Els dolents de Shakespeare – CULTURA SANT BOI\nYou are here: Pàgina d'inici / ARTS ESCÈNIQUES i MÚSICA / Els dolents de Shakespeare\n26 Mai 2012 per culturasantboi Feu un comentari\nActor, director i dramaturg anglès, Steven Berkoff és reconegut internacionalment per la seva extensa filmografia i molt especialment pels papers de “dolent” que ha interpretat en pel·lícules com Octopussy, Rambo o Beverly Hills Cop. La peça Shakespeare’s Villains, de la que n’és autor i intèrpret, és veritablement una classe magistral sobre el mal.\nRamon Simó adapta l’obra i la dirigeix amb la complicitat de Manel Barceló.\nHi ha autores i autors que s’han especialitzat en explicar-nos com ens agraden els dolents, com entren a les nostres vides i les canvien, com en són d’encisadors i com ens sedueixen. Han trobat en els “dolents” un tema excel·lent per a remoure conciències, seduir-nos i per a portar-nos fins a límits que no gosaríem travessar sense l’excusa de la creació artística.\nEls Dolents de Shakespeare és una comèdia fantàstica en la que Berkoff, aprofita per explicar al públic com es “colen” les persones dolentes a les nostres vides, com les admirem i com ens agraden, malgrat el calfred de por que sentim quasi sempre una mica abans de topar-nos amb elles.\nEls malvats de Shakespeare són personatges fascinants, probablement perquè fugen dels estereotips per revelar-se homes tan ambiciosos com acomplexats, pérfids i vulnerables al mateix temps. Aquest caràcter dual és un dels aspectes sobre els quals reflexiona Els Dolents de Shakespeare, una de les obres més celebrades de l’actor i dramaturg Steven Berkoff. Una masterclass sobre el mal, el seu poder de seducció i el seu pervers encant.\nManel Barceló, apassionat de Shakespeare i amb la sort d’haver-ne representat uns quants, reconegut expert en l’art del monòleg, serà un dels primers a representar el text de Berkoff ara que, després de passejar-lo per mig món, l’autor i director anglès ha ofert la possibilitat a d’altres actors de representar-lo.\nManel Barceló serà Iago, Ricard III, Macbeth, Shylock, Hamlet, Oberon… Un actor temptat pels malvats, un actor que ha de voler lluitar alhora al costat i contra els dolents, que entrarà en uns personatges dels quals costa molt sortir-ne: riurem amb ell, veurem amb ell el costat feble dels malvats, les seves contradiccions, però també ens ensenyarà la seva força, el seu poder. I tornarem a riure. Deixar de fer de dolent, al teatre i a la vida, no és gaire fàcil.\nManel Barceló imparteix aquesta lliçó magistral en escena , una aguda dissecció de la maldat humana que visibiliza les debilitats i les qualitats que amaguen els genis turmentats.\nNo et quedis sense veure Els Dolents de Shakespeare\n3 de juny, 19 hores\nDirecció de Ramon Simó, amb Manel Barceló\nA Can Massallera. c.Mallorca, 30\n« Ludi Rubricati, seguint d’aprop el patrimoni romà de la ciutat\nL’arnès del cavaller »


Rain - Una guia para el espectador crítico\nInicio > Análisis Videojuegos > Rain\nJapan Studio ens ofereix una nova aventura gràfica amb la pluja com a escenari i dos joves invisibles com a protagonistes. Encara que incorporis, el temporal incessant delimita les seves siluetes, permetent-los així veure’s entre ells.\nUn argument ple de misteri\nUna nit, un noi treu el cap a la finestra i descobreix la silueta d’una misteriosa noia invisible sota la pluja. Alguna cosa li persegueix, alguna cosa amenaçador i inquietant, per això el jove surt en la seva cerca per la ciutat. Aviat es veurà capficat en una fugida nocturna per escapar de les misterioses criatures que els assetgen, i posar-se a resguard del Desconegut. Per què continua plovent sense parar? Qui és la misteriosa noia invisible? I sobretot, Què o qui els persegueix?\nMalgrat ser un joc de baix pressupost, l’acabat és satisfactori. La història resulta curta però veritablement emocionant i sorprenent, acompanyada d’una propera banda sonora.\nNo obstant això, es troba a faltar més llibertat de càmera –encara que amb plànols més amplis, recorda a la dels Resident Evil-, ja que en ocasions resulta molesta. Japan Studio hauria aconseguit una petita joia dins de les aventures gràfiques amb tan sols haver permès llibertat total d’angle de càmera. A més, el cuidat escenari, de gran qualitat artística queda molt desaprofitat.\nSens dubte, i obviant l’escàs de la seva durada, tant la història com l’escenari mereixen més pressupost. Sobretot en els moments finals del joc, la restricció de visió ens deixa amb ganes de poder admirar més la ciutat misteriosa. Malgrat tot, els dissenys no tenen desaprofitament i el plantejament és original i està ben plasmat.\nn aquest original escenari gràfic, on la pluja és clau, i amb el so del Clar de Lluna de Debussy, els creadors de Pupeteer aconsegueixen emocionar-nos mentre ens endinsem en aquest senzill i original joc.


489 Visites 0 Comentaris\nORIOL DOMINGO. “D’acord. Es un mur pels amics. No pels patriotes. Un mur pels apàtrides. Però hi ha apàtrides que son persones marginades, amb sous de fam, sense feina, de pobles oprimits. Hi ha apàtrides benestants que frueixen de la dolça vida, feliç. I de color de rosa. Aquí ho deixo”.\nPatria segons la Constitución española. Artículo 2: "La Constitución se fundamenta en la indis0luble unidad de la Nación española, patria común e indivisible de todos los españoles (...)"\n1.Territorio constituido en Estado soberano. 2.Territorio, con características geográficas y culturales propias, que puede constituir una entidad política dentro de un Estado. Conjunto de los habitantes de país.


Pel dret a l’habitatge. Contra el genocidi financer, assenyalem als responsables i exigim dació en pagament retroactiva, lloguer social i stop desnonaments ja! « Plataforma de Veïns Afectats del Barri del Congrés\n« Grecia ha colapsado.\nRehn confirma que dará más tiempo para reducir el déficit a España »\nDavant dels abusos de les entitats financeres -en gran mesura responsables de l’actual crisi econòmica- i la complicitat del Govern, que els dóna cobertura amb una llei injusta que fa recaure tota la responsabilitat sobre la part més vulnerable, mentre que destina milers de milions en ajudes públiques a la banca sense exigir cap contraprestació, les Plataformes d’Afectats per la Hipoteca i la ciutadania mobilitzada han defensat el dret a l’habitatge i han posat sobre la taula les solucions per acabar amb aquesta estafa. Perquè no té sentit que els bancs acumulin milers de pisos buits mentre milers de famílies es queden al carrer.Amb la Iniciativa Legislativa Popular hem esgotat tots els mecanismes que ens ofereix el sistema per canviar una llei injusta. Hem parlat amb ajuntaments, serveis socials i partits polítics. Ens hem mobilitzat. Hem aturat desnonaments i hem fet tot el que estava a les nostres mans per capgirar una situació d’injustícia social. Les demandes de la ILP són demandesde mínims: dació en pagament retroactiva, moratòria dels desnonaments i lloguer social en els milions d’habitatges buits que acumulen les mateixes entitats bancàries que s’han enriquit amb aquesta crisi. La ILP ha recollit més d’1 milió de signatures que se s’uneixen al clam popular que exigeix una solució justa i urgent a aquesta problemàtica. No volem “almoina” sinó unes lleis que garanteixin els drets socials, la igualtat i la dignitat. Però la ILP també és una manera d’exigir democràcia, una democràcia que ha d’estar en mans del poble i no del poder financer. Farts de mediocritat i cobdícia, de respostes buides i demagògia, exigim ser escoltats i participar.\nLa situació és greu i urgent. Ha costat la vida a gent i genera un patiment quotidià a milers d’afectades. No podem esperar durant mesos l’aprovació de la ILP, ni ens podem permetre que no s’aprovi. Les PAHs no ens quedarem amb els braços creuats mentre la ILP arriba al Congrés, no podem fer-ho\nPlataforma de Afectats per la Hipoteque\n19 febrer 2013 | Paraules clau: Barcelona, Catalunya, dacion en pago, dret a l’habitatge., España, ILP, lloguer social, PAH | Tema: Cataluya, España, Pel dret a l’habitatge., Societat, Vida, dació en pagament, desahucios, stop desnonaments


orfes de la tempesta: de març 2013\nHi ha cançons sense lletra i d'altres, en canvi, tan presoneres dels versos que n'oblides de seguida la melodia. Els mots se t'arrapen i et cal arrossegar-los encara força estona un cop la música s'ha esvanit. M'ha passat, tampoc massa sovint —ja em coneixes, que he parlat amb algú d'una peça i he explicat amb pèls i senyals una història que no coneixia ningú altre. El final d'una tornada, la mida justa d'una frase. Tant bon punt el qui m'escoltava ha començat a riure, he entès que alguna cosa no rutllava com cal. En realitat és instrumental, m'han dit aleshores. Un cop de puny feréstec que em costa entomar. Sóc capaç de perdre'm en la poesia que no ha escrit ningú, que mai no serà escrita. T'ha passat mai? Potser més m'estimo no saber la teva resposta. "Sempre fas mal a aquells que estimes". La coneixes?\nPublicat per Daniel Recasens 6 comentaris: Etiquetes POSTALS\nPublicat per Daniel Recasens 3 comentaris: Etiquetes connectors, EL TALLER\n—No ho hauries dit mai, això, abans.\n—I què et fa pensar que abans no ho hauria dit i ara, en canvi, sí?\n—Ho has dit, oi?\n—I abans no ho havies dit mai, oi?\n—No, no exactament.\n—Doncs ja ho tens.\n—Però potser és que és nou.\n—T’ho sembla a tu, que sigui res nou?\n—No havies tingut mai l’edat que tens ara.\n—En això tens raó. Però no veig què hi té a veure.\n—No ets cap criatura.\n—Sentint-te, ningú ho diria.\n—Quant temps fa?\n—Quant temps fa, què?\n—Sempre m’ho havia semblat, de debò. Vull dir, no com ara. Però al capdavall sempre.\n—Sí. No ho sé.\n—Doncs ja em diràs perquè.\n—Aquestes coses es noten, saps?\n—Clar. El to de la pell, el to de la veu.\n—No, de veritat que m’agradaria saber què és això que tant es nota. Em sembla increïble.\n—No és res concret.\n—Vull dir, ho sabia. Després de tot aquest temps plegats, tan estrany ho trobes? No creus que et conec prou?\n—És curiós que, en canvi, les coses més evidents no les hagis entès mai.\n—No he començat res, jo.\n—Aleshores, em pots explicar com hem arribat fins aquí?\n—Fins aquí on, exactament?\n—Mira al teu voltant. Fins aquí.\n—Vols que et digui que veig quan miro al meu voltant?\n—Valdrà més que no. Valdrà més continuar pensant que vèiem el mateix. Si més no fins avui.\n—Jo al·lucino. De debò continues pensant que hem estat veient el mateix? Parles seriosament?\n—Collons, no ploris ara. Ara no et fotis a plorar.\n—Fes el favor d’aixecar el cap i ser honesta amb el que veus. Fet i fet, potser sí que veiem la mateixa merda. Només que no té res a veure amb allò que suposa que hauríem de veure.\n—Quina puta merda.\n—Quan temps fa?\n—Clar, ara ho entenc tot.\n—Tot, absolutament tot. Ets patètica.\n—Preferiria que no entréssim en el joc de\n—No ho sap, oi?\n—No en té ni idea, oi?\n—I tant que saps de què parlo.\n—Et juro que fa estona que m’he perdut, no entenc res.\n—Tornaré després, si ho prefereixes.\n—És clar que tornaràs.\n—Millor parlem aleshores, no trobes?\n—De fet, no cal parlar de res. Ja està tot dit, no et sembla?\n—Jo ho tinc claríssim. Potser més que tu i tot.\n—Sí, sí. Punt i final.\n—Necessites parlar-ne, oi? És això.\n—Pobra. Quant temps fa que estàs corcada per dins?\n—Vinga. Torno després de la reunió.\n—Què faràs ara?\n—Diria que en queda prou.\n—Sí. Ja farem.\n—Doncs fins ara.\nPublicat per Daniel Recasens 9 comentaris: Etiquetes BESUCS\nDe vegades n'hi ha prou de comptar fins a tres. D'altres, en canvi, no et podries acabar els números. Trec el braç per la finestra i l'aire glaçat m'assegura que costa deixar enrere les estacions, més que no sembla. Escolto la ràdio embadalit. Totes aquestes veus, que posen el món en càpsules i somien que no són soles, ones enllà, ara em parlen a mi. Sento notícies d'un món que jo havia obviat però que roman al mateix lloc. Sorprenentment igual, sinó pitjor. I no és un plany gastat, no em mal interpretis. ho segueixo del tot encuriosit. De fet, em demano sovint quin paper em deu haver tocat en aquesta auca. Només per anar preparat. Però ja s'ha dit que no hi ha assaig possible. Miraré de fer-ho tan bé com pugui. I espero que m'hi ajudis. Ja ho saps.


Pop a la Gallega (Polbo á Feira) - Recepta de myTaste\nhastadejarunalámina de un centímetro de grosor. de diámetro. Un plat que sempre apeteix, popalagallega\nEsteu adieta i voleu menjar un plat ràpid, saborós i amb poques calories. Sempre que anem de tapesdemanopop, m'encanta, però mai el feiaacasa, ja que bullir les patates em donavaunamica de mandra, vaig descobrir que les podia fer al microones en un tres i no res i arafaigaquestarecepta molt sovint\nEs tracta d’un platgallec, festiu ( d’aquí el seu nom) que consisteix en pop cuit sencer, tallat i servit sobre unacapa de patates bullides i amanitamb pebre vermell, oli i sal\nUn altre cop ens endinsem dins lacuinagallega, que tantm'agrada. tallarem el pop. Avui un plat imprescindible d'aquelles terres\n(Cançópopulargallega). que “no tiene ni huesos, ni espinas, ni cáscara, ni corteza, ni pepitas. cumprido fin terán\nTemps després, aGalícia es vacomençarapopularitzaraquestamanera de consumir-lo i vapassara dir-se “polbo áfeira” o “pulpo áfeira”, apareixenttambéla versió de “pulpo alagallega”, alafegirpatatacuita i unasalsetaajoarriero, fetaamball sofregit en oli i pebre vermell


Ref. No.: 1212697-41


S’aprova el pagament de la quota d’associats a l’Associació Catalana dels Tres Tombs – Ajuntament de la Bisbal del Penedès\nS’aprova el pagament de la quota d’associats a l’Associació Catalana dels Tres Tombs\nLa Junta de govern del 22 de juny de 2020 ha aprovat, a petició de la Regidoria de Cultura, el pagament de la quota d’associats a l’Associació Catalana dels Tres Tombs, per un import de 345€.\nEl 2017 l’Ajuntament de la Bisbal del Penedès va aprovar entrar a formar part de l’Associació Catalana dels Tres Tombs amb l’objectiu de tornar a organitzar la Festa dels Tres Tombs a la Bisbal del Penedès. Aquesta festa es va recuperar l’any 2017 i s’ha celebrat els anys 2017, 2018 i 2019. L’any 2020 estava prevista però no s’ha pogut celebrar a causa de la situació generada per la Covid-19.\nCASTELLANO | La Junta de gobierno del 22 de junio de 2020 ha aprobado, a petición de la Concejalía de Cultura, el pago de la cuota de asociados a la Associació Catalana dels Tres Tombs, por un importe de 345€.\nEl 2017 el Ayuntamiento de la Bisbal del Penedès aprobó entrar a formar parte de la Associació Catalana dels Tres Tombs con el objetivo de volver a organizar la Festa dels Tres Tombs en la Bisbal del Penedès. Esta fiesta se recuperó el año 2017 y se ha celebrado los años 2017, 2018 y 2019. El año 2020 estaba prevista pero no se ha podido celebrar a causa de la situación generada por la Covid-19.\nassociació catalana dels tres tombsquotatres tombs\nAvís d’afectacions en el trànsit per la construcció de la rotonda de la C-51\nEl diumenge 5 de juliol tindrà lloc la festa de L’Ortigós – Cal inscripció prèvia


Xina fàbrica i proveïdors de carpes de sostre plegables per a quatre persones | Yuancheng\nMaterial: ABS + ASA + tela Oxford recoberta de plata + tela de cotó de polièster + tub d'alumini + cotó perlat + coixinet d'esponja + mosquitera de polièster negre\ncòmode per plegar / equipar amb escales dobles, de 3-4 persones.\n* Part superior: ABS + ASA;\n1. Obertura i tancament automàtic en iniciar la primavera;\n2. L'escala telescòpica està connectada directament a la carpa del terrat i els passos de càrrega i descàrrega són senzills i convenients;\n3. El marc del llit està plegat al centre, apte per a vehicles tot terreny grans i mitjans;\n5. Costures Hi ha tractaments impermeables a tot arreu.\n6. Hi ha dues bosses de sabates desmuntables a banda i banda de la tenda;\n7. La part dura plegada es pot utilitzar com a protecció contra la pluja sense una protecció per a la pluja independent, que és fàcil d'utilitzar.\nLa coberta superior és de carcassa dura, és convenient plegar-la / equipar-la amb escales dobles, segura i fiable / espaiosa, i pot allotjar 3-4 persones.\nAnterior: Tenda de campanya automàtica de sostre de cotxe dura / tenda de sostre de cotxe manual de tapa dura\nPròxim: Tenda de campanya plegable del sostre del cotxe\nTenda de campanya popular del sostre del cotxe, Refredador de cotxes Mako, Nevera per a cotxes de 12 v, Refrigerador portàtil de 12v, Coberta sota cotxe, Refrigerador de vi de cotxes,


març | 2011 | Miralls de dones\nSi unim ciència i dones segur que Marie Curie apareix en l’imaginari de moltes; però moltes altres dones, sovint anònimes, han fet grans aportacions a la ciència.\nLes protagonistes són:\n– Lina Badimón (Barcelona 1953) és directora del Centre d’Investigació Cardiovascular (CSIC-ICCC), Centre Mixt del Consell Superior d’Investigacions Científiques (CSIC) i l’Institut Català de Ciències Cardiovasculars (ICCC), a l’Hospital de la Santa Creu i Sant Pau-UAB, Barcelona. És un dels cervells espanyols feliçment recuperats per a Espanya després de 15 anys als Estats Units. Ha publicat més de 240 articles en revistes especialitzades, amb més de 12.000 cites científiques. A més, ha presidit algunes de les organitzacions més importants, entre elles, la Societat Europea d’Investigació Clínica, la Societat Espanyola d’ Arteriosclerosi i el Comitè Executiu de la Societat Europea. Entre els seus premis, el de la Fundació Lilly i la medalla de la Creu de Sant Jordi de la Generalitat.\n- Dolors Aleu (Barcelona, 1857 – 1913). Va ser la primera llicenciada (medicina, Barcelona, 20 d’abril de 1882) i doctora (Universidad Central, 6 octubre 1882) de l’Estat. Publica la tesi doctoral titulada De la necesidad de encaminar por una nueva senda la educación higiénico-moral de la mujer (1883). S’especialitzà en ginecologia i medicina infantil.\nEtiquetat com a Barcelona, Ciència, CSIC, dones, Lina Badimón, UAB\nLes dones no són nouvingudes en la gestió econòmica, des de segles han administrat la casa, les petites i mitjanes empreses o fins i tot han creat imperis econòmics.\n- Ada Parellada (Granollers, 1967) Va néixer a la Fonda Europa, un establiment que pertany a la seva família des del 1714. La seva infància va estar envoltada de plats i culleres. Els seus aromes eren els caldos i els rostit. Va créixer entre olles fins que, als 25 anys, es va comprar les seves pròpies cassoles i va obrir Semproniana, el seu restaurant, al centre de Barcelona. Actualment divideix el seu temps entre els seus tres establiments. Imparteix cursos i tallers de cuina, fa xerrades sobre educació alimentària a la canalla, col·labora amb els mitjans de comunicació en la difusió de la cuina i la gastronomia i escriu llibres de cuina.\n- Eulàlia Escuder Fàbregas ( Barcelona, 1808-1868). Es va formar entre telers, reorganitza la fabrica tèxtil familiar i estableix una nova relació personal i professional amb treballadors i treballadores. Representa un nou humanisme i un nou model de dona emprenedora. L’escriptora Dolors Monserdà s’inspira en ella per escriure la seva novel·la ‘La Fabricanta’ en la qual es reflecteix la voluntat d’incorporació de les dones, a partir de la seva capacitat intel·lectual, a la vida empresarial de la segona meitat del segle XIX de Barcelona.\nEtiquetat com a Ada Parellada, Barcelona, dones, economia, Eulàlia Escuder, Granollers\nEl nombre de dones periodistes és avui major que el d’homes exercint aquesta professió, però quants noms en femení podem anomenar com a directores de grans grups de comunicació? O dirigint un diari de gran tiratge? En el món del periodisme passa el mateix que en altres àmbits: tot i haver-hi moltes professionals ben preparades, no han arribat als lloc de presa de decisió. En aquest àmbit, però, és de doble importància la paritat: per una igualtat de drets, i pel poder que tenen els mitjans per construir identitats i idearis, també de les dones.\nLes protagonistes d’aquest capítol són:\n- Àngels Barceló (Barcelona 1963). La seva carrera professional va començar amb només 20 anys als informatius de Catalunya Ràdio. Un any després va saltar a la pantalla per presentar els informatius de TV3, on també va presentar un programa d’entrevistes, Àngels de nit. Després de TV3 va anar a Telecinco, on com a enviada especial ha informat de la Guerra a l’ex-Iuguslàvia, les eleccions als Estats Units o la mort del Papa. L’any 2005 comença a treballar a la Cadena SER presentant A vivir que son dos días i actualment presenta l’informatiu nocturn Hora 25. Ha guanyat premis com l’ Antena de Oro pel seu treball als informatius de Telecinco.\n- Carmen Karr (Barcelona, 1865 – 1943). Fou periodista, escriptora, feminista, musicòloga i publicista. Va ser una de les promotores més avançades del feminisme català de principi del segle XX, com Dolors Monserdà, amb qui col.laborà. El seu feminisme, que advocava per dotar les dones d’eines que les capacitessin tant per a l’exercici d’una professió com per a la igualtat de drets, va quedar àmpliament exposat a Feminal-suplement de La Il·lustriació Catalana-, revista que dirigí des de 1907 fins al 1917. Va col.laborar també amb nombroses publicacions catalanes del seu temps.\nEtiquetat com a Àngels Barceló, Dolors Monserdà, escriptora, informatius, periodisme, publicista\nL’esport com a concepte ha anat variant al llarg de la història, i la pràctica de l’esport per part de les dones ha passat també per fases ben diferents. L’esport, tal i com l’entenem avui en dia, conté dos vessants ben diferenciades: per una banda l’esport reglat i competitiu, i per l’altra l’esport com a eina de salut, de benestar, d’oci i fins i tot, com un element de bellesa o un instrument estètic.\n- Raquel Acinas Poncelas ( Barcelona,1978). Sempre ha tingut passió per l’esport. L’any 2004 va patir un accident de trànsit i li van haver d’amputar una cama. Això no li va impedir seguir practicant esport, en concret, el ciclisme. Comença a entrenar-se al Velòdrom d’Horta, després per carretera i el ciclisme que esdevé una passió l’ha portat a participar en dos mundials i a les olimpíades de Pequin 2008, on va aconseguir diploma paralímpic en la prova de contrarellotge. Compagina l’esport de competició amb la seva professió d’ arquitectura tècnica.\n- Maria Antonia Simó i Andreu (nascuda el 22 de maig de 1915). Pionera de l’escalada femenina a Catalunya i un personatge històric de l’excursionisme femení català.\nEtiquetat com a contrarellotge, dones, esport, paralimpiades, raquel acinas\nSindicalisme i dones\nTot i que actualment ha augmentat la presència de les dones en càrrecs directius dels sindicats, aquesta és una de les assignatures pendents avui en dia.\n- Eva Gajardo Rodriguez (Badajoz, 1968). L’any 89 treballa a l’empresa de supermercats El Tiburón que posteriorment va ser comprada per Condis. L’any 99 entra a formar part del Comitè d’Empresa. Al sindicat UGT ha anat ocupant diferents càrrecs a la federació del comerç. Des del maig del 2009 és secretària nacional de Comerç de la Federació de Catalunya de Treballadors de Comerç, Hostaleria, Turisme i Joc de la UGT.\n- Teresa Claramunt Creus (Sabadell 1862, Barcelona 1932). Va ser una dirigent anarcosindicalista catalana, lluitadora i defensora dels drets i llibertats de les dones. Una de les poques dones que va assolir una posició dirigent en l’anarcosindicalisme militant. Va participar en la creació de les primeres entitats feministes de Catalunya.


Idescat. Codis territorials i d'entitats. Municipis. 170789 Ger. Metodologia


nota de prensa MORBO | The Rosario, antiguo blog de roser amills\nThe Rosario, antiguo blog de roser amills\nnota de prensa MORBO\na Barcelona amb vint-i-cinc cèntims de vi\nLuis Racionero i Óscar Aibar\nPròleg de Luís Racionero\nNo seré pas jo qui s'esveri davant d'una dona que parla de sexe. Ja no és cap tabú. Com diu l'autora: "Follar no és difícil, ara, el que és complicat és explicar-ho".\nExactament: és la distància que existeix entre la vida i l'art, en aquest cas d'art de la poesia que Roser Amills ha decidit emprar en temps de minva literària i, encara més, poètica. On són les onades de Safo? Qui es "donaria a qui el volgués" com si es llencés per l'espadat de Lesbos?\nL'abundor del lèxic és d'agrair, així com la manera de dir, molt de l'Escola de Barcelona: "Però si no dius si no fas res, és pitjor encara: t'avorriràs tota la vida per ser massa delicada". Naturalment que l'autora és agosarada, no cal que els hi avisi, ho copsaran de seguida.\n"Nena maleducada" és una denúncia, "Xat" és una pintura torrencial, "Tarda de compres a Barcelona" una deliciosa postal, "Avui em fa sol entre les cuixes" és d'una contundència formidable, "Pecadores" versió encesa de "Nena mal educada", "Mal negoci" és la versió femenina i contemporània de "La sabata" de Palau i Fabre", "Despertador" un ritme animal, "25 cèntims..." vola alt, "Dona" és un manifest bellíssim, "Parpellejo" una auto psicoanàlisi, "El morbo" és una declaració irrebatible i el morbo màxim és a "I jo volia que volia".\nCrec que els lectors no quedaran decebuts si els recomano aquests poemes que són més metafísics del que semblen: és poesia de l'existència destil·lada.\nEpíleg d’Óscar Aibar\n“Sóc una puta, però una molt bona”. Aquesta breu sentència pronunciada per Sam Peckinpah reflecteix el caràcter suggeridor i extrem que té el seu cinema: tot és exagerat, el muntatge, les actuacions, el guió... I tot està al servei d'una fi: retratar, tant externa com internament, l'ésser humà. S'expressa més o menys així també la poeta en els seus poemes i, més concretament, en algun dels seus passatges, com també “no uso condó per a les paraules, les deixo anar a pèl”. Això és exactament el que he sentit al deixar-me dur de la mà de Roser Amills per aquestes pàgines: que amb el lector ha estat especial, que no ha usat preservatiu amb quant expressa, que, sense conèixer-nos, ens hem llençat a la piscina nus, que hem nedat i no hem guardat la roba. “Morbo”, el poemari sencer, és per descomptat una experiència íntima i irrepetible. Sí, d'acord, serem molts els lectors, però estic segur que tots ens sentirem especials, únics, per un instant. I fer sentir això als qui s'hi apropen és quelcom que només poden fer les bones putes i, més rarament, els bons poetes. LA POESÍA DE ROSER AMILLS BIBILONI, Ángel Brichs, columnista de la Revista Belianís, www.literaturadart.blogspot.com\nLa poesía erógena de la autora balear está dotada de un cúmulo de imágenes que la aclaman como una clara heredera de la poesía realista de los setenta y, a su tiempo, la acercan a una visión particular de ver la vida que busca su equilibrio entre el perfil del poeta callejero de finales de los noventa y este nuevo autor, artista multidisciplinar y buscador incansable, que refleja la personalidad del bohemio que nos ha traído este milenio. Amills experimenta con el lenguaje de la misma forma que la poesía lo hace con el mundo, aludiéndonos un esquema nuevo en el que los tabúes y metáforas sin sentido desaparecen para dejar paso a esta nueva mujer del XXI, libre al fin de toda atadura moral y sicológica, que argumenta sus palabras según su forma de pensar, sin atenerse a las consecuencias. Y no es precisamente en la ausencia del lenguaje austral (ausente de sexo), típico en la poesía de los 80 y 90, donde el lector de nuestros días se siente a gusto. Éste ya ha superado los miedos de antaño. Es más, se puede decir que su imaginación lo abarca casi todo, y carece ya de límites o de barrera alguna. El poeta, entonces, sólo tiene que pisar a fondo el acelerador e ir hacia donde los nuevos carburantes líricos (lógica y simplicidad) de la presente generación arroba pueden llevarle. El resto del camino: el de siempre, empero: la habilidad del escritor para ganarse a ese público que siempre pide más, y que no se conforma con algo pequeño, prueba de nuestra continua evolución.\n¿QUÉ MÉS S’HA DIT DE “MORBO”?\n“Una glopada d'autenticitat contra el temps”.\nJosep Igual Febrer (Benicarló, 1966) és autor d'una extensa obra que des del centre motriu de la poesia s'ha escampat també pels territoris de l'assaig dietarístic, l'estudi literari, els llibres de viatges, el retrat biogràfic i la novel·la, amb un total de vint-i-cinc títols.\n“Més d’un i d’una envermelliran –pudor mal entés- llegint ‘Morbo’: perque encara és insòlita en una dona eixa valentia amb que Roser Amills Bibiloni despulla els espasmes de l’ànima, el cor i el sexe. Quin prodigi de força, coratje i veritat, quin poemari magistral! ‘Morbo’ és poesia encesa, pura lucidesa. Roser Amills Bibiloni et fa desmaiar amb el parpalleix de cada vers de bellesa crua. Entendreix i erotitza, trasbalsa i emociona: no pots llegir ‘Morbo’ i restar incòlume…”.\nVíctor-M. Amela (Barcelona, 1960), es autor de más de 1.500 “contras” de La Vanguardia y ha sido distinguido con diversos premios de periodismo: Asociación de la Prensa de Madrid, Gremi d’Editors de Catalunya, Protagonistas, Micrófono de Plata, Àngel de Bronze, Antonio Mompeón Motos, Ferrer Eguizábal…\n“No se me había ocurrido pero el catalán puede ser una lengua altamente morbosa para hablar de lluvias doradas. Sobre todo si se prodiga en un libro pleno de espasmos de humor, clímax de melones, confesiones de putitas no tan baratas, fotogramas cáusticos de pelis porno y oasis de medias de nylon existenciales, escrito por la única persona que conozco que todavía tiene un blog secreto en el que cuelga sus fotos desnuda. La hiperactiva hechicera Roser Amills, demuestra en este libro de lúdica cotidianidad con la lujuria que, como la poesía, la explosión del morbo es un ejercicio inevitable”.\nGabriela Wiener (Lima, 1975) es escritora y periodista. En 2008 publicó Sexografías (Melusina), un libro de crónicas escritas al estilo gonzo. Sus primeros textos aparecieron en la revista peruana de periodismo narrativo Etiqueta Negra, de la que es corresponsal en Barcelona. Escribe regularmente para el diario El País, la revista Marie Claire, entre otros periódicos y revistas de España y América. Ha publicado la plaquete de poesía "Cosas que deja la gente cuando se va". Recientemente ha publicado su segundo libro, "Nueve lunas".\n"Los escritores de mi generación, ya posteriores a los novísimos, y quizás más avezados a una lírica de lo social que a retratar pirámides y dioses apolíneos, aun no siendo de nuestra época, no podemos dejar de pensar en la grandiosa Colita y los tejemanejes de la Gauche Divine barcelonesa de finales de los sesenta y setenta cuando leemos algunos de los modernísimos poemas del poemario ‘Morbo’ de Amills".\n"Leer a algunos de los nuevos poetas del siglo XXI, como Roser Amills, nos evoca una época dorada, donde se empezó a crear una suprema necesidad de eternizarlo todo con una cámara. Ahora, sumidos ya en lo vacuo, en la simplificación de la vida y la escenificación mínima de la realidad que nos rodea, sacando el lastre innecesario, nada nos impide hacer algunas escapadas a nuestro pasado más inmediato, donde el gusto por el simbolismo se mezcla con un neorrealismo exacerbado que aúlla, estéril, en versificaciones más propias de la poesía concreta, paradigma y precursora de esa otra visual que nosotros mismos nos hemos creado".\nÁngel Brichs Columnista de la Revista Belianís, http://www.belianis.es/angelBrichs.htm\n“Poema amb morbo?, el morbo dels poemes? També els poemes, molts poemes vénen del morbo de cada dia. Morbo..., l'últim poemari de Roser Amills Bibiloni. Morbo, mòrbid: trencaclosques de versos que vénen a trencar la punta malaltissa dels dies i els mals antics. Versos descarnats, però delicats. Suaus, però crus, estripats”. “Poemes amorosos, però desvergonyits, purament desvergonyits, impurs i a l'altre costat del temor poètic, de la falsa cautela, trencada la disfressa lírica, el límit. Un cosmos poètic valent, fragmentari, on qui més arrisca no és només el cos, sinó l'ànima que es vessa en el cos, a la vista de tots, espectres i lectors mirant morbosament, profanant la pell tibant dels versos”.\n“Amb aquest poemari, Morbo..,. Roser Amills ha invocat i escrit aquestes paraules que van a la recerca del desconegut i que retornen més tard, vint, trenta anys més tard, amb ferides poètiques (i físiques) als costats, o més baix: “amb trenta anys menys de / por entre els cames”, com diu el poema “30 anys, més o menys”.\nAlbert Tugues (Barcelona, 1947), ha publicado los libros de poemas en prosa y cuentos, Guía urbana de perplejos (Arts del Llibre, pról. A. Ràfols Casamada, 1989), El archivo del copista (Arts del Llibre, 1990), Distritos postales para ausentes (El Bardo, pról. Carme Riera, 1998), Historias breves de este mundo (Random House Mondadori, 2002), Lugar de perdición, (ilustrado por Roc Espinet), El espía del ramo marchito (pról. Valérie Tasso, con dibujos de Beneyto), y El caso de una sangre derramada, con “ilustraciones-escenas” de Jorge de los Santos y un epílogo de Valérie Tasso (Ed. Emboscall, 2006-7-8). Fundador de las revistas de poesía “Asimetría”, “Hora de Poesía” y “Poesía 080 Barcelona”, y actualmente coordinador de los “Encuentros 080” en la ACEC.\n"Amb una barreja d’ironia i profunditat filosòfica, Morbo aborda els conflictes morals d’una societat malalta d’hipocresia. La seva autora, Roser Amills, ho fa d’una manera directa, sense complexes ja que, com ella mateix diu, no usa condó per a les paraules. El lector d’Amills sap que no pot ser només espectador, sinó que, emportat per la força creadora de l’autora, ha d’acabar sent còmplice dels seus poemes, perquè Morbo és molt més un poemari més sobre l’erotisme, Morbo és molt més que sexe".\nPura Salceda Licenciada en Hispánicas y Doctora en Románicas por la Universitat de Barcelona. Secretaria General de la Asociación Colegial de Escritores de Cataluña (ACEC). Responsable de la compilación de poesía erótica contemporánea “Erato o la piel del deseo”, Sial 2010.\n"Morbo, el llibre de Roser Amills és com un púgil d’aquells anomenats estilistes: ens colpeja i ens finta, ens finta i torna a colpejar-nos. Ens fa creure que va cap un cantó i quan, mig noquejats, l’anem buscar allà, resulta es a un altre lloc, fitant—nos amb un somriure irònic als llavis. Les expressions, les paraules són directes als mentó; diu del sexe tot allò que hom pensa però rares vegades admet, i ho fa amb una naturalitat i un estil que desarma la guàrdia del lector. L’ensenya l’esquer del llibre d’erotisme i el posa davant el mirall de les seves contradiccions. Una deliciosa píndola de cianur".\nJosep Anton Soldevila (Barcelona, 1948). Llicenciat en Ciències Econòmiques i Màster en desenvolupament de Recursos Humans. Ha exercit diversos càrrecs en Institucions artístiques i culturals, com la vicepresidèncias del Cercle Artístic de Sant Lluc i de l’Acadèmia Iberoamericana de Poesia. És membre de l’asociació Cultural “El laberinto de Ariadna”.\n“En el nou llibre de Roser Amills el protagonista és el sexe, no només la naturalitat física del fet, sino la de les paraules que giren entorn al seu camp semàntic i que tant costa encara de pronunciar en una conversa o atorgar-lisi dignitat literària: "Follar no és difícil, ara, /el que és complicat és explicar-ho/ sense caure en una taca de mel / o en una piscina sense agua”. Amills llibera del condó a les paraules amb una veu poètica contundent, i mostra l’esclat d’un desig femení lluny de tabús i prejudicis, la conquesta per part de la dona del seu dret al plaer. Poesia despullada, fresca, d’una sensualitat enlluernadora”.\nSilvia Rins (Barcelona, 1971) es licenciada en Filología Hispánica y doctora en Filosofía y Ciencias de la Educación por la Universidad de Barcelona. Especializada en poesía contemporánea y en cine, ha escrito numerosos artículos para revistas y prensa: Lateral, Versión Original, Área visual, Todos los estrenos, La Vanguardia; así como imparte cursos sobre literatura y conferencias de temática cinematográfica. Es autora de los ensayos La emoción sin nombre (Cáceres, 2001), La pasión en el cine (Madrid, 2002) y Las grandes películas asiáticas. Espiritualidad, erotismo y violencia en el cine oriental (Madrid, 2008).\n“La poetisa Roser Amills presenta “Morbo”, recull de poemes sobre el sexe i les seves paraules. A “Morbo” el sexe no és cap excusa, no és mític ni místic. No és un mitjà per conèixer a l’altre. No és un paisatge ni un fi en si mateix. A “Morbo” les paraules del sexe són un refugi per amagar-se d’un mateix, són un cant sense èpica”. “Quantes vegades una mà barroera no t’haurà magrejat un pit i les natges, poeta? Quan sembla que la vida al llit és millor que al carrer, escrius; quan descobreixes que al llit també estàs sol, que sempre estàs sol, escrius, poeta. Quan escrivim en el terreny de l’altre sobrepasses els límits propis, et surt una poesia orgànica”. “Amills, poetitzes el sexe que s’allibera dels espais i dels records amb serenitat moral. Ens parles d’un sexe sense dolçor sense tabú. El veritable tabú de l’esser humà és la mort i no el sexe o les consciencies morals. Amills, has possat paraules al sexe dels cossos que no volen morir”. Lluís Alabern Licenciado en Arte, Performer. Art-Handler. Elaboro desde 1989 un archivo compuesto por diarios, fotografías, notas y dibujos, documentos. Fragmentos de mi paso por la trastienda de las artes. También guardo, acumulo y colecciono piedras con anotaciones de mis viajes, juguetes ópticos, cómics y libros. Recorto fotos periodísticas, hago acopio de objetos y cacharros. Todo esto compone una "wunderkammer" que al final, un día, mostraré o destruiré.\n“Nena maleducada" és una denúncia, "Xat" és una pintura torrencial, "Tarda de compres a Barcelona" una deliciosa postal, "Avui em fa sol entre les cuixes" és d'una contundència formidable, "Pecadores" versió encesa de "Nena mal educada", "Mal negoci" és la versió femenina i contemporània de "La sabata" de Palau i Fabre, "Despertador" un ritme animal, "25 cèntims..." vola alt, "Dona" és un manifest bellíssim, "Parpellejo" una auto psicoanàlisi, "El morbo" és una declaració irrebatible i el morbo màxim és a "I jo volia que volia". Crec que els lectors no quedaran decebuts si els recomano aquests poemes que són més metafísics del que semblen".\nLuis Racionero (Seu d'Urgell, 1940) Escritor español. Se licenció en Ingeniería Industrial y en Ciencias Económicas en Barcelona. Le fue otorgada una beca Fullbright, y se doctoró en Urbanismo en Berkeley. En 1978 se estableció en el Ampurdán (Gerona) para dedicarse exclusivamente a la literatura. Ha cultivado el ensayo y la ficción, tanto en catalán como en castellano. Entre sus obras narrativas destaca: Cercamón (1982); La forja de l'exili (La forja del exilio), de 1985; Raymon o el seny fantàstic (traducido como Raymon o la alquimia de la locura), de 1985; Els àngels quàntics (Los ángeles cuánticos), de 1986; La cárcel de amor (1996), por la que obtuvo el Premio Azorín de 1996; y La sonrisa de la Gioconda (1999), Premio de Novela Fernando Lara de ese mismo año. Es autor de libros ensayísticos como Textos de estética taoísta (1975); Filosofías del underground (1977); Sistemas de ciudades y ordenación del territorio (1978); Leonardo da Vinci (1978); Del paro al ocio (1983), ganadora del Premio Anagrama de Ensayo; El Mediterráneo y los bárbaros del norte, de 1985; Arte y ciencia (1988); Florencia de los Médicis (1990); Atenas de Pericles (1993); Oriente y Occidente (1993); El arte de escribir (1994); Guía práctica para insatisfechos, valores, política, futuro (1997); El genio del lugar (1997); Tao Te Ching (1999), y El mediterráneo (1999). Racionero ha realizado además algunos cortometrajes, como La fiesta de los locos: una interpretación de H. Bosch, y Leonardo y el andrógino.\n"... el poemari sencer és per descomptat una experiència íntima i irrepetible. Sí, d'acord, serem molts els lectors, però estic segur que tots ens sentirem especials, únics, per un instant"\nÓscar Aibar (Barcelona, 1967), realizador español que cuenta con una extensa trayectoria profesional: licenciado por la Facultad de Bellas Artes de la Universidad de Barcelona en la especialidad de Imagen (foto-cine-video), destaca, ante todo, por sus trabajos como escritor y realizador. De su faceta como escritor destacamos sus trabajos como guionista de cómic para las revistas El Víbora, Zona 84, Tótem, etc. Además, ha publicado los cómic-books "Nacido Salvaje", "ADN" y "Atolladero, Texas".\n(Algaida, 1974), escriptora mallorquina i mare de dos nois encantadors,\nviu i treballa a Barcelona des del 92 i coordina el blog de La Vanguardia "Inspiración digital", on rastreja el talent emergent i la creativitat digital. Molt activa a les xarxes socials, té milers de seguidors a Twitter - @roseramills - i Facebook i no hi ha dia que deixi\nde banda la curiositat per localitzar fonts d'inspiració amb les que alimentar una curiositat innata i les ganes de reflexionar sobre el que suposa ser creador al segle XXI, així com ser dona, i tot això sempre amb molta simpatia.\nAl març de 2012 ha publicat "1001 fantasies més eròtiques i salvatges de la història" (Cossetània) i "1001\nfantasías más eróticas y salvajes de la historia" (Lectio ediciones). Anteriorment havia publicat "Morbo" (1ª edició March editor, 2010, 2ª edició Cossetània 2012) amb pròleg de Lluís Racionero i epíleg d'Óscar Aibar, "Paraules d'amor" (Angle editorial, 2011) amb Víctor Amela, pel que van rebre el Premi "La Llança" 2011 d'Òmnium Cultural i que es pot encara seguir per twitter a @ParaulesdAmor, "Teleservicios de Barcelona"\n(Planeta-Aguilar, 2007), "Nos casamos" (Maeva, 2004) amb Bettina Dubcovsky, "Vivir con serenidad" (Océano Editorial, 2004), que va ja per\nla 9ena edició, "Lais per amants distingits" (Abadia Editor, 2004) amb pròleg d'Andrés Rábago "El Roto", la biografia "Mejan" (Anuart, 1998), "Uno solo, por favor" (Calambur, 1998), pel que va rebre el 1er Premi de\nPoesia de la Universidad Politécnica de Madrid.\nLa seva obra poètica està present a una desena d'antologies i llibres col·lectius i ha estat traduïda al gallec, portuguès, alemany i francès.\nser cap de premsa i RREE de El Corte Inglés de Sabadell durant gairebé quatre anys i com a periodista ha treballat i publicat, entre altres grups i mitjans, per a Grupo Zeta (col·laboradora regular a les revistes\n"Woman", "CNR", "Tu salud", "You" i "Man" i cap de redacció de "Summum"), RBA (col·laboradora regular a "El Mueble" i "Cocinas y Baños"), Globus Comunicación (col·laboradora regular a les revistes "Psicología" i "Casa & Campo"), Grupo Godó (cap de redacció de la revista "Interiores -ideas y tendencias" i col·laboradora de "Què Fem", "La revista dels Súpers" i del suplement "Cultura/s"), Critèria-Grup Cultura 03 (cap de redacció de la revista "Espacio amigo" i editora de llibres), Grupo Recoletos (llibres pràctics per a El País-Aguilar), MC Ediciones (directora de la revista "Estilo Clásico").\ndel 95 compagina l’escriptura amb el periodisme off i on-line, la comunicació (fa dos anys va portar una secció regular de dues temporades\na 25TV i el passat estiu, a la ràdio, amb Toni Marín a RNE-Ràdio 4), les xerrades i conferències inspirades pels seus àmbits d'experiència personal i professional, l'organització de tallers d'escriptura, performances i recitals i l’assessoria editorial. Per a més informació: http://roseramills.com\nÍNDEX del poemari “MORBO” (a Barcelona amb vint-i-cinc cèntims de vi) de Roser Amills\nPròleg Luis Racionero i Epíleg d’Óscar Aibar\nEl morbo nostre de cada dia Nena mal educada Tarda de compres a Barcelona Avui em fa sol entre les cuixes Després de sopar Pecadores Mal negoci Soroll i paraules Despertador La teva pell Perills El meu cul, quan el toques a la nit Vostè m’agrada L’ordre és definitiu La tovallola Sense pressa Estic molt enfadada Vint-i-cinc cèntims de vi Allò que ens mereixem I jo volia que volia La llar de foc Dona Pesolet d’olor El nom Parpellejo El miratge Què volies? Rondaia mallorquina I Xat Tinc sabates de taló Vivim ociosos dins el llit El cargol Entre l’escrot i l’anus Rondaia mallorquina II Hi ha un tauró sota el llit El morbo 30 anys, més o menys I s’ha acabat ALGUNS POEMES de “Morbo”, ja a llibreries novembre 2010\nI jo volia que volia\nI jo volia ser dolenta, volia ser rebel i volia ser molt puta, volia deixar d'estudiar i acabar de cambrera en un restaurant oblidat de carretera, volia no creure més que en allò que veig, no esperar mes comprensió que la que pugui proporcionar un gat,\nvolia gatejar nua per una platja deserta, volia ser el refugi dels camioners, la mosso d'esquadra calenta, [...]\nser la que no fa preguntes i només escriu poemes mentre la sacsegen al llit, volia ser cardada sota la música taladradora del heavy metal dels 80,\nsaber-ho tot del morbo que tot ho redimeix, volia ser del sexe a l’aire lliure solcat d’aspersors, de l'amor-fum de tabac directe als ulls\nperò no vaig poder. No encara.\namb els ulls oberts m'aprecies\njosep anton soldevila,\nEn Twitter @roseramillsRoser Amills (Algaida, 1974) Escritora mallorquina que reside en Barcelona y desarrolla su actividad profesional en radio y televisión, online y en los grupos editoriales más importantes del país. Ha publicado una veintena de títulos\nentre ensayos, novelas, libros de poesía y antologías, se ha traducido su obra al portugués, inglés, francés, alemán y ruso. Ha recibido premios y encuentra tiempo para ofrecer estimulantes conferencias y talleres, coordina el blog de La Vanguardia "Inspiración digital", escribe sin parar, tertuliana en TVE La 2 e iniciadora del equipo del programa pionero de sexo de Catalunya Ràdio "Les mil i una nits". Libros: http://roseramills.com/librosroserMás información en Wikipedia: http://es.wikipedia.org/wiki/Roser_Amills\nTweets by @roseramills\nParpellejoAmb els ulls tancats em gaudeixo.Amb els ulls oberts m'apreciesqualsevol dels orificis.Per això és que parpellejo,per tenir-ho tot.Roser Amills, "Morbo",March Editor 2010 (1ª edició esgotada) | Cossetània 2012 (2ª edició, bilingüe català-castellà)\nMe encontrarás al día y con ganas de contarte qué estoy haciendo ahora en roseramills.com\nCopyright © The Rosario, antiguo blog de roser amills.