Utopia possible: 2009\nEl 3 de desembre una agència del Fons Monetari Internacional va comprar 7.112 acres de terra sioux. Concretament de la tribu Creek Sioux que té el 78 % de població sota el llindar de la pobresa. Hi volen aprofitar els grans recursos energètics però no donar res als seus legítims propietaris, els sioux, com mostra aquest video. L’any 1862 els sioux foren obligats a instal•lar-se a Dakota del Sud abandonant les seves terres de Minnesota. Alguns es van revoltar i foren derrotats. L’exèrcit dels Estats Units va executar, precisament les terres ara en litigi, a 38 sioux el 26 de desembre. Ha estat l’execució més massiva de la història dels EUA. Als sobrevivents els hi van entregar les terres ara en debat. Més de 300 van morir l’any 1863 per arribar-hi en condicions inhumanes. Sorprenentment i de forma unilateral, els EUA van vendre aquestes terres a particulars el 1889. En un llarg procés, el 1998, els sioux van anar recuperant-les.\nBrandon Sazue, el cap dels Creek Sioux va decidir el 7 de desembre de crear un campament de protesta enmig de les terres. Diversity Foundation l'ha entrevistat. Al seu voltant han aparegut cartells amb els colors indis (vermell, negre, groc, blanc) advertint que allò és terra índia. La Canze Tenza-Strong Heart Society s’ha mobilitzat per recolzar a Sazue. També s’ha creat la petició “Sioux land is not for sale” que ja supera els 3.000 adherits i que caldria recolzar.\nParal.lelament, una setmana després de l'acció de Sazue els forestals dels EUA es disponien a entrar a una zona sagrada pels indis a California a destruir-la. A tots els camins es van topar amb focs. I redera els focs els militants indis de Klamath Justice Coalition. Els forestals van girar cua. S'ha acabat els temps de la impunitat, tornen els temps de la dignitat.\nSazue passarà aquest cap d’any en temperatures sota zero per defensar la terra dels seus ancestres que els Estats Units volen robar per tercera vegada. Ahir 8 agents de la CIA foren executats a l’Afganistan. Hom es pregunta què hi feien allà?. Defensar la justícia?. No seria més lògic que comencin pel seu país enlloc d’anar-se’n a Àsia?.\nTal dia com avui, l’any 1229, l’exèrcit català de Jaume I conqueria la ciutat de Palma que era a mans dels almohades. Començava així la catalanització de l’illa de Mallorca. Per commemorar aquests 780 anys de catalanitat s’han celebrat nombrosos actes per l’illa les dues darreres setmanes protagonitzats principalment per l’Obra Cultural Balear (OCB) i la recentment creada Esquerra Independentista de Mallorca (EIM). Els actes van incloure la tradicional Festa de l’Estendard de Jaume I, celebrada institucionalment des del segle XIII i, des d’on fa pocs anys, s’ha aconseguit expulsar la presència de l’exèrcit espanyol o l’espectacle audiovisual “Protocol Estendard” dirigit per Titot i organitzat per la incansable OCB.\nLa culminació de les commemoracions es va produir el 30 de desembre amb la manifestació “Espanya i França són crisi. Decidim Països Catalans” que va iniciar-se al Passeig del Born de Palma. Manifestació, cal recalcar-ho, absolutament unitària com la de Perpinyà dos mesos abans. La marxa fou convocada per la Plataforma 31D formada per Partit Socialista de Mallorca-Entesa Nacionalista (que no te res a veure amb el PSOE que a Mallorca usa l’alies de PSIB-PSOE), ERC, EIM, el sindicat STEI-i, Entesa, Lobby per la Independència... . Fins a 4.000 persones segons la Plataforma, 3.000 pel Diari de Balears i un miler segons la policia local van convertir la manifestació en un clam per la unitat nacional, el dret a l’autodeterminació i la crítica a “l’orgia de corrupció” que colpeja les Illes Balears. Entre els manifestants una delegació del Priorat o els joves d’Aralar i BNG que acaben de signar un acord de relacions amb els JEN, joves del PSM, J. Puigcercós, Biel Barceló. Els himnes d’Els Segadors i La Balanguera han finit la marxa. En acabar hi ha hagut els concerts d’Eixut i Brams.\nDurant la manifestació va destacar la molt alta presència policial. Aquesta fou provocada per les crítiques espanyolistes de l’any passat quan dos joves encaputxats van calcinar una bandera espanyola sense cap intervenció policial. Aquest any a les files de l’EIM es van cremar desenes de reproduccions de la mateixa bandera però en paper. A l’ofrena institucional a Jaume I nombrosos joves independentistes van protestar a la participació del PP i altres grups unionistes plantant cara a un grup d’unionistes. La policia evità el contacte entre els dos grups. Els segons cridaven “No som catalans, som mallorquins” (en castellà, és clar) i els primers responien amb “Ni França, ni Espanya, Països Catalans”.\nLa nota més important de les darreres manifestacions de la diada a Mallorca ha estat el gran creixement de participants que fa una vintena d’anys no arribaven a un centenar i un espectacular creixement de la participació de joves.\nLa degradació de la classe política catalana és, a hores d’ara, alarmant. Els casos de corrupció han esclatat en gairebé tots els partits. El nepotisme practicat pel PSOE és, fins a cert punt, repulsiu. I el 22 de desembre vam tenir un exemple més d’aquesta degradació.\nLa votació sobre si s’havia de debatre l’ILP per l’abolició de les curses de braus amb mort, el PSOE va exigir que fos secreta. El parlament, sorprenentment, hi va accedir. Dels 85 diputats que sumen PSOE i CiU només 34 van votar a favor de debatre l’ILP. Un 60 % es van negar ni tant sols a debatre l’ILP. Fent números és fàcil veure que el PSOE va vetar l’ILP de forma massiva.\nI malgrat tot, els comissaris del PSOE encara no tenen prou. S’ensumen que algun diputat va votar a favor d’admetre a tràmit l’ILP i ara han exigit que la propera votació no sigui secreta.\nLa democràcia no està de genolls per a que una colla de desaprensius que suposen el 15 % de la població decideixin si les votacions són secretes o no segons la seva conveniència. Quan es parla de regeneració democràtica es parla d’això. Que els partits no utilitzin de forma arbitrària les institucions. I que els diputats puguin exercir la veritable representació de la ciutadania.\nQuan el PSOE demanava vot secret ho feia per què pensava votar en bloc contra l’ILP i no volia que es veiés. Quan demana vot obert ho fa per que vol controlar el que fan els diputats.Ni una vegada en tota la legislatura cap diputat ha votat contra el seu grup. És possible que sempre estiguin d’acord en tot?. O és més possible que visquin un règim de terror partitocràctic on, si no obeeixes al partit, vas fora?.\nAvui fa 76 anys que va morir Francesc Macià, l’Avi. Diverses organitzacions catalanes en faran homenatges. ERC serà present amb Joan Puigcercós al monument al president que hi ha a la plaça de Catalunya de Barcelona a les 11:00 del matí. Reagrupament farà l’homenatge a la mateixa hora a la seva tomba al cementiri de Montjuïc. També farà un acte d’homenatge als germans Badia que són soterrats a pocs metres del seu cap. Finalment Unitat Nacional Catalana fa un homenatge al cementiri a la Plaça de la Fe on és la tomba. Han convocat la trobada a les 9:30 a l’entrada del cementiri i, com Reagrupament Independentista, farà un acte pels germans Badia.\nUn encert important doncs Miquel i Josep Badia foren, són, exemples de militants abnegats per la causa d’una Catalunya lliure. Sense demanar res a canvi i entregant-ho tot. Potser per això l’actual classe política catalana, corcada en gran part pel nepotisme i la mediocritat, han intentat amagar la seva existència. L’antítesi dels germans Badia són els qui ahir van alliberar el batlle de Santa Coloma de Gramenet recollint 500.000 € en 24 hores i fent veure que havien estat aportacions voluntàries. El van ajudar per por o per solidaritat?. Tant és, exemple cívic sembla que no són.\nEl discurs del diputat David Pérez (PSOE) per oposar-se a debatre l’ILP sobre l’abolició de les curses de braus sembla un exemple de com pot ser de demagog un sàdic. Pérez va defensar el toreig amb mort cruel dient que era una tradició catalana. Amagava així la seva espanyolitat. El PSOE pretenia fer veure que els que s’hi oposaven als toros ho feien només per un catalanisme exacerbat. Amagava també l’oposició als toros dins la pròpia Espanya.\nUn exemple és un dels més grans il.lustrats peninsulars, l'asturià G. M. Jovellanos. Aquest erudit progressista va liderar l’oposició a les curses de braus amb un argument irrefutable: era un retràs per a un país ja de per si prou retardat en tots els sentits. Pérez i el PSOE/PP no defensen els toros perquè els hi agradin, ni per la seva dubtosa catalanitat; les defensen perquè així creuen preservar l’espanyolitat de Catalunya. La resta, en el fons, no els hi importa. Però hi ha una espanyolitat que no és sàdica. Un exemple és el següent text de Jovellanos, "Toros":\n57. Només dos estats obliguen a participar els jugadors a les seleccions\nAhir va jugar la selecció catalana. Enmig d'un fred glacial fou un miracle aplegar 53.000 persones en un partit amistós. Fou una festa cívica, esportiva i nacional. Fou retransmés per 52 televisions del món. Avui dia les seleccions esportives són un dels pocs nexes que permeten els estats de reivindicar-se a Europa. Han desaparegut les monedes estatals, els bancs centrals, la política aranzelària, els serveis militars i altres elements definitoris. Les seleccions estatals substitueixen el paper dels exèrcits que servien per cohesionar la societat sota un vernís patriòtic.\nLa majoria d'estats es cohesionen per adhesió: els seus ciutadans volen pertànyer a aquell estat. En el cas de que els estats siguin febles, estiguin "invertebrats" en paraules d'Ortega i Gasset, als estats només els hi queda recòrrer a la imposició.\nImposen banderes, reprimeixen quan es crema la fotografia del cap d'estat, imposen llengües i imposen les seleccions. Quan quelcom es fa en base a la imposició enlloc de l'adhesió acaba fracassant. L'estat espanyol es fonamenta en la imposició. Una gran part de catalans, bascos i gallecs són espanyols per imposició no per adhesió. Una mostra d'això és que la participació a les seleccions esportives de cada estat europeu és voluntaria. Per adhesió. Només hi ha dues excepcions: els estats italià i espanyol. Aquests són els únics que obliguen als jugadors a participar-hi i, si no ho fan, els retiren de la resta de competició.\nCap jugador s'ha negat a participar a la selecció catalana. A cap se l'ha obligat. S'és català per adhesió. S'és espanyol per imposició.\nLa Fundació per a la Conservació i recuperació d’Animals Marins (CRAM) i l’empresa Damm han llençat la campanya “S.O.S. Mediterrani 2010”. Dins d’aquesta comercialitzen un calendari per l’any 2010. Aquest inclou il.lustracions del grup mallorquí Antònia Font, el valencià J. Mariscal, la cuinera C. Ruscalleda, A. Buenafuente i d’altres. Costa 6 €.\nEl CRAM va nèixer al Maresme l’any 1994 en el marc d’accions per a salvar els dofins d’una epidèmia. Sovint visito el zoo de Barcelona i cada vegada em sorprenen més aquests animals per la seva bellesa estètica i per la seva intel.ligència. Però el CRAM ha ampliat la seva actuació a animals “menys mediàtics” com rajades, taurons o tortugues. Un 10 per Damm (que a més te el web en català) i un 11 pel CRAM. Per cert, es pot felicitar, en català, a Damm per la iniciativa.\nArianna Savall presentava ahir el seu segon àlbum a la FNAC de Barcelona: “Peiwoh”. Arianna és filla de Jordi Savall un dels músics catalans més coneguts del món i que ha rebut la Creu de Sant Jordi i la medalla d’honor del parlament. Arianna és una arpista delicada i preciosista de veu càlida. Ha fet nombroses col.laboracions fins que va publicar “Bella terra” (2003) on musicava Carner, Martí i Pol, Salvat-Papasseit, Machado o recollia una peça sefardí. Fou un disc meravellós de poca repercussió al nostre país però força a l’exterior.\nEl nou disc “Peiwoh” acaba d’editar-se. Savall toca tres tipus d’arpa (triple, gòtica i celta) a part del bol tibetà. Novament musica poetes com Martí i Pol, Lorca o Rilke. Per cert, arran del disc he descobert la llegenda oriental de Peiwoh.\nUn emperador cercava com tocar una arpa màgica. Va cridar els músics més reconeguts que, competint entre ells, només extreien sons maldestres. Llavors arribà Peiwoh i va extreure-hi les melodies més belles de la natura. L’emperador va preguntar-li quin era el secret. Peiwoh va respondre:Tots els músics cercaven expressar-se només a ells mateixos. Jo he intentat oblidar-me de mi. Quan toco l’arpa no se si és l’arpa de Peiwoh o l’arpa és Peiwoh.\nUn bon exemple en aquests dies que els egos sovint provoquen enfrontaments caïnites. Deixem sonar l’arpa i no mirem tant qui la toca.\nHom escolta la cançó “Viva la vida!” de Coldplay i pensa que hi ha moments a la vida que són de glòria. Aquesta cançó es va popularitzar arran dels èxits del Barça durant aquest any. Un exercici saludable podria ser escoltar aquesta cançó i repassar què ha passat aquesta setmana.\n- Començàvem la setmana sabent que a 167 poblacions de Catalunya un 95 % de la gent havia votat que volia la independència. A més havia anat a votar un 27 % de la gent.\n- El mateix dia 14 el ministeri de C. Chacón retirava l’escut franquista de la façana de capitania de Barcelona. Havia costat 34 anys però per fi s’aconseguia.\n- L’endemà es presentava “La veu de Mallorca” nova publicació en català que reprèn aquesta capçalera històrica. Fa només uns dies apareixia a València una publicació similar anomenada "L'informatiu" en la nostra llengua centrat en la comarca de L'Horta.\n- Poc després es confirmava que Esquerra guanyava la batalla i l’impost de successions quedava reduït de forma considerable. Cert que el PSOE havia estat decisiu, cert que Iniciativa havia aigualit la festa però la reducció és significativa i una victòria de CiU l’any que ve suposarà la fi de l’impost.\n- El mateix dia el parlament d’Aragó aprovava l’esperada llei de llengües. Esperada 27 anys !. Semblava impossible que s’aconseguís però és real. Possiblement un text aigualit per la brutal pressió del PP però s’ha salvat el més important: a la Franja es parla català i aquest nom el recull la llei. El terme d’”aragonés oriental” se’n va a la brossa, amb l’escut franquista, les prohibicions de les consultes i l’impost de successions.\n- Divendres el parlament català derrotava l’esmena a la totalitat presentada pels unionistes (PSOE-PP-C’anos) i s’endegava el procés per abolir les curses de braus.\n- Ahir el Barça, guanyava la Copa Intercontinental. La de campió de campions de clubs del món. El trofeu més difícil d’obtenir i l’únic que no era fins ara a les seves vitrines. Cap equip havia guanyat tots els trofeus en un sol any.\nI tot això, les consultes, els toros o la intercontinental, ha estat recollit per desenes de mitjans de comunicació del món. Pels toros hi havia 130 d’acreditats. Calia internacionalitzar el conflicte?. Ja ho hem fet. És cert que són avenços limitats: es volia més participació a les consultes, l’impost de successions no ha estat abolit, la llei aragonesa és molt limitada o l’ILP encara la poden tombar. Però són avenços o retrocessos?.\nHi ha la teoria que els catalans som un poble perdedor. Aquesta teoria potser s’hauria de revisar. No se qui guanya ara mateix però ningú pot negar que ells reculen.\nEl Barça acaba de guanyar la Copa Intercontinental, avui anomenada Mundial de Clubs. Un club català és el millor del planeta terra. El gol de la victòria ha arribat al minut 110 aquest any que feia 110 anys de la fundació del club. No hi ha cap club de futbol al món que hagi guanyat tots els títols que competia en un any. Ara, el Barça té tots els títols a que pot aspirar un club.\nQuan era molt i molt petit el Barça no tenia ni una sola Copa d'Europa. Llavors em semblava el títol més important. Vaig saber que encara hi havia una copa més important que la d'Europa: la del món. La d'Europa semblava una utopia. Ho era. La intercontinental encara més. Avui les dues utopies són una realitat. Gràcies Laporta, en 6 anys has fet més que un segle d'història. Mercès Guardiola per plorar avui al guanyar la copa. Només tu, un dels nostres, saps com és d'important.\nDes d'avui el millor club de futbol del planeta terra és català.\nDéien que érem un poble de derrotats. Som un poble invencible.\nFa només una trentena d’anys la llengua catalana no era reconeguda ni protegida enlloc del seu territori llevat d’Andorra. Després van arribar els estatuts de Catalunya, les Illes Balears i País Valencià. L’any 1999 Itàlia va reconèixer el català de l’Alguer (llei 482) i l’any passat la constitució francesa ho va fer amb el de Catalunya Nord. Restava un territori: la Franja de Ponent.\nQuan la política es fa només amb odi\nFeia 27 anys que s’esperava la llei de llengües a l’Aragó. Ha estat un procés lent, esgotador, ple de diplomàcia. Sincerament molts creiem que no arribaria mai. Tots els presidents l’havien promès però només M. Iglesias (PSOE) ho ha complert. La situació viscuda a Aragó els darrers mesos ha estat molt dura. Tensa. El PP i els seus lacais del PAR (que ja no és “Regionalista” l’AR és ara d’Aragonés) s’han comportat de forma indigne practicant una catalanofòbia pròpia del nazisme. L’odi cap els catalans difós en aquest temps no es curarà fàcilment. I odi significa odi de veres.\nEl PP va impulsar una llei, el 1997, que reconeixia parcialment el català com a tal i permetia posar rètols bilingües si així ho volien els ajuntaments. Ara han canviat de parer. El debat no era sobre la llei sinó sobre la “paraula maleïda” en veu del portaveu del PSOE: la paraula és català. El PP ha lluitat, i no és un eufemisme, contra “català” defensant que a la Franja s’hi parla “aragonès oriental.” Han recollit 43.000 signatures sota la petició “No a l’imposició del català”. Molt odi. La seva tesi és que amb la llei s’imposa el català a l’Aragó i aquesta llengua s’escamparà per tot el territori imposant-se al castellà. Per exemple han posat anuncis a la ràdio on una persona pregunta per un carrer en castellà i l’interlocutor li respon en català. L’anunci clou amb un “ho vas a permetre?”. Fins i tot han creat una web especial *\nNo tot han estat èxits pels genocides. Van convocar una manifestació que no va aplegar ni 50 persones mentre que els partidaris del trilingüisme van aconseguir un miler. El principal diari aragonès, l’Heraldo, va fer una consulta als seus lectors i un 70 % es van mostrar a favor del nom “català”. El més curiós, però, és que el propi PP ha fet una enquesta a la seva web especial contra el català: i han votat 1.300 a favor del català i només uns 1.000 en contra!.\nPSOE i CHA salven el “català”\nLa “Llei d’us, protecció i promoció de les llengües pròpies d’Aragó” es basa en tres criteris:\n- Voluntarietat: el castellà és la única llengua oficial\n- Zonificació: només afectarà als territoris on es parlin català i aragonès\n- No cooficialitat.\nA més crea una nova autoritat lingüística separada de l’IEC. Malgrat això ha estat un èxit la seva aprovació. El PSOE i CHA han fet una feina fantàstica i han resistit una campanya horrible, han mantingut la denominació de català i l’han salvada malgrat que això provoqués trencar el consens. Si avui hem guanyat a Aragó, i ho hem fet, és mercès a aquests dos partits. IU ha votat contra la llei perque la troba insuficient. I és insuficient però la situació no permetia anar més lluny. Ara el català és llengua pròpia d’Aragó, tindrà més força a les escoles, es podrà usar al parlament, per adreçar-se a l’administració i se’l considera “llengua pròpia, orginal i històrica” de la comunitat. També CHA ha aconseguit que la llei entri en vigor en 1 mes enlloc dels 3 mesos i reduir l’entrada a les escoles. En canvi el PAR ha imposat que els ajuntaments puguin demanar a l’autoritat lingüística el canvi de la denominació al seu territori i a l’escola el català no podrà ser vehicular.\nHem salvat el nom de la llengua i s’han posat les bases per donar passos concrets. Amb el que permet la llei ja es poden realitzar avanços significatius sobretot a l’escola. El fet que tot depengui de la voluntarietat ens pot anar a favor doncs a la Franja és on la llengua catalana té més percentatge de parlants. Els catalans de les pedres treuen pans i d’aquesta llei es pot treure molt de suc.\nMercès a l’Aragonès\nTot el dit es pot aplicar a l’altra llengua d’Aragó, l’aragonès. La sola existència d’aquesta llengua amb uns pocs milers de parlants ja ha servit per desactivar part del discurs catalanofòbic. Sense l’ajuda dels aragonesoparlants avui no hi hauria una llei pel català a l’Aragó. L’aragonès només compta amb algun grup de suport des de 1976, amb el Consello d’a Fabla Aragonesa i l’esforç ingent de Francho Nagore. Des de llavors ha estat menyspreat per tothom. Publicava uns 5 llibres anuals i despertava una indiferència notable. Poc a poc, però, els seus defensors han creat nous grups (Fablans, Rolde de Fabla,Nogará ...) i el 1989 van arribar a publicar 40 llibres. A més han aconseguit que torni ha haver parlants (els neofablans) a la ciutat de Saragossa. La seva gran lluita a part de fer molts cursos ha estat aconseguir una impossible llei de llengües. Impossible fins el 16 de desembre de 2009.\nTenint en compte això caldria agrair els defensors de l’aragonès l’ajuda que ens han donat per aconseguir una llei insuficient però útil i que té un meravellós gust de victòria.\n* Recomanable entrar a aquesta web només, amb la panxa ben plena i en estat etílic o bé amb un enorme sentit de l’humor. No apta per a éssers humans amb una mínim de sensibilitat.\nEl parlament ha decidit iniciar la tramitació de l’ILP per l’abolició de les corrides de toros. Només iniciar el debat. Sobta, en primer lloc, que PSOE, PP i C’anos s’hagin oposat fins i tot a debatre l’ILP. Demanen que el poble participi i, quan ho fa, l’intenten vetar. En segon lloc és pornogràfic que el PSOE hagi exigit fer una votació secreta. Partitocràcia en estat pur. Per quin motiu els electors no podem saber què vota cada diputat?.\nEl pitjor, però, estava per arribar. El PSOE “oficialment” donava llibertat de vot sobre la seva pròpia esmena (?). Però qui ha sortit a defensar-la ha estat el més ferotge defensor de la mort amb tortura, un home que vomita sang quan parla. Sabem alguns dels diputats del PSOE que han votat a favor de no debatre l’ILP, entre ells Pérez i Montilla però CAP que hagi votat a favor de debatre-ho. Finalment els discursos dels 3 partits unionistes s’han centrat només en si les curses de braus són catalanes. Aquests són els que no volen debats identitaris?. Catalanes o japoneses són abominables. Com Gandhi va dir "La grandesa d'una nació i el seu progrés moral poden jutjar-se de la manera que els animals hi són tractats".\nAnem als números: 67 sí, 59 no i 5 abstencions. Un resultat massa just. La meva teoria és que CiU sí ha donat llibertat de vot però el PSOE no. Els han enganyat. Per aquest motiu han demanat el vot secret. CiU i PSOE sumen 85 diputats. Només 34 d’ells han votat a favor de debatre l’ILP. No és normal amb llibertat de vot. Cal felicitar, però, les mesurades intervencions de J. Rull (CiU) i de la plataforma Prou. Encara més les d'Iniciativa i ERC per la seva claredat.\nDe cara a la votació definitiva els “toreros” (que només han usat motius espanyolistes) sumen 64 vots. El PSOE no dona llibertat de vot. El seu adn organitzatiu no li ho permet. Només els hi cal 4 diputats de CiU per tombar la iniciativa. Serà una victòria del PSOE.\nDes de la plataforma "Prou.cat" lluitarem per evitar-ho.\nAvui hem guanyat...però només de moment.\nUn altre moviment ciutadà, com el de l’ILP contra els toros o el de les consultes d’autodeterminació, ha aconseguit una victòria: reduir relativament l’impost de successions. La partitocràcia continua corcada i d’exemples en sobren. Una part de la gent s’ha organitzat pels temes que realment li preocupen: abolir un impost injust, un espectacle sanguinari i decidir democràticament el seu futur. Cap partit ha dut aquests temes al parlament. Han anat a remolc.\nL’impost de successions és terriblement injust. Pels rics i pels pobres. Només posaré 2 exemples :\n1) La política fiscal té com a guia no gravar 2 vegades el mateix (evitar la doble imposició). Aquest impost torna a gravar allò que has estalviat en vida i sobre el que ja has pagat els teus impostos.\n2) És una aberració que als països veïns, a Espanya, País Basc, Galícia, Portugal o Itàlia, aquest impost estigui abolit i aquí no. Tampoc tenen peatges abusius, ni el “cèntim sanitari” de la benzina ni moltes altres coses que nosaltres paguem.\nEl grup que ha impulsat una campanya per la seva abolició mereix una felicitació total. Ahir l’impost es va rebaixar quan fa tot just 2 anys el PSOE es negava a tocar-lo. Ha estat mèrit d’ERC dur el tema al parlament però ho han fet malament. Malament per què la supressió total era possible: un acord entre Esquerra i CiU ho permetia. No han volgut fer-ho.. .Les curses de braus poden abolir-se per un acord entre ells dos. Tampoc ho faran. Aquests dos partits pactarien abans amb el partit nazi que fer-ho entre ells. Per això cal un nou partit que no jugui a Caïm i Abel.\nI queda clar que per abolir aquest impost caldria fer fora el tripartit del govern o almenys a ICV. L’impost de successions recaptava 1.000 milions d’€. El dèficit fiscal suposa 22.000 milions d’€. Si a Iniciativa li preocupa tant com aconseguir recursos que no continuï exprimint els i les catalanes: que aconsegueixi el concert econòmic o es declari independentista.\nÉs aquí el fred hivernal. A vegades ve de gust posar-se molta roba a sobre. Aquell abric que a l’estiu fa por i tot, el jersei amb el coll alt i les botes. Fer un passeig per un bosc d’avets nevats. Acompanyat d’un gos de tura feliç del seu abric natural que tant li molesta a l’estiu. Després tornar a la cabana, evidentment de fusta, prop del llac glaçat. Al capvespre mirar per la finestra com s’amaga el sol. Llençar l’alè contra el vidre i veure com s’evapora. Obrir una ampolla de vi negre. Mirar la llar de foc com crepita. Olorar el fum que és el crit de la fusta en acomiadar-se del món terrenal i llençar un brot de farigola al foc. Gaudir del seu perfum.\nMalauradament molt pocs poden fer això. Per suplir-ho podem escoltar tres discs que han captat en el sons totes les sensacions abans descrites.\nLa irlandesa Enya va editar el preciosista “And winter came” l’any passat. No conté cançons comercials que van obtenir èxits molt populars però és una Enya en estat pur, en estat hivernal. Com sempre, inclou alguna peça en gaèlic irlandès. Una altre dona d’arrels celtes, Loreena McKenitt, va visitar fa dos estius Barcelona en un apoteòsic concert. Mesos després publicava “A midwinter night’s dream” on recollia com pot ser un hivern anglès, nevat, i viscut entre mig de l’edat mitjana i l’actual.\nUn tercer disc, “If on a winter’s night...” ha estat editat fa unes setmanes per Sting. El popular cantant de The Police explora les arrels celtes del seu país, recull cançons tradicionals del segle XVI tocades amb arpa, violoncel i fins a set instruments tradicionals. Curiosament l’àlbum fou gravat a la Toscana. Sting resumeix que “hi ha quelcom a l’hivern que és fonamental, misteriós, completament insustituïble; i al mateix temps depriment i armònic, essencial per a la història de la humanitat”.\n48. 2+2=4: la independència és possible matemàticament\nReprodueixo un comentari que he trobat d'Albert (desconec el seu cognom), de Reagrupament de Sant Andreu, serveix per a veure molt gràficament que la independència és possible, això no vol dir fàcil però sí que significa que ho tenim a l'abast de la mà.\nQuan es va realitzar el referèndum per la Independència de Montenegro, la comunitat internacional va demanar una participació del 50% i uns vots afirmatius del 55%. Doncs bé, els resultats de les consultes celebrades a 168 municipis catalans, entre el 13 de setembre, el 12 i el 13 de desembre han estat els següents:\nParticipació: (192.638) 27,34%\nSÍs: (182.775) 95,22%\nNOs: (6.204) 3,23%\nEn blanc: (2.964) 1,54%\nFem un exercici d'imaginació i mirem què hauria passat si 150.000 partidaris del NO, en comptes de quedar-se a casa, haguessin participat a la consulta:\nParticipació: (342.638) 48,63%\nSÍs: (182.775) 53,45%\nNOs: (156.204) 45,68%\nEn blanc: (2.964) 0,87%\nPodem observar, sorprenentment, que en aquest cas estaríem molt a prop dels criteris que marca la comunitat internacional: ens faltaria tan sols un 1,37% de participació i només un 1,55% de vots afirmatius.\nResumint, podem extreure'n aquestes conclusions:\n1) És molt important, per assolir el % de participació requerit, que els partidaris del NO també participin a les consultes i que facin campanya. El problema és que els partits que defensen aquesta opció saben que amb una baixa participació tenen més fàcil aconseguir els seus objectius. O el que és el mateix: la democràcia els perjudica. És per això estan en contra de les consultes.\n2) En un referèndum oficial i vinculant, segur que el nombre absolut de partidaris del SÍ augmentaria fins als mínims requerits.\nQue ningú ens faci lectures tergiversades, el nostre objectiu és possible (i els números ho demostren) però ens queda molta feina.\n1) El sí a la independència ha guanyat esclafant. A 166 poblacions amb una mitjana del 94’88 % dels vots a favor de la independència. En totes les consultes que s’han fet sobre aquesta qüestió la opció independentista ha arrasat. S’ha acabat el mite de que l’independentisme és minoritari a Catalunya i només el defensen quatre eixelebrats.\n2) Percentatge dels vots o Percentatge del cens. És subjectiu analitzar les dades segons el cens. Ho fem quan arriben les eleccions?. Els mateixos mitjans de comunicació que ara miren les dades basant-se en el cens quan arribin les autonòmiques diran que CiU o PSOE han guanyat amb el 40 % “dels vots”... no del cens. El PSOE va obtenir un 27 % dels vots a les autonòmiques. Ningú va dir que era un 15 % del cens. L’estatut va ser aprovat per un 73 % dels vots però ningú va dir que era un 36 % del cens.\n3) Un cens més representatiu. El cens utilitzat a les consultes, a més, ha estat un cens ampliat a majors de 16 anys o immigrants i, per tant, molt més ampli, representatiu i democràtic que l’habitual. Deixar votar els immigrants ha estat un gran encert desactivant les demagogies espanyolistes.\n4) Una participació bona. Repugna que els qui han estat indiferents a les consultes ara diguin que no ha anat a votar prou gent. Ha anat a votar 1 de cada 3 en condicions difícils. Sense cap institució redera, amb indiferència informativa, amb recursos limitats. A El Papiol la consulta s’ha fet en un garatge particular. Els qui han anat a votar ho han fet amb un interès extraordinari. A Berga, per exemple, els votants han estat més que al referèndum de l’estatut. Ha anat a votar més gent que la que vota el PSOE i el PP junts. Això ja deixa clar que la participació ha estat bona. S’ha acabat el mite, doncs, que a la gent no li interessa aquesta qüestió. Com a mínim li interessa més del que puguin dir els lacais de Madrid que sumen un 22 % del cens.\n5) Una organització impecable. Poques societats tenen la capacitat que va demostrar Catalunya ahir. Cap incident. Resultats amb cura. Modernitat. Eficiència. Ahir vam poder visualitzar com serà el dia que Catalunya voti la seva independència. I aquesta excel.lència és extensible a la campanya pel sí, unitària i sense fisures. Els 15.000 voluntaris són una exèrcit cívic de futur. El suport de CDC, ERC, Reagrupament, CUP, i alguns membres d’ICV-EPM, UDC o fins i tot la vintena de seccions locals del PSOE animen a pensar que la unitat no és una utopia.\n6) La repercussió exterior ha estat brutal. Possiblement l’operació propagandística més important dels darrers anys. S’ha visuabilitzat que a Catalunya una part important de la població no vol Espanya. Sense violència ni crits, amb urnes. Fins i tot diaris unionistes van tenir el 13D un tractament interessant.\nM. Chávez, qui regalà els tractaments de canvi de sexe als andalusos però diu que tenen que rebre solidaritat de Catalunya, ha dit que no són resultats orientatius. Si els vol orientatius que aixequi el veto i tinguin els pebrots d’organitzar una referèndum.\nEl 13D vam guanyar 94,88 a 3,21 %.\nEl 13D van caure els mites que sostenen l’unionisme: que som minoria i que a la població no li interessa la independència.\n1) Una consulta esbiaixada territorialment. L’estat espanyol i els acòlits, PSOE i PP, han bloquejat una consulta àmplia. S’ha votat només a unes zones determinades on, ja ho sabem, el nacionalisme català és ben implantat. Per això els resultats han estat bons. A tot Catalunya el % de sí disminuiria.\n2) Una participació bona però no prou. La participació ha estat del 27,42 %, per l’estatut fou del 49 %. Hi ha hagut excepcions com Roses o la de Vilanova on la participació ha estat baixa. No podem interpretar que tots els qui s’han abstingut són en contra. Si en una consulta “de costellada” arribem al 27 % de participació en un referèndum segur superem el 55 % ja que els del no es mobilitzaran. Cal continuar treballant però ara tenim una base formidable. Fa només 5 anys una consulta com aquesta era impensable. De fet dies abans d’Arenys hi havia qui deia que fer la consulta allà era una quimera i un fracàs. En només 3 mesos hi havia 166 Arenys.\n3) Divisió a la cantonada?. Les declaracions d’A. López Tena contra la coordinadora sonen a tempesta. És una pena que els egos brollin immediatament. Tena ha fet una bona feina a Osona on ho tenia més fàcil. Però intentar fer veure que aquesta consulta comarcal és totalment diferent de la resta és absurd. No voler sumar-hi els resultats és pueril. Cap divisió, ara, és justificable.\n4) La consulta nacional o la de Barcelona són esforços que ens poden desgastar. A Barcelona o a Catalunya cal un referèndum oficial que mobilitzi els unionistes ja que l’efecte principal de les consultes, el propagandístic, es gira en contra. Lluitarem contra un unionisme més potent i contra l’abstencionisme. L’unionisme ha optat per la indiferència i ara, el que ens cal, és debatre amb ells car tenim més i millors arguments. No ens cal fer un recompte de quants podríem ser. Fer un referèndum a Barcelona i obtenir un resultat com el de Roses no aporta res. La propera consulta el 28 de febrer, la segona el 25 d’abril a Girona i la tercera han de ser les eleccions autonòmiques.\nHauria estat magnífic poder contrastar arguments amb els unionistes.\nEscoltar-los justificar per què ells aposten per Espanya.\nPer què un bitllet de metro val 1,00 € a Madrid i 1,35 € a Barcelona.\nPer quin motiu el català és un dret i el castellà una obligació.\nPerò els unionistes catalans s’han amagat. El PSOE i el PP han ordenat als seus seguidors que no vagin a votar. Tenen por de perdre a les urnes i han optat pel boicot.\nAlguns, com l’ex terrorista J. Ferran, diran que els que no van a votar són contra la independència. Els ho haurem de recordar quan vinguin eleccions.\nEl PSOE va obtenir a les darreres autonòmiques un 15 % del cens i tenen tot el poder del govern.\nHem superat aquesta xifra de llarg i ja tenim més legimitat que ells.\nNo ens han fet front. Potser se’n penediran.\nHem entrat a l’esperat 13D. Una part de Catalunya vota, per primer cop, sobre la seva independència. “Le Monde” dedica la seva editorial a l’esdeveniment així com un extens article. Alguns diuen que les consultes no serveixen per a res. Quan val publicitàriament una editorial de “Le Monde”?.\nQuan val que 4.000 vigatans aclamessin Laporta cridant “Visca Catalunya lliure”?. I els atacs rebuts per programes de ràdio, suposadament esportius, de la caverna espanyolista nocturna?. Ells que no volen barrejar política i esport. Els de la “roja”, bramaven contra nosaltres, els independentistes. I ens situaven en portada. Ells fan de Laporta un líder .\nEl genuflex artífex de la famosa editorial autonomista dels 12 diaris, E. Juliana, sovint menysprea l’independentisme com una malaltia infantil. Ahir va canviar el to i ens demanava que no féssim el ridícul. El ridícul és pidolar que t’afluixin les cadenes quan ets esclau. La dignitat que ell va implorar no es demana, es pren. I es pren trencant les cadenes. Sense violència, amb serenitat. Com adverteix “Le Monde” als espanyols: no poden contemplar, dins l’actual UE, una solució armada. Avui molta gent començarà a creure que la utopia és possible. I així, diuen, es comença guanyar.\nAvui serà un dia molt feliç per molta gent.\nAquesta col.laboració ha estat preparada per l’estudiós Albert Gonzàlez, des de València, arran de la vaga de fam d’Aminatou Haidar i per a centrar històricament la seva protesta:\nSi analitzem els fets històrics que envolten el final de la època colonitzadora espanyola al Sàhara, a mitjans dels anys 70 del segle passat, entendrem que els crims de genocidi, alta traïció i abandonament d’un poble aleshores emparat per un estat colonitzador, confirma el "modus operandi" habitual en la política exterior comuna als estats d’occident respecte al tractament de la transició "democràtica" en benefici dels ciutadans dels pobles sotmesos...\nNovembre de 1975. L’Estat Espanyol entrega a l’Estat del Marroc uns dos-cents mil kilòmetres quadrats del territori anomenat Sàhara "Español" (la província africana del Generalísimo). La "Marxa Verda" promoguda pel rei Hassan II i que mobilitzà centenars de milers de ciutadans marroquins per a ocupar el territori sota administració espanyola (segons determinava l’ONU), amenaçava la inestable posició del Príncep Juan Carlos cap de l’Estat en funcions, complicava la logística de política exterior del govern franquista i posava en evidència la feblesa del agònic dictador..\nQuin paper va jugar l’administració nord-americana (amb Kissinger com a Secretari del Departament d’Estat) i la CIA en aquests esdeveniments i en el futur de la nació saharià?.\nPodrien els EE.UU. intercedir en el conflicte donant total recolzament al cap d’Estat en el futur nou escenari polític post-franquista a canvi de que aquest accedís a abandonar sense concessions el territori sota control espanyol i obrir-li les portes al Marroc? .\nEstaria el futur rei d’Espanya disposat a negar la legalitat internacional (resolució 380 que declara il.legal l’acció unilateral del Marroc i manifesta el dret d’Autodeterminació de la nació saharaui), el respecte als drets humans, cedir a una ocupació, a un genocidi d’aquesta magnitud?.., a canvi de la seva complicitat i posterior decisió d’abandonar un poble, una minoria ètnica, una nació a mans d’un govern sense escrúpols i disposat a sotmetre la voluntat i les llibertats individuals d’aquest?.\nÉs cert que totes les negociacions prèvies a tres bandes (Madrid-Rabat-Washinton), van ser celebrades a esquenes del govern d’Arias Navarro i sense el coneixement del moribund dictador, amb la representació de Manuel Prado y Colón de Carvajal, home de confiança del Borbó?.\nSegons documents procedents dels arxius de l’agència d’inteligència nord-americana, el 21 d’agost del 1975, el departament d’Estat nord-americà dóna llum verda a un projecte dissenyat per la mateixa CIA i finançat per Aràbia Saudí per a forçar l’abandonament "immediat" del territori saharià de tota presència espanyola i permetre el Marroc assumir el control.., el Sàhara Occidental esdevé un objectiu geopolític més, gràcies a les seves fonts d’energia (pous de petroli i gas). Un dels punts claus en aquesta estratègia és la marxa "pacífica" anomenada "Marxa Verda" (iniciada el 26 d’octubre de 1975), organitzada i dirigida a nivell logístic per tècnics nord-americans.\nEn declaracions durant la seva visita castrense a Aaiun el Borbó afirma "..España no dará un paso atrás y cumplirá todos sus compromisos, respetará el derecho de los saharauis a ser libres. No dudéis que vuestro comandante en jefe estará aquí, con todos vosotros, en cuanto suene el primer disparo..." (Espanya no donarà ni un pas enrera i complirà tots els seus compromisos, respectarà el dret dels saharians a ser lliures. No dubteu que el vostre comandant en cap serà aquí, amb tots vosaltres, en quant soni el primer tret)\n6 de novembre del 1975. La "Marxa Verda" arriba a territori saharià. Espanya envia als campaments il.legals marroquins el seu ministre de Presidència confirmant i assumint de facto l’ocupació...en visita de cortesia.\nLes resolucions de la ONU contra l’ocupació civil i la política opressora del monarca alauí, per tal de respectar la legalitat internacional, els drets dels saharians i reconduir la situació cap a una solució digna i justa per a la nació del Sàhara no serveixen per a res.., les demandes a l’administració de Franco per a que imposi el seu "dret sobre la colònia", tampoc troben resposta...\n12 de novembre del 1975. Conferència de Madrid entre Espanya, Marroc i Mauritània amb EE.UU. com a convidat d’excepció. Dos dies després es fa oficial la entrega al Marroc de tota la part del nord de l’antiga província espanyola, cedint a Mauritània la zona sud, menys interessant quant a l’explotació econòmica...\nS’apropa la data de la primera onada de consultes i el balanç ha de ser necessàriament positiu. La implicació de moltes persones no vinculades a cap organització prèviament i la il.lusió generada han estat importants. És cert, però, que no tenen cap resultat legal, que només serveixen a nivell propagandístic (que ja és molt) i que els mitjans de comunicació han ignorat manifestament un esdeveniment important.\nNo podem esperar una participació massiva. En primer lloc gairebé un terç de la població no vota mai. No anirien a votar encara que es fes un referèndum sobre la seva pròpia execució. En segon lloc he estat aquest cap de setmana pel Gironès on es fan algunes consultes i població d’aquelles contrades, simpatitzants independentistes, ignoren la pròpia convocatòria de la consulta. Això demostra que internet és un món paral.lel a l’exterior i que no tenim mitjans propis. Tothom sap que s’ha lesionat Messi. Poca gent sap que hi haurà consultes el 13D malgrat l’ingent esforç de milers de voluntaris. En tercer lloc els del no, els unionistes, sentimentals ells, han optat per boicotejar les consultes. No tenen arguments per debatre i prefereixen no defensar l’indefensable: la unitat de Catalunya amb l’estat espanyol. Tot plegat fa que la participació no serà alta però això ni ens ha de desencisar ni pensar que tot aquell que no voti és contra la independència. Uns no anirien mai a votar i d’altres ni tant sols saben de la consulta.\nUn element, però, especialment encoratjador han estat els actes que s’han celebrat al voltant de les consultes. Se n’han fet molts, han posat el debat sobre la taula i han mobilitzat el conjunt de l’independentisme. Aquest darrer fet ha estat, potser, el més important. Mai, com ara, tots els independentistes han anat junts. Avui mateix a Arenys de Mar hi ha un acte amb la CUP, Reagrupament, CiU i C’anos (!), a Cardedeu un altre amb CiU, ERC, Reagrupament i CUP, a Castellbisbal s’hi afegeix EPM (marca local d’Iniciativa), a Perpinyà es van aplegar el MAPA, CUP, Catalunya Acció i Unitat Catalana...\nAhir a Vic es reunien en l’acte, que il.lustra aquest article, CDC, ERC, UDC i CUP per defensar de forma unitària la independència. Precisament a la capital d’Osona aquesta tarda el president J.Laporta participarà en un altre acte pel sí. L’acte d’ahir marca la frontera de qui és amb la llibertat i qui amb la imposició. Malgrat les direccions d’alguns partits, alguna cosa ha canviat entre les bases. A bé.\nReagrupament Independentista es presenta a Perpinyà el 11 de desembre. Hi assistiran tres membres de la junta directiva. L’associació va decidir constituir una vegueria a Catalunya Nord on hi destaca el periodista Teo Vidal de Vilaweb. Aquest fet ajuda a normalitzar les relacions entre el nord i el sud de Catalunya sovint segmentades per una frontera tant artificial com consolidada.\nTot plegat permet una reflexió interessant de com estan evolucionat les coses. Fins a principis dels anys noranta només una formació política es definia com a catalanista, Unitat Catalana. No existia cap partit del sud amb possibilitats d’implantar-se al nord. En pocs anys s’hi ha implantat Esquerra Republicana de Catalunya, Convergència Democràtica de Catalunya i Maulets. A més han aparegut grups com la Plataforma per la Dignitat o Catalunya Acció. Totes elles tenen implantació al nord i al sud. L’aparició de Reagrupament és una pedra menys en aquest mur que, fa 350 anys, espanyols i francesos van imposar-nos. I si estirem junts el mur caurà.\nLa cort d’apel•lació federal dels Estats Units d’Amèrica ha emès una esperada sentència on bloqueja la construcció de la mina d’or de Barrick Gold’s Cortez. Aquesta fou aprovada el mes de gener pels tribunals estadounidencs i va ser objecte d’un recurs per part de la nació shoshone dirigida pel moviment Western Shoshone Defense Project. Aquest és un actiu moviment que defensa l’ecologia amb la identitat índia. La sentència considera que la mina afectaria el Mount Tenabo. Aquesta muntanya, la Montserrat dels shoshone, és la més alta de la regió; tanmateix és un recurs de neu i aigua pels shoshone. Considera que és un “focus tradicional de poder, recurs de vida i figura central en les històries de la creació i renovació” pels shoshone.\nAhir es va presentar a Mallorca la plataforma “Esquerra Independentista de Mallorca” (EIM) integrada pel Sindicat d’Estudiants dels Països Catalans, Maulets, Gent Activa i Endavant (OSAN). L’EIM pren així el model impulsat per l’Esquerra Independentista del Camp i nuclis similars a Sant Cugat del Vallès, Priorat, Montserratí... Una vintena de militants independentistes mallorquins van presentar el nou grup i els actes per la diada del 31 de desembre. Aquesta data es celebra l’entrada de les tropes catalanes de Jaume I a la ciutat. Els actes commemoratius s’allargaran del dia 16 al 30 de desembre. Hi haurà xerrades a Inca, Manacor i Montuïri entorn al projecte municipalista de la Candidatura d’Unitat Popular, també a la Universitat de les Illes Balears sobre els orígens de la Festa de l'Estandard (la senyera que va entrar amb Jaume I a la ciutat), cercaviles, un sopar jove i una acte sobre l’esquerra independentista i la diada 31D. Tot plegat clourà amb la manifestació del dia 30 que sortirà del Passeig des Born.\nTransparency International feia públic, a finals de novembre, el seu rànquing de corrupció mundial. Per cinquè any consecutiu l’estat espanyol retrocedeix llocs. L’any 2004 tenia una nota de 7,1, el 2009 es queda al 6,1. L’estat francès no obté una nota gaire millor amb el 6,9 quan el 2004 també tenia un 7,1. D’aquesta manera els estats que administren els Països Catalans baixen del lloc 22 que compartien el 2004 al 24 el francès i el 32 l’espanyol. Només s’estudien 180 estats. Nova Zelanda o els estats escandinaus superen el 9.\nParal·lelament es feia públic que ja hi ha 730 processos oberts per corrupció a l’estat espanyol. El PSOE és el partit més corrupte de l’estat amb 264 casos, el PP ha fet un gran esforç per agafar-lo amb 200 però li costa encara arribar al nivell dels Roldán, Guerra, Filesa o Pretòria. El tercer partit estatal, IU, “només” té 20 casos.\nA nivell de partits no estatals els unionistes de Coalición Canaria obtenen un resultat extraordinari amb 46 casos. Aquest partit és un rotund defensor de l’espanyolitat de Canàries. El segon partit més corrupte és la coalició CiU amb 30 casos. El Partido Andalucista, d’on s’ha separat l’ala nacionalista, en té 24. La resta són testimonials i no per això més perdonables.\nPartit Casos de corrupció Regidors Casos de corrupció\nUM:7 casos, 96 regidors: 7,29 %\nPA: 24 casos, 525 regidors: 4,57 %\nCC: 46 casos, 404 regidors: 1,14 %\nPSOE: 264 casos, 24.029 regidors: 1,10 %\nIU: 20 casos, 2.034 regidors: 0,98 %\nCiU: 30 casos, 3.387 regidors: 0,88 %\nPP: 200 casos, 23.348 regidors: 0,86 %\nBNG: 3 casos, 661 regidors: 0,45 %\nERC: 5 casos, 1.591 regidors: 0,31 %\nEAJ/PNV: 3 casos, 1.043 regidors: 0,28 %\nEA: 1 cas, 255 regidors: 0,39 %\nANV: 1 cas, 432 regidors: 0,23 %\nAixí doncs, tots no són iguals, però s’hi assemblen molt.\nPer tota Amèrica llatina, en especial als Andes, hi ha un renaixement de la identitat indígena. Romulo Acachu, president del poble shuar, afirma que “el moviment indi s’ha alçat per que el govern no respecta els nostres territoris, els nostres recursos”. Però això ve passant des que els espanyols i portuguesos van arribar i van robar tot el que van poguer. On és el canvi?. Un dels motius és internet que ha substituit les fletxes dels indis. Internet ha proporcionat una arma poderosa que arriba a les comunitats més aïllades però també fa que la veu d’aquestes comunitats, les qui millor han conservat la identitat, arribin arreu.\nEls indis són un 10 % de la població, un 80 % d’aquests viu amb menys de 2 $ /jorn i el 40 % no tenen cap accés a la sanitat. Malgrat això les seves terres són riques en recursos i els governs, sempre dirigits per descendents d’europeus, se les volen apropiar. Aquest cop, però, s’ha trobat amb una nova resistència.\nA Equador, el setembre, el govern va decidir cedir l’explotació de les mines a empreses estrangeres i que l’aigua passés a control estatal. Diverses nacions índies dirigides pels shuar s’hi van oposar. I van guanyar. A Perú, mesos abans el govern va apropiar-se de les terres amazòniques per cedir-les a oligopolis. Els indis van bloquejar rius i carreteres i van enfrontar-se a la policia. Hi va haver 33 morts. El projecte va quedar aturat. Més al sud, a Xile, els maputxe duen més d’una dècada realitzant ocupacions de latifundis en mans de descendents europeus. Hi ha hagut diversos indígenes morts el darrer el mes d’agost. El govern socialista és inflexible però el setembre va crear un ministeri d’afers indis per aturar les protestes. Els militants consideren una “cortina de fum”. La policia ha de patrullar a desenes de latifundis.\nTot aquest renaixement ha vingut acompanyat pr la Declaració dels Drets dels Pobles Indígenes aprovada per l’ONU el passat 2007. Aquest text ha provocat uan sèrie de victòries legals pels indígenes:\n- El tribunal suprem de Belize falla a favor dels maies que s’oposaven a que el govern llogués les seves terres,\n- La Cort inter-americana dels drets humans falla a facor del dret dels indígenes de Suriname a decidir sobre els projectes d’explotació dels boscos,\n- El govern de Nicaragua, a finals de 2008, accepta que no té dreta a disposr de les terres col.lectives dels mayagna. El procés durava des de 2001,\n- El gener de 2009 el tribunal constitucional de Colòmbia exigeix al govern que protegeixi els milió d’indis “en perill d’extermini físic i cultural”\n- El maig de 2009 el tribunal suprem brasiler ordena als conreadors d’arròs que abandonin la reserva de Raposa Serra do Sol on viuen 18.000 indis.\nPerò si la renaixença ha quallat en cap estat és a Bolívia. Ho veurem aviat.\nAhir se celebrava un acte al voltant de les consultes sobre la independència al districte de Sant Martí de Barcelona. L'organitzava Reagrupament i hi va parlar el batlle d'Arenys de Munt, Carles Móra. Va explicar el procés que va dur a la consulta amb anècdotes com que, aquell dia, hi hagué un rècord de donació de sang a nivell nacional o com van preparar un servei d'ordre eficient amb gent de Mataró.\nVa ser molt interessant l'explicació del procés assembleari pel que el seu partit, Arenys de Munt 2000, selecciona el candidat amb una assemblea popular on el poble vota abans de les eleccions. Els candidats no poden acumular càrrecs, aquests són limitats en el temps i ell, per exemple, acaba l'any que ve. A més proposen llistes obertes en l'assemblea.\nMóra va afirmar sobre les consultes que "Ara no va de broma. Ara va seriosament. Veiem possible la independència". No parla a cegues. Du un centenar d'actes els darrers mesos. Va parlar d'un tsunami de la societat amb un moviment transversal però també va advertir que els electes estan "emmanillats". No els va culpar i ens va animar a entendre que es deuen a la disciplina de partit car molts viuen del càrrec i han de mantenir una família. Per això cal entendre algunes posicions i no despotricar dels electes que no s'atreveixen a donar el pas. El problema no és polític, és laboral dins els partits. Aquests són insostenibles econòmicament però malgrat això cap ha fet un ERO. No redueixen personal perque mantenint-lo compren fidelitats. Malgrat això Móra va afirmar que mereixen respecte: són electes del poble. Simplement han pres el camí equivocat.\n31. Qui hi ha darrera el segrest?. El rei del desert.\nSembla que encara no queda clar qui ha segrestat els 3 cooperants catalans a Mauritània. Potser m’equivoco però si repassem una mica la història de la zona el segrestador és Mokhtar Belmokhtar. Conegut com “Laaouar” (el d’un ull), aquest és un personatge legendari al Magreb.\nLa història comença 1990 a Algèria. Aquell any l’islamisme unit en un front arrasa a les eleccions de forma democràtica. Els governs occidentals, temen perdre el control sobre el gas impulsen un cop d’estat. Personatges corruptes i militars pro-occidentals es fan amb el poder. Encara el tenen. Armats fins les dents per Occident comencen una guerra brutal d’extermini contra la majoria islamista. Parlem de desenes de milers de morts, civils o milicians. Dels 25.000 rebels islamistes que hi havia el 1993 en queden un miler. La resta han estat assassinats. Els mètodes de la guerrilla han estat brutals. Els de l’exèrcit, com demostra el llibre “La guerre sale” (2002) massacra civils i imputa les accions a la guerrilla.\nTots els rebels van caient però Belmokhtar sobreviu de manera miraculosa. Nascut el 1971 i de passat contrabandista aconsegueix teixir una xarxa al Sàhara. Ex-combatent a l’Afganistan i havent perdut un ull, ha aconseguit l’alè d’una mena de Robin Hood islamista. Se’l coneix com el “rei del desert”.\nEl 2003 va segrestar a Algèria 31 europeus i va fugir durant mesos de la persecució. La majoria foren alliberats, uns per l’exèrcit altres a canvi de rescat. El 2005 va assaltar una base mauritana deixant 18 soldats morts, el 2006 executà 13 funcionaris argelins de duana i el 2007 va apropar-se al Mouvement d’Al-Qaïda dans les Pays du Maghreb Islamique. Tot i això Belmokhtar va per lliure. L’any 2008 va gestionar l’alliberament de segrestats austríacs a canvi d’un botí. Des de llavors ha llençat diversos atacs a Algèria. Durant el 2009 van segrestar un britànic i el van assassinar quan el Regne Unit es va negar a fer un intercanvi de presos o van segrestar varis occidentals pels que va rebre un rescat.\nBelmokhtar va començar a militar el 1991 i des de llavors ha fugit de tots els intents d’atrapar-lo. Gossa d’una excel.lent reputació entre els tuaregs que el consideren un d’ells. De fet té 4 dones tuàreg i ha fet el desert del Sàhara una mena de rocafort amb feu a Mali. Si ha estat ell l’autor del segrest serà difícil acabar els segrest sense pagar un rescat.


Dos magistrats del Tribunal Constitucional avalen que es reformi el delicte de sedició\nXiol i Balaguer són els dos jutges que van fer un vot particular en el recurs d'empara de Jordi Turull\nLa façana de la seu del Tribunal Constitucional.\nBarcelonaDijous passat, el Tribunal Constitucional (TC) tombava el recurs d'empara que havia presentat Jordi Turull en contra de la seva condemna en la sentència del Procés. Obria el camí, així, perquè l'exconseller fos el primer dels presos polítics a portar el veredicte del Tribunal Suprem a instàncies internacionals, concretament, al Tribunal Europeu de Drets Humans (TEDH). Però la decisió del TC feta pública la setmana passada va tenir dos vots particulars. Es tracta de Juan Antonio Xiol i María Luisa Balaguer, dos magistrats del sector progressista que, segons publica aquest dilluns El País, defensen que el delicte de sedició està descrit amb massa amplitud i que les penes associades són massa altes, cosa que obre la porta a la modificació d'aquest tipus penal.\nEl text dels dos jutges encara no s'ha fet públic, però Xiol i Balaguer creuen que el Suprem hauria d'haver precisat millor la participació de Turull en els fets pels quals se'l condemna. Aquesta és la postura que van defensar la setmana passada en el ple del Tribunal Constitucional, on van trobar a faltar que no s'haguessin individualitzat les penes per cada un dels condemnats, sinó que se'ls sentenciés sense analitzar la responsabilitat de cada un. En canvi, per a la majoria del ple el delicte de sedició pel qual es va condemnar els líders independentistes no presenta "vaguetats" en el Codi Penal, com argumentava l'advocat Jordi Pina en el recurs de Jordi Turull, sinó que consideren que està definit de manera prou explícita.\nNo és el primer cop que Xiol i Balaguer es desmarquen de la decisió majoritària del ple del TC, sinó que ja ho havien fet en altres casos relacionats amb el Procés. Van desmarcar-se, per exemple, de la decisió de l'alt tribunal de denegar el permís a Oriol Junqueras perquè pogués anar al Parlament després que fos elegit diputat a les eleccions del 21 de desembre del 2017. També van discrepar sobre la prohibició a Jordi Sànchez perquè assistís a la cambra catalana per sotmetre's al debat d'investidura. Els magistrats no defensaven alliberar ni Junqueras ni Sànchez, sinó que el Suprem valorés buscar alternatives a l'empresonament i, si les acabava descartant, que n'argumentés millor el motiu.\nEl que és cert és que la posició dels dos magistrats suposa un aval implícit a la reforma del Codi Penal que pretén tirar endavant el govern espanyol i que passaria, segons el diari, per una rebaixa de penes i per acotar millor la descripció del delicte de sedició. Ara bé, aquesta proposta a hores d'ara encara no s'ha fet pública, tot i la pressió dels seus socis de govern a l'Estat, Unides Podem. En concret, del president del grup al Congrés, Jaume Asens, que ha abanderat aquesta reforma com una via per alliberar els presos polítics. De fet, ja a l'inici del curs polític Unides Podem va posar sobre la taula del ministre de Justícia la seva proposta. La Moncloa, de fet, havia inclòs aquesta reforma dins els projectes legislatius a tirar endavant abans d'acabar l'any, però, ben entrat el 2021, el ministre no ha posat cap proposta sobre la taula.\ndelicte de sedició presos polítics Tribunal Constitucional


El Consell de Mallorca entrega la Gota d'Oli más olímpica\nRepresentantes del Consell de Mallorca con los premiados con la Gota d'Oli.\nEl conseller de Economia i Hisenda del Consell de Mallorca, Cosme Bonet, ha presidido este miércoles el acto de entrega de los premios Gota d'Oli, con los que se ha galardonado a los olímpicos y paralímpicos mallorquines que compitieron en los Juegos Olímpicos de Río de Janeiro.\nSergi Roig, novemo en la regata de vela de la clase SKUD 18.


El sentit de la vida - Genís Sinca\nEl sentit de la vida TJERK VAN DER MEULEN\nEl Priorat és una terra especial. Primer, perquè la majoria desconeixem la comarca i, segon, com ara demostraré, perquè amaga tresors inesperats. Hi vaig entrar en contacte fa dos estius i directament per Cornudella de Montsant. El primer impacte va ser la xafogor i la visió rocosa -però serena- del Parc Natural de la Serra del Montsant, que encaixona el poble en la sobrietat d’una vall de mides àmplies que no cohibeix ni ofega. D’una banda, el poble està foguejat pel sol, és cert; però, de l’altra, està banyat d’una mena de tranquil·litat i frescor lumínica difícil d’explicar. Per entendre-ho millor s’hi ha d’anar o bé tastar un vi fresquíssim que es diu Formiga de Vellut (DOQ Priorat), nom ideal per expressar que aquesta vinya s’ha hagut d’empassar molta llum, molta tranquil·litat i molta calor per oferir un gust al mateix temps complex i clar. Això és el Priorat. I això va ser Cornudella: la intel·ligència abassegadora de la natura.\nÉrem a finals de juny, feia una calor espantosa i, en canvi, tot va resultar alegre, simpàtic i fresc com l’escriptor que m’hi va convidar, Jesús M. Tibau i Tarragó, nascut en aquest poble el 1964. Cada estiu, Tibau organitza una trobada d’autors a Cornudella. Però per a mi el descobriment va ser ell i, per sobre de tot, els seus nanocontes. Tibau, que treballa a l’Ajuntament de Tortosa, ha publicat contes, poemaris i dietaris. Ha guanyat el premi Marian Vayreda i ha rebut el Mèrit de les Lletres Ebrenques. L’últim llibre és El noi del costat del padrí. Però Tibau aconsegueix la mestria amb els nanocontes. Recomano Tens un racó dalt del món, de l’editorial Montflorit (2001) i llibre que també dóna nom al seublog (premi Blocs Catalunya de Literatura). “Si la vida et dóna l’esquena, fes-li massatges”. Els nanocontes són els haikus de la narrativa, petites garrotades de realisme absolutament entranyable, glops de Priorat que em fan pensar en el contista genial que era Calders. Em ve a la memòria un conte calderià, el d’un veí que obre la porta de casa i a l’altra banda no hi ha res: un buit en forma de carrer. Et fa pensar en el perquè de tot plegat, un corrent molt nostre, d’esbrinar l’inesbrinable, de furgar en l’absurd humà que els catalans hem sabut explotar tan bé, amb el toc d’humor necessari. Monzó, Pàmies, Calders... Tibau me’ls recorda: “El nàufrag mira amb uns altres ulls les restes que escup el mar. Potser per solidaritat, potser perquè s’hi identifica”.\nAquest any, Tibau ha organitzat la trobada d’autors al centre cultural Roger de Belfort, un edifici espectacular que inclou la nova Biblioteca i el futur arxiu Morató Aragonés. Tibau explica en el blog que l’acte va ser emotiu. El centre està ubicat al carrer Sant Isidre, on va passar la seva infantesa. El detall m’ha portat a buscar un nanoconte seu, que igualment em fa pensar en el típic company d’escola entremaliat que més o menys tots hem conegut de petits: “Du l’instint criminal a les venes, a pàrvuls robava plastilina, i a primer olorava pegament, l’assassí del compàs”. Una microhistòria sensacional. Gent com Tibau s’adequa a allò que preconitza la revista Lo ViOlí, que publica sobre qüestions culturals del Priorat. Més enllà de l’oli i del vi, segons Lo ViOlí, es tracta de construir, com va dir Espriu, un país on la gent sigui “noble, culta, rica, lliure, desvetllada i feliç”, cita que no deixa de ser pertinent. Es podria resumir amb un nanoconte de Tibau titulat El sentit de la vida : “Mentre mira el vol desesperat de dues papallones al voltant d’una bombeta reflexiona sobre el sentit de la vida, tres segons abans d’apagar el llum”. Com que aquest any no vaig poder anar a la trobada, tanco els ulls, penso en el Priorat, en Cornudella i en la gent ben parida que corre per aquest país.


HotelO Kathedral Anvers Bèlgica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nVeure tots els 219 allotjaments a Anvers.\nHotelO KathedralHandschoenmarkt 3, Antwerp Centre, Anvers, Bèlgica, 2000 - Veure al mapaNotable7,9Basada en846comentarisHotelO KathedralVeure més fotos"Great location, easy to get to from public transport - great..."JohnUnited KingdomVestíbulVeure més fotosVeure totes les 26 fotosExcel·lent ubicació 9,2Veure al mapa9,2UbicacióParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsbarascensorconsergeaparcament de cotxesentrada/sortida [exprés]\nStandard Double Room with Cathedral View\nHabitació Doble Deluxe amb Vista sobre la Catedral (Deluxe Double Room with Cathedral View)\nFamily Room with Cathedral View Habitació Doble Superior amb Vista sobre la Catedral (Superior Double Room with Cathedral View)\nComparar amb allotjaments semblantsSelecció actualHotelO KathedralHotel BanksVan der Valk Hotel AntwerpenTheater HotelValoració dels clientsNotable 7,9 (846 comentaris)Notable 7,9 (1659 comentaris)Notable 8,0 (1617 comentaris)Excel·lent 8,2 (3659 comentaris)BarriAntwerp CentreAntwerp CentreDeurneAntwerp CentreWi-Fi Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTADesdejuni Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòsSeleccionar datesMés informacióMés informacióMés informació\nSobre l'allotjamentDescripcióL'HotelO Kathedral està situat al centre històric d'Anvers, davant de la catedral de Nostra Senyora. L'establiment ofereix allotjament contemporani amb TV de pantalla plana.\nL'avinguda comercial de Meir d'Anvers és a 550 m a peu i molt a prop hi ha la plaça de De Grote Markt, amb una gran varietat de restaurants i pubs.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcament de cotxes Àpats, begudes i refrigeribar Serveis i comoditatsconsergemagatzem d'equipatgezona de fumadorsPer als nenshabitació familiar Accésascensorentrada/sortida [exprés]s'admeten animals de companyiaDisponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantEls clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el HotelO Kathedral de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.Mostrar més\nHabitació Doble Deluxe amb Vista sobre la Catedral\neverything good eccept bad guy at the counter at night so bad Comentat el 30 de setembre 2015\nAnnorlunda rum. Mycket svart och stora målningar. Centralt. Och alltid öppet. Andra gången jag stannar där. Tycker att det är bra. Kunde varit bättre frukost. Comentat el 26 de novembre 2014


Carrerassa d'en Femenia\nSón diversos els sinònims emprats a Mallorca per designar els camins com per exemple carreró, camada, carrerany, camí sender o drecer.\nSanta Margalida és l'unic poble on als camins en diuen carrerasses i en tenen fins a vint-i-set per a designar els camins que reticularen bona part del terme durant els processos d'establiment de les grans possessions que tengueren lloc especialment durant el primer terç del segle XX.\nEls determinants dels noms d'aquests camins es divideixen entre els que fan referència als llocs o possessions als quals es dirigeixen (es Barranc, Binicalvell, Can Brijo, Can Maties, Montblanc, s'Estret, sa Talaia, sa Teulada, Son Alegre, Son Forat, Son Fullós, Son Morro, Vernissa, Turó d'en Mas) i els que fan referència a malnoms (en Fus, en Foc, en Mesquida, en Palanquet, en Pastora, en Prim, en Randet, en Tomeu de s'Estret, na Pastora, na Pelada).\nEntre totes elles avui volem destacar la carrerassa d'en Femenia la qual s'inicia al camí des Sementer, recorre 1.700 m i finalitza en un cul de sac sobre la part superior del barranc format pel torrent de Son Real. El final del camí es constitueix en un improvisat mirador sobre el torrent i sobre la marina de les Rotes Noves de Montblanc. És un lloc solitari i poc freqüentat fet que és aprofitat pels desaprensius de torn per abocar-hi runes d'obra incloent les contaminants cobertes de fibrociment o uralites.\nDes d'aquí aprofitam per demanar a l'Ajuntament de Santa Margalida la neteja d'aquestes deixalles.\nCarrerassa d'en Femenia (Santa Margalida)


Riberaonline.info - Priorat, Ribera d'Ebre i Terra Alta: La directora de la Institució de les Lletres Catalanes es reunix amb el agents literaris ebrencs\nIzaskun Arretxe, directora de la Institució de les Lletres Catalanes, s'ha reunit avui a Ca Don Joan de Vinebre amb una quinzena de representants del món literari ebrenc, La trobada ha servit per a presentar les línies d'ajudes de la ILC als agents culturals vinculats a les lletres del territori i també les actuacions de futur que preveu la Institució.\nS'hi han fet presents escriptors, bibliotecaris, representants d'institucions, llibreters i dinamitzadors culturals de les comarques ebrenques. Arretxe ha estat acompanyada de la directora dels Serveis Territorials de Cultura, Victòria Almuni, i de l'alcaldessa de Vinebre, Gemma Carim.\nEn acabar la reunió, la directora de l'ILC ha assistit com a convidada a l'acte d'entrega del Premi d'Assaig Artur Bladé i Desumvila, al Casal d'Ascó.


5a Caminada Noctura de la Baronia D'escornalbou | NOTÍCIES | Ajuntament Pradell de la Teixeta\n5a Caminada Noctura de la Baronia D'escornalbou\nCaminada popular nocturna pels termes de l'antiga baronia d'escornalbou. Ruta de les cabanes de pedra seca.\nDissabte 3 Agost a les 22:000 Hores\nLloc de sortida: Plaça de l'esglèsia de Pradell de la Teixeta.\nInscripcions al lloc de sortida\nPreu per persona: 5€ (regal inclòs)\nCal portar llanterna o frontal i calçat adequat per caminar.\nEnguany la NOCTURNA passa serralades i es desplaça a PRADELL DE LA TEIXETA.\nDes de la plaça de l'església sortirem fent un parell e volts pel poble, fet que ens permetrà conèixer-lo una mica. Farem cap al barranquet ja sortint de vila per agafar un senderó que ens durà ja a la pista que puja a la serra.\nEns desviarem a la dreta per anar resseguint, més i menys, una ruta de la pedra seca. Arribarem a la vora del mas de Mariona, on hi trobarem un punt d'aigua, fruits secs i mistela, i des d'on iniciarem el retorn al poble.\nAra ens vindrà una mica de pujada fins a retrobar el senderò inicial pel qual tornarem al barranquet i pels carrers Soldevila i Major farem cap a la plaça de l'església on trobareu al xocolata desfeta cuita per les dones de PRADELL i la coca del forn del Joan Carles Amorós.\nAnimat i apuntat, porta a tota la família, fins i tot el gos. És una ruta fàcil i és una caminada popular per gaudir de la nit i de la Lluna, t'ho pots prendre amb calma i anar relaxat. Durant la ruta tindràs un punt amb aigua, fruits secs i vi ranci per refer-te.\nTots els assistents tindran un obsequi recordatori de l'esdeveniment.\nOrganitza: Associació Esportiva Baronia d'Escornalbou


premis beques ofertes de treball cultura formació ocupacional pràctiques feina europa lloguer estiu universitat pràctiques a l'estranger art voluntariat emprenedoria Estudiar a l'estranger estudiants Treballar a l'estranger Santa Coloma de Gramenet tallers solidaritat estranger trobar feina Voluntariat a l'estranger recerca educació casal habitatge mobilitat europea cursos participar ajuts formació treball Idiomes Badalona cooperació concurs ofertes de treball a l'estranger L'Hospitalet de Llobregat\nJa coneixes el portal "Trobaré feina"? Ofertes de treball que funciona mitjançant el boca-orella\nLa greu situació en la que es troba el mercat laboral a Espanya fa que moltes persones, sobretot els joves, topin amb moltes dificultats a l'hora d'accedir a una oportunitat de treball. Malgrat totes les iniciatives que es posen en marxa i les polítques impulsades amb el propòsit de pal·liar aquesta problemàtica, les xifres d'atur reflecteixen que encara queda molt per fer; ara més que mai, la societat no ha de romandre de braços creuats.\nEn aquest sentit, una molt bona iniciativa és el portal www.trobarefeina.com, una pàgina web que agrupa més de mil ofertes de treball que es gestionen sense intermediaris i que funciona mitjançant el boca-orella. Així, els usuaris del portal envien fotografies de cartells amb ofertes i els gestors del portal les ordenen i publiquen de forma clara; s'ofereixen telèfons de contacte, adreces i/o correus electrònics per tal que els aturats puguin iniciar els tràmits i enviar les sol·licituds el més ràpid possible.\nL'objectiu del projecte és facilitar els tràmits a la recerca de feina de les persones aturades. Un 95% de les ofertes que es gestionen són de Catalunya i l'altre percentatge és per treballar a Londres.\nEl més destacable de tot és que la iniciativa va originar-se com un projecte solidari que van impulsar tres amics: Marc Soler, Josep Azemà i Ivan Valverde. Ara, la pàgina ha anat creixent i són molts els ciutadans que s'animen a participar en el projecte per tal de contribuir i millorar la situació laboral d'altres aturats.\nFacebook Trobaré Feina\nTwitter Trobaré Feina\nVia | Trobaré Feina / Invertia


Amposta presenta uns comptes de 28,5 milions d’euros | Ajuntament d'Amposta\nInici ComunicaciÃ³ NotÃcies NotÃcies 2019 Amposta presenta uns comptes de 28,5 milions d’euros\nEls comptes inclouen 30.000 euros per a l’arranjament de la carretera al Poble Nou o 80.000 euros per a l’habitatge pÃºblic o 200.000 euros per a clavegueram\nUn pressupost que mantÃ© les principals partides d’ajuts i activitats i aposta per nous projectes socials como l’impuls de l’habitatge pÃºblic; a mÃ©s d’incloure, de sortida, mÃ©s d’1 miliÃ³ d’euros per a inversions com la renovaciÃ³ de l’enllumenat o l’arranjament de la carretera del Poble Nou. AixÃ ha definit l’alcalde d’Amposta, Adam TomÃ s, la proposta de pressupost que el govern d’Esquerra portarÃ a aprovaciÃ³ en el ple extraordinari de divendres 20 de desembre i que ha presentat aquest dimarts al matÃ acompanyat pels tinents d’alcalde Miquel Subirats, NÃºria Marco i AgustÃ Tirado.\nA grans trets, els comptes que presentarÃ l’equip de govern d’Esquerra per a l’Ajuntament d’Amposta per al 2020 sumen un total de 28,5 milions d’euros, un 33,29% mÃ©s que el del 2019. "Aquesta crescuda tan gran s’explica per dos motius", ha argumentat TomÃ s. "Per una banda, al 2018 vam trencar la regla de la despesa, convenÃ§uts que aixÃ² ens permetria crÃ©ixer el pressupost i, amb aixÃ², podrÃem haver fet un pressupost de 23 milions d’euros", ha explicat l’alcalde. Per l’altra banda, el pressupost del 2020 inclou un prÃ©stec pont de cinc milions d’euros entre l’Ajuntament i Fussmont per a gestionar la residÃ¨ncia de gent gran, que fa que el pressupost pugi fins als 28 milions d’euros. "Amb el beneplÃ cit d’Economia i Finances de la Generalitat de Catalunya, l’Ajuntament farÃ un prÃ©stec de 5 milions d’euros amb una entitat bancÃ ria i que desprÃ©s es traslladarÃ a la Fussmont per a la gestiÃ³ de la residÃ¨ncia de gent gran", ha explicat l’alcalde, "un prÃ©stec que no pujarÃ l’endeutament de l’Ajuntament". A mÃ©s, l’Ajuntament farÃ el prÃ©stec a Fussmont a 20 anys, cosa que permetrÃ esponjar l’operaciÃ³ de crÃ¨dit". Tanmateix, suposarÃ una reducciÃ³ de quota d’uns 200.000 euros anuals i suposarÃ un estalvi total de 50.000 euros respecte al prÃ©stec que tenia constituÃ¯t la Fussmont perquÃ¨ es millora el tipus d’interÃ¨s".\nEls pressupostos del 2019 preveuen una reducciÃ³ de 110.000 euros d’ingressos derivats de l’IBI rÃºstic i un increment d’un miliÃ³ d’euros per ingressos provinents d’altres administracions, principalment per programes de PolÃtiques Actives d’OcupaciÃ³ i del Fons Feder. Quant a despeses del capÃtol 1, de Personal, el pressupost registra un increment de l’11% respecte l’any passat, motivats per l’increment que ha suposat la Llei que permet als agents de la Policia Local jubilar-se als 60 anys i tambÃ© per l’augment de les PolÃtiques Actives d’OcupaciÃ³.\nMÃ©s d’1 miliÃ³ d’euros d’inversions\nUn altre dels punts que ha destacat l’alcalde Ã©s que el pressupost del 2020 inclou mÃ©s d’un miliÃ³ d’euros en inversions. "Per primera vegada amb el govern d’Esquerra tenim unes inversions de sortida d’aquesta xifra", ha assenyalat TomÃ s. Hi destaquen els 515.000 euros de la quarta fase de l’enllumenat, que rebran una subvenciÃ³ del fons Feder; els 200.000 euros de substituciÃ³ i millora clavegueram vinculats al Pla Ãšnic d’Obres i Serveis (PUOSC) de la Generalitat, o els 96.000 euros per a la construcciÃ³ d’un nou bloc de 130 nÃnxols al cementeri municipal, "els Ãºltims que caben, desprÃ©s haurem de plantejar-nos com fem l’ampliaciÃ³ del cementeri, de la qual ja tenim el projecte".\nTambÃ© sÃ³n destacables els 30.000 euros d’arranjament de la carretera al Poble Nou. "L’Ajuntament d’Amposta i l’Ajuntament de la RÃ pita ens vam comprometre a posar una partida pressupostÃ ria per fer millores a la carretera mentre no arribi l’aprovaciÃ³ del Pla Zonal de Carreteres de la DiputaciÃ³", ha explicat TomÃ s, "la RÃ pita, amb mÃ©s quilÃ²metres de carretera al seu terme, n’ha pressupostat 50.000 euros i nosaltres 30.000 euros". "No podem deixar la carretera com estÃ , mentre no arriba la nova carretera, hem de fer millores", ha dit l’alcalde.\nEntre les inversions tambÃ© hi figuren 36.000 euros a arranjament d’habitatges socials; 35.000 euros d’obres d’adequaciÃ³ del nou pati Consol FerrÃ©, 7.000 euros per a l’adquisiciÃ³ d’immobles, 48.500 euros de la pavimentaciÃ³ de les vies pÃºbliques, 48.000 euros de supressiÃ³ de barreres arquitectÃ²niques, 30.000 euros per a l’arranjament de camins; 10.400 euros per a les obres de millora de la gossera municipal o 15.000 euros per a la compra d’un matalÃ s per a la pista d’atletisme.\nEntre les novetats respecte els anys anteriors quan a polÃtiques socials, el pressupost per al 2020 tambÃ© reserva 80.000 euros per al desenvolupament del projecte d’habitatge pÃºblic a Amposta, per donar cobertura als convenis signats amb l’AgÃ¨ncia de l’Habitatge de Catalunya i HÃ bitat3; 6.000 euros per al projecte pilot amb Creu Roja, que tambÃ© posaria 6.000 euros, per donar servei d’odontologia, o els 7.500 euros per a Apasa per a l’adaptaciÃ³ d’un lavabo.\nEl pressupost del 2020 preveu la creaciÃ³ d’una lÃnia d’ajuts per a entitats juvenils, amb 10.000 euros, i l’increment en 15.000 euros per al suport de les entitats i activitats culturals (es passa dels 303.000 euros de l’any 2019 als 318.200 de l’any 2020), a mÃ©s d’un projecte d’impuls a la inserciÃ³ laboral a nivell comarcal amb un conveni amb IDFO, Fussmont i la FundaciÃ³ Ulldecona per un total de 190.000 euros. "I tot aixÃ² ho fem sense oblidar tampoc les principals partides que han crescut els Ãºltims quatre anys como els beques a l’excelÂ·lÃ¨ncia (50.000 euros), les subvencions a centres i entitats educatives (40.600 euros), a les entitats esportives (248.500 euros), a entitats socials (126.100 euros), els ajuts a la contractaciÃ³ i l’emprenedoria (40.000 euros) o al comerÃ§ (5.000 euros)", entre d’altres.\nD’altra banda, el pressupost del 2020 inclou, per primer cop, la totalitat del pressupost de l’empresa pÃºblica Amposta Serveis Municipals, que ha internalitzat la neteja dels edificis municipals. L’empresa pÃºblica tÃ© un pressupost de 748.371 euros.


DE CARA AL 20-D DEBAT A SET A 8TV - Sebasti� Barrufet - Els blogs d'e-noticies\nMalgrat no concórrer a les properes eleccions al Congrés i, per tant, no haver participat del debat, la CUP va estar present en el creuament de discursos dels caps de llista. Especialment per part del líder democratacristià, Josep Antoni Duran i Lleida, que va retreure a Democràcia i Llibertat la manca de coherència en tractar d’arribar a un acord per a la formació d’un nou Govern amb una organització com la CUP.\nEl candidat republicà, Gabriel Rufián, es va queixar de que parlin “amb menysteniment” de la CUP. Els exsocis de la federació de CiU van protagonitzar un ‘cara a cara’ a propòsit de la viabilitat de la independència. El cap de llista de Democràcia i Llibertat va considerar que la independència “depèn de nosaltres”, i el democratacristià va assegurar que el reconeixement català a Espanya és “difícil però possible” mentre que la secessió és “impossible”.\nReforma constitucional a debat, la socialista Carme Chacón va defensar la reforma constitucional com a solució al conflicte territorial. Un plantejament que, segons el candidat del PPC, Jorge Fernández Díaz, no té recorregut ni tan sols entre els líders territorials del PSOE.\nHoms va dir que “La proposta del PSOE és un punt tramposa perquè apareix en el moment en què l’independentisme a Catalunya ha agafat un corrent majoritari. El que proposa Chacón ja vam tenir a l’abast fer-ho”. Per la seva part, el número u d’ERC pel Congrés , Gabriel Rufián, va opinar que la reforma de la carta magna és “una absoluta quimera” i que l’única solució passa pel “respecte a la democràcia” i als resultats del 27-S.\nEl candidat de Ciutadans, Joan Carles Girauta, va prometre una reforma “profunda” d’Espanya -amb reforma de la Constitució inclosa per blindar els drets socials i “ordenar” la distribució competencial.\nEl cap de llista d’En Comú Podem, Xavier Domènech, va reivindicar la seva formació com l’única que defensa la celebració d’un referèndum, que veu com “el gran desbloqueig” a la situació actual. Va asegurar que han “construït aliances a l’Estat” que permetran que el dret a decidir sigui una realitat a Catalunya.\nEl candidat de C’s, Joan Carles Girauta, va reclamar al cap de files d’ERC, Gabriel Rufián, que retirés que la Carta Magna estava “subscrita per feixistes”. El republicà es va emparar en el perfil de Manuel Fraga Iribarne per reiterar la seva tesi i va afegir que el text és una “anomalia” a la història d’Europa.\nFrancesc Homs va parlar del text com una “gàbia” pels catalans en posar sobre la taula que el TC va tombar un Estatut referendat pels catalans: “És carregar-se la Constitució per la porta del darrere”. El cap de llista d’Unió va apuntar que “alguna cosa té a veure”” la Constitució durant el 23 anys de CiU, els de “més progrés econòmic, social i d’autogovern” per a Catalunya. “No renego d’aquell passat”.\nJorge Fernández Díaz va “defensar la memòria” de Fraga i va recordar el suport social que va tenir la Constitució del 78. La cap de llista del PSC, Carme Chacón, va apuntar que el pacte constitucional ha donat “pau i democràcia” a l’estat de les autonomies i va insistir que la seva formació aposta per una reforma de caire federal per resoldre l’encaix territorial de Catalunya.\nEls blogs d'e-noticies - Sebasti� Barrufet - DE CARA AL 20-D DEBAT A SET A 8TV


Roberto Rovira: «Com ja comunicarem als veïns la intenció és assumir la propietat del depòsit d'aigua de Churruca i rehabilitar-lo»\nDesprés de l'informe tècnic sobre l'estat de l'edifici, segons el regidor de Patrimoni Històric i Industrial, el següent pas és buscar el mecanisme legal juntament amb al departament d'Urbanisme per a adquirir la propietat i posar-lo en valor\nEl regidor de Patrimoni Històric i Industrial, Roberto Rovira, ha declarat que la intenció del departament que dirigix és la d'assumir la propietat del depòsit elevat d'aigua del barri de Churruca per a rehabilitar-lo, responent així a les acusacions abocades en premsa sobre l'estat de deterioració d'esta estructura històrica. «Així ho hem comunicat als veïns en diverses ocasions, que són ara mateix els propietaris de l'edifici», ha manifestat el regidor, «així com a tots els grups de l'oposició en la comissió d'Hisenda que s'ha celebrat hui». Malgrat que en l'actualitat està en desús, ha explicat l'edil, «entenem que és un element que ha de formar part del patrimoni cultural de la nostra ciutat ja que forma part de la història del Port de Sagunt».\nEste assumpte respon a una queixa telefònica d'una veïna de la zona que al juliol de 2019 va denunciar la deterioració del depòsit, per la qual cosa es va redactar un informe tècnic per part del departament d'Urbanisme. Este informe aconsellava, com a mesures cautelars, tancar la zona afectada amb tanques de manera provisional per perill a danys personals, treballs que es van dur a terme per part de la Policia Local de Sagunt. Així mateix, l'informe detalla els treballs a realitzar a la vista dels danys de l'edifici, tant en l'estructura com en el propi depòsit, sempre emparades per l'estudi estructural amb forma de projecte tècnic i signat pel tècnic corresponent.\nAra mateix, com explica el regidor, el següent pas és buscar el mecanisme legal juntament amb el departament d'Urbanisme per a adquirir la propietat de l'edifici, ja que actualment és de la Comunitat de Veïns Grup Churruca, per a posteriorment rehabilitar-lo i posar-lo en valor i, així, protegir esta peça del patrimoni de la ciutat.\nEsta estructura, que data dels anys 50 del segle passat, va servir en el seu moment per al proveïment d'aigua potable als immobles del Grup Churruca, però hui dia, la zona ja compta amb proveïment d'aigua potable de la xarxa municipal, per la qual cosa l'edifici està en desús.


Joan Lluís i Pallarès – Vall d'Àssua\nJoan Lluís neix a Montardit de Dalt el 1912 i mor a Barcelona el 1999. El seu pare era fill de casa Misser de Sort i la seva mare, de casa Aurens de Roní. És batejat a Enviny i passa a viure a Rialp, a casa Xampaineta. Als sis anys comença a exercir de vaquer, bosquerol, sagal, i més tard, de rabadà i pastor per les muntanyes d’Olp, Llessui i Montsent de Pallars. Del contacte amb l’alta muntanya i els seus pastors en surt la seva afició a la música. Aprèn solfeig amb Manuel de cal Serrador, músic de Rialp.


9788433920096 JANE BOWLES ANAGRAMA dijous, 1 de gener de 1981\nAutor: JANE BOWLES Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/01/1981 Ho demanem a l'editor\nEl enamoradizo Bingo Little, amigo de Bertie, ha hecho una vez más honor a su fama. Esta vez el objeto de sus desvelos es Mabel, camarera en un restaurante de poca fama. Y como sue... 9788433920201 P G WODEHOUSE ANAGRAMA dimecres, 1 d'agost de 1990\nAutor: P G WODEHOUSE Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/08/1990 Ho demanem a l'editor\n9788433920263 P G WODEHOUSE ANAGRAMA dissabte, 1 de desembre de 1990\nAutor: P G WODEHOUSE Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/12/1990 Ho demanem a l'editor\n9788433920287 ROBERT SABBAG ANAGRAMA dimarts, 1 de gener de 1991\nAutor: ROBERT SABBAG Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/01/1991 Ho demanem a l'editor\n9788433920270 ALVARO POMBO ANAGRAMA dimarts, 1 de gener de 1991\nAutor: ALVARO POMBO Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/01/1991 Ho demanem a l'editor\n9788433920294 JAMES HADLEY CHASE ANAGRAMA dimarts, 1 de gener de 1991\nAutor: JAMES HADLEY CHASE Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/01/1991 Ho demanem a l'editor\n9788433920416 F SCOTT FITZGERALD ANAGRAMA diumenge, 1 de desembre de 1991\nAutor: F SCOTT FITZGERALD Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/12/1991 Ho demanem a l'editor\n9788433920430 CHARLES BUKOWSKI ANAGRAMA diumenge, 1 de març de 1992\nAutor: CHARLES BUKOWSKI Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/03/1992 Ho demanem a l'editor\n9788433920515 JOSEPH ROTH ANAGRAMA divendres, 1 de maig de 1992\nAutor: JOSEPH ROTH Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/05/1992 Ho demanem a l'editor\n9788433920539 MARUJA TORRES ANAGRAMA dilluns, 1 de juny de 1992\nAutor: MARUJA TORRES Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/06/1992 Ho demanem a l'editor\n9788433920164 TOM SHARPE ANAGRAMA dimarts, 1 de desembre de 1992\nAutor: TOM SHARPE Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/12/1992 Ho demanem a l'editor\n9788433920645 F SCOTT FITZGERALD ANAGRAMA dilluns, 1 de febrer de 1993\nAutor: F SCOTT FITZGERALD Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/02/1993 No disponible\n9788433920683 NORMAN MAILER ANAGRAMA dissabte, 1 de maig de 1993\nAutor: NORMAN MAILER Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/05/1993 Ho demanem a l'editor\nTodo comenzó una hermosa mañana, cuando Bertie Wooster, cegado por el júbilo que le producía la bondad del clima, aceptó pasar unos días lejos del mundanal ruido, en Steeple Bumple... 9788433920331 P G WODEHOUSE ANAGRAMA dimecres, 1 de desembre de 1993\nAutor: P G WODEHOUSE Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/12/1993 Ho demanem a l'editor\n9788433920799 PATRICIA HIGHSMITH ANAGRAMA dissabte, 1 de gener de 1994\nAutor: PATRICIA HIGHSMITH Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/01/1994 Ho demanem a l'editor\n9788433920850 TOM SHARPE ANAGRAMA dissabte, 1 de gener de 1994\n9788433914330 VLADIMIR NABOKOV ANAGRAMA dissabte, 1 d'octubre de 1994\nAutor: VLADIMIR NABOKOV Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/10/1994 Ho demanem a l'editor\n9788433914347 P G WODEHOUSE ANAGRAMA dissabte, 1 d'octubre de 1994\nAutor: P G WODEHOUSE Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/10/1994 Ho demanem a l'editor\nUna mujer asiste, sacudida por sentimientos contradictorios, a la boda de su antigua amante con un joven de buena familia; un agente de la propiedad inmobiliaria, el típico hombre ... 9788433914385 DAVID LEAVITT ANAGRAMA dijous, 1 de desembre de 1994\nAutor: DAVID LEAVITT Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/12/1994 Ho demanem a l'editor\n9788433914378 DAVID LEAVITT ANAGRAMA dijous, 1 de desembre de 1994\n9788433914439 P G WODEHOUSE ANAGRAMA dissabte, 1 d'abril de 1995\nAutor: P G WODEHOUSE Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/04/1995 Ho demanem a l'editor\n9788433914422 P G WODEHOUSE ANAGRAMA dissabte, 1 d'abril de 1995\n9788433914507 CEES NOOTEBOOM ANAGRAMA divendres, 1 de setembre de 1995\nAutor: CEES NOOTEBOOM Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/09/1995 Ho demanem a l'editor\n9788433914514 P G WODEHOUSE ANAGRAMA diumenge, 1 d'octubre de 1995\nAutor: P G WODEHOUSE Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/10/1995 Ho demanem a l'editor\n9788433914477 TOM SHARPE ANAGRAMA dimecres, 1 de novembre de 1995\nAutor: TOM SHARPE Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/11/1995 Ho demanem a l'editor\n9788433914521 GITA MEHTA ANAGRAMA divendres, 1 de desembre de 1995\nAutor: GITA MEHTA Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/12/1995 Ho demanem a l'editor\n9788433914538 PERE GIMFERRER ANAGRAMA dilluns, 1 de gener de 1996\nAutor: PERE GIMFERRER Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/01/1996 Ho demanem a l'editor\nUn libro de memorias insólito por la radical sinceridad de su autor, un excelente escritor que se juzga con severidad, lo que le permite ser no menos inmisericorde con los demás. L... 9788433968234 JESUS PARDO ANAGRAMA dilluns, 1 de gener de 1996\nAutor: JESUS PARDO Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/01/1996 Ho demanem a l'editor\n9788433914569 ESTHER TUSQUETS ANAGRAMA dijous, 1 de febrer de 1996\nAutor: ESTHER TUSQUETS Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/02/1996 Descatalogat\nElla es Robyn Penrose, profesora universitaria, especialista en narrativa decimonónica relacionada con la Revolución Industrial y devota del feminismo, el post-estructuralismo y el... 9788433914620 DAVID LODGE ANAGRAMA dilluns, 1 d'abril de 1996\nAutor: DAVID LODGE Editorial: ANAGRAMA Llançament: 01/04/1996 Ho demanem a l'editor


Diversos teatres se sumen a la vaga general del 18 d'octubre a Catalunya - Teatre Barcelona\nDiversos teatres se sumen a la vaga general del 18 d’octubre a Catalunya\nEls sindicats Intersindical-CSC i la IAC han convocat vaga general a Catalunya per a aquest divendres 18 d’octubre, quatre dies després de la publicació de la sentència del judici del ‘procés’. Diverses sales teatrals han decidit sumar-se a la vaga i fer el següent comunicat conjunt:\nSignen el comunicat i, per tant, se suman a la vaga: Escenari Joan Brossa, Jove Teatre Regina, La Badabadoc, La Nau Ivanow, LaSala, El Maldà, Porta4, Sala Atrium, Sala Fénix, Sala Flyhard, Sala LaPlaneta, Sala Trono, Sala Versus Glòries, SAT! Sant Andreu Teatre, Teatre de l’Aurora, Teatre La Gleva, Teatre Tantarantana, Almeria teatre, Teatre del Raval, Antic Teatre i La Vilella.\nPer la seva banda, l’equip de Vaselina, obra que s’està representant, actualment, a La Villarroel, ha informat que també se suma a la vaga i, per tant, que anul·len la funció de divendres 18/10.


Segon pagament Mòdul 1 NAVÀS, 16 i 23 de novembre\nAmb aquest segon pagament, i la prèvia paga i senyal, haureu completat tot el pagament de la formació.\nBenvinguts al món de la Teràpia Estructural.\nMòdul 1 de Teràpia Estructural a NAVÀS, 16 i 23 de novembre\nPaga i senyal Mòdul 1 NAVÀS, 16 i 23 de novembre


Hi ha acord: el servei de recollida d'escombraries de Valls desconvoca la vaga\nDeixalleria de Valls | Cedida\nHi ha acord: el servei de recollida d'escombraries de Valls desconvoca la vaga activa des de Sant Joan\nEl 23 de juny, els treballadors de Cespa van convocar una aturada indefinida pel descontentament general en la negociació del conveni col·lectiu que tenen amb l’empresa\nper Albert Oliva 01/07/2021 06:00h\nSant Joan calent a Valls a causa de la vaga en la recollida d’escombraries. El 23 de juny, els treballadors de Cespa van convocar una aturada indefinida del servei pel descontentament general en la negociació del conveni col·lectiu que tenen amb l’empresa.\nSegons els treballadors, «darrerament hi ha hagut massa intents reiterats per part de l’empresa d’anar a la baixa alimentant així la precarietat laboral». En aquest sentit, en la primera reunió de la negociació, l’empresa va dir, «no» a tots els punts de millora que proposaven els representants legals dels treballadors.\n«Un d’aquests punts era reivindicar l’antiguitat, ja que en d’altres centres de la mateixa empresa la tenen. També es demanava un IPC en condicions» expliquen fonts de la CGT.\nS’arriba a un acord\nEl dia 25 de juny, poques hores després de l’inici de la vaga, l’empresa i els treballadors van arribar a un preacord per al conveni col·lectiu. Va ser mitjançant la mediació d’Inspecció del Departament de Treball de la Generalitat de Catalunya i representants del comitè d’empresa.\nL’endemà, dia 26, la proposta va ser debatuda en l’assemblea de treballadors. Finalment, la vaga va quedar sense efecte. Així, l’acord contempla el reconeixement de l’antiguitat dels treballadors al conveni amb sis triennis. També, l’augment del 2% i una pujada global del 8,25% en els propers anys.\nNo obstant això, no és la primera vegada que s’evidencien desacords entre l’empresa i els treballadors. A principis de 2021 el col·lectiu de jardiners ja es va plantar amb la problemàtica que existia amb el preu de les guàrdies.\nSegons la CGT, «l’Ajuntament de Valls té una responsabilitat directa en aquests conflictes. No es pot deixar un servei públic tan necessari en mans d’empreses que precaritzen plantilles només per guanyar fins a l'últim cèntim».\nCal tenir en compte que la UTE Valls Cespa del grup Ferrovial Servicios és el servei de recollida, neteja viaria i jardineria que té contractat l’Ajuntament de Valls.\nGran apagada: diversos pobles de l'Alt Camp pateixen una avaria elèctrica\nBona notícia: un nou pis s'afegeix al parc d'habitatges socials de Valls\nvaga Ajuntament de Valls Valls


Moscatel. Valencia. Сarabela Blanca Объём:


Autogestió. Diari d'un senador.\nMundo Diario. Dimarts, 27 de juny del 1978.\nEl debat al Senat a propòsit de la interpel·lació de Sobrequés sobre el projecte de Llei General d'Universitats va ser lamentable. Deia el dissabte que els catalans que podrien fer-ho no informen del nostre historial d'autonomia i autogestió universitària. Sobrequés va afirmar contundent la voluntat de les nostres universitats de passar a la Generalitat. «Però, va dir, m'envaeix la por que els termes del projecte de Constitució siguin interpretats en sentit restrictiu».\nEl meu estupor va ser majúscul quan vaig observar que el ministre Cavero movia ostensiblement el cap de dalt a baix en senyal d'afirmació. Es veu que seria interpretada en el sentit més restrictiu possible, si de Cavero depèn.\nJo pensava en tants esforços autogestionaris assumits per tots els sectors implicats en la nostra Universitat. Recordo aquelles grans assemblees en què, al costat de professors i alumnes, participava en pla d'igualtat el personal no docent, incloses les persones encarregades de la neteja que sempre solen ser vorellades com a éssers inferiors.\nMolt més enrere, recordava la Universitat Autònoma de la República que, com va dir Sobrequés, no va caure en el parany de permetre a Catalunya dues menes d'universitats, una catalana i una altra de castellana.\nI molt més enrere, recordava aquelles universitats antigues en les quals el rector era un alumne. Penso com Josep de Calassanç va arribar a rector de la de Lleida, segons diuen els biògrafs.\nSubmergit en aquests pensaments vaig sentir, metàl·lica, la veu intransigent de Cavero, el ministre d'Educació: «És al Parlament i no als moviments assemblearis, a qui competeix establir el model d'Universitat que ens convé a l'hora present». Portabella estava en contra de la manera com Sobrequés havia presentat les coses. Jo no tinc dades de la història universitària d'aquests darrers anys. Benet, el portaveu, no hi va intervenir.