USA 2013: Bridge over troubled water\nTercer dia a San Francisco i avui toca creuar el Golden Gate en bici. La llogarem al Fisherman Wharf i anirem fins a Sausalito on agafarem el ferry de tornada.\nPerò abans hem de provar el Cablecar. En passen un, dos i fins a tres sense parar-se a recollir gent perquè ja venen plens. Comencem bé el día, però a la quarta va la vençuda i aquí ens teniu, fent el trajecte sense pagar (ssshhhhttt...)\nAl final del recorregut i com que els tramvíes (els últims que queden d'accionament manual al món) no poden funcionar al revés, se'ls ha de girar manualment sobre una plataforma de fusta.\nAquí teniu el vídeo de com es fa:\nBé, ara ja som al Pier 41 i hem de llogar les bicis per fer els 13km que ens separen de Sausalito on, segons els seus propietaris, hi ha un local on hi fan les millors hamburgueses de món i com que ens estem convertint en uns experts ho hem d'anar a comprovar.\nTal i com m'ha apuntat en Xevi, avui fan l'última regata de la America's Cup, però la veritat és que no ens interessa gaire ni tampoc hi entenem gens. Hi ha la tira d'embarcacions i helicòpters volant quasi arran d'aigua i moltíssima gent a la platja amb càmeres i banderes.\nA mida que ens apropem al Golden Gate les vistes al pont i a l'skyline de la ciutat són més boniques. Com sempre, el natural és sempre millor, però per desgràcia encara no s'ha inventat la teletransportació i us haureu de conformar amb unes fotografíes.\nEn JC amb els seus "bitxos".\nGairebé a sota hi ha el Fort Point, una fortificació edificada poc abans de la Guerra Civil per defensar la badía dels vaixells de guerra enemics.\nI per fí entrem al mundialment conegut Pont de San Francisco, sis carrils de cotxes, un per bicicletes, un per vianants i moltíssim vent que no et deixa ni sentir els teus propis pensaments.\nL'aigua està molt remoguda però encara hi ha qui s'atreveix a fer windsurf o skysurf, i és que a qui no li agradaría passar navegant per sota?\nA poc més de la meitat em sobta una cosa blanca a la part exterior. Ostia! (el moment es mereix una paraulota) Hi ha un tío a punt de saltar! No m'ho puc creure... Segons més tard arriba la policía (en cotxes oficials, camuflats, en bici, en barca...) I el tío assegut a la part de fora.\nVolem marxar però també volem quedar-nos a veure com acaba (diga-li morbo, diga-li curiositat). Justament al documentar-nos sobre el pont vam llegir que era el segon lloc més comú de suïcidis al món amb una mitjana de 70 l'any. I ha de ser avui???\nDoncs no, avui no serà, al final han aconseguit que entrés en raó després d'estar una bona estona parlant amb ell (Uuuuffff!).\nEl noi (jove, molt jove) s'ha abraçat al policía mentre la resta li donava mostres de consolació a l'espatlla. Després l'han emmanillat i se l'han endut.\nFí de la novela, ja podem seguir.\nI arribem a Sausalito a 2/4 de 5 de la tarda on ens esperen dues cheeseburguer i unes patates per dinar.\nAquest és el lloc d'on us parlava, segurament no són les millors del món però després de pràcticament cinc hores amb la bici enganxada al cul no estan gens malament.\nA algú li sonarà molt familiar aquest banc...\nA les 19h surt el ferry de tornada a San Francisco, així que bicicletes cap amunt i cap al Pier 41 hi falta gent.\nAquest cop la posta de sol ens troba a nosaltres enmig de Pacífic i ens mostra una fantàstica silueta a contrallum del Golden Gate.\nDesprés d'una passejada nocturna pel Pier 39 tornem a agafar el Cablecar (aquest cop pagant) de pujada cap a l'hotel. Demà acaba el nostre pas per San Francisco amb la visita a Alcatraz que per suposat us explicarem.\nCarol 9/26/2013 11:49 p. m.\nAquest dia.us ha deixat fotos molt xules!!!! Estava pensant que quan torneu a Espanya ( que no sé si en teniu moltes ganes)... Quan quedem podem menjar unes burguers no??? Je je je. Ara tindré que aconseguir una planxa com la del vídeo!!!!\nGiP 9/27/2013 12:01 a. m.\nEl bitxo de la foto següent del JC amb l'ocell està més bé que l'ocellot, no?\nen G diu que si el noi hagués volgut tirar-se no hagués esperat a la policia.\nQuin munt d'experiencies i anècdotes que us portareu de records!\nKK VKY 9/29/2013 9:04 p. m.\nSi que ens sonen aquests dos bancs devant del chiringuito de les hamburgueses.També ens varem menjar les cheeseburguer allà.


I ara què? Delictes, citacions i anys de presó\nEl processament de 25 dels 28 investigats en el procés del referèndum ni és un pas qualsevol en tot el camí judicial, ni molt menys el final. Estem, segurament, al principi del que serà el major cas judicial dels últims anys a Espanya. I per descomptat a Catalunya.\nSi no canvien les tornes, els 9 empresonats podrien passar-hi anys entre reixes. No és cap secret. És el pensament tant d'advocats com dels mateixos empresonats i els seus entorns. Empresonats, primer fins al judici, i després per complir la condemna si no és que hi ha un canvi de rumb del tribunal o bé arribessin els indults. Cosa ara mateix impensable per com el govern espanyol manté el pols polític.\nPerò, a què s'enfronten ara els 25 processats? Només Artur Mas, Marta Pascal i Neus Lloveras, de la branca del PDeCAT, no aniran a judici. La resta, tot i que el jutge considera Mas el cervell de tot plegat, hauran de passar pel banc dels acusats i assumir penes, que sobre el paper van dels 6 mesos de presó als 35 anys.\nPrimer de tot i per començar aquesta nova etapa judicial, Pablo Llarena els ha citat a tots per comunicar-los quina és la seva situació processal. Durant tres dies desfilaran per l'entrada ja coneguda del Suprem tots els acusats. Els que estan a la presó i els que no. Només faltaran, almenys això és el que és de preveure, els exiliats. Se'ls comunicació el delicte pel que se'ls jutjarà, quins fets se'ls hi atribueixen i se'ls donarà el dret a paraula per explicar-se.\nHI ha 13 processats per rebel·lió que s'enfronten a penes d’entre els 10 als 35 anys, segons el paper que van desenvolupar. El codi penal preveu fins a tres nivells de penes.\nD’entre 25 a 30 anys de presó per als qui es considerin inductors o caps principals. Dels 15 als 25, per als “comandaments subalterns”, segons diu la llei. El que serien els executors. I de 10 a 15 per als participants.\nLes penes a les que s'enfrontaran se sabran abans del judici i les fixarà la Fiscalia segons el seu criteri. I tot fa pensar que forçarà les més altes per donar una lliçó exemplar.\nEls processats que estan acusats de rebel·lió són: Carles Puigdemont, Oriol Junqueras, Jordi Turull, Raül Romeva, Toni Comín, Josep Rull, Dolors Bassa, Clara Ponsatí, Joaquim Forn, Jordi Sànchez, Jordi Cuixart, Carme Forcadell i Marta Rovira.\nAmb tot, si els processats que estan a l'exili se'ls acaba extradint pel delicte de malversació, només se'ls podrà jutjat per aquest delicte. Per tant la Fiscalia no podrà demanar penes per rebel·lió.\nHi ha 14 càrrecs més acusats de malversació. És el delicte que li permet a Llarena reclamar els exiliats als estats on són ara. Però no es tracta d’un delicte polític sinó d’un delicte associat a la corrupció.\nLa malversació està castigada amb la presó. Però la pena és baixa, va dels 2 als 6 anys. Que es pot rebaixar amb atenuats i que si no s'arriba als 2 anys, evitaria l’ingrés a la presó.\nTambé inclou la inhabilitació per als càrrecs públics.\nEls processats per malversació són Carles Puigdemont, Oriol Junqueras, Jordi Turull, Raül Romeva, Meritxell Borràs, Toni Comín, Josep Rull, Lluís Puig, Carles Mundó, Dolors Bassa, Santi Vila, Clara Ponsatí, Joaquim Forn i Meritxell Serret.\nEl magistrat Pablo Llarena ha deixat un tercer delicte per a incloure la majoria dels acusats. De fet, amb la descripció dels fets que fa en la interlocutòria de processament, els informes de la Guàrdia Civil i les resolucions judicials prèvies, és l’únic que té fonament i que és la desobediència. Es va desobeir. És obvi i declarat per tots els processats. I ho van fer públicament. Tant amb declaracions institucionals com amb manifestacions als mitjans de comunicació.\nVan anunciar una declaració d’independència i un procés per fer-la i per això van desobeir totes les prohibicions del Tribunal Constitucional.\nLa desobediència, però, és el delicte més lleu. LA pena de presó que inclou, que va dels 6 mesos a 1 anys, es pot substituir per una multa. Per tant, amb una condemna per aquest delicte, s'evitaria l'entrada massiva a la presó de tot un govern i una mesa del Parlament.\nEstan processats per desobediència els qui formaven la Mesa del Parlament de l'anterior legislatura: Lluís Corominas, Lluís Guinó, Anna Simó, Ramona Barrufet i Joan Josep Nuet. A més també se'ls imputa aquest delicte a part del Govern i a les ex diputades de la CUP Meritxell Borràs, Lluís Puig, Carles Mundó, Santi Vila, Meritxell Serret, Mireia Boya i Anna Gabriel.\nArtur Mas, Marta Pascal i Neus Lloveras no se'ls atribueix cap delicte. Si la Fiscalia no recorre la decisió del jutge, el seu cas acabarà arxivat i no aniran a judici. Pablo Llarena, però, no argumenta en la seva interlocutòria els motius pels quals l'ha portat a imputar-los, primer, i a no processar-los després, tot i que a Mas li atribueix ser el motor per engegar tota la maquinària del procés independentista.\nUn cop acabin tots els tràmits judicials amb els empresonats al Tribunal Suprem, aquest podria autoritzar el seu trasllat a una presó catalana. Però ho han de demanar els mateixos presos.\nL'argument en tots els casos és que els acusats que estan en presó provisional han d'estar aprop del tribunal que els investiga per tal de tenir-los a disposició quan aquest els citi. I el més recomanable és estar, en aquest cas a Madrid.\nUn cop hagin comparegut a mitjans d'abril, i comenci el tram final de la instrucció, els advocats podran demanar el trasllat i Llarena haurà de decidir si els hi concedeix o bé, argumenta que els vol tenir aprop per citar-los quan li convingui.\nUn cop la interlocutòria de processament sigui ferma (ara encara es poden presentar recursos), començarà el procés de suspensions i inhabilitacions.\nAmb la interlocutòria de processament i bona part del govern a la presó, Llarena té via lliure per inhabilitar-los. Són els dos requisits que fan falta.\nPel que fa al govern a l'exili, mentre no hi hagi extradicions ni empresonaments, el jutge està limitat i només podria promoure les suspensions.\nPerò aquest tràmit està pendent encara de les euroordres de detenció i de si les Fiscalies de cada un dels països on estan els exiliats veuen delite i motiu per l'extradició a Espanya.\nOrdres de detenció\nEn el cas que algun dels països on hi ha processats a l'exili vegi motiu de delicte i els extraditi a Espanya, els acusats arribaran detinguts directament a Madrid.\nA la capital d'Espanya, en una comissaria de la Policia Nacional consignarà la seva detenció i farà el lliurament al jutge Llarena. Depenent dels horaris, els processats podries passar nits als calabossos policials fins la seva declaració davant el jutge, que amb tota probabilitat, després de la vista amb les parts, dictaria l'ordre de presó avalant-se amb els delictes dels que els acusa i el risc de fugida.\nLa via europea judicial està oberta.\nJordi Sànchez ja té una primera resolució de mesures cautelars dictada per l'ONU on l'Alt Comissionat de Drets Humans de les Nacions Unides adverteix l'estat espanyol que ha de respectar els drets polítics de Sànchez.\nOriol Junqueras, Joaquim Forn i Jordi Cuixart han portat el seu cas a la Comissió de Detencions Arbitràries de les Nacions Unides. Es va presentar fa un mes amb l'objectiu que la ONU confirmi si la presó cautelar decretada contra ells vulnera la Declaració Universal dels Drets Humans, subscrita per l'Estat espanyol.\nPerò el camí que es vol obrir ara és la del Tribunal de Drets Humans Europeu. Per poder recórrer a Estrasburg calia esgotar tots els recursos al Tribunal Suprem. Junqueras, Forn, Sànchez i Cuixart, estan en aquesta situació i només falta que els advocats presentin l'escrit al TDHE.\nPerquè ho puguin fer la resta, han de començar de zero. I això vol dir recórrer primer la interlocutòria de processament, després recórrer la presó provisional a Llarena, després a la sala d'apel·lacions i després al Tribunal Constitucional. Això en el cas de la resta d'empresonats ha costat pràcticament 5 mesos. I aquest és el temps que podria trigar a arribar el judici, tot i que, recordem Llarena té un any per tancar la instrucció.\nLa Guàrdia Civil segueix investigant per a Pablo Llarena. L'últim moviment ha estat demanar una peça secreta. I el jutge els ha donat un mes.\nQue una peça es declari secreta és presagi d'escorcolls o escoltes telefòniques. Per tant, abans de 4 setmanes hi podria haver novetats i moviments policials.\nFins que aquest temps no s'esgoti, Llarena no tancarà la instrucció. I tot dependrà de les noves proves que pugui aportar la Guàrdia Civil.\nI un cop tancada la investigació, que no de data límit fins el març del 2019, el jutge ha de fer tots els tràmits processals per posar fi a la seva investigació, traslladar el cas a la Sala Penal del Suprem, que s'adjudiqui el tribunal que ha de fer el judici i després reclamar els escrits d'acusació, on la Fiscalia, l'advocacia de l'estat i VOX faran l'escrit on demanaran quants anys s'hauria d'estar cada un dels 25 processats a la presó.\nrepública catalana Espanya planteja canviar les euroordres de detenció arran del revés per Puigdemont Marta Escobar Martí\nPresos Polítics Les adreces per enviar cartes als presos polítics El Nacional


Altres publicacions – Colònia Forcallano-Catalana\nAmunt!. Les festes de l’arbre als Països Catalans\nOficiales de Carrasca. Victoria o Muerte\nSíntesis de las Guerras Carlistas. Ports de Morella.


Obert el període de subvencions per a la rehabilitació d'habitatges plurifamiliars - Web de l'Ajuntament de Begues\nData i hora oficial 20.09.2020 | 07:12\nObert el període de subvencions per a la rehabilitació d'habitatges plurifamiliars\nDimarts, 21 de gener de 2020 a les 09:00\nLa convocatòria del Consorci Metropolità de l'Habitatge s'adreça únicament a les comunitats de veïns que vulguin reformar el bloc amb criteris energètics. Les sol·licituds dels ajuts es poden demanar fins a finals d'any.\nAhir dilluns, 20 de gener, el Consorci Metropolità de l'Habitatge va obrir el termini de presentació de sol·licituds d'ajuts per a la rehabilitació d'edificis plurifamiliars de l'àrea metropolitana de Barcelona. El termini finalitzarà el 31 de desembre d'aquest any.\nLa convocatòria va adreçada únicament a comunitats de propietaris i es gestionarà íntegrament a través del Col·legi Professional d'Arquitectes i Arquitectes Tècnics. Se subvencionaran aquelles actuacions realitzades amb criteris energètics.\nEn aquest sentit, es prioritzaran les rehabilitacions integrals que comportin una actuació en l'envolupant de l'edifici, amb actuacions de millora de l'eficiència energètica, i en altres elements comuns.\nL'objectiu és el d'impulsar la rehabilitació d'edificis amb criteris energètics, mitjançant subvencions a fons perdut del cost dels treballs tècnics necessaris per acompanyar la presa de decisions de les comunitats de propietaris sobre la naturalesa i abast de les obres de rehabilitació que les dites comunitats hauran d'executar en els elements comuns del seu edifici.\nDarrera actualització: 20.01.2020 | 21:21\nAjuts a la rehabilitació d'habitatges plurifamiliars amb criteris energètics


Diari dels nostres viatges en moto\nLa ruta dels 5 països\nEls Alps Austríacs i Italians\nParís - Londres - Escòcia\nItàlia, Grècia, França\nSortida Vall d'Aran\nVall d'Aran - 11 i 12 de juliol de 2015\nAquest cap de setmana farem una escapada a la Vall d'Aran, organitzada per el grup motorista "Q'et moqui la iaia", la nostra primera sortida en grup, i estrenant la Super Teneré.\nSortim a les 7 de Mataró, a les 7:15 ens esperen a la Granja del Masnou uns quants companys,preparats per començar. Anem direcció a Tona passant per la font de la Cera. A les 8:30 hem quedat al bar "les quatre carreteres" amb més gent.\nDesprès d'esmorzar continuem la ruta per Vic, Campdevànol, Gombreny, La Poble de L'illet, Castellar de N'Hug, la Molina, Bellver de Cerdanya, aquí fem una parada a la Fonda Matia per prendre alguna cosa, fa mooolta calor.\nContinuem per La Seu d'Urgell, Adrall, El Cantó, Sort, Rialp, i finalment arribem a Espot, aquí dinem al Restaurant La Llúpia. Quin dinar, que no falti de res, un pica-pica de primer amb paella, fideuà, croquetes, escalivada, cargols, amanida.... buff... a algú li queda espai pel segon? Un lloc 100% recomanable per dinar, tot molt bo i molt bon servei.\nDesprés de dinar anem Planes de Son, visitem MónNatura-Pirineus, un lloc per gaudir de la natura d'alta muntanya. Allà el director, ens fa una visita guiada per tot el recinte.\nQue se'ns fa tard, així que continuem, ens queda un camí fins l'hotel, fem el Port de la Bonaigua, passem per Vielha, i finalment arribem a Bossòst, on tenim reserva a l'Hotel Batalla.\nA l'Hotel ens deixen un garatge per guardar totes les motos, que no en son poques, deixem les coses a l'habitació i a sopar. No podíem marxar d'aquí sense tastar l'Olla Aranesa i també peix amb salsa i que no falti de res, un tracte molt acollidor a l'Hotel Batalla.\nSón festes a Bossòst, ben sopat sortim alguns a caminar per fer baixar el sopar, d'altres es queden amb els gin-tonics a l'hotel. Anem a un envelat, on la veritat és que no hi ha gaire ambient, així que fem el voltet i tornem a l'hotel, un gintònic i a dormir.\nQuedem per esmorzar a les 9:00h, i desprès comencem a preparar les coses per la tornada, alguns continuem un altra camí, i la resta sortim de Bossòst cap a Vall de Boi, Barruera, Taüll on ens aturem per fer una visita a l'església romànica i fer una mica de vermut.\nS'ens tira el temps a sobre, continuem per Pont de Suert, Viu de la Llevanta, Sentarada, Panta de Montcortes, Gerri de la Sal, Sort, on fem un refrigeri i un tastet de paella, ja són les 14:00h\nSeguim el camí per Rubió, Adrall i Bellver, i arribem altra vegada a la Fonda Matia, on ens espera el Trinxat de la Cerdanya, ja son les 16:00, un menú especial per a motoristes tenim preparat, i després una mica de relax a la piscina.\nAra ja queda la tornada passem per la Molina, Tossa, Ripoll, Vic i cap a casa. Una sortida fantàstica, una gent collonuda, molta moto, i "Q'et moqui la iaia" genial organitzant sortides, de ben segur que repetirem.\nPublicat per Moto Viatges a 12:42 Cap comentari:\nAquest és el diari de les nostres vacances en moto, sortim amb una Yamaha DragStar 1100 que ens acompanyarà en les nostres aventures\nPublicat per Moto Viatges a 12:33 Cap comentari:


1Cronologia i etapes\nCommuta la subsecció Cronologia i etapes\n1.1Paleolític inferior (400000-100000 aC)\n1.2Paleolític mitjà (100000-35000 aC)\n1.3Paleolític superior (35000-9000 aC)\n2Europa, àrea francoibèrica\nCommuta la subsecció Europa, àrea francoibèrica\nCommuta la subsecció Resta d'Europa\n3.3Europa central i oriental\n4Llista dels jaciments europeus més importants\nCommuta la subsecció Amèrica\n6Resta del món\nVenus de Laussel, que pertany al paleolític superior (aurinyacià)\nL'art paleolític és una de les manifestacions artístiques més antigues de la història de la humanitat. Va aparèixer durant el paleolític superior, poc després de l'any 40000 aC, quan els éssers humans moderns poblaven pràcticament tot el globus terraqüi. Durant aquest període, els éssers humans vivien de la caça i de la recol·lecció de vegetals, s'associaven en tribus i les seves eines estaven fetes de pedra tallada, fusta i os. No obstant això, sembla que les principals manifestacions artístiques, per no dir gairebé les úniques, es limiten a l'actual territori europeu, i més concretament, al sud del límit dels gels de la glaciació de Würm.[n. 1]\nHi ha un gran superposició entre l'art paleolític i el que es coneix com a art rupestre perquè gairebé totes les troballes procedeixen d'excavacions de coves o de les seves parets. No tot l'art rupestre és paleolític, ja que s'ha trobat mostres d'art rupestre en altres períodes històrics, especialment en el neolític, així com tampoc tot l'art paleolític procedeix de les coves.\nL'art mural de les coves (també anomenat art parietal) es concentra sobretot en algunes regions occitanes (Perigord, Llenguadoc, Llemosí, Alvèrnia, Gascunya…), a la península Ibèrica (cornisa cantàbrica, Pirineus, costa mediterrània i alguns punts de la meseta Central com Maltravieso, Siega Verde o los Casares, i Portugal) i, ocasionalment, es pot trobar a la península Itàlica i a l'Europa oriental. Es desconeix per què no s'han trobat restes d'art paleolític parietal en altres parts del món. L'«art moble» (també anomenat art mobiliari, concepte utilitzat per a designar indistintament qualsevol obra d'art de dimensions limitades i manejables, és a dir, que pot ser transportat per l'ésser humà) és més abundant, i s'estén no sols per França i Espanya sinó també per les valls dels rius Danubi i Don i per la conca del llac Baikal, a Àsia. N'hi ha restes esporàdiques en altres parts del món. La majoria de testimonis en forma d'art que han deixat els homes i les dones del paleolític superior, és a dir, les pintures rupestres del període entre 15000 i el 10000 aC, es concentren al nord-est ibèric. Tanmateix, altres expressions artístiques tan fonamentals com la tradició oral, la dansa, la música, etc., s'han perdut per sempre, ja que no hi va haver cap possibilitat de registrar-les durant el paleolític.\nCap de cavall tallat en ivori de l'època paleolítica i trobat al mas d'Azil al Pirineu\nDes dels primers descobriments d'objectes artístics paleolítics al segle xix,[n. 2] sempre s'ha suscitat l'enigma de quina podia ser la seva motivació i el seu significat. Sembla haver-hi consens en el fet que es tracta d'un art de funció religiosa i que la seva temàtica està íntimament relacionada amb el medi natural i el seu numen. Així mateix, les obres paleolítiques tenen un alt valor estètic i artístic: els humans paleolítics van demostrar, en alguns casos, un desig de perfecció i un sentit de la bellesa totalment comparable als artistes d'altres èpoques històriques.\nCronologia i etapes[modifica]\nEn aquesta etapa de la prehistòria es produeix l'evolució humana o hominització, és a dir, el pas des de les formes més primitives a l'actual ésser humà (Homo Sapiens Sapiens) i sembla que en bona part de l'evolució humana hi ha senyals del que podrien ser antecedents de l'art. La datació de les obres d'art paleolítiques és un dels problemes més importants, sobretot si es tracta d'art parietal, sense context arqueològic que pugui ajudar a posar-hi data. Per solucionar-ho, s'usen mètodes indirectes i extrapolacions (comparant l'estil d'obres exhumades en excavacions i amb cronologia segura, amb les obres murals). Un altre mètode possible quan diverses figures se superposen consisteix a emprar estudis d'estratigrafia que permeten saber quina de les figures és anterior i quina és posterior. Els últims avenços permeten aplicar tècniques de datació absoluta, la qual cosa pot ser definitiva: concretament el radiocarboni (que ara es pot realitzar amb mostres molt més petites), la termoluminiscència, l'anàlisi de pigments... Però aquests mètodes s'han aplicat molt poques vegades, de manera que predominen les perioditzacions basades en dades parcials, estilístiques i extrapolacions:\nPaleolític inferior (400000-100000 aC)[modifica]\nEls preneandertals (homo heidelbergensis) que van habitar Europa ja dominaven el foc i els seus utensilis demostren un cert sentit de l'estètica que depassa la funcionalitat. Un exemple evident d'això es pot trobar en peces com els bifaços, en què s'aprecia la recerca de la simetria. A més, tot i que la majoria de pràctiques de canibalisme tenien una finalitat alimentària per qüestió de supervivència, en algunes ocasions -certament molt escasses- podria tractar-se de canibalisme ritual. Fins fa poc, no hi havia cap indici que indiqués que els anteneandertals europeus tinguessin sentit religiós o artístic. Tot i que algunes troballes paleolítiques del nord d'Àfrica (com El Gettar, a Algèria) i d'Alemanya (per exemple, un fragment ossi de pota d'elefant gravat amb 28 talls a Bilzingsleben, jaciment de 412.000 anys, aproximadament), indueixen a sospitar el contrari, són encara poc concloents.[n. 3] No obstant això, les troballes de l'avenc dels Òssos, a la serra d'Atapuerca, semblen una acumulació conscient de cadàvers amb finalitat religiosa. Si a aquestes representacions s'afegeix la presència del bifaç acuradament tallat (batejat amb el nom d'Excalibur), és plausible pensar que ja durant el Plistocè mitjà els éssers humans tenien creences religioses que s'associaven al futur desenvolupament de l'art. Els descobriments més revolucionaris, però, han estat les estatuetes que, tot i la seva tosquedat, s'han interpretat com a figures femenines: La Venus de Berejat Ram (alts del Golan) i la Venus de Tan-Tan (Marroc), ambdues han estat discutides i cal esperar que les investigacions es consolidin. En aquesta etapa es troben els primers utillatges, des dels primers còdols tallats i també les primeres destrals de mà (bifaços). Diferents homínids elaboren indústries lítiques; les més representatives són les anomenades olduvaià, acheulià i clactonià.\nOs gravat de Bilzingsleben\nVenus de Berejat Ram (Israel).\nVenus de Tan-Tan (Marroc).\nPaleolític mitjà (100000-35000 aC)[modifica]\nL'humà de Neandertal habitava l'Europa occidental i la costa del mar Mediterrani. Aquesta espècie humana ja havia desenvolupat formes lingüístiques simbòliques rudimentàries, així com creences religioses i, probablement, les primeres formes d'art. Les excavacions demostren que col·leccionava objectes curiosos (fòssils i minerals cristal·litzats) i que elaborava certs tipus d'adorns fets amb ossos. Molt coneguts són els ossos perforats de Lunel-Viel i Port-Launay a França i el més antic el de la cova de les Grajas a Archidona, Màlaga, que podria emplaçar-se en la glaciació de Riss, datat en uns 200.000 anys. També a França, a Pech de l'Azé es va trobar una costella de bòvid gravada datada a l'interglacial Mindel-Riss. Fora de l'àmbit europeu, és molt destacable la troballa de dues plaques d'ocre amb gravats abstractes però intencionals, amb una pauta geomètrica concreta (reticulat), a la cova de Blombos (República Sud-africana), podrien haver estat fabricats fa uns 70.000 anys (edat mitjana de la pedra africana). Aquesta troballa està relacionada amb altres blocs d'ocre que, segons s'ha provat, s'usaven com a pigment d'adorn corporal (totes aquestes troballes procedeixen tant de llocs d'habitació com d'autèntiques inhumacions rituals), però és el primer cop que aquesta espècie de llapis d'ocre conserva algun tipus de decoració. A més, a la caverna de Blombos, hi ha nombrosos adorns de petxines perforades (encara que aquesta informació és bastant controvertida). D'aquest període, es coneixen les primeres manifestacions de caràcter simbòlic en l'art: hi ha un sentiment religiós i s'enterra els morts. Augmenta la destresa en el tall de la pedra com ho mostra la tècnica Levallois. Entre el paleolític inferior i el mitjà es desenvolupa la indústria del mosterià.\nGastròpodes marins traspassats, caverna de Blombos,\nGravat en ziga-zaga sobre un os mosterià de Bacho Kiro (Bulgària)\nPaleolític superior (35000-9000 aC)[modifica]\nEn aquesta època es produeix el perfeccionament de l'utillatge dels primers ornaments amb ossos, i apareix l'art figuratiu. Destaquen cinc períodes culturals: el perigordià, l'aurinyacià, el solutrià, el protomagdelanià i el magdalenià, algun dels quals encara es podria subdividir. El veritable creador de les arts plàstiques és l'ésser humà modern, Homo sapiens sapiens, que va colonitzar Europa fa uns 40.000 anys. La primera proposta seriosa va ser proposada per l'abat Breuil, que acceptava que l'art havia d'evolucionar del simple al complex, de l'esquemàtic al realista (amb un paradigma clarament presentista). Per a ell, hi havia dos grans cicles estilisticocronològics que no tenen parentiu entre si:\nL'aurinyacià-perigordià, destaca per una tonalitat dominant vermella que parteix de signes molt senzills (com puntuacions, mans, i traços lineals) fins a arribar a la combinació de dos colors.\nEl solutrià-magdalenià, també evoluciona de la monocromia a la bicromia, però amb una tonalitat dominant negra.\nUna altra de les propostes és la d'Annette Laming-Emperaire, que proposa una cronologia de tres fases, que destaca per la seva senzillesa:\nUna fase arcaica (aurinyacià-perigordià).\nUna fase transicional (que acollia les últimes representacions de l'etapa precedent i les primeres del cicle solutrià-magdalenià).\nUna fase final, magdalenià, en què els policroms suposaven l'últim pas evolutiu.\nPosteriorment, André Leroi-Gourhan va proposar una nova cronologia més estesa, però tenint present que n'hi ha altres propostes vàlides. Aquesta datació no sols es basa en els estudis estratigràfics sinó que també té en compte les relacions entre els animals representats en cada cova, la contradicció de temes binaris i el seu possible significat. Tot i que considera importants els trets formals i estilístics, no pressuposa una evolució del simple al complex. De fet, es constata que en els retrats ideomorfs succeeix al contrari (cada cop són més abstractes):\nQuadre cronoestilístic de l'art paleolític segons Leroy Gourhan\nImatges d'exemple Etapa o estil: resum i característiques Conjunts o llocs destacats\nOs perforat de la\ncova de les Grajas,\na Archidona (Màlaga)\nperíode prefiguratiu Llocs:\n*Bilzingsleben Arxivat 2006-09-28 a Wayback Machine.\n* serra d'Atapuerca\n* Venus de Berejat Ram\n* Venus de Tan-Tan\n*Cova de les Grajas\n* Lunèl Vièlh\nLes dades prèvies al naixement inequívoc de l'art es remunten al paleolític inferior i al paleolític mitjà. En general, aquest període pot definir-se com una recerca d'allò estètic per la simetria dels utensilis o d'un finíssim acabat que supera les necessitats pràctiques de certs utensilis, és a dir, s'ha desenvolupat ja un sentit estètic. Una cosa semblant passa amb les «col·leccions d'artefactes curiosos» i adorns corporals atribuïts als neandertals. Tanmateix, algunes troballes excepcionals, com les que se citen al marge, fan pensar que la intel·ligència de l'ésser humà havia aconseguit un cert nivell d'abstracció que conduiria al veritable art.\nEn començar el paleolític superior, no hi ha constància que l'art aparegués des del primer moment, així, el període châtelperronià no té un art plenament desenvolupat.\nGravats de Abri Cellier, França\nperíode I, «figuratiu geomètric» Llocs:\n* Abric de Cellier\n* Abric de Belcayre\n* La Ferrassie\n* La Bernous\n* El Pindal\nAbasta des del final del châtelperronià i, sobretot l'aurinyacià: des de fa uns 30.000 anys. No hi ha res segur pel que fa l'art parietal, llevat, potser, del bisó de la Bernous, la resta són blocs de pedra i ossos decorats d'art moble.\nL'estil es caracteritza pel geometrisme i les representacions incompletes dels animals. Hi ha també signes i ideomorfs. Per tant, tot i que d'una manera rudimentària, ja conté tots els elements de l'art paleolític posterior.\nPer a Leroi-Gourhan, les figures no són simplificacions, sinó abstraccions. Per documentar la seva afirmació, es basa en l'oposició de bòvids i cavalls i en les figures ovals al costat de punts, és a dir, associacions binàries.\nLa Venus de Lespugue, França\nperíode II, «figuratiu sintètic elemental» Llocs:\n* Abric Labatut\n* Gorge de l'Enfer\n* Hornos de la Peña\nComença ben entrat el perigordià superior/gravetià, fa uns 27.000 anys (potser abasta el principi del solutrià). És l'època en què apareixen grans santuaris amb complexos artístics organitzats, la majoria exteriors, i als quals arriba, directament o indirecta, la llum natural.\nLes figures ja estan completes i, en el cas dels animals, s'aprecien detalls de l'anatomia com la línia cervicodorsal i altres elements, però només es representen les línies essencials per a la identificació genèrica de cada espècie. Els cavalls apareixen amb una línia cervicodorsal exagerada.\nA aquesta època pertanyen les típiques imatges de venus esteatopígiques, de formes generoses i amb òrgans sexuals molt desenvolupats. Els ideomorfs i els símbols mantenen certa simplificació i geometrització.\nCavalls d'estil III: observeu la microcefàlia i el ventre bombat típics d'aquest període\nperíode III, «figuratiu sintètic evolucionat» Llocs:\n* Roc de Sers\n* Pech Merle\n* Cova del Moro\nAbasta els períodes solutrià mitjà i superior i el magdalenià inicial, des de fa uns 20.000 anys. És un estil molt més estès i amb moltes més dades que permeten entendre'l millor. Té un nombre reduït d'obres, però molt espaiades geogràficament.\nSubsisteix la tradició, ja vista al període II, de dibuixar la línia cervicodorsal dels animals, tot i que ara es fa més dinàmica i se li afegeixen les bandes crucials, les crineres i el ventre en «M». En el cas dels cèrvids i bòvids, les banyes apareixen en posició de tres quarts, incitant un cert sentit de la perspectiva. Encara que cada espècie es representa amb trets diferencials, els animals són, en general, microcèfals, especialment els cavalls i els cérvols; el cos sol ser enorme, gràvid i amb el ventre bombat. Ja hi ha una representació convencional del moviment (l'anomenat trot estereotipat).\nPanell dels bisons de la cova d'Altamira, Cantàbria\nperíode IV, «figuratiu analític» Llocs:\n* La Chaire-a-Calvin\n* Les Trois Frères\n* Las Combarèlas\n* La Pileta\n* Los Casares\nApareix com un procés evolutiu sense solució de continuïtat, de manera que és molt difícil establir la separació amb el període III. En tot cas, s'associa al magdalenià superior, a partir d'uns 15.000 anys d'antiguitat.\nEntre els seus trets distintius, cal destacar el desenvolupament massiu de l'art moble i els santuaris interiors.\nEncara que no es perden els convencionalismes, sí que aquests s'atenuen, fet que dona més realisme a les representacions. A més, apareix el modelatge del relleu, els traços modelants que simulen pelatge, els contorns difuminats, nombrosos detalls anatòmics i la bicromia es generalitza. Tot això dona un enorme realisme a les representacions, encara que les figures semblen surar sense que hi hagi sensació de gravetat.\nEl període IV se sol dividir, al seu torn, en dues fases: l'antic, corresponent al magdalenià inferior, i el recent, propi del magdalenià superior, en què per primera vegada apareixen representacions de rens i els convencionalismes són mínims.\nHi ha altres propostes cronològiques i les dades s'estan revisant contínuament. Cal no oblidar els treballs de J. Clottes, que l'any 1995 va aplicar la tècnica del carboni-14 a les pintures de Chauvet, que, com s'aprecia en el quadre anterior, Leroi-Gourhan havia situat al període III «figuratiu sintètic evolucionat». El resultat va ser de més de 25.000 anys d'antiguitat, és a dir, molt més antic del que s'havia suposat. Això implicava replantejar per complet totes les cronologies elaborades per mètodes relatius o per extrapolacions. Com molt poques coves han estat datades per mètodes absoluts, encara no es pot fer un quadre sistemàtic. Aquests nous avenços han generat controvèrsia i polèmica, com és el cas del controvertit Robert Bednarik, que ha arribat a afirmar que:\n« Les més conegudes pintures de Lascaux (especialment els grans bòvids i cèrvids, per exemple, els més recents) semblen del període Holocè. No conec l'edat concreta de les pintures d'aquesta cova, ni de cap altra. No obstant això, Bahn ha presentat arguments molt sòlids sobre que s'hi barregen obres d'art del final del Plistocè i l'Holocè... »\nAquesta espècie d'insinuació ha causat molt d'enrenou i ha estat rebutjada per la majoria dels especialistes, entre els quals Lawrence Guy Straus; però no hi ha proves (datacions absolutes) sobre això.\nEuropa, àrea francoibèrica[modifica]\nL'art rupestre parietal és propi de la zona francoibèrica: a França hi ha més de 130 coves, entre les quals destaquen les de la zona d'Aquitània (Lascaux, Pech-Merle, els Combarelles, Laugerie, La Madeleine...) i les del Pirineu (Niaux, les Trois Frères, Li Tuc d'Audubert, mas d'Azil, Bédeilhac...), i a la península Ibèrica hi ha unes 60 coves, gairebé totes al Cantàbric, i en destaquen la gruta d'Ekain, les coves del monte Castillo, Tito Bustillo, o la cova d'Altamira, encara que també apareixen esporàdicament a l'altiplà (Siega Verde a Salamanca, Domingo García i La Grega a Segòvia, Maltravieso a Càceres, cova de los Casares a Guadalajara... i, sobretot, a les costes Mmditerrànies (la Pileta i Nerja a Màlaga…);,incloent-hi el gran conjunt d'art rupestre que es troba al sud de la península Ibèrica: l'art Mmridional, amb més de 180 coves i abrics decorats en totes les èpoques prehistòriques; ens interessen les figures més antigues, que daten de lPpleolític superior (Sslutreià. Hi ha rars exemples fora de França i Espanya, com la Grotta dell'Adaura a Itàlia o Kapova a Rússia, entre d'altres. L'art mobiliar,i en canvi, és abundant a tot Europa.\nDistribució de jaciments amb art paleolític a Europa\nA Catalunya, s'han trobat pocs jaciments que pertanyin al paleolític superior, el cérvol de la cova de la Taverna (Margalef de Montsant, Priorat), trobat l'any 1981 i que data del 15000-12000 aC, el bòvid de la cova de la Moleta de Cartagena o del Tendo (Sant Carles de la Ràpita, Montsià), pintat en una estalactita, trobat l'any 1964 i actualment desaparegut, i unes figures animals gravades sobre una sèrie de blocs de pedra del jaciment del molí del Salt (Vimbodí, conca de Barberà) d'entre 12.000 i 14.000 anys d'antiguitat. També es van trobar una sèrie d'obres gravades sobre ossos de la mateixa època: els caps d'ocells de la Bora Gran d'en Carreras (Serinyà, pla de l'Estany), i uns elements abstractes, que es podrien descriure com línies gravades en forma d'escala o de quadrats, de la cova del Parco (Alòs de Balaguer, Noguera), i a la cova de la Griera (Calafell, Baix Penedès). Durant l'època de l'epipaleolític (12000-7000 aC), es va desenvolupar el que es coneix com a art llevantí, del qual es conserven força restes arqueològiques com, per exemple, el còdol d'11.000 anys que es va descobrir al Montsant, a l'abric del Filador (Margalef de Montsant, Priorat), que té quatre barres vermelles pintades a la part superior i dues més al lateral i a la cara inferior. De la mateixa època són les dues plaquetes gravades, una amb una cérvola i una altra amb un èquid, de les excavacions de S. Vilaseca a l'abric de Sant Gregori (Falset, Priorat) i els còdols gravats de la balma Margineda (Sant Julià de Lòria, Andorra). Els testimonis que ens han deixat els artistes llevantins són impressionants. Ho corrobora el fet que el 1998 la UNESCO va declarar patrimoni de la humanitat l'art rupestre prehistòric de l'aire lliure del Mediterrani ibèric, des d'Aragó fins a Andalusia. L'art llevantí va marcar un abans i un després en la prehistòria, perquè per primera vegada es van narrar relats amb la pintura. A partir d'aquestes pintures es podien resseguir històries de cacera i de batalles o quelcom tan quotidià com la recol·lecció i l'agricultura.\nL'art moble, també anomenat art mobiliari, són un conjunt d'objectes artístics que es poden transportar i moure i que van aparèixer en el seu context arqueològic, és a dir, en excavacions. L'art moble és una manifestació artesana d'aixovars domèstics o personals, potser ritual, potser sumptuària. Per exemple, penjolls de pedra, os, petxina... Sovint, objectes d'utilitat pràctica com puntes d'arpó, puntes de llança fetes en os (atzagaies), els anomenats bastons perforats, etc., es decoraven. Aquests estris solen tenir dibuixos figuratius o abstractes gravats (potser, en un altre temps, també pintats). Igualment, però, hi ha objectes merament cerimonials que representen molt més que simples adorns. Alguns exemples en són les petites estatuetes femenines anomenades venus paleolítiques, plaquetes gravades (com les de Parpalló), o estatuetes d'animals com el famós bisó d'os de la Madeleine, la funció dels quals és religiosa.\nArt moble: cérvol gravat en un bastó perforat (cova d'El Castillo, Cantàbria)\nL'art parietal és aquell que es troba en les parets (art mural) de les grutes, balmes i abrics rocosos. Com s'ha comentat, la concentració més gran d'art parietal es dona a Europa occidental. Gairebé totes les representacions artístiques estan en les zones més profundes de les coves (encara que les àrees d'habitació sempre van estar en les boques de les coves). Això no vol dir que no hi hagi excepcions, és a dir, santuaris exteriors, com ocorre amb la cova de Laussel, Roc de Sers (França) o La Vinya (Oviedo). L'art parietal, el componen pintures, relleus o gravats el tema principal dels quals són els animals o els signes anomenats ideomorfs, però també la figura humana.\nLa pintura rupestre és pròpia de cavernes profundes en l'obscuritat més absoluta. Són representacions naturalistes i bastant estàtiques. S'usen diferents colors (negres, rojos, ocres) i no sols es dibuixa el contorn sinó que es reomple tota la figura, encara que mai es representa la figura humana. Se solen representar animals: bisons europeus, cavalls salvatges, cérvols, rens, cabres salvatges, bous, senglars, rinoceronts, ossos, etc., que apareixen aïllats o en grup. També es representen signes abstractes i mans. Aquestes es pinten de dues formes: en positiu pressionant la mà tacada de pigment o en negatiu, acolorint la zona que rodeja la mà i deixant la forma d'aquesta lliure de pintura en retirar-la. Encara no se sap el significat ni la finalitat dels signes abstractes i de les mans.\nanimals pintats a la cova de la Pileta\ncontorns de mans a la cova de Pech Merle,\nNomés han arribat fins a nosaltres escultures i dibuixos sobre pedra o os. No es coneix si hi ha havia arquitectura. Els dibuixos eren de dos tipus, gravats o pintats, i les escultures podien ser estatuetes o relleus:\nLa pintura: s'usaven un o dos colors que s'obtenien amb pigments minerals (manganès per al negre, ocre per al vermell o el groc) o orgànics (carbó per al negre) i amb un aglutinant orgànic (resina o greix), es podien simular realços més clars raspant la roca. Els colors s'untaven directament amb els dits i, a vegades, s'escopia la pintura sobre la roca (com un aerosol bucal). També hi ha constància de la utilització de llapis (branques cremades amb les quals es mascarava la paret i boles de colorant mineral aglutinades amb resina) o pinzells rudimentaris (escombretes i fregalls de fibres vegetals o animals). De vegades s'aprofitaven embalums i esquerdes de la paret per a donar la sensació de volum.\nEl gravat: és un dibuix a força de fines incisions o talls, sobre l'os o la roca, fet amb utensilis afilats de sílex anomenats burins. El gravat apareix des dels primers temps de l'art, com un equivalent del dibuix, però es desenvolupa sobretot durant el final de l'aurinyacià i durant el gravetià (d'aquest període destaquen les plaquetes gravades a El Parpalló, València), per acabar pràcticament desapareixent durant el solutrià. El gravat torna a guanyar importància durant el magdalenià amb una major varietat d'estils, temes, combinacions i suports que mai abans s'havia vist.\nEl relleu: és un gravat que té unes incisions tan profundes que la figura es converteix en una escultura que sobresurt de la roca o de l'os del suport (com els bisons esculpits a la Fourneau du Diable, o el famós peix de l'abric del Peix, ambdues a Dordonya, França). El relleu només apareix al final del paleolític europeu, és a dir, durant el magdalenià i, gairebé sempre, associat a santuaris exteriors: aquelles coves poc profundes i il·luminades per la llum natural.\nLes estatuetes: són petites escultures exemptes de pedra o d'os, tallades per tots els costats. Gairebé sempre són figuretes femenines anomenades venus paleolítiques (Venus de Brassempouy, a França). Les estatuetes són el tipus d'art paleolític més estès a Europa, amb importants escoles, no sols a l'àrea francesa, sinó també a l'Europa central i de l'est. Les estatuetes femenines i d'animals són molt antigues, però sembla que, a França i a Espanya, l'estatuària animal és pròpia de l'última fase del paleolític superior. Les estatuetes apareixen sovint adornant instruments d'ús pràctic, com bastons perforats i propulsors.\nPintura: bisó de la cova d'Altamira, (Cantàbria)\nGravat: cap de cavall,\ncova del Moro (Tarifa)\nRelleu: peix de la cova\na l'abric del Peix (França)\nEstatuetes: Venus de Brassempouy (França)\nEls temes preferits eren les representacions d'animals, sobretot toros, bisons i cavalls. També trobem cérvols, ossos, cabres... encara que són menys nombrosos. Tanmateix, s'ha d'oblidar la imatge trillada que es té de l'art paleolític, de temàtica monòtona i gairebé exclusivament animalística. Evidentment predominen els temes faunístics, però hi ha moltes escenes sorprenentment elaborades i excepcionalment intrigants.\nCavalls gravats a la cova càntabra del Pendo\nPanell dels bisons a la cova d'Altamira (Cantàbria)\nAixí mateix són molt nombrosos els signes enigmàtics, alguns fàcilment identificables, com les mans impreses o els òrgans sexuals masculins i femenins, i d'altres més abstractes anomenats ideomorfs.\nMaltravieso: el major conjunt de mans impreses del paleolític hispà\nÒrgan masculí: bastó fàl·lic d'asta de la cova de\ncuetu de la Mina (Astúries)\nÒrgan femení: símbol amb forma de vulva, Musée de Saint-Germain-en-Laye, París\nIdeomorfs de la cova de La Pasiega (Cantàbria)\nLa figura masculina: de vegades apareixen homes de trets grotescs i òrgans sexuals molt detallats que, en contrast, tenen la cara desdibuixada. Alguns cops, se'ls afegeixen trets d'animals (banyes, crineres, cues, pells), avantpassats màgics de naturalesa híbrida (el tòtem de la tribu), o mags disfressats i emmascarats per a les cerimònies (el xaman o bruixot).\nLa figura femenina: aquestes figures conegudes amb el nom de venus paleolítiques són molt abundants i representen dones nues amb atributs sexuals molt marcats. Igualment que en les figures masculines, les cares solen estar desdibuixades. Se'n poden distingir dos tipus. El model antic és el d'una dona grassa, amb marcada esteatopigia, la silueta de la qual es pot inscriure en un rombe (d'aquí que també s'anomenin venus losànguiques) i són pròpies de l'aurinyacià i del gravetià. El segon tipus és el de dones estilitzades que apareixen en l'última fase del paleolític europeu, el magdalenià. S'especula que podrien ser representacions de la mare natura, dees de la fecunditat o fins i tot, ideals de bellesa d'aquella època, encara que això és més difícil de comprovar.\nVenus de Laussel (Bordeus, França)\nLa figura femenina: Venus de Lespugue. Alta Garona (França)\nLa figura masculina: xaman teriomorf\nLe Gabillou (França)\nLa figura masculina: xaman teriomorf de\nla Pasiega (Espanya)\nLes figures solen ser realistes, d'un o dos colors i amb modelatge de volums. No formen escenes sinó que estan juxtaposades (col·locades unes al costat de les altres, o unes sobre les altres) i, llevat d'excepcions, no hi ha sensació de moviment ni paisatge. És un art descriptiu, no narratiu. No obstant això, es conserven alguns exemples excepcionals d'escenes concretes de tipus narratiu, per exemple, a Lascaux, a la gruta de Trois Frères (ambdues a França) i a la cova de los Casares (Guadalajara, Espanya). En cap cas semblen representacions d'escenes concretes o anecdòtiques, sinó més aviat rituals genèrics (mitogrames) protagonitzats per xamans o esperits totèmics.\nXaman (home-ocell), envestit per un bisó ferit (Lascaux, França)\nHumà perseguit per un bisó, Roc de Sers (Charente, França)\nEscena de capbussada ritual en la cova de los Casares (Guadalajara, Espanya)\nHumà atacat per un os del qual només es veu l'urpa (Saint-Germain, França)\nLa funció de l'art paleolític és totalment desconeguda. Al principi, es considerava que aquestes obres d'art es feien només per motius estètics (per adornar: l'art per l'art), i encara que ningú nega que els artistes paleolítics van haver de sentir satisfacció per la bellesa d'aquestes representacions, això seria secundari, i sens dubte aquest art era de caràcter màgic o religiós. S'han formulat diverses teories sobre la funció d'aquest art, tot i que no hi ha proves sòlides.\nEl totemisme: aquesta teoria sorgeix a la primera meitat del segle xx, quan certs antropòlegs van comparar els costums dels pobles primitius actuals amb les obres rupestres paleolítiques. En concret, James George Frazer va extrapolar els costums d'aquest tipus de pobles actuals a les manifestacions artístiques prehistòriques. L'animal tòtem estableix, d'una banda, un vincle espiritual entre l'ésser humà i la natura i, de l'altra, és un factor de cohesió del grup, ja que els individus se senten identificats amb el símbol que representa la seva comunitat. En efecte, certes figures representarien els esperits de l'avantpassat mític de la tribu, el citat animal tòtem, una barreja d'humà i animal. Estaria, per tant, associat al culte als ancestres i a la reencarnació de l'humà en animal en una altra vida. Recentment, es tendeix a destacar aquest tipus de manifestacions artístiques com un sistema comunicatiu (ideogràfic) destinat a assenyalar a la comunitat quin és el territori que ocupa, quina és la seva organització, en què es distingeix respecte a les altres comunitats, en definitiva, se subratlla el caràcter cohesionador, la seva idiosincràsia i la seva íntima relació amb el medi natural que ocupen, és a dir, el seu territori.\nEl xamanisme: aquesta interpretació és compatible amb el totemisme i a vegades es confonen. Els intermediaris entre el món anímic i sobrenatural i el món material serien els bruixots o xamans i utilitzarien les coves pintades com a santuaris prohibits als no iniciats, llocs sagrats on se celebraven rituals minoritaris, reservats a uns pocs elegits (recessos, dejunis, meditacions, somnis premonitoris...): de vegades, el bruixot, o xaman, es col·locava una màscara, es disfressava i, amb plantes al·lucinògenes i música repetitiva, entrava en trànsit, comunicant-se amb els esperits.\nLa fecunditat i màgia propiciatòria: aquesta teoria va ser formulada per Salomó Reinach el 1903, però va ser popularitzada pel prestigiós historiador i abat Henri Breuil l'any 1952. Breuil va adoptar la idea de Reinach i, no sols va canviar totalment la seva interpretació cronològica sinó que la va enriquir amb nombroses investigacions d'antropòlegs, filòsofs i prehistoriadors, així com amb el coneixement de primera mà de l'art paleolític, cosa que no tenia Reinach. Segons el prestigiós abat, les representacions servirien per a demanar als esperits que la caça fos abundant, que els animals procreessin i que es poguessin abatre totes les peces necessàries. Aquesta teoria justificaria que els animals representats fossin femelles prenyades i també que hi hagi animals ferits per llances. Les venus serien dees de la fecunditat que portarien l'abundància (per això eren representades obeses) i les figures masculines serien els bruixots en plena cerimònia. Les mans serien la signatura dels participants en les cerimònies, i d'aquells que passaven a pertànyer a la categoria de caçadors adults. Així mateix, la representació d'animals perillosos "no comestibles" era una forma de controlar-los, i allunyar-los de les preses que l'ésser humà anhelava. No obstant això, aquesta teoria tampoc explicava totes les manifestacions rupestres conegudes. Malgrat això, les idees de Breuil van ser rellançades als anys noranta arran d'una sèrie d'avanços en els sistemes de datació de l'art parietal. De nou, es tornen a considerar els plantejaments magicopropiciatoris. Igualment s'han rellançat les idees sobre el xamanisme i el totemisme, incloent-les dins d'un mateix fil conductor, encara que sense arribar a considerar-les mai exactament iguals.\nEl dualisme de la natura: la teoria més ambiciosa, proposada per l'antropòleg francès André Leroi-Gourhan, parteix d'un paradigma estructuralista, rebutjant l'extrapolació antropològica amb tribus primitives actuals (tot i que no va poder evitar recolzar-se en aquesta disciplina). La seva intenció va ser abastar tota l'estructura de la societat paleolítica d'Europa occidental, entenent-la d'una manera holística, com un sistema en el qual tot està interconnectat, des de la superestructura ideològica, fins a la infraestructura econòmica, passant per tots els estadis intermedis. A més, Leroi-Gouhan va introduir sistemes d'anàlisi estadística i models complexos per desxifrar l'organització interna dels conjunts artístics en el seu context extern. D'aquesta manera, va arribar a obtenir un panorama suposadament complet i vàlid per a tot l'art paleolític. Com, per exemple, la manifestació d'una sèrie de religions que comparteixen una tradició comuna en la qual els animals, els signes abstractes i símbols sexuals masculins o femenins representarien les dues forces oposades de la natura en conflicte i renovació constant. A això, s'afegeix la idea d'Annette Laming-Emperaire, que sosté que aquestes forces són el masculí i el femení: la dona seria el bisó i el toro, mentre que l'home seria el cavall. De la mateixa manera, les armes representarien l'home i les ferides i la sang, la dona. També el paper de tots dos seria oposat: la dona, una Venus obesa generadora, i l'home grotesc, caçador i destructor. Segons Henri Delporte, el fet que les representacions masculines i femenines estiguin, generalment, en una relació d'oposició, no vol dir que siguin reflex de creences merament sexuals, és a dir, ritus i mites de fecunditat. Es tracta, més aviat, d'una cosmogonia explicada per una oposició. En qualsevol cas, no es pretén dir que una única religió dominés tot el paleolític superior, sinó que totes compartien el mateix sistema, la mateixa estructura bàsica.\nSimbolisme: en les últimes dècades s'ha intentat determinar si l'organització, tant d'elements figuratius com abstractes, la seva estructura i el seu ritme, responen a algun codi de comunicació de coneixements o de registre d'esdeveniments. Per exemple, si es tracta de la representació d'una cosmogonia, d'alguna espècie de calendari primitiu en què es reflecteixin fets repetitius fonamentals, aspectes estacionals, etc. De la combinació de formes representades simples i complexes, de la manera com es relacionen, es pretén obtenir una forma de llenguatge mitogràfic, pictogràfic o ideogràfic en el qual cada animal i cada símbol té un significat diferent, segons la manera com s'associen en el context en què apareixen. Alguns defensors d'aquest paradigma arriben massa lluny en les seves conclusions, superant allò estrictament científic.\nBastó fàl·lic decorat,\ncova de la Vall\nCérvol ferit de la cova de la Penya de Candamo\nMans impreses de la\ncova de Gargas (França)\n«amb falanges amputades»\nHierogamia o coit ritual de la\ncova de los Casares\nÉs possible que totes les teories siguin parcialment certes, i que conjuntament puguin interpretar el significat de l'art paleolític. D'altra banda, al contrari que les idees exposades que van del general al particular, existeixen nombroses teories, recents, que intenten partir de l'estudi independent de cada cova, incorporant no sols elements magicoreligiosos o estructurals, sinó també d'altres conjunturals com el simbolisme o la comunicació ideogràfica, amb l'esperança d'arribar en un futur a una explicació general. En tot cas, també caldria incloure un legítim interès per l'estètica, demostrat tantes vegades pels artistes paleolítics. Aquest interès supera les explicacions conjunturals o les estructurals relatives a la «màgia-caça-fecunditat», fins i tot l'oposició de contraris de Leroi-Gouhan, quedant subjacent, en tota la seqüència, una intencionalitat artística com a recerca de la perfecció i del sentit de la bellesa.\nActualment, els enfocaments són menys pretensiosos, investigant la realitat de cada jaciment abans de treure una conclusió global sobre tot l'art paleolític. Hi ha una tendència general a admetre motivacions molt diverses, escoles artístiques diferents, i fins i tot religions diferents. L'enfocament plural ha estat substituït per la multicausalitat i per la singularitat de cada jaciment. Així mateix, s'ha introduït la idea (similar a l'action-painting contemporani) que el pur fet d'elaborar una obra d'art prehistòric, la gestualitat duta a terme, és un ritual en si mateix.\nA Itàlia hi ha nombrosos jaciments d'art mobiliari, entre els quals destaquen els de Grimaldi i Savignano. Són famoses les venus italianes, que recorden les del nord, per exemple la Venus de Savignano, la de Barma Gran, la de Chiozza va Sacandiano i la de Balzi Rossi, del període gravetià, encara que la majoria no té context arqueològic fiable. L'únic art parietal d'aquesta zona del nord és la cova de Cavillon.\nFigura humana frontal a la cova de Levanzo\nVenus de Savignano (Mòdena)\nEscena de la cova d'Addaura (Sicília)\nPel que fa a la zona sud, hi ha representacions d'art parietal a la Grotta Romanelli, la cova de Romito i a la cova Paglizzi, però en totes aquestes és molt escàs. A la cova Paglizzi l'estil és molt clàssic, és a dir, molt similar al de l'àrea francoibèrica, en canvi, la de la Grotta Romanelli destaca per aquest característic farciment de l'interior de les figures, amb traços de tota classe, però sense interès volumètric, així com en les coves sicilianes d'Addaura i Levanzo. A Sicília, les coves tenen conjunts molt més rellevants que, malgrat la seva aparent senzillesa, semblen del final del paleolític, molt en la línia del futur art epipaleolític, amb el qual no sembla tenir ruptures. A Addaura, abunden les representacions humanes i sembla que es tractaria d'una escena narrativa plena de dinamisme. A Levanzo, al costat d'antropomorfs molt similars, és a dir, escenes narratives molt dinàmiques, apareix una fauna clarament paleolítica, la qual cosa confirmaria l'edat de les representacions.\nDurant gran part de l'era glacial, les Illes Britàniques van estar completament cobertes per grans capes de gel, amb l'única excepció d'una franja de terra de gruix variable que s'estenia des de les actuals Gal·les i Cornualla (i de vegades, la punta sud d'Irlanda) fins on avui hi ha el canal de la Mànega. El mar del Nord no va existir fins a temps més recents, de manera que, durant el paleolític, la zona constituïa una prolongació territorial de França. Durant anys, es va discutir per què en aquesta zona, tan propera a la important àrea francoibèrica, mai s'havien trobat pintures rupestres. L'explicació més comuna que es dona és que l'àrea, situada al costat de la zona d'avanç i retrocés de les glaceres, era massa freda i inestable per a mantenir una població destacable i permanent que pogués realitzar tals pintures.\nNo obstant això, el 2003 es va descobrir una important concentració de fins a 80 figures en una cova al límit entre Nottinghamshire i Derbyshire, anomenada Creswell Crags, on es van poder identificar representacions d'ossos, cérvols, bisons, cabres salvatges i -cosa inusual- nombroses aus, entre les quals, una amb un llarg bec corbat. La presència de cabres salvatges (un animal que es va extingir a Anglaterra fa uns 10.000 anys) indicava clarament que les pintures tenien una cronologia paleolítica, cosa que es va confirmar més tard en datar les pintures en uns 12.800 anys d'antiguitat.\nArtísticament, les pintures de Creswell Crags presenten importants semblances amb les trobades a França i al nord d'Espanya, i per tant poden ser incloses com un exemple més d'aquest conjunt. No obstant això, no tenen colors de "farcit" i en nombrosos casos ni tan sols els contorns són visibles, sinó només la marca deixada com una cicatriu a la roca. Això no representa una diferència d'estil, sinó que es deu al fort deteriorament i pèrdua dels pigments en dates posteriors, probablement a causa de la gran humitat registrada en la Britània postglacial. El descobriment de Creswell Crags, gairebé al centre d'Anglaterra, indica clarament que el sud de Gran Bretanya, i probablement també el que avui en dia és el canal de la Mànega, van acollir pintures d'estil francoibèric, però que lamentablement es deuen haver perdut gairebé íntegrament. No obstant això, es considera la possibilitat que en alguns llocs més arrecerats similars a Creswell Crags s'hagi conservat algun rastre de la seva presència.\nA Alemanya i Suïssa, on s'intueix una província artística, se succeeixen diversos períodes estilístics d'art moble:\nBastó perforat amb cèrvids gravats, procedent dels voltants de Constança (Alemanya)\nFase Vogelherd: correspon a una etapa mal definida cronològicament, sembla antiga (potser equivalent a l'aurinyà-gravetà occidental), anterior al Würm III i en què destaquen estatuetes d'ivori, de pedra i d'argila, així com objectes de línies incises i bandes de puntuacions.\nFase Kesserloch: en aquest cas, es pot fer una correlació segura amb el magdalenià occidental (fase IV, oscil·lació de Bølling). En aquest ric període trobem propulsors, varetes amb decoració geomètrica, contorns retallats i fins i tot escultures. Els jaciments més importants són l'epònim de Kesserloch (Thayncen, Suïssa) i el d'Oberkassel (Hamburg, Alemanya).\nFase Gönnersdorf: sembla una fase estilísticament intermèdia (correlacional amb el magdalenià occidental, fase V i inici de la fase VI). Són molt abundants les representacions femenines denominades claviformes, però també les representacions de mamuts, cavalls i símbols sexuals. A part del jaciment epònim de Gönnersdorf, destaquen els de Nebra, Oelknitz i Hohlenslein.\nFase Petersfeld: és un període que sol equiparar-se al magdalenià VI occidental (oscil·lació d'Allerød). Els seus trets són l'abundància de representacions de caps aïllats, de la figura del ren en l'art moble i la reafirmació de la tendència a l'esquematització, igual que en la fase anterior, és a dir, les representacions femenines claviformes, de vegades perforades, com si haguessin estat utilitzades com a penjolls, i les composicions solen ser variades (en fila, parelles afrontades com en una dansa...).\nVenus claviformes, Gönnersdorf (Alemanya)\nFigura de Predmost sobre banya de mamut\nUna de les venus estilitzades de Dolni-Vetonice\nEs considera que hi ha una altra província artística a les planes centrals del Danubi a la República Txeca i Àustria: es pensa que va ser una zona habitada per caçadors de mamuts amb certa relació estilística amb la zona francesa. Hi ha una fase inicial (equivalent al període aurinyacià), anomenada pavloviensà pel jaciment epònim de Pavlov, on va aparèixer una figura de lleó retallada sobre ivori. Encara que des d'un punt de vista artístic l'obra més destacada és la Venus de Willendorf (Àustria), per ser una de les primeres que es van trobar (1908), també n'hi ha d'altres conservades d'aquesta mateixa època de gran valor, com per exemple, l'home lleó d'Hohlenstein (Danubi alemany), Predmost (Moràvia) i el gran conjunt de Dolni-Vestonice (Brno, República Txeca), la cronologia del qual és equiparable al període magdalenià clàssic.\nDolní Věstonice és un jaciment excepcional on es van trobar diverses desenes d'estatuetes, tant d'animals com antropomorfs. S'han arribat a exhumar estructures d'habitació, una de les quals va ser interpretada com la casa de l'artista, amb milers de restes d'obres d'art al voltant de la llar i majoritàriament fetes de fang cuit. També es van trobar restes de flautes, cosa que ha fet que s'especulés sobre la possibilitat de si l'artista podia ser un xaman.\nPel que fa a l'Europa oriental, només es coneixen algunes coves excepcionals, entre les quals destaquen la cova de Cuciulat a Romania i les pintures de mangra vermella de la cova de Kapova, a Rússia. Es van descobrir el 1961 al sud dels Urals, prop del riu Belaya. Hi ha immenses galeries amb més de quaranta representacions de mamuts, bisons, rinoceronts i cavalls, i més dubtosos són els cavalls pintats de Mgvimeni (Geòrgia). D'altra banda, l'art moble és molt abundant en algunes regions de l'Europa de l'Est: a la zona del mar Negre destaca el jaciment de Molodova.\nBestiari del saló de les Pintures, de la cova de Kapova, a Rússia .\nExisteixen importants jaciments d'art moble a les planes de l'antiga Unió Soviètica i a la Sibèria, entre els quals cal destacar el de Mal'ta per estar a milers de quilòmetres més enllà dels Urals. No obstant això, la seva cronologia és controvertida a causa de la dificultat que hi ha per trobar paral·lelismes amb altres cultures. Sembla que el paleolític va durar més en aquesta zona i, per tant, existeix un cert desfasament cronològic que ajudaria a explicar la dificultat en la seva datació. Si s'extrapola amb Europa, l'art paleolític siberià sembla desenvolupar-se des del gravetià; alguna cosa similar succeeix a la vall del riu Don (Ucraïna).\nMal'ta: situat a prop del llac Baikal, es coneixen restes arqueològiques de botigues amb llars al voltant dels quals s'han exhumat 12 estatuetes femenines (algunes de les denominades amb caputxa), també hi ha estatuetes de mamut i una tomba infantil en què el cadàver portava restes d'un collaret i una venus sobre el pit.\nKostienski (riu Don, Ucraïna): és un assentament a l'aire lliure, un campament de tendes amb onze estatuetes d'animals i vuit estatuetes femenines a l'entorn de les llars.\nGagarino (riu Don, Ucraïna): només s'ha exhumat una cabana feta amb grans ossos de mamut i el sòl ruixat d'ocre. Fora d'aquesta estructura van aparèixer nombroses estatuetes.\nKameno Doba: mamut en placa d'ivori\nUna de les figuretes femenines de Mal'ta\n(llac Baikal, Sibèria)\nPlaca d'ivori decorada,\njaciment de Mal'ta\nEstatueta femenina tallada en banya de mamut de Buretj\nAquests jaciments són els més importants, tot i que se n'han trobat d'altres (Buretj,Avdeevo,Eliseevichi...) que han proporcionat centenars d'estatuetes femenines i d'animals d'ivori de mamut, prop de la llar del que semblaven cabanes o en els límits de les estructures habitacionals.\nLlista dels jaciments europeus més importants[modifica]\nJaciments clau per a l'Art paleolític\nLa Pileta (Màlaga)\nCova del Moro, Tarifa (Cadis)\nCova de los Casares (Guadalajara)\nEl Parpalló (València)\nHornos de la Peña (Cantàbria)\nLas Chimeneas (Cantàbria)\nEl Candamo (Astúries)\nCova de El Castillo (Cantàbria)\nLa Pasiega (Cantàbria)\nEl Juyo (Cantàbria)\nLa Loja (Astúries)\nLas Monedas (Cantàbria)\nLes Caldas (Astúries)\nLa Vinya (Astúries)\nLa Garma IV (Cantàbria)\nTito Bustillo (Astúries)\nCova del Pindal (Astúries)\nCova de la Vall (Cantàbria)\nSiega Verde (Salamanca) Abri Cellier (Dordonya)\nGargas (Alts Pirineus)\nPech Merle (Òlt)\nFourneau du Diable (Dordonya)\nGorge de l'Enfer (Dordonya)\nLas Combarèlas (Dordonya)\nCap Blanc (Dordonya)\nMas d'Azil (Arieja)\nLa Madeleine (Dordonya)\nCova de Lascaux (Dordonya)\nFont-de-Gaume (Dordonya) Hohlenstein (Alemanya)\nBalzi Rosi (Ligúria)\nGrotta Paglicci (Pulla)\nGrotta Romanelli (Pulla)\nDolni-Vestonice (República Txeca)\nAmb datacions que oscil·len entre els 14.000 i 9.700 anys d'antiguitat, els jaciments de la cova de les Mans i del turó dels Indis són extraordinàriament abundants en mans, en positiu i negatiu, i en escenes de caça de camèlids americans (especialment el guanac) i algun felí, possiblement el puma. Hi ha gran quantitat de mostres d'art que s'estenen a banda i banda del curs superior del riu Pinturas i la zona del Parc Nacional Perito Moreno, en una àrea limitada pel nord pel riu Desitjat i que per l'oest arriba fins al poble de Governador Gregores. En aquesta zona (que podria considerar-se, sense entrar en detalls, com la franja de terra existent entre els rius Deseado i Santa Cruz a la Patagònia), es troba també el jaciment Pedra Museu, amb una antiguitat superior als 13.000 anys. El fenomen artístic en aquestes àrees està associat des del principi del poblament humà: certs llocs amb ocupacions superiors als 10.000 anys presenten mostres d'art de la mateixa antiguitat.\nPanorama de conjunt rupestre de riu Pinturas.\nCova de les Mans, riu Pinturas, a la Patagònia argentina, província de Santa Cruz. L'art més antic d'Amèrica del Sud (7300 aC)\nLes excavacions de Gradín i Aschero, investigadors de l'Institut d'Arqueologia de la Universitat Nacional de Tucumán i membres del CONICET a l'entrada de la cova de les Mans ha demostrat la utilització de pigments minerals basats en òxids de ferro, amb una antiguitat de més de 10.000 anys. Aquests pigments es presenten barrejats amb guix cristal·lí, com una forma de millorar l'adherència de la pintura sobre la paret de roques. Això s'ha demostrat mitjançant tècniques de difracció de raigs X. La majoria dels colors corresponen a la gamma de l'ocre i els grocs.\nL'enorme concentració d'imatges de mans en negatiu (unes 300 o 400 vegades més nombroses que la cova de mans europea més poblada) és impactant i complementa i subratlla les escenes "animalístiques" i de caça. A la cova de les Mans s'hi observen grans quantitat de guanacs representats en ocre, negre i vermell, perseguits per caçadors que els aguaiten i capturen amb boleadoras. Les escenes estan representades seqüencialment, i sovint la captura es concreta 12 metres més enllà d'on va començar l'aguait. L'ús de les anfractuositats de la roca per dotar de tridimensionalitat el paisatge pintat completa l'efecte.\nEls caçadors estan representats amb un sol braç (el que empunya les boles), i sovint s'amaguen i camuflen en "canons" o entrants de la paret de la roca, com si s'amaguessin en una rasa real. La discordança entre art i arqueologia és sorprenent: tot i que les imatges mostren només boleadoras i cap llança o fletxa, als voltants les excavacions només han trobat puntes de fletxa i llança. Aquesta discordança està encara en estudi i no ha pogut ser explicada de manera satisfactòria.[n. 4]\nA Mèxic, concretament al llarg de les serres centrals de la península de Baixa Califòrnia, es troba un ampli nombre de llocs amb manifestacions ben conservades de petroglifs i pintura rupestre, documentats des del segle xviii pels religiosos que van explorar el territori abans de fundar les missions jesuítiques a la península de Baixa Califòrnia. Les exploracions arqueològiques han estat efectuades des de 1884. S'hi aprecien tant elements abstractes com figuratius, en els quals s'inclouen representacions antropomorfes i de la fauna no sols terrestre (incloent aus), sinó també marina. Destaca d'entre els altres l'anomenat estil gran mural per la seva escala monumental, execució i homogeneïtat, en quatre de les serres de l'àrea: Sant Joan, Sant Francesc, Sant Borja i Guadalupe, comptabilitzant un total de 543 llocs amb art rupestre el maig de 2003, any en què la Unesco va incloure com a Patrimoni de la Humanitat les pintures rupestres de la serra de San Francisco, a les quals s'acredita una datació de 7.500 anys d'antiguitat i un exercici continu al llarg de 5.000 anys.\nApollo 11, Namíbia\nA la resta del món, la presència de l'art paleolític és molt escassa o gairebé nul·la. Les poques manifestacions que trobem són majoritàriament representacions no figuratives i extremadament senzilles (incisions geomètriques o curvilínies, cassoletes i perforacions). Les restes més destacades amb representacions figuratives són:\nla cova de Blombos (República Sud-africana). És molt destacable la troballa de dues plaques d'ocre amb gravats abstractes però intencionals, amb una pauta geomètrica concreta (reticulat), que podrien haver estat fabricats fa uns 70.000 anys.\nla cova d'Apollo 11 (Namíbia). Va aparèixer una plaqueta pintada amb un zoomorf no identificat datat en 25.000 anys d'antiguitat.\nAl Pròxim Orient, l'única evidència coneguda és una plaqueta calcària que sembla la representació d'un cavall (tot i que hi ha certs dubtes), localitzada a la cova d'Hayonim (Israel), la seva antiguitat rondaria els 20.000 anys.\nA la Xina, al nord-est de Pequín, la cova de Longgu té el que sembla un cérvol gravat l'any 13000 aC, aproximadament.\nLa resta de manifestacions són obres no figuratives molt disperses però escampades per tot el globus terraqüi: des d'Amèrica (a la cova de Clovis hi ha plaques de gres amb incisions de diferents motius geomètrics),[n. 5] fins a Austràlia (els petroglifs de l'anomenat Karake style trobats a la cova Malangine semblen d'edat pleistocena) o Japó (on apareixen diversos còdols amb incisions geomètriques del període Jomon antic), passant per Xina (la cova de Chukutién, en els seus nivells del paleolític superior, ofereixen nombrosos objectes perforats de pedra o de petxina que poden ser penjants), Àsia central, Orient Mitjà, Àfrica, etc.\n↑ No s'ha de confondre el terme «art paleolític» amb «art prehistòric»: el segon abasta el primer, però no són el mateix, igual que paleolític no és l'equivalent de prehistòria. De la mateixa manera no s'ha de confondre «art rupestre» (és a dir, art mural en coves, farallons rocosos, etc.) amb «art paleolític», ja que no tot l'art paleolític apareix en coves ni abrics rocosos, ni tot l'art rupestre és d'edat paleolítica. De fet, l'art paleolític rupestre sembla un fenomen gairebé exclusiu de l'europa occidental, mentre que a la resta del món l'art rupestre és posterior al període paleolític.\n↑ El 1834, a la cova de Chaffaud (Viena, França), M. Brouillet havia descobert un os amb dues cérvoles gravades, tot i que no va saber que eren de l'edat de pedra. L'any 1853, el conegut literat i arqueòleg Prosper Mérimée s'adona que aquesta troballa i altres semblants pertanyen a l'edat del gel. Són Edouard Lartet i Henry Christy qui comencen a sistematitzar les obres d'art moble de l'Home de les Cavernes. El 1864 descobriren un mamut gravat en ivori a la cova de la Madeleine (Dordonya). No obstant això, la majoria dels historiadors es van mostrar escèptics, ja que consideraven els avantpassats humans uns bruts incapaços de tenir sensibilitat estètica. Aquesta va ser la causa del rebuig al gran descobriment de Marcelino Sanz de Sautuola de la primera gruta amb art rupestre parietal, la Cova d'Altamira, el 1879. El rebuig es va anar convertint en acceptació quan es descobriren més coves amb art rupestre a França, de manera que un dels seus més aferrissats detractors, Émile Cartailhac, va haver d'acceptar la seva equivocació l'any 1902 publicant una famosa retractació anomenada Mea culpa d'un sceptique.\n↑ Respecte de l'os de Bilzingsleben, vegeu per exemple Steven Mithen,The Singing Neanderthals, p. 299: «Unes quantes línies no formen un codi simbòlic. És més probable la interpretació alternativa segons la qual les línies de l'os de Bilzingsleben es van crear en utilitzar com a suport mentre es tallava herba o carn, o potser, fins i tot, a l'emprar per marcar un ritme percudit ».\n↑ Tanmateix, existeix certa controvèrsia sobre l'antiguitat de les pintures patagónicas. Si bé la UNESCO reconeix que, part de les representacions de la Cova de les Mans i del Turó dels Indis (no totes), és superior als 10.000 anys i, per tant han de incloure en el concepte d'art paleolític, les úniques datacions segures són del 7.900 aC (per tant del Holocè), mentre que la resta s'han obtingut per inferències a través del mètode de difracció per raigs X (que no és, pròpiament, un mètode de datació com pot comprovar a la web Dating Rock Art Arxivat 2006-08-25 a Wayback Machine.)\n↑ Encara que el jaciment brasiler de Pedra Furada pugui tenir uns 40.000 anys d'antiguitat, les pintures rupestres del seu interior són d'edat post-paleolítica; excepte dues línies vermelles paral·leles que apareixen al costat d'una llar datat per 14C en 17.000 ± 400 d'antiguitat: Guidon, N.; Parenti, F.; da Luz, M.; Guérin, Cl i Faure, M. «Li plus ancien peuplement de l'Amérique: li Paléolithique du Nord-est brésilien». Bulletin de la Société Préhistorique Française, Tom 91, 1994. ISSN 0249-7638. (Pàgina 247)\n↑ Bednarik, Robert G. «The Earliest evidence of Paleoart article en PDF». Rock Art Research, Volum 20, 2003. Pàgines 89-135.\n↑ Bilzingsleben (alemany)\n↑ BENITO del REI, Luis «Os gravat i os perforat al musteriense de la Cova de les Grajas, en Archidona (Màlaga)». Stvdia Zamorensia, Número 5, 1984. Pàgines 241-248.\n↑ Henshilwood, Christopher S.; Francesco d'Errico, Karen L. van Niekerk, Yvan Coquinot, Zenobia Jacobs, Stein-Erik Lauritzen, Michel Menu, Renata García-Moreno «A 100,000-Year-Old Ochre-Processing Workshop at Blombos Cave, South Africa» (en anglès). Science, 334, 6053, 14-10-2011, pàg. 219-222. DOI: 10.1126/science.1211535 [Consulta: 3 maig 2013].\n↑ Breui, Henri. Quatre cents siècles d'art parietal. Reeditat per Max Fourny, París., 1952.\n↑ 6,0 6,1 Lamming-Emperaire, Annette. La signification de l'Art rupestre paléolithique. Editions Picard, París, 1962.\n↑ Leroi-Gouhan, André. Prehistoire de l'art occidental. Editions Picard, París, 1971.\n↑ «BBC News | SCI/TECH | Science shows cave art developed early».\n↑ Clottes, J. «Les peintures de la Grotte Chauvet Pont d'Arc, a Vallon Pont d'Arc (Ardèche, France): datations directes et indirectes parell la Methode du radiocarbone». . Comptes-Rendus de l'Académie des Sciences de París, 320, 1995. París, pàgines 1113-1140.\n↑ Bednarik, Robert G. «The Earliest evidence of Paleoart article en PDF». Rock Art Research, Volum 20, 2003. pàgines 98, 104 i 125.\n↑ Bahn, P. G. «Lascaux: composition or accumulation?». Revista Zephyrvs, 47, 1994. Salamanca.\n↑ Guy Straus, Lawrence «Crusade! Comments on R. G. Bednarik s 'The Earliest evidence of palaeoart' article en PDF». Rock Art Research, Volum 20, 2003. Pàgines 119-120.\n↑ «Rock Art of the Mediterranean Basin on the Iberian Peninsula». unesco.org. [Consulta: 3 maig 2013].\n↑ Generalitat de Catalunya. «Prehistòria: paleolític i neolític». www20.gencat.cat/. Arxivat de l'original el 8 de març 2014. [Consulta: 3 maig 2013].\n↑ Moreno Cullell, Vicente. «Paleolític a Catalunya». sapiens.cat. [Consulta: 3 maig 2013].\n↑ Compàs, Joan. Art moble del Pliestocè. UOC, 1997 [Consulta: 3 maig 2013].\n↑ Jordà Cerdà, Francisco «El mamut en l'art paleolític peninsular i la Hierogamia de los Casares». Homenatge al prof. Martín Almagro Basch, Volum 1, 1983. ISBN 84-7483-347-7.\n↑ Frazer, James George. La Branca Daurada. Fons de Cultura Econòmica, Madrid, Primera edició en espanyol 1944. ISBN 84-375-0194-6.\n↑ Balbín, R,, Bé, P, i Alcolea, J.J. «Prehistòria del llenguatge en les societats caçadores i productores del sud d'Europa». R. Balbín i P. Bé (eds): L'art prehistòric des dels inicis del segle XXI, I er Symposium Internacional d'Art Prehistòric de Ribadesella., 2003.\n↑ Lewis-Williams, David. La ment a la caverna. La consciència en els orígens de l'Art. Akal col·leccions, 2005. ISBN 84-460-2062-9 - Pàgina 48.\n↑ Pasqua Turrión, Juan Francisco. «L'art paleolític: història de la investigació, escoles interpretatives i problemàtica sobre el seu significat». Universitat Complutense de Madrid, 2006. [Consulta: accés des maig 2006].\n↑ Leroi-Gourhan, André. Les religions de la préhistoire (en francès). PUF, París, 1964. ISBN 9782130556367.\n↑ Delporte, Henri. L'objet d'Art Prehistorique. Editions de la Reunió des Musées nationaux, 1981. ISBN 2-7118-0188-8.\n↑ Marshack, Alexander. The Roots of Civilizations (en anglès). Mc Graw-Hill, New York, 1972. ISBN 9780070405356.\n↑ Ucko, P. «La subjetividad y el estudio del arte parietal paleolítico» (en (castellà)). Cien años después de Sautuola, Diputación Regional de Cantabria. Consejería de Cultura, Educación y Deportes, 1989.\n↑ Balbín, R. i Alcolea, J.J. «Sega Verd et l'art paléolithique de plein air: quelques précisions sud són contenu, sa chronologie et sa signification». Trabalhos d'Arqueologia, Les premiers hommes modernes de la Péninsule Ibérique, 2001. Pàgines 206-235.\n↑ Graziosi, Paolo. L'Arte Preistorica in Italia (en italià). Editorial Sansoni S.p.A (Florència), 1973.\n↑ «Artes Figurativas I». A: Enciclopedia Temática Sopena (paper) (en castellà). Traducció de l'Enciclopedia Generale "Le Nove muse" de S.A.I.E. Editrice. Barcelona: Editorial Ramon Sopena, S.A., 1982, p.16-17. ISBN 84-303-0967-5 [Consulta: 15 desembre 2014].\n↑ Graziosi, Paolo «L'art paleolithique de la province mediterranenne et ses influences dans les temps post-paleolithique». Prehistoric Art of the Western Mediterranean and the Sahara, 1964, pàg. 35-44. ???.\n↑ «BBC NEWS | Science/Nature | Britain's 'earliest' prehistoric cave art».\n↑ «BBC NEWS | UK | England | Bristol/Somerset | Experts put date to UK rock art».\n↑ Ripoll Perelló, Eduardo. Història de l'Art, número 3: L'Art Paleolític. Història 16 (Madrid), 1989. ISBN 84-7679-157-7.\n↑ Els jaciments de la vall del Don, (anglès)\n↑ F. Reygadas, M. L. Gutiérrez, E. Hambleton. «Història de l'arqueologia a la península de Baixa Califòrnia. L'estil Gran Mural a la Serra de Guadalupe, BCS. Llenços de pedra.» (en (castellà)). Arqueología mexicana.. Instituto Nacional de Antropología e Historia (Mexico) [Mèxic DF], XI, 2003, pàg. 33-51. ISSN: 0188-8218.\n↑ Blombos Arxivat 2013-02-04 a Wayback Machine. (anglès)\nChase, Philip G. The Emergence of Culture: The Evolution of a Uniquely Human Way of Life. Birkhäuser, 2005. ISBN 978-0-387-30512-7.\nCoulson, David; Campbell, Alec. African Rock Art. Harry N. Abrams, Inc, 2001. ISBN 0-8109-4363-8.\nLavallée, Danièle; Bahn, Paul G [translator]. The First South Americans. University of Utah Press, 1995. ISBN 0-87480-665-8.\nPortal, Jane. Korea: Art and Archaeology. Thames & Hudson, 2000. ISBN 0-7141-1487-1.\nThackeray, Anne I., et al; Thackeray, JF; Beaumont, PB; Vogel, JC «Dated Rock Engravings from Wonderwerk Cave, South Africa». Science, 214, 4516, 02-10-1981, pp. 64–67. DOI: 10.1126/science.214.4516.64. PMID: 17802575.\nCook, Jill. Ice Age art: the arrival of the modern mind. The British Museum Press, 2013. ISBN 978 0 7141 2333 2.\nArt prehistòric i art rupestre.\nHistòria de la pintura en la prehistòria.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Art paleolític\nJornades Internacionals d'Art Rupestre Arxivat 2005-12-29 a Wayback Machine.. Discurs del Llic. Carlos Aschero, Consell Nacional de Ciència i Tecnologia - Universitat Nacional de Tucumán (Argentina).\nL'art paleolític: història de la investigació, escoles interpretatives i problemàtica sobre el seu significat, per Juan Francisco Pasqua Turrión, publicat en la revista en línia Rupestreweb.\nArterupestre.es Art rupestre de l'arc mediterrani de la península Ibèrica.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Art_paleolític&oldid=30141931»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 3 maig 2022 a les 21:04.


Casa de camp en venda en Port Verd - Pascual Associats Immobiliària Mallorca Arta Propietats a Mallorca\nCasa de camp en venda en Port Verd / ID: C1201\nzona de Port Verd, en plena natura, casa de camp d´una superfície construïda d´uns 140 m2, recentment renovada i ampliada. La casa disposa de 3 habitacions dobles amb armaris encastats, 2 banys de marbre amb dutxa. Cuina oberta a la sala d´estar amb electrodomèstics Bosch, detalls com bigues a la vista, lavabo de pedra. Gran porxo i terrassa, piscina, gran jardí totalment tancat, portal llest per a ser electrificat. La casa és autosuficient en energia, ja que disposa de 12 panells solars i bateries, un més té una llicència de vacances.\nCasa de camp en venda en Port Verd / 2


Trajecte: Del 4 al 7 de febrer, Mostra d'Animació i Curtmetratges de Cassà\nDel 4 al 7 de febrer, Mostra d'Animació i Curtmetratges de Cassà\nMentre anem fent boca amb la programació ja anunciada de l'Animac 2010 (14a Mostra Internacional de Cinema d'Animació a Catalunya), que tindrà lloc a Lleida del 22 al 28 de febrer, del de moment dijous passat es va inaugurar a Cassà de la Selva (Gironès) la Mostra d'Animació i Curtmetratges de Cassà (MACCA) 2010, que enguany ha convidat el director Albert Serra (a la fotografia), director d'Honor de cavalleria i premi Gaudí 2009 a la millor pel·lícula per El cant dels ocells, perquè presenti els seus films menys coneguts. Avui dissabte al matí, de 9 a 11, ha començat el Correcurts al Centre Recreatiu i, durant tot el dia, hi haurà 4 hores del millor cinema d'animació infantil: al matí, a la Sala Galà, pel·lícules de Segundo de Chomón amb diferents contacontes , i a la tarda, a partir de 2/4 de 5, al Cinema Puig d'Arques, l'estudi d'animació català Cromosoma presentarà els seus personatges (les 3 Bessones, en Tom, la Pimpa, La Bruixa Avorrida). A més a més es mostrarà una selecció de pel·lícules del festival Ale Kino de Poznan, Polònia. Diumenge, la Cibermacca presentarà noves propostes, com el taller d'animació stop motion amb persones, i hi haurà el lliurament del 4t Premi Domènec Torrent i Gelmà als Amics del Cine de la Vall de Ribes. Una altra novetat destacada d'aquest festival serà la projecció de curtmetratges als bars de Cassà durant tot el cap de setmana, dins el programa Dels bars venim, als bars tornem.\nEl programa, complet, el trobareu aquí.\nAl diari El Punt trobareu una crònica de l'acte d'inauguració d'ahir.\nLa mostra, l'organitza el Cine Club 8 i 1/2 de Cassà.\nPublicat per Tònia Bauçà a dissabte, de febrer 06, 2010\nEtiquetes de comentaris: Animació, cinema, festivals\nMeri Gil 9 de febrer de 2010, a les 0:50\nBon dia, haig de dir que veure el careto d'aquest individu de bon matí i saber que corre per l'Animac no es sa. Si a aquest senyor no li hagués sonat la campana a França i no visquéssim en una província on “art” és agafar els timbals i llançar-se al carrer no li hagués fet cas ni deu. Una imatge de les 3 bessones hagués estat mes agradable. Per cert, suposo que presentarà una de les seves obres magnes que l’Ajuntament de Girona, a falta de millors propostes (això ens hauria de fer pensar), li va pagar fa uns anys: Fiasco (http://www.youtube.com/watch?v=dJ9Vwf4f3A0).\nA mi l’Animac em va agradar molt l’any que hi vaig poder anar. Em va encantar la forma com gestionen els diferents públics que hi van. Separen molt bé les activitats per franges horàries i per dies. Suposo que si no ho haguessin fet així i sabent el que molta gent entén per “animació” el festival s’hagués convertit en una mena de festival infantil. D’aquesta manera fan activitats per tots els públics però aconsegueixen donar un missatge molt positiu sobre la gran varietat de coses que es poden fer amb animació.\nMoltes gràcies per l’entrada i el comentari!! Ja han arribat algunes fotos i n'hi ha un parell de molt bones!\nTònia Bauçà 10 de febrer de 2010, a les 9:44\nEl motiu pel qual hi ha la foto de l'Albert Serra no és perquè hagi d'anar a fer res a l'Animac. Va ser a Cassà a l'acte de presentació del festival de curtmetratges que fan cada any.\nReconec que "Fiasco" no és un curt gaire inspirat, per dir-ho amb paraules suaus. Després de veure'l al youtube també he al·lucinat força. No sé a Cassà quina rebuda devia tenir, si és que el van passar. En fi, si l'han premiat als Gaudí, alguna cosa deu haver après des de llavors, tot i que no en puc opinar, perquè no l'hi he vist res més de moment.\nMeri Gil 12 de febrer de 2010, a les 5:49\nAh... ostres, ho havia entès malament.\nJo n'he vist (a estones per que vaig dormir força) "Honor de cavalleria". És un personatge que ens hauria de fer reflexionar que estem fent en l’àmbit de la cultura.\nEs divertit veure que una “merdeta” de premi a França fa anar de cul a crítics i experts d’aquí. Es molt representatiu de com funciona a Catalunya el mercat de l’art i el cimena en general.


Entrevista Sandra Díaz Cofiné. Fundadora i coordinadora projecte Recol·lectors de felicitat Créixer-Envellir-Compartir (CRENCO) Créixer-Envellir-Compartir (CRENCO). Educació Intergeneracional\nEntrevista Sandra Díaz Cofiné. Fundadora i coordinadora projecte Recol·lectors de felicitat Créixer-Envellir-Compartir (CRENCO)\n25 gener, 2020 26 gener, 2020\nClic para ver documento. Entrevisa Sandra Díaz – Español\nEl projecte CRENCO ha permès crear espais per a compartir experiències, vivències i coneixement entre infants, adolescents, gents gran i professionals.\nDarrere del projecte Recol·lectors de felicitat. CRéixer-ENvellir-COmpartir (CRENCO), es troba la Sandra Díaz, una persona molt senzilla i mare de dues nenes que va tenir la gran sort de compartir la seva infància i el seu temps amb una persona molt especial “la seva Àvia materna”. La seva àvia li va transmetre molts valors importants alguns dels quals han servit per fer néixer aquest emotiu projecte de transmissió de valors a través de l’educació.\nTotes les persones implicades en el desenvolupament d’aquest projecte han compartit el seu temps de manera voluntària per a fer-lo créixer. Parlem amb la Sandra Díaz fundadora i coordinadora del projecte CRENCO.\nEm vaig plantejar crear aquest projecte perquè crec que actualment no existeixen molts espais de trobada on infants/adolescent i gent gran puguin compartir el seu temps. Vaig adonar-me que cada vegada més és perd el coneixement dels valors del respecte i la solidaritat per la gent gran, i que cada dia hi ha més soledat, i quan dic soledat no només em refereixo a la gent gran, no has de ser gran per sentir-te sol. Penso que l’acompanyament de les persones de qualsevol edat durant el camí de la vida és molt important i hem de donar importància a la formació des de la infància del significat: d’envellir i fer-se gran. Crear espais intergeneracionals on tant infants com adolescents i gent gran puguin compartir formacions a través de les experiències i les vivències estic segura que ens ajudarà a construir una societat més humana i implicada.\nEl primer projecte pilot va iniciar a l’any 2017 gràcies a la participació de l’escola pública Abat Oliba i la residència DomusVI Sant Jordi de Cornellà de Llobregat. Amb un total de 70 participants, 7 professionals, 2 voluntaris, el suport de l’AMPA i al finançament i impuls de l’Ajuntament de Cornellà, vam portar a terme aquest projecte durant un curs escolar en horari lectiu. L’èxit del programa va ser possible gràcies a la implicació de tot l’equip professionals:\nSra. Maria Grande (Directora), Sra. Maria José de la Cruz (tutora) Sra. Ana Maria Expósito(tutora) i Cristian Villa (tutor de suport), de l’Escola Abat Oliba de Cornellà de Llobregat. Sra. Isabel Gómez (terapeuta), Sra. Alba Codol (monitora d’oci), Sr.Josep Fabà (psicòleg) i Elisabet Ortiz (fisioterapeuta), del Centre Residència DomusVI Sant Jordi. Srs. Jaime Javier Egea i Jesús Palacios Domínguez, Creu Roja Cornellá. Voluntaris puntuals i la Sandra Diaz Coordinació CRENCO.\nQuines són les dificultats que t’has anat trobant durant el desenvolupament del projecte?\nDurant el camí m’he trobat amb diverses dificultats. La primera, va ser aconseguir que els centres volguessin creure en mi, en el meu treball i em donessin l’oportunitat de pilotar el projecte als seus centres, ja que no és gens fàcil quan vas trucant a porta freda. La segona, i molt important, va ser i continua sent, trobar el finançament necessari per desenvolupar els programes socioeducatius, perquè aquesta dificultat impacta directament a l’execució i continuïtat del projecte. La tercera, poder compaginar, la meva feina, la meva família i el temps necessari per tirar endavant aquest projecte, perquè la dedicació d’hores i esforç és molt gran i important.\nRespecte al desenvolupament del primer pilot la incertesa i el desconeixement van ser els dos grans esculls a superar. Fins aquell moment mai s’havia realitzat en aquesta escola un projecte d’aquestes característiques. Tots els professionals teníem experiència als nostres àmbits, però no hi havia cap professionals format per dinamitzar un grup tan gran i divers. El desenvolupament del programa va anar molt bé, tot i que també van sorgir dubtes i aspectes a millorar que vam anar recollint a través d’informes i llançament d’enquestes als participants i professionals al llarg del curs lectiu, la qual cosa ens va permetre incorporar millores als posteriors programes de treball.\nMalgrat aquesta incertesa, he d’agrair molt especialment l’oportunitat inicial que em van donar des de la direcció del centre escolar Abat Oliba, la direcció de la residència DomusVI Sant Jordi i l’Ajuntament de Cornellà.\nPer una banda des de l’inici he comptat amb l’assessorament dels Drs. Josep Maria Haro, Antoni Callén i Jaume Pérez de Sant Joan de Déu que sempre m’han donat suport i facilitat assessorament, així com la seva opinió com a experts en salut mental, gent gran i projectes d’innovació.\nPer altra banda també he comptat amb els meus companys i companyes de la Fundació Sant Joan de Déu que m’han aportat els seus coneixements i habilitats, els quals m’han servit i m’han ajudat amb la redacció d’aquest projecte.\nA la Sra. Montserrat Pérez Lancho, (Regidora fins a 2019), Sra. Joana Piñero (Regidora actual), Sra. Imma Muñiz i a tot l’equip del departament de Polítiques Socials i famílies de l’ Ajuntament de Cornellà, que un dia van creure en aquest projecte i van confiar en mi impulsant aquest projecte a la ciutat.\nTambé he comptat amb el suport i participació de les escoles i els seu professionals, Abat Oliba, Escola Suris, Instituts Francesc Macià i Institut Miquel Marti Pol de Cornellà de Llobregat. Escola Mediterrània de Viladecans i Escola Alemanya d’Esplugues de Llobregat.\nPer la banda dels centres de gent gran també he comptat sempre amb el suport i participació dels centres casals i residències i els seu professionals, Casal Gavarra, Casal Rubio i Ors, (Ajuntament de Cornellà). Casal Cívic Riera (Generalitat de Catalunya) i Residència DomusVI Sant Jordi de Cornellà de Llobregat. Centre Frederica Montseny de Viladecans i Socio Sanitari Sant Joan de Déu d’Esplugues de Llobregat.\nA més també hem tingut la sort de comptar amb els suport del Sr. Javier Egea i Jesús Palacios de Creu Roja de Cornellà que sempre ens ha ajudat a fer el trasllat dels residents, en aquelles activitats que així ho han requerit.\nL’impacte de la implantació del projecte, he de ser realista i sincera, suposa per als centres realitzar un esforç, ja que aquests han de destinar hores, professionals i recursos. Però he de dir que els professionals que desenvolupen aquests programes valoren molt positivament l’impacte d’aquest projecte entre alumnes, adolescents, gent gran i les seves famílies, i és per aquest motiu que segueixen donant continuïtat.\nQuin tipus d’activitats es desenvolupen als centres que participen en el projecte?\nEls programes es construeixen 100% personalitzat i adaptat segons les necessitats de cada centre i el perfil dels participants. El que tenen en comú totes les activitats és que busquen impactar tant en alumnes/adolescents com en la gent gran, fent que siguin atractius, enganxar.. Per exemple algunes de les activitats que hem treballat han estat, la risoteràpia, tai txi, consciència corporal, teatre, teràpia amb animals; hem fet tallers de pintura, tallers de tecnologia on els alumnes compartien o ensenyaven a la gen gran, també hem realitzat jocs de taula i memòria; i altres activitats grupals com concerts de nadal on s’incorpora a la gent gran amb tota la comunitat educativa.\nGràcies al finançament que ens ha concedit la Fundació Prado Pintó a finals de 2019, durant tres anys treballarem en la realització d’una avaluació que recollirà tant l’impacte del projecte així com dades de benestar en salut dels participants. A més, també ens permetrà llançar la plataforma interna INTRANET; una eina que esperem pugui servir d’ajuda, respecte a l’autonomia, recursos i continguts per als centres que ja conformen aquesta xarxa.\nActualment comptem amb la col·laboració d’algunes entitats públiques locals a més d’altres entitats privades. Durant el 2020, el meu objectiu és crear aliances institucionals més sòlides. Unes aliances que puguin permetre un treball en col·laboració entre institucions, el que donaria lloc a la creació de models organitzatius a les comunitats que puguin garantir el desenvolupament i continuïtat en el temps d’aquests programes intergeneracionals.\nA nivell Europeu també treballem les aliances, i hem tingut el plaer, durant 2019, de compartir experiències amb alguns professionals d’Europa que també treballen projectes similars. Aquestes bones relacions i als bons resultats del projecte CRENCO, hem rebut la invitació d’entrar a formar part d’una xarxa internacional de nova creació. Fet que ens a omplert d’emoció i il·lusió per seguir avançant.\nEntrevista realitzada per la Sra. Marta Fortuny Benaiges\nÀrea de Gestió del Coneixement i Comunicació Fundació Sant Joan de Déu\nSandra Díaz Cofiné. Recol·lectors de felicitat. CRéixer-ENvellir-COmpartir (CRENCO)\nUna paraula – Resultat