Garcia\n14 març 2017 (89 anys)\nBernat Capó i Garcia (Benissa, Marina Alta, 29 de febrer de 1928 - 14 de març de 2017) va ser un escriptor i periodista valencià. Home d'una exemplar trajectòria cívica i humanista, va participar en moltes empreses culturals, com ara la fundació del Diario de Valencia o de Noticias al Día, alhora que col·laborava amb els seus escrits al redreçament del País Valencià, amb articles publicats en El Temps, Saó, Mediterráneo, Levante, Información o als mitjans ja esmentats, entre d'altres.\nCom a escriptor, es va interessar per la cultura popular, tema que ha tractat en llibres narratius (Espigolant pel rostoll morisc, 1980) o assagístics (Costumari valencià, 1992-94). Durant els últims temps, ha estat homenatjat al seu poble, que ha posat el nom de Bernat Capó a la Biblioteca Municipal de Benissa, mentre que els escriptors catalans li van fer també l'any 2001 un homenatge pel conjunt de la seva obra. L'editorial Bullent va crear l'any 1999 el Premi de Cultura Popular Bernat Capó.\n"Recordant Fuster". Saó (València), núm. 154, juliol-agost 1992, p. 48-49.\n↑ «Fallece en Benissa el escritor Bernat Capó, escritor de la cultura popular» (en castellà). ELMUNDO.\n↑ «Bernat Capó i Garcia». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\n↑ «Premi Bernat Capó - Museu Valencià d'Etnologia». Premi Bernat Capó\n↑ web d'Edicions del Bullent\n↑ 6,00 6,01 6,02 6,03 6,04 6,05 6,06 6,07 6,08 6,09 6,10 6,11 6,12 «Obres». Recull d'algunes obres de Bernat Capó\n↑ «VEU - Revista cultural de la Universidad de Alicante». Presentació del llibre de Berdica a Navayork\n↑ TracesRecordant Fuster\nFitxa biogràfica amb enllaços a obres en la web d'Edicions del Bullent.\n«Bernat Capó i Garcia». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana (AELC).\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Bernat_Capó_i_Garcia&oldid=25020351»


El Voleibol Xàtiva cae ante el CV Leganés por 1-3 en un partido igualado - Levante-EMV\nEl Voleibol Xàtiva cae ante el CV Leganés por 1-3 en un partido igualado\nEl CV Xàtiva femenino pierde también, 3-1 ante el líder Elche Viziusport Victorias del juvenil femenino y el senior masculino de 2ª nacional\nlevante-emv xàtiva 14.11.2017 | 22:54\nEl Xàtiva Voleibol masculino de superliga 2 cayó derrotado ante el CV Leganés por 1-3 (parciales de 25-22/23-25/20-25/24-26) en un partido muy igualado y de alto nivel deportivo ante un público que llenó el pabellón de voleibol setabense. El Leganés empezaba con regularidad en el primer set, aunque los de Xàtiva los seguían de cerca y con un marcador igualado se llegaba al final en el que los locales se adjudicaban el primer juego. La segunda manga comenzaba también favorable para los madrileños que, aunque los de Xàtiva empataban a 12 puntos y después a 21, en este segundo juego no dejaron escapar la oportunidad y vencían empatando el partido a un set.\nEl tercer set fue el más favorable par los visitantes, que se mostraron como el equipo intratable de las primeras jornadas ligueras. Y la clave del partido estuvo en el cuarto set, en el que el Xàtiva Voleibol cosechó una renta suficiente (14-7) para ganar el juego, pero no supieron gestionarla. Cuando parecía que el set sería para los setabenses y el partido se iría al quinto juego, los madrileños empataban a 19 y con un final de infarto se imponían por 24-26, llevándose el juego y el partido. El Xàtiva Voleibol viajará el próximo sábado a Barcelona donde le espera un partido decisivo ante el CV Llars Mundet, colista del grupo.\nEl Xàtiva Voleibol femenino de superliga 2 también cayó derrotado, ante el líder, Elche Viziusport por 3-1 (25-18/25-17/16-25/25-16), que se perpetúa en lo alto del grupo B de la categoría. Las ilicitanas son líderes imbatidas, con ocho victorias en ocho jornadas. En el partido, las de Xàtiva pelearon mucho, sobre todo en el primer set en el que llevaron un parcial igualado hasta el 21-17, momento en el que las locales estuvieron inapelables. En la segunda manga el Elche vencía sin demasiados problemas y en el tercero las de Xàtiva plantearon un buen juego, sobre todo a partir del 12-12, y realizando un set antológico en el que se imponían con claridad por 16-25. Pero esa dinámica ascendente se truncó en el cuarto set, en el que bajaron mucho el nivel, algo que frente a la regularidad del rival acabó con derrota del juego y del partido. La derrota deja a las de Xàtiva cuartas, empatadas con las terceras, Hotels Cide de Mallorca, que precisamente visitan la capital de la Costera el próximo sábado a las 16 horas.\nCal y arena en los equipos base del Club Voleibol Xàtiva. El juvenil femenino Xàtiva Voleibol ganaba 0-3 en València y recupera así la senda de la victoria. El triunfo las mantiene segundas en la clasificación con 20 puntos, a cuatro del líder Benidorm. El juvenil masculino, por su parte, perdió 2-3 frente al CV Elche en primera autonómica, aunque pese a la derrota siguen líderes del grupo. El senior masculino de segunda nacional se impuso en un partido épico al Corriol Oliva por 3-1, un rival duro en la competición. El senior femenino perdía 3-0 en San Vicente.\nEn categoría cadete femenina, el Xàtiva 2 femenino ganaba 3-0 al Alzira y sigue imbatido, compartiendo liderato con el Illa Grau Castelló. El Espumosos Monfort Xàtiva 1 perdió 3-0 en su visita al Voley Grau y bajan al segundo puesto de la tabla. El infantil femenino Xàtiva 2 ganaba al Nou Alzira por 3-1, mientras que el Colegio Claret CV Xàtiva vencía en la doble jornada que afrontaba en Castellón, ganando 1-3 al Voley Grau B y al Illa Grau por el mismo resultado. El Xàtiva 1 ganaba también en Castellón, 0-3.\nEn categoría masculina, el cadete del Xàtiva cedía 1-3 frente al Elche. El infantil masculino, con doble enfrentamiento, ante el CV Elche A y el CV Elche B, perdió en ambos casos por 0-3.


Controlador de paret de vídeo de senyalització digital | Sistema de paret de vídeo | Controlador de paret - iSEMC\nEl controlador de paret de vídeo Digital Signage s’utilitza en exposicions i altres aplicacions. Els murs de vídeo no es limiten als suports per mostrar informació. El disseny creatiu pot millorar en gran mesura l’efecte de visualització general i augmentar l’impacte de l’experiència visual.\n1 Començar 2 És 3 projecte 4 informació\nT’enviarem preus instantanis, però primer necessitem que responguis a quatre preguntes ràpides.\nDistribuïdor de productes de Wall Wall\nQuan començareu la instal·lació?*\nQuin tipus de mur de vídeo utilitzeu?*\nMida del pitch (mm)*\nMida de la paret*\nQuantes fonts de senyal voleu connectar?*\n1 a 4 HDMI\n5 a 6 HDMI\n7 a 10 HDMI\nCorreu electrònic de l'empresa:*\nselect WhatsApp Skype Identificador de Wechat Facebook Viber telegram Identificador de línia\nSol·licitud de demostració\nS'utilitza en diversos tipus:\nOpcions il·limitades per als vostres projectes\nProcessador de paret de vídeo creatiu\nEl processador de paret de vídeo creatiu CR pro admet un nombre il·limitat de pantalles per a la visualització de splicing arbitrari, que es pot utilitzar en exposicions i altres aplicacions, i el seu disseny creatiu augmentarà els efectes visuals.\nCS-UHD(Processador de paret de vídeo 1K 4-Multi-OUT)\nCS-UHD és un processador de paret de vídeo 4K personalitzat, la seva funció principal és mostrar una imatge 3840K d’alta definició de 2160x60 @ 4HZ a la unitat de visualització d’empalmament M x N.\nCM-UHD(Adaptador de pantalla múltiple 1IN 3OUT)\nCM-UHD és un adaptador de pantalla múltiple. Admet 1 entrada de senyal DP i 3 sortides de senyal HDMI i realitza una visualització punt a punt mitjançant la combinació de targetes gràfiques per ordinador.\nCE-UHD(Processador de paret de vídeo 1K 4IN 4OUT)\nCE-UHD és un processador de paret de vídeo UHD d’alt rendiment. La seva funció principal és mostrar una imatge d’alta definició 3840x2160 @ 60HZ en una pantalla dividida de 2x2.\nSèrie CL(Processador de paret de vídeo LED)\nLa sèrie CL és un processador de vídeo LED a tot color. El disseny del producte utilitza tecnologia de processament d’imatges digitals de 30 bits processing processament avançat de senyal d’entrellaçat i autèntica tecnologia de lliurament sense fissures per a entorns professionals de demostració.\nCostures creatives de CR Pro\nCada sortida del processador de paret de vídeo creatiu CR pro es pot reflectir o girar a 90, 180 i 270 graus. I és compatible amb l'entrada 4K 60Hz per aconseguir qualsevol efecte de splicing.\nCS-UHD 2 ~ 24 Sortida personalitzada\nLa sèrie CS-UHD admet 2 a 24 sortides personalitzades i admet l'entrada de senyal 4K, realitzant diversos modes de splicing.\nCE-UHD 1 Entrada 4 Sortida\nLa sèrie CE-UHD admet 1 entrada 4K 60Hz a 4 canal i sortida 1080 canals 60P 2Hz, pot aconseguir un efecte de splicing 2x1, 4xXNUMX ...\nVisualització de punt a punt CM-UHD\nCM-UHD és un processador específic de l’ordinador que admet 1 entrada DP i 3 sortides HDMI. I ampliarà 3 canals de sortida de resolució que coincideixin amb la pantalla EDID de la pantalla per a l'ordinador, de manera que s'aconsegueixi un splicing punt a punt.\nLa sèrie CL és un processador de vídeo LED a tot color que admet 2 x SD, 2 x VGA, 2 x HDMI i 2 x entrada de senyal DVI i 1 x HDMI, 1 x DVI i 1 x sortida síncrona de senyal VGA.\nCas d'aplicació de la indústria


Fabricada en cartolina Kraft de 230 g/m². Inclou visor lateral. Varetes metall flex. Llom en O de 20mm reforçat. Sistema d'unió per pestanya. A4.\n16,94 €\tIVA incl.\nFabricades en Kraft de 230 gr.. Visor lateral de 130mm. amb efecte lupa. Llom V. Varetes de polietilè negre encolades. Sistema d'unió en continu per solapes. Distancia eixos foli: 367mm. Inclou etiquetes. Distancia eixos A4: 333mm.\n23,60 €\tIVA incl.\nCarpetes penjants arçó visor lateral A4 25u.\nFabricades en Kraft bicolor de 240 gr. Visor lateral de 140mm. amb efecte lupa. Vareta d'acer. Llom V. Dimensions: 27 4x335mm. Distancia eix foli: 365mm. Distancia eix A4: 330mm. Sistema d'unió en continu per solapes. Inclou etiquetes.\n30,86 €\tIVA incl.\nCarpetes penjants arçó visor lateral foli 25u.\nFabricades en Kraft bicolor de 240 gr. Visor lateral de 140mm amb efecte lupa. Vareta d'acer. Llom V. Dimensions: 274x335mm. Distancia eix Foli: 365mm. Distancia eix A4: 330mm. Sistema d'unió en continu per solapes. Inclou etiquetes.


TOT NUVIS. Organització de Casaments. Tarragona. Celebrations Events & Wedding Planner\nTel: 639 017 809 - 616 273 930\nSom un equip de professionals amb més de 14 anys d'experiència en esdeveniments corporatius, esportius, musicals i per descomptat tan personals i únics com els casaments. Ens apassiona l'organització, la creativitat i els detalls únics.\nPlanificar i organitzar un esdeveniment que sigui únic i especial, no és tasca fàcil. És allà on entrem en escena: oferint l'ajuda de professionals, captant les teves idees i fent-les realitat, convertint la teva boda en un esdeveniment únic i especial, fet a mida, fent d'aquest dia el mes especial i inoblidable per a vosaltres i els vostres convidats.\nSi esteu buscant un lloc exclusiu per al vostre esdeveniment, un lloc amb encant, un bell castell, un luxós hotel, un racó a la platja etc. Us informarem de cadascun dels llocs que ens sol·liciteu i que s'acomodin al vostre gust i pressupost. Us aconsellarem en l'elecció dels millors proveïdors respectant el pressupost i gust. Us donarem idees creatives per al vostre gran esdeveniment, fent d'aquest únic i especial.\nSi us apassionen els detalls bonics, les coses personalitzades, nosaltres us ajudem a que el vostre esdeveniment sigui inoblidable. Us oferim un servei especial de disseny i decoració dels diferents escenaris on es realitzarà el teu esdeveniment.\nSi voleu un esdeveniment temàtic, únic i diferent, deixa-ho a les nostres mans, ens adaptem al vostre estil o creences. Aportant idees, tendències i trucs que són claus per fer d'aquest dia el més especial per vosaltres i els vostres convidats.\nUs encanta l'organització, planificació i heu treballat dur durant mesos i el que necessiteu és que el dia del teu esdeveniment, algú estigui entre bastidors, organitzant tot al mínim detall, perquè tot surti com va ser planejat. Nosaltres estem allà, t'oferim un servei de coordinació únic, en el qual estem des de primera hora amb vosaltres, fins que tot flueixi amb naturalitat.\nMés sobre... Celebrations Events & Wedding Planner\nCerimònia civil o religiosa, localització d'espais singulars, restaurants i hotels. Decoració integral a parcial del casament. Música i animació, espectacles, fotografia i vídeo, lloguer de cotxes, il·luminació i so, coordinació del casament amb assistència el dia de la boda.\nReligiosa (qualsevol creença), civil, simbòlica, temàtica, a l'aire lliure, a la platja.\nLlocs on treballeu?\nTarragona, tant a l'interior com a la costa.\nCasaments > Tarragona > Bodas Tarragona > Catering i Espais Tarragona


Patronal i sindicats insisteixen en la necessitat de reformar el Servei d'Ocupació - FÒRUM.ad\nPatronal i sindicats insisteixen en la necessitat de reformar el Servei d’Ocupació\nOn: 17/05/13 14:58\nEls representants de la patronal i dels sindicats han insistit aquest divendres en la necessitat de reformar el Servei d’Ocupació per tal que esdevingui ‘una vertader lloc d’intermediació’ del mercat laboral andorrà. La reivindicació s’ha produït després de la reunió que han mantingut els agents socials i econòmics amb els ministres d’Interior i Justícia, Xavier Espot, i d’Educació i Joventut, Roser Suñé, en el marc de la Taula permanent per a la formació en el treball en la qual s’ha presentat el catàleg de cursos de formació.\nPatronal i sindicats han coincidit aquest divendres en la necessitat que el Servei d’Ocupació es converteixi en una veritable eina d’intermediació per als empresaris que cerquen treballadors i per als assalariats que busquen feina.\nEl secretari general de l’USdA, Gabriel Ubach, ha declarat que en els darrers temps s’havia avançat amb el funcionament del Servei d’Ocupació, però que encara no s’utilitza prou per part de l’empresa privada, i per aquest motiu ha reiterat la necessitat de reformar-lo dotant-lo de les competències necessàries. Ubach demana que ‘totes les contractacions passin pel Servei d’Ocupació’, ja que en no produir-se emmascara la situació real del país\nJosep Manzano, representant de la CEA, ha reconegut que encara falta camí per recórrer, i que és cert que des de l’empresariat no hi ha la inèrcia d’acudir al Servei d’Ocupació, tot i que cada vegada es va corregint més. Tot i això, Manzano ha recordat que en països com França o Espanya és obligatòria la inscripció al seu servei d’ocupació per part del treballador i també la contractació per part de l’empresari. El representant de la CEA ha manifestat que el Servei d’Ocupació hauria de ser ‘una veritable llotja d’intermediació’ on s’hi trobessin administració, empreses i treballadors.\nUbach i Manzano han fet aquestes declaracions a la sortida de la reunió de la Taula permanent per a la formació en el treball. Aquesta Taula, presidida pel ministre de Justícia i Interior, Xavier Espot, està formada pels agents socials -representants empresarials i sindicals- i compta també amb la presència de la ministra d’Educació i Joventut, Roser Suñé.\nL’objectiu és consensuar propostes en el camp de la formació professional i la inserció laboral i en aquest marc ha estat en el que els ministres han presentat als agents socials el catàleg de cursos de formació, tant per als treballadors en situació d’atur que reben una prestació -i per tant estan obligats a realitzar-los- com per a la resta de persones inscrites al Servei d’Ocupació.\nEl ministre Espot ha explicat que el catàleg tracta de reorganitzar els cursos, clarificar-los i introduir-ne de nous ‘com a conseqüència del contest econòmic en què vivim’. El ministre també ha explicat que han tractat la possibilitat que ‘a part que des de la pròpia administració fem cursos, que puguem establir mecanismes de col·laboració i sinergia entre l’administració amb la CEA i la Cambra per fer cursos compartits’.\nPrevious Post: Una exposició a la Casa de la Vall celebra els 40 anys de l’elegibilitat de la dona a Andorra (Vídeo)\nNext Post: Marín recorda que ja estava previst que l’afluència de vehicles per Carlemany disminuiria amb els canvis de circulació


Samarreta Anesthetic Juggernäut - Samarretes Comics. Lliurament Gratis. Fanisetas - Tenda de Samarretes\nSamarreta Anesthetic Juggernäut (Por Getsousa) - Desde 17.95€\nTria el color i la talla de la teva Samarreta Anesthetic Juggernäut. Esta camiseta ha sido diseñada por Getsousa.\tSi t'agraden les Samarretes Comics pots trobar més en el nostre catàleg de samarretes que pots personalitzar al teu gust. Pots seleccionar un model, la teva talla i triar el color que m&eacutes t'agrade, en uns minuts haur&agraves dissenyat la teva pr&ogravepia Samarreta Anesthetic Juggernäut. A l'igual que la samarreta, pots triar un disseny i afegir-lo a la tassa de el color que tu prefereixis. Gaudeix del teu esmorzar amb la teva tassa personalitzada.\nGetsousa(291) - comics(331) - xmen(20) - villanos(22) - superheroes(142) - peliculas(840) - licor(6) - logo(252) - mutantes(26) - juggernaut (1)\nSamarretes Getsousa (291) - Samarretes comics (331) - Samarretes xmen (20) - Samarretes villanos (22) - Samarretes superheroes (142) - Samarretes peliculas (840) - Samarretes licor (6) - Samarretes logo (252) - Samarretes mutantes (26) - Samarretes juggernaut (1)


PIMEC reclama més voluntat negociadora - Sant Cugat Informa!\nInici » Notícies » Notícies Generals » Societat » PIMEC reclama més voluntat negociadora\n26 Febrer 2017 a 18:00\nPer evitar una nova vaga d’estibadors\nEl recent fracàs en les negociacions entre patronal i sindicats de l’estiba podria abocar els ports de l’estat a noves jornades de vaga a partir del proper 6 de març, tal com han anunciat els representants sindicals.\nTot i no ser part en la negociació, PIMEC manifesta la seva preocupació per les jornades de vaga anunciades, que podrien paralitzar els ports catalans. Les recents aturades ja han sotmès a tensions el sistema logístic català, en plena recuperació de l’activitat i amb capacitats de càrrega encara per ajustar a la creixent demanda.\nA més, amb unes infraestructures deficients, com són els accessos als ports i el Corredor Mediterrani incomplet, qualsevol disfunció en les operacions portuàries pot tenir greus conseqüències sobre les cadenes logístiques i, per extensió, el conjunt de les empreses catalanes. Novament seran les pimes qui més patiran els efectes per manca de recursos humans, materials i financers per a fer front a aquest tipus de contingències.\nLa Sentència del Tribunal Europeu de Justícia del 2014 ja obligava el govern espanyol i les parts implicades a definir un nou marc per a l’estiba, d’acord amb la lliure competència. PIMEC lamenta que Espanya s’adapti sempre tard a les exigències comunitàries, com passà amb la normativa europea sobre terminis de pagament i més recentment amb la contractació pública.\n#estibadors #PIMEC #TEJ #vaga


ID no. of MS BITECA manid 1560\nCollection: Call Number 2017\nTitle Lull Ob | ras devo | tas en | verso | ms.\nLull. Molts y differents versos molt deuots a differents assumptos\nLeaf Analysis ff.: 120 (= 1-119 + I) (foliació moderna a llapis), ff.: 119 (= I + 1-118 + I) (foliació antiga a ploma), ff.: 157 (Obrador)\nCollation i-ii[ij]14 [v]12 [vj-vij]16 [viij]18. Aquestos plecs enclouen els ff. 2-119 (fol. mod.). Els cinc primers plecs tenen el pergamí els bifolis exterior i central, mentre que els tres darrers plecs tan sols l'exterior. Es veuen signatures al foli inicial dels quatre primers plecs, però la signatura del quart quadern ha estat parcialment guillotinada. Tan sols es veu reclam al final del cinquè quadern, al f. 69 (fol. mod.).\nPage Layout 2 columnes (ff. 2-68, 77-91 i 109v-118 (fol. mod.)) , columnes, 26 línies (f. 2ra (fol. mod.)) , 25 línies (f. 69 (fol. mod.))\nSize pàgina 200 × 140 mm (f. 2 (fol. mod.))\ncaixa 148 × 105 mm\ncolumna 148 × 45 mm\ncaixa 148 × 105 mm (f. 69 (fol. mod.))\nHand dues mans, una del s. XIV (2-116 (fol. mod.)), altra del segle XV (118v-119v (fol. mod.))\nWatermark carro (ff. 4-116 (fol. mod.),) (proper a 3528 (1429-1453) doc. Perpignan 1429, Barcelona 1451, Montpellier 1452, etc.)\nPictorial Elements Calderons en vermell\nOther features Perforacions: no es veuen\nJustificació: a punta de plom\nJustificació: Els ff. 118v-119r estan escrits sense pauta\nCondition els ff. 116-118 (fol. mod.) i la guarda final romanen en blanc. El f. 67r, a dues columnes, tan sols té text escrit a la primera. La tinta ha foradat alguns folis. Hi ha dues foliacions, amb xifres aràbigues. L'antiga, a ploma, no numera un foli incorporat amb la taula, és a dir, el f. 1 de l'altra foliació. Aquest foli, a tres columnes al recte i dues al revers, està escrit en lletra moderna, igual que unes poques rúbriques al llarg del volum\nPrevious owners Jaume Antoni Prohens i Bennàsser, advocat (1799? - 1859 d.) 1859 a. ((en mans seves era quan el va veure Obrador))\nNote aquest manuscrit forma part d'un lot donat a la biblioteca del llegat Perdigó a la biblioteca. Guarda de paper. Perarnau donava aquest manuscrit com perdut\nInternet http://stel.ub.edu/biteca/filigranes/ca/067005.html#http://mdc.cbuc.cat/cdm/ref/collection/manuscritBC/id/14838http://cataleg.bnc.cat/record=b2111349~S13*cat vist 2017-06-09 vist 2017-05-22 vist 2017-05-22\nTractat a: Casanellas (2005), Corpus biblicum catalanicum\nTractat a: Biblioteca de Catalunya (1989-94), Inventari de manuscrits de la Biblioteca de Catalunya 5\nTractat a: Bohigas (1969), “El legado Perdigó”, Anuario de la Biblioteca Central de Cataluña y de las Populares y Especiales de Barcelona 372-3\nTractat a: Alòs-Moner (1935), “Inventari dels manuscrits lul·lians de Mallorca, segons notes de Jeroni Rosselló”, Estudis Franciscans 72 , n. IV\nCatalogat a: Obrador i Bennàssar (1932), “Notes per a un catàleg d'alguns còdexs lul·lians de les biblioteques de Mallorca”, Estudis Universitaris Catalans 180 , n. XLI\nTractat a: Massó Torrents (1932), Repertori de l'antiga literatura catalana, I. La Poesia 11 , n. D3\nInternal Description Number of texts: 14


Per accedir-hi primer heu de ser membre d'Educa. Si ja ho està, podeu iniciar la sessió, però si no, heu de registrar-vos. És immediat; En primer lloc, haureu de donar la vostra adreça de correu electrònic i una contrasenya nova, de manera que us assegurarem que ningú que no us correspongui tingui accés al vostre nom.\nProjecte: "Certificación de Monitor de Tiempo Libre"


Malerudeveure't: Blocaire invisible 2008: es descobreix el pastís a cal veí!\nBlocaire invisible 2008: es descobreix el pastís a cal veí!\nAvui, dia de Reis de 2009 cal desvetllar les 64 incògnites que ens tenien amb l’ai al cor des de feia tres setmanes: qui serà el meu blocaire invisible? Doncs ací us desvetllo el meu. He deixat deu pistes que crec que s’apropaven encertadament cap a la persona que hi ha al darrera del seu blog. Les 10 pistes eren:\n1. Compartim un plaer comú.\n2. És una fina observadora de la realitat.\n2. Ens ensenya a cops el que cuina.\n4. És dona.\n5. El seu blog va començar a explicar coses el 2007.\n6. Sol fer recomanacions d’enllaços a altres webs i blogs relacionats amb la seva vocació.\n7. Li agrada el jazz.\n8. Li agraden els gats.\n9. El nom del seu blog, és una metàfora.\n10. El nom del seu blog té una referència numèrica.\nDoncs, sí. Totes aquestes pistes ens conduïen indefectiblement cap a\ni l’Helena Batlle, la mantenidora del blog “+que mil palabras”\nI que caram li podria regalar a una virtuosa de la imatge? Havia pensat fer un muntatge amb imatges seves que té al seu blog promocional de comunicació. Sabeu que fa fotografies de noces? Els primers veïns que es coneguin i es casin mercès a aquest replà, sisplau!, contracteu-la!\nVaig pensar de fer-li un escrit personalitzat; però... com convèncer a algú que creu que una imatge diu més que mil paraules? No em direu que això no és una metàfora antiliterària!? No... Relleguint el seu blog vaig tenir la idea: fer-li un muntatge amb imatges de fotògrafs que sé del cert que li plauen i amb una música de fons que sé també que li agradarà. Ho almenys això va dir un cop! (Ho volia fer en el Youtube però no me n’he sortit)\nLa gràcia està que entremig, he posat una desena de fotos seves que m’han agradat a mi! Trobeu-les...\nI heus ací, doncs, el meu regal, Helena. Feliç i fotogràfic 2009!\nPost de: El veí de dalt a les 12:02:00 a. m.\nFelicitats a tots...Els visibles i els invisibles!!!!\nUna pregunta, com faig per descobrir on haig d'anar a buscar el meu regalet virtual??? He voltat per tots els blogs, i no em trobo.... (la llista del wiki tampoc hi ha hagut manera d'obrir-la!!!)....\nAixxx... grrrrr... jarrrrr....\nQue potser tinc carbó???\nei, veí!!! Al final m'he pogut connectar... tinc un regalet per tu!!\nMOOOOOLTES GRAAAAACIES!!! És un regal genial, el millor regal de reis i el més original.\nLa veritat Veí és que l'has encertat de plè. Tant amb els fotògrafs com amb la musica.\nAmb el teu permís faig un post de referència per ensenyar el regal als meus lectors que sefur faran cap al teu blog.\nUna abraçada i mil gràcies!!!!\nEP VEI¡ DE VERITAT QUE "NO HU PILLAS"?.... BUSCA PER LA SERRA DE PANDOLS.UNES VELLES SABATES.....\nCom t'ho has currat, veí!\nM'ha agradat molt el recull de fotos. No coneixia el blog de l'Helena. Ara hi vaig.\nJa he anat a casa de la Caliope i res de res....\nTeniu llibre de reclamacions????\nVei, això ha estat un exit! Ets un crack!\nMira, ja he editat la llista a la wiki:\nUna abraçada molt forta! :***\nGràcies Anna, m'ha encantat el teu detall!!! :-D\nUn regal molt ben pensat i original!