Sandy Denny: la veu del temps fugisser - directa.cat\nSandy Denny: la veu del temps fugisser\nSandy Denny, cantautora del sud de Londres desapareguda ara ha fet 40 anys, va jugar un paper cabdal en la divulgació de la musica d'arrel tradicional d'Anglaterra, Gal·les, Escòcia i Irlanda a l'audiència jove que creixia educada en la cultura del rock, i va escriure un cançoner prou notable basat quasi sempre en la soledat, el misteri de la temporalitat i els cicles de la natura. Artista de poca presència en això que en diuen llistes d'èxits, el temps l'ha convertida en figura de cert culte\nUn rellotge de paret aturat. Una partitura de piano sota la llum d’un quinqué. Un trofeu de caça polsegós. Un cigne de porcellana. Un bodegó de fruites barroc, podrit. Un plec de velles cartes tancat al calaixet d’un tocador. Dues teies crepitant, a la llar de foc, solemnement, com un metrònom. Un ancestre pintat a l’oli fitant l’horitzó amb cara d’haver batallat en alguna guerra colonial, absurda, oblidada. Un finestral modernista filtra un bri de sol sortit del pinzell de Vermeer de Delft. Una avinguda entre pollancres, travessa un tros de camp anglès, esquitxat de molins i pagerols. Un vell carboner geperut carrega un feix de llenya. Una reina solitària llegeix un oratori d’una fe que li han prohibit. Una colla de hippies deambula desimbolta en una furgoneta multicolor. Un floc d’estornells s’envola sud enllà, fugint del rigor de l’hivern. Una tanca de cementiri, cruspida per heures. Una òliba expectant. Una làpida impol·luta, amb vocació de guardiana d’algun cadàver exquisit. Un pom de flors seques, un epitafi funcional. The lady Alexandra Elene McLean Lucas (Sandy Denny), 6-1-47 – 21-4-78. Com si fos una bona història de les germanes Brontë, aquesta comença amb un cementiri i un flashback.\nFem compte enrere, doncs. 1947. Wimblendon és un club de tenis aristocràtic, com bé sabem, però també una barriada del sud del gran Londres, amb cases de maó vermell, jardinets impecables i classes mitjanes curosament arrenglerades. Ferum de postguerra, de triomf amarg, colles de soldats americans riallers, repartidors de llet amatents, petons furtius contra el replegament de moral victoriana. Aquí neix lady Alexandra McLean, la Sandy Denny que acabem de veure. Com que va ser una noia introvertida, que fugia del periodisme musical xucla sang i gens procliu a les entrevistes ni a donar massa explicacions, no sabem gaire cosa de la seva infantesa, ni que feien els pares abans de tenir-la ni tota aquesta porqueria estil David Copperfield. Sabem que el pare es dedicava a negocis naviliers i la mare empleada del servei postal. Poca cosa més. No li agrada sortir jugar amb la colla, tampoc brilla amb els estudis, i només frisa per córrer a casa d’una àvia que viu a prop, aficionada a cantar antigues balades escoceses al piano. Li agrada l’instrument i vol estudiar-lo. La família hi accedeix a canvi que es busqui alternativament una orientació professional de profit i l’envien a estudiar infermeria al Royal Hospital de Brompton. Però poc després, trencant la disciplina familiar, penja la còfia i es matricula a l’Escola d’Art de Kingston, tot un viver de fulgor creatiu underground en aquella conjuntura històrica.\nÉs al circuit de clubs de folk de Londres, recintes de petit format i proximitat màxima amb el públic, inundats d’absenta, fum de pipa i literatura beat, on Sandy Denny troba l’espai natural per mostrar les seves aptituds musicovocals\nResituem-nos. 1966. Londres és una explosió multicolor de pop-art, d’avantguarda, de rock i psicodèlia. Els Beatles s’han convertit en una marca de consum i en un codi identificatiu juvenil de caràcter global, la minifaldilla s’imposa als carrers i esdevé símbol de l’apropiació industrial d’una pretesa revolució sexual, mods i rockers es barallen esportivament cada estiu a les platges de Brighton, i un americà grenyut acaba d’aterrar a la ciutat per demostrar que al voltant de la guitarra elèctrica s’hi està construint tot un llenguatge estètic decisiu en els anys futurs. Enmig de tot aquest magma d’utopisme creatiu i de tribus musicals, també hi juga el seu rol la recuperació de la cançó popular tradicional, el folk, entesa com un instrument de proximitat i d’intervencionisme social.\nCom va passar al voltant de la ciutat de Nova York durant la primera meitat dels anys 60, les Illes Britàniques viuen també el seu particular revival folk. Bob Dylan hi ha estat rebut amb aclamació durant la seva primera gira, el 1965, recollida al document fílmic Don’t Look back, i titllat de “judes” pel purisme des de la graderia en la segona, l’any següent, quan es presenta acompanyat de diabòlics instruments elèctrics. Aviat li surt un imitador, el barbamec escocès Donovan. La referència canònica i obligada del brit folk d’aquells anys era la parella formada per l’angloescocès Ewan McColl i la novaiorquesa Peggy Seeger (germanastra de Pete Seeger), gent de teatre, d’agitació cultural, de socialisme i infatigables en la recuperació i enregistrament discogràfic de balades tradicionals i càntics d’apoderament obrerista. Pivotant en la seva influència, es va conformant un planter de nous artistes –els Davy Graham, Shirley Collins, Bert Jansch, Martin Carthy, o Anne Briggs, que en cerca de la puresa tradicionalista es va atrevir a gravar un torbador disc sencer sense cap acompanyament instrumental. A Londres recalen també alguns nous cantautors americans, com Paul Simon, que hi gravarà el 1965, o Jackson C. Frank, personatge estrany i taciturn que va aconseguir publicar una única i formidable col·lecció de cançons pròpies abans de perdre’s en un laberint de pavellons psiquiàtrics i indigència. Floreix igualment un circuit de clubs i cafès especialitzats, com el Les Cousins (més purista) o el molt popular, i encara avui supervivent, The Troubadour.\nCreixen els llorers\nÉs en aquests recintes de petit format i proximitat màxima amb el públic, inundats d’absenta, fum de pipa i literatura beat, on Sandy Denny troba l’espai natural per mostrar les seves aptituds musicovocals. Després d’unes primeres actuacions al campus de la seva escola d’arts, salta aviat a la primera divisió dels clubs habitats pel públic més entès, on deixa bocabadat tothom amb la nitidesa interpretativa amb què defensa les antigues tonades apreses a ca l’àvia. En aquesta època, desembre del 1966, fa les seves primeres gravacions públiques, per al programa Folk Song Cellar, del Servei Internacional de la BBC. Interpreta dues balades tradicionals: “Fir a Batha”, un lament d’amors rebutjats originari de les Highlands escoceses, sovint també coneguda amb el nom de “The boatman”, és la seva única, i prudent, aproximació a la parla celta; “Green Grow the laurels”, normalment referenciada amb el títol de “I once I had a sweetheart” i procedent, sembla, d’Irlanda, té, gràcies a l’econòmic acompanyament guitarrístic, un deix de Blues del Mississipí. Aquests documents sonors, publicats en disc el 1989, donen notícia primerenca del seu potencial vocalístic, una veu daurada i nítida, certament, però que alhora arrossega una càrrega de foscor i impuresa, una pàtina agrisada extreta d’algun replec ignot de l’inconscient, així com també la seva seguretat interpretativa, la dicció impecable, el canvi de registre precís, el trànsit sobtat del xiuxiueig a la plenitud pulmonar quan toca, i a l’hora una declamació en general sòbria, que va defugir sempre l’excés i la floritura decorativa més pròpies de gèneres com el Pop o el Jazz.\nEn aquesta època, desembre del 1966, fa les seves primeres gravacions públiques, per al programa Folk Song Cellar, del Servei Internacional de la BBC. Interpreta dues balades tradicionals, “Fir a Batha” i “green grow the laurels”, on mostra el seu poder interpretatiu\nEl segell especialitzat Raga li ofereix un contracte discogràfic, però no té molt clar que fer amb ella, i la posen en un disc col·lectiu amb diversos artistes de l’escuderia, amb Alex Campbell, un folkie escocès de la vella escola, com a cap de cartell. Denny hi destaca poderosament amb una nova balada tradicional, procedent de l’àrea de Newcastle, “The false bride”, i la seva primera gravació d’un tema contemporani, la impactant “You never wanted me” de Jackson C. Frank, amb qui es diu que la Denny va festejar temporalment. A continuació grava un altre disc compartit amb un altre company de discogràfica, Johnny Silvo (però no a duo, cadascú per la seva), on fa fonamentalment versions de standards del folk americà modern, de Frank de nou o de Tom Paxton , la tonada tradicional canadenca “Pretty Polly” o l’evocatiu ragtime “Make me a pallet on your floor”. Totes aquestes sessions s’aplegaran més tard, el 1970, al disc It’s Sandy Denny, amb afegits instrumentals per reparar les deficiències tècniques originals.\nTot va molt de pressa. Cap a l’estiu del 67 té un primer flirteig en el territori del rock, en convertir-se en vocalista d’un grup anomenat The Strawbs, amb qui arriba a gravar una col·lecció de cançons destinades a un disc, a Dinamarca, per algun motiu desconegut, que van quedar perdudes en algun magatzem fins al 1973. Fan un folk-rock d’acord amb la moda marcada des de la Costa Oest dels Estats Units, pels Byrds o Buffalo Springfield, festiu, harmoniós i inofensiu. Denny es desentén aviat del projecte i se’n torna a les actuacions en solitari als clubs del sud de Londres. Abandona els estudis i intenta professionalitzar-se com a cantant. A mitjans de l’any següent després de superar sense gaires dificultats una prova d’accés, és agenciada com a cantant del conjunt Fairport Convention (en substitució de la vocalista original Julie Dyble) grup amb el qual, en molt poc temps, contribuirà a traçar una evolució decisiva en el maridatge entre les convencions del rock i la tradició musical de les illes de l’Occident d’Europa. El guitarrista Simon Nicol ha explicat la irrupció de Denny al grup amb una metàfora d’estar per casa: “va ser com col·locar un vas de cristall al mig d’una pila de plats bruts”. La banda havia debutat discogràficament aquell mateix any, amb un artefacte sonor epònim prou notable , marcadament influït per la psicodèlia californiana de grups com Jefferson Airplane o la Grateful Dead, ben allunyat del camí que prendria immediatament.\nRetorn de vacances i un curs frenètic\nPassat l’estiu es fiquen de nou a l’estudi per gravar el seu segon disc, potser per aquest motiu intitulat What we did in our holidays i, amb una portada ad hoc, amb les membres de la banda dibuixades a guix en el que sembla una pissarra escolar. Disc transicional entre l’arrauxament psicodèlic i la seva etapa més roots, aquest retorn a classe s’obre amb la primera cançó firmada per Sandy Denny, que com qui diu acabava d’aterrar, que veu la llum discogràficament, primera mostra d’una col·lecció lírica marcada quasi sempre per les soledats en les seves diverses formes. “Fotheringhay”, una miniatura evocativa d’aire medievalista i amb uns curiosos cors que es dirien sorgits d’un western crepuscular, ens transporta al món enclaustrat del castell que li dóna títol, lloc de confinament durant 21 anys de Maria Estuard, reina d’Escòcia, per ordre de la seva rival al tron anglès, Elisabet I, i on fou executada, el 1587. Entre postes de sol i muralles enredades amb heures, la cançó ens transporta al món perdut de la reina solitària: “Quants cops ha observat, dels finestrals del castell enllà, i ha vist passat la llum del dia des del seu mur captiu, sense que ningú senti el seu clam. L’hora del capvespre, es fon en sol decreixent, i en un moment solitari, les brases es fondran, i el darrer ocell aixecat el vol”.\n“What we did in our holidays” és recordat sobretot per “Meet on the ledge” , amb to d’himne participatiu escrit pel guitarrista Richard Thompson, tema habitual per tancar els concerts de Fairport Convention (marca que encara perviu avui, convertida en caricatura nostàlgica) i, almenys durant algun temps, també càntic habitual als funerals en terres britànics, a desgrat del seu autor. Però l’exquisidesa vocal de Sandy Denny brilla en molts altres passatges. La dylaniana “I’ll keep it with mine”, amb la seva complexa estructura, és quasi Soul sense secció de vent. “She moves through the fair”, per la seva banda, és una balada irlandesa d’amants fantasmagòrics que es busquen entre la boira, molt popular, antiquíssima, segons alguns estudis amb traces de la música vèdica hindú, i aquí no en va Richard Thompson experimenta amb èxit extraient sons orientalitzants amb la guitarra elèctrica.\nEls pares de Sandy Denny posen sorpresos a la portada del disc ‘Unhalbricking’, que conté la més popular de les cançons que va firmar, “Who knows where the time goes?”, malenconiosa indagació sobre el misteri del trànsit vital\nEl disc es publica el gener del 1969 i abans de l’estiu ja en tenen enllestit un altre, un treball que requereix alguna explicació prèvia pel seu títol estrambòtic, la portada misteriosa i les circumstàncies convulses en què va ser completat. Unhalfbricking, el títol, va sorgir a proposta de Denny a partir d’un joc de pròpia invenció que el grup practicava per entretenir-se anant amunt i avall, de gira, que consistia a inventar paraules a base d’anar afegint sufixos i prefixos. Per fer-se la fotografia la coberta –on, seguint la moda conceptual del moment, no hi apareix el nom del grup ni cap element tipogràfic–, el grup va demanar permís als pares de la cantant per utilitzar el jardí de casa seva, a Wimblendon, i la parella, per una idea improvisada del fotògraf, va acabar convertida en protagonista gràfica del nou disc: tenim doncs una beatífica família anglesa de les de te diari i el The Times a la taula del despatx amb el jardí ocupat per una colla de hippies desimbolta. Al cap de poc de començar la producció, el cantant Ian Matthews va abandonar el grup, emprenyat, i amb raó, perquè s’havien convocat sessions de gravació sense avisar-lo; i, quan ja quasi el tenien llest, la furgoneta que usaven a les gires es va estimbar en un revolt i hi van deixar la vida el bateria Martin Lamble i una noia anomenada Jeannie Franklyn, que ajudava en qüestions de vestuari i escenografia, amb el lògic trasbals per la resta de l’equip.\nUnhalbricking és remarcable en primer lloc pel fet d’incloure la composició més reconeguda i recordada de Sandy Denny, la melancòlica reflexió amb veu alta “Who knows where the time goes?”. Amb llenguatge depurat i senzill, directe, com les preguntes d’un infant a una persona adulta, les tres estrofes bussegen pel misteri del pas del temps a través de la contemplació dels cicles de la natura. “A través del cel del capvespre, tots els ocells s’envolen, ah però com saben que és hora de marxar?, abans del foc hivernal, seguiré sommiant, no pensaré en el temps. Per què, qui sap a on se’n va el temps?”. Escrita possiblement en plena adolescència, els versos estan més a prop de l’acatament asserenat i malenconiós dels tràngols vitals que d’un previsible Carpe Diem angoixat. Els dibuixos acaronadors amb les guitarres de Simon Nicol i Richard Thompson, com un onatge que mor suaument en una platja deserta, acaben de conferir-li l’atmosfera d’himne oficial d’una tarda d’hivern a la vora del foc.\nDenny, de fet, ja havia enregistrat “Who knows where the time goes?” abans, en el disc inèdit que va fer amb The Strawbs, en una versió acústica i encara més continguda. Després vindrien els covers de Judy Collins o de Nina Simone (pur primitivisme) i algunes més. Però la cantant ofereix una altra contribució notable al disc “Unhalfricking” en l’apartat compositiu, la inquietant “Autopsy”, amb el seu sobtat canvi de compàs. Richard Thompson hi aporta també alguns originals de pes, a destacar la inaugural “Genesis Hall” , valset psicodèlic dedicat a una casa squat de Londres freqüentada per artistes underground del moment, que acabava de desallotjar la policia. De les tres versions dylanianes (totes elles mai gravades per Dylan, el que serà una constant de la carrera de Sandy Denny) cal mencionar la d’“If you gotta go” cantada en una esbojarrada adaptació al francès i amb un embolcall musical pretesament cajun; la traducció, segons Thompson, va sorgir de forma col·lectiva i improvisada durant una actuació on abundava públic de l’altre costat del Canal de la Mànega. En el capítol tradicional, l’única contribució és “A Sailors life”, una llarga auca marinera, atmosfèrica com una brisa suau amarada d’esglais de gavines a l’inici però que acaba amb Thompson i el violinista convidat Dave Swarbrick lluitant contra les forces desfermades de l’alta mar, en una extensa jam instrumental.\nAbans d’acabar aquell any el grup completa el seu viatge cap al maridatge del llegat tradicional amb el llenguatge propi de les guitarres eclèctiques, el baix i la bateria, amb un disc unànimement aclamat en la consecució d’aquesta tasca, Liege & Lief, que surt a la venda el desembre (manaven altres tempos, aleshores, en la indústria musical). El violinista Swarbrick s’incorpora com a membre de ple dret i hi aporta un medley instrumental de diverses danses irlandeses. Les versions de temes contemporanis i les composicions originals gairebé desapareixen o, en el cas de les dues de Richard Thompson, estan clarament basades en melodies populars ; la inicial “Come All ye”, que du firma de Sandy Denny, és tota una invitació a la plebs a aplegar-se al voltant de la música d’aire joglaresc. Però la pauta de Liege & Lief (una expressió mil·lenària de l’anglès normand, sembla ser), la marquen les recreacions del cançoner popular, com “Tam Lin” conte escocès sobre una donzella segrestada per la Reina de les Fades, reconstruïda aquí amb un riff de guitarra minimalista i generosos interludis instrumentals; o la picaresca “Matty Groves”, un romanço de banyes, sang i fetge en què, com es deia al teatre d’abans, mor fins i tot l’apuntador; també aquí els instrumentistes ho celebren amb una llarga improvisació final.\nLa pauta del disc Liege & Lief , la marquen les llargues recreacions del cançoner popular, com “Tam Lin” conte escocès sobre una donzella segrestada per la Reina de les Fades, reconstruït aquí amb un riff de guitarra minimalista; o la picaresca “Matty Groves”, un romanço de banyes, sang i fetge en què, com es deia al teatre d’abans, mor fins i tot l’apuntador\nL’àlbum apareix en el moment d’explosió de l’anomenat folk rock britànic, amb grups com The Pentangle ( i la seva suggestiva fusió de folk, Jazz i música de l’Àsia Central) i el surrealisme àcid i esbojarrat de la Incredible String Band. I la sonoritat tradicional anglocelta s’empelta en alguns dels blockbusters rockers del moment, com Led Zeppelin, Traffic o els Rolling Stones. Però encara abans que acabi aquell 1969 trepidant, Sandy Denny té temps d’abandonar Fairport Convention, segons la versió oficial per ganes de fer coses diferents, donar curs a les seves cançons i certa recança a convertir-se en una calcomania tradicionalista: “si em feu tornar a cantar ‘Matty Groves’ em llanço per la finestra” diria més endavant a la revista Melody Maker. Altres versions apunten que va ser expulsada en aplicació d’un codi disciplinari prou sever en no presentar-se a un aeroport on havia estat convocada. En qualsevol cas, aviat té nou grup, Fotheringay, que recupera el nom del castell de la reina repudiada, un quintet multinacional amb un guitarra solista nord-americà i un australià, Trevor Lucas, amb qui es casarà més endavant. Publiquen un disc sense títol i amb una portada amb la formació dibuixada com si fos en una estampa de l’Anglaterra Tudor. Estem davant d’una notable col·lecció de cançons originals de Lucas i majoritàriament de Denny, des del rock sòlid de “Nothing more” a delicades exploracions paisatgístiques, com “Winter winds” . També s’inclouen versions de referents moderns de la cantautoria (l’imprescindible Dylan i Gordon Lightfoot). Amb tot, la perla de l’entrega és l’única versió basada el repertori tradicional; “Banks of the Nile”, llarga narració protoantimilitarista que recorre al clàssic esquema de diàleg entre amants separats per una guerra colonial, absurda i napoleònica, no necessàriament per aquest ordre de factors. Denny, entre un embolcall musical subtil i impressionista, canta en estat de gràcia del primer vers a l’últim.\nFotheringay comença a gravar un segon disc, que quedarà inacabat, abans de marxar cadascú pel seu compte. Denny prepara aleshores el seu primer disc en solitari, de contingut en general bonic com el seu títol, The North star grassman and the ravens, que segueix la línia de folk-rock cada cop més obert a la contemporaneïtat i a la sofisticació instrumental, encara que s’inclou una nova (l’última que va gravar) peça de base tradicional, “Blackwaterside”. En portada, Denny retratada recollint llavors en una antiga apotecaria, en una escena que firmaria el pintor flamenc Vermeer de Delf. Vuit de les onze peces de la col·lecció estan firmades per la protagonista del disc, a destacar la notable “Late november” (l’hivern, altre cop…), una evocació de l’accident que va costar la vida a diversos membres de Fairport Convention, construït a base de juxtaposar imatges poètiques, sense voluntat narrativa: “El vi era begut, el vaixell era enfonsat, el tret era mort, les penes eren ofecs, els ocells eren núvols, núvies i llençols, partíem cap al sud mentre la boira baixava”.\nCap a finals de l’any –estem al 1971– torna a entrar a l’estudi per cantar a duo amb Robert Plant la peça “The Battle of Evermore”, que s’inclou en el quart disc sense títol de Led Zeppelin (el de “Stairway to heaven”, el del vellard geperut recollint un feix de llenya entre runes a la portada), un conte fantàstic d’inspiració tolkieniana en el qual Denny interpreta el paper d’una mena de pregoner que porta notícies de guerra, per damunt de la mandolina de Jimmy Page que marca la base de la melodia.\nLa seva carrera en solitari continua amb discos benaurats per la crítica però sense gaire sortida comercial. Sandy (1972), amb una fotografia glamurosa de l’artista a la coberta, marca clarament la voluntat d’allunyar-se del llast del folk progressiu i joguinejar amb altres gèneres, com el country-rock (en l’obligada dosi dylaniana) o fins el funk de Nova Orleans . Cançons com la solemne “Listen, listen” o “The music weawer” s’han incorporat de forma natural a les antologies i els ‘Best of’ que han plogut des de la seva mort. Com també la peça que dóna títol al seu següent treball solitari; “Like and old fashioned waltz“, una postal d’amor romàntic delicada com un fardell de velles cartes guardades en un tocador. L’arranjament de cordes, del tot excessiu, com si fos la banda sonora d’un melodrama hollywoodenc antic, li confereix un extra de decadència, com si la música acompanyés una Gloria Swanson contemplant-se en un mirall trencat a Sunset Boulevard. L’acompanyament orquestral és una constant en aquest disc, publicat l’any 1973, i llasta el fulgor de composicions originals prou notables, com “No end” o la inaugural “Solo”, una exploració al voltant de la figura del músic solitari, peces que milloren molt en les versions nues, a piano, que s’han conegut més tard en actuacions a la ràdio on en assajos domèstics.\nSe l’ha retratada com una Janis Joplin o una Amy Winehouse ‘folkie’, pel seu desencaix en un ‘star system’ musical fagocitador de persones; discutible: la seva autodestrucció, si va existir, va tenir cert alè domèstic i desproveït d’èpica\nL’any seguent, quasi com qui no vol la cosa, torna a enrolar-se a Fairport Convention: acompanya al seu marit, que s’hi ha incorporat poc abans, en una gira per Austràlia i, per no avorrir-se, acaba pujant a l’escenari. Hi acabarà gravant un nou disc, l’any seguent, en el qual se li evidencia una palpable pèrdua de potència vocal. “Rising for the moon”, és una col·lecció poc apassionant de cançons pròpies, moltes de la mateixa Denny, cap d’elles digna de ser antologada. Amb un so marcat per la influència del bluegrass i el country, el grup està a quilòmetres lluny de l’experimentalisme d’encara no sis anys abans. Admet l’error i s’embranca en l’enregistrament del que serà la seva darrera entrega discogràfica, Rendez Vous, enllumenat el 1977, un treball gris i desconcertant, sobreproduït fins a l’extenuació (pel seu marit Lucas), en busca d’un pop radioformulari que no va funcionar i va acabar desconcertant a la mateixa Denny i, el més preocupant, al segell discogràfic Island, que poc després li comunica la rescissió del seu contracte. A sobre, la producció es va endarrerir, amb diverses anades i vingudes de l’estudi, i quan finalment va ser presentat la cantant estava embarassada i impossibilitada per fer una gira de presentació. Se’n diuen brames lletges, que beu massa, que es passa amb la cocaïna, que no està per la filla nounada, que l’abandona per submergir-se en el mantell protector dels pubs; certament, sembla que ha entrat en una fase de preocupant inestabilitat mental. El març de 1978, mentre és de vacances amb el pare i la mare a Cornualles, pateix una caiguda per unes escales, i li diagnostiquen un traumatisme cranial sever. Dies més tard, el marit la planta i s’endú la filla cap a Austràlia, segons sembla, sense donar explicacions. A mitjans d’abril, mentre és a casa d’una amiga que en té cura, recau de nou en coma, i el 21 d’abril, a l’hospital Atkinson Morley de Wimblendon, a causa d’una hemorràgia cerebral generalitzada, s’envola amb els ocells fugissers de les tempestes hivernals.\nHan passat 40 anys i, en general, es pot dir que Sandy Denny s’ha anat situant d’una forma natural com una figura, indubtablement menor, però de cert culte. L’interès per la seva obra en solitari i per l’etapa germinal de Fairport Convention, s’ha incrementat notablement gràcies a les reedicions discogràfiques, particularment a partir de la irrupció del format CD i les seves possibilitats completistes, amb tota mena de col·leccions extenses de gravacions i concerts inèdits o actuacions a la BBC. Li han dit algun cop la Jonni Mitchell anglesa, per algunes característiques formals de la seva escriptura musical, o per la coalició amb el piano, possiblement; sembla exagerat: en quantitat, qualitat de la paleta compositiva i mala llet emocional, la Denny sembla lluny de cantautora canadenca. Se l’ha retratada també com una Janis Joplin o una Amy Winehouse folkie, pel seu desencaix en un star system musical fagocitador de persones; discutible també: la seva autodestrucció, si va existir, va tenir cert alè domèstic i desproveït d’èpica. L’afamat crític musical i assagista sobre la cultura del rock Greil Marcus ha escrit d’ella: “va cantar sobre serfs i nobles amb el naturalisme d’una dona que descriu la vida de cada dia, i va cantar sobre la vida de cada dia amb la perspectiva d’una dona que ha viatjat mil anys en el temps”. Seria això.\nFairport Convention Folk Folk Rock música Pepepué Retrats Directa Rock Sandy Denny\n« La Canal d’Alcoi: vint anys de lluita contra l’especulació urbanística\n“A França és més fàcil estar en contra dels sense papers que en contra de la patronal” »


Albergo Malibu Sanremo Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 232 allotjaments a Sanremo.\n"Superb location, obliging staff, clean bright room, communal..."\nCorso Mombello n. 13, Sanremo Centre, Sanremo, Itàlia, 18038 - Veure al mapa\nBasada en 520 comentaris\nMés informació sobre Albergo Malibu\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a San Remo, no busqui més enllà de Albergo Malibu. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAlbergo Malibu ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos ascensor, àrea de TV/saló compartit.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, escriptori, balcó/terrassa, ventilador, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Albergo Malibu no troba competidors en cap categoria.


Xantatge als treballadors dels càmpings pel POUM – Diari de Blanes\nby DdB · 29 d'abril de 2017\nComunicat de COS La Selva y CUP Blanes.\nNo a la coacció, no a la legalització: Per la defensa de la classe treballadora davant els interessos de la patronal i per un futur digne i sostenible\n1.- Com a organitzacions de classe no defensem ni defensarem mai els interessos de la patronal basats en l’explotació i el xantatge als treballadors i treballadores i en l’apropiació i depredació del medi natural.\n2.- Els propietaris dels càmpings Bellaterra i Blanc d’Eivissa s’han enriquit de manera fraudulenta durant onze anys duent a terme activitat turística en sòl agrícola. Amb l’aprovació del nou POUM es pretén legalitzar – a través de les possibilitats legals que obre el Pla Director Urbanístic Costaner (PDUSC) aprovat per la Generalitat – una activitat turística que té lloc en un terreny agrícola. Cal destacar la contradicció que suposa fer-ho en un espai que a més pertany a la Xarxa Natura 2000, que té com a objectiu protegir les espècies i els hàbitats naturals.\n3.- Tant per part de la CUP de Blanes com de la COS La Selva, la defensa dels interessos de la classe treballadora i els seus llocs de treball és innegociable. Però per nosaltres aquesta defensa va lligada a la dignificació de les condicions de treball, no a la sobreexplotació i la precarietat.\n4.-L’adversari dels interessos de la classe treballadora és la patronal. És contra ella contra qui defensarem els llocs de treball. Per això no ens valen les tergiversacions orquestrades per la patronal que pretén fer una maniobra perversa i utilitzar els llocs de treball com a moneda de canvi per continuar explotant el medi natural i enriquint-se gràcies a la precarització de la classe treballadora.\n5.- Els mateixos que exploten a la classe treballadora són els que volen perpetuar un model econòmic depredador basat en el monopoli del turisme. Nosaltres defensem un model que aposti per la diversificació dels sectors laborals i no per la submissió a un únic sector econòmic. Aquesta submissió a un únic sector és la que facilita que aquest es converteixi en un poder a l’ombra.\n6.- Els empresaris volen desarmar la capacitat d’organització i de lluita dels treballadors i treballadores i volen substituir-la per una suposada concertació d’interessos entre la patronal i els treballadors i treballadores. Així, volen justificar la impunitat de la seva corrupció i l’apropiació indeguda del medi col·lectiu, justificació que respon als seus interessos i només als seus interessos.\n7.- No podem cedir als interessos de la patronal, ells no poden imposar-nos les regles de joc a través del xantatge. Ho han fet sempre però ara és hora d’aturar-los. És hora de lluitar per unes condicions laborals més dignes al sector i per un model de turisme sostenible i respectuós amb el nostre entorn. Ara amenacen els llocs de treball amb l’excusa del POUM però demà ho seguiran fent amb qualsevol altre pretext. Si no diem prou sempre estarem sotmesos a la lògica de la coacció i la manipulació.


IDEARI - Col·legi Sant Francesc\nEd. Infantil 1r Cicle\nMATRÍCULA CURS 17 - 18\nblog mates ESO\nDept. Llengues ESO\nDept. Artística ESO\nDept. Ciències ESO\nWeb de 4t de Primària\nEL NOSTRE CENTRE.....\nEl Col·legi Sant Francesc forma part del col·lectiu de Col·legis Diocesans\nELS COL·LEGIS DIOCESANS\nEls Col·legis Diocesans de València són Centres d'Educació Catòlica d'Iniciativa Social que presten un vertader servei a la societat. Des del seu origen són centres sensibles a les realitats del seu entorn i oberts a tots.\nEn origen, són aquells la titularitat dels quals l'ostenta l'Arquebisbat de València, a través de les parròquies, o bé perquè són fundacions civils o canòniques en els que la voluntat fundacional ha volgut que el Col·legi siga d'Educació Catòlica i que s'encomane la seua direcció a l'Església Diocesana.\nNaixen majoritàriament en virtut de la necessitat escolarització que es feia sentir en aquell temps en la Diòcesi, i per la inquietud de la comunitat parroquial d'educar i “educar en cristià”, tenint les Parròquies un instrument privilegiat d'evangelització de xiquets i jóvens.\nEn l'actualitat en la Diòcesi de València hi ha més de 60 Col·legis diocesans, distribuïts en les 5 vicàries, atenent la demanda de més de 32.000 famílies per mitjà de més de 2.500 professors.\nELEMENTS QUE CONFORMEN LA NOSTRA IDENTITAT: INSTRUMENT INSTITUCIONAL\nSón un instrument institucional de la Diòcesi en la tasca apostòlica que esta realitza en el camp de l'educació.\nSOM ESGLÉSIA DIOCESANA\nEls Col·legis Diocesans opten fermament i decididament per la pedagogia de l'Evangeli que radica a deixar-se educar per l'Evangeli de Jesucrist i per educar, des d'ell , a professors, pares i alumnes. El seu carisma com el de l'església diocesana, és el de l'evangelització.\nÉs una de les comunitats inserides en la Parròquia des del camp específic de l'ensenyança, evangelitzant des dels tres àmbits propis de l'Església: La Paraula, La Litúrgia i l'Acció de la Caritat\nSOM CRISTIANS LAICS\nHi ha en els Col·legis Diocesans, per la seua naturalesa i pel seu mode d'exercir l'apostolat, una clara aposta perquè la missió de l'Església siga duta a terme pels laics cristians compromesos i vocacionats en les tasques educatives\nFE, CULTURA I VIDA\nEn els Col·legis Diocesans es busca l'educació dels alumnes des d'una concepció cristiana de l'home, de la vida i del món.\nEn l'àmbit curricular, es proposa treballar per mitjà d'un autèntic diàleg entre les distintes disciplines acadèmiques i la fe. Es considera també important valorar i donar continuïtat a les tradicions i cultura pròpia de cada zona.\nESCOLA I COMUNITAT\nEn els Col·legis Diocesans ha de donar-se el pas d'escola-institució a escola-comunitat, de manera que el Col·legi siga una de les comunitats cristianes que integren la Parròquia, en la que tots els seus membres accepten el compromís de transmetre les virtuts evangèliques.\nPREFERÈNCIA PELS MÉS DESFAVORITS\nDes dels seus inicis l'Escola Diocesana fa una opció pels més desfavorits des del punt de vista social i econòmic; hui esta preferència ha de mantindre's i obrir-se a les noves pobreses de la nostra societat actual.\nEn el Col·legi, el procés educatiu es realitza des de la persona que és cada professor cap a la persona que és cada alumne. Esta és la nostra missió: educar la persona per a acollir i donar Vida. El nostre model és Crist, aspirem a paréixer a ell. Durant la seua vida Jesús es mostra com el nostre model\nClaus per al procés educatiu:\nFE – L'home necessita relacionar-se amb Déu atés que Ell és el nostre origen i destí.\nESPERANÇA - La pedagogia es preocupa pel futur, perquè la persona és llançada cap al que està per vindre\nCARITAT - La vida humana és un do rebut per a ser al seu torn donat.\nDe l'Escola-Comunitat formen part tots els que estan en missió compartida directament en ella: Arquebisbat-Fundació “Sant Vicent Màrtir”, rector, titular, equip directiu, professors, personal d'administració i serveis, els pares com a màxims responsables de l'educació dels seus fills, i els alumnes, vertaders protagonistes i subjectes actius del procés educatiu.\nEn els col·legis Diocesans duem a terme la formació integral dels alumnes d'acord amb una concepció cristiana de l'home, de la vida i del món. Esta formació integral consisteix en el desenvolupament harmònic de totes les dimensions de la persona: física, psicològica i transcendent. Sent molt important el desenvolupament intel·lectual, no és l'únic. Eduquem persones completes.\nL'educador d'un Col·legi Diocesà acompanya i dinamitza el procés de maduració dels alumnes. En este procés els continguts educatius no es consideren només fins en si mateixos, sinó mitjans idonis per a caminar cap a la maduració de la personalitat dels alumnes.\nTenint la persona com a referent últim, afavorim el desenvolupament de la seua personalitat madura. Eduquem cada persona de forma individual, el nostre objectiu és que cada un dels alumnes desenvolupe al màxim les seues capacitats, es conega i valore.\nL'alumne és un ser en creixement, que necessita ser ajudat, acompanyat, guiat, la família en primer acabe, i la comunitat educativa, triada pels pares, en segon, tenen esta missió.\nBusquem educar xiquets i jóvens feliços, madurs i complets, persones capaces de millorar la societat, els eduquem des dels valors de l'evangeli perquè els integren en el seu mode d'actuar i viure, a més d'oferir-los a Crist com a model en la seua vida. Oferim un model de vida basada en el manament de l'AMOR.\nNingú viu només per a si mateix, la donació des de la fe plena de sentit i coherència la nostra vida, per això, eduquem des de l'amor, el perdó, l'escolta, l'oració, el respecte a cada xiquet, tenint sempre present en el xiquet/ jove, a l'adult que volem que arribe a ser un dia.\nLa comunitat educativa és al mateix temps comunitat cristiana, on tots evangelitzen i són evangelitzats.


Temperamento - Estamariu\n13/08 - Temperamento (Estamariu)\nMunicipi:, Estamariu, Alt Urgell 25719, Catalunya Telf.: +34 633 387 555,\nPreus per persona a partir de 55,10€ Per nit\n104,60€ - 96,40€ Municipi:, Estamariu, Alt Urgell, 25719, Catalunya +34 633 387 555 10 HOTEL NICE** habitació doble 10 HOTEL NICE** habitació individual 10 HOTEL NICE** 2 adults + 1 nen 10 HOTEL DOM** habitació doble 10 HOTEL DOM** habitació individual 10 HOTEL DOM** - 2 adults + 1 nen 10 HOTEL XALET VERDÚ*** habitació doble 10 HOTEL XALET VERDÚ*** habitació individual 10 HOTEL XALET VERDÚ*** - 2 adults + 1 nen 20 HOTEL XALET SUITS****-habitació doble 20 GOLDEN TULIP**** habitació doble 20 HOTEL XALET SUITS****-habitació individual 20 HOTEL XALET SUITS****-2 adults+1 nen 20 GOLDEN TULIP**** hab. individual 19 GOLDEN TULIP**** habitació triple 20 DOLCET L´HOTEL***-habitació doble 20 DOLCET L´HOTEL***-habitació individual 20 DOLCET L´HOTEL***-2 adults+1 nen 20 GOLDEN TULIP**** - 2 adults+1 nen 20 HOTEL TULIP INN**** habitació doble 20 HOTEL TULIP INN**** hab. individual 20 HOTEL TULIP INN**** - 2 adults+1 nen 2 2 2 2 2 2 1 1 1 1 1 1 3 3 3 3 3 3 2 2 2 2 2 2 1 1 1 1 1 1 3 3 3 3 3 3 2 2 2 2 2 2 1 1 1 1 1 1 3 3 3 3 3 3 2 2 2 2 1 1 1 1 3 3 3 3 2 2 2 2 1 1 1 1 3 3 3 3 2 2 2 2 1 1 1 1 3 3 3 3 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3 3\n13/08 · Estamariu · Església de Sant Vicenç\nTemperamento - Bach, en versió i original\nRafael Ruibérriz de Torres, flauta travessera Guillermo Turina, violoncel Alfonso Sebastián, clave\nLa sonata da chiesa, l´origen de la qual es remunta al període Barroc, s’utilitzava tradicionalment com a acompanyament del servei religiós. Amb el temps, però, aquesta forma musical es va independitzar de l´àmbit religiós i es va convertir en una música per a l´entreteniment. Aquest és el cas de les tres sonates per a flauta i baix continu de J. S. Bach que presenta Temperamento: si bé tenen forma de sonata da chiesa, van ser escrites per al gaudi de prínceps i reis de l´entorn del compositor. Els tres intèrprets ens ofereixen, per a l´entreteniment dels assistents i sense deixar de banda el misticisme propi de l´origen primitiu de les peces, un programa que intercala aquestes tres grans sonates amb algunes de les pàgines més cèlebres del gran autor alemany, en versió original o bé transcrites per a flauta travessera, violoncel i clave.\na partir de 59,20€ preus per persona/nit en habitació doble HE\na partir de 89,50€ preus per persona/nit en habitació doble HE\na partir de 76,40€ preus per persona/nit en habitació doble HE\na partir de 84,10€ preus per persona/nit en habitació doble HE\na partir de 75,40€ preus per persona/nit en habitació doble HE\nAquest Pack inclou una visita guiada: Església de Sant Vicenç\nCom arribar desde la teva ubicació - per al pack 13/08 - Temperamento (Estamariu)\nPacks a prop de 13/08 - Temperamento (Estamariu) en 50 km\n15/08 - Armonía Concertada (Vilanova de Banat) a 4.29 km\n02/08 - Ratas del Viejo Mundo (La Seu d'Urgell) a 5.39 km\n01/07 - Musica Alchemica (La Seu d'Urgell) a 5.79 km\n17/08 - Ensemble Alfonsí (La Seu d'Urgell) a 5.79 km\n17/18 agost - Pack 2 nits a Alàs i Cerc a 5.79 km


Nou Estatut dels Treballadors | Sant Cugat Consulting\nAquesta setmana s’ha publicat el RDLeg 2/2015, per aprovar l’agrupació de la normativa dispersa en l’anterior publicació de la Llei de l’Estatut dels Treballadors de 1995, i que entrarà en vigor el 2015.11.13 .\nS’han regularitzat, aclarit i sistematitzat 15 disposicions legals, en un nou text de 92 articles, 21 disposicions addicionals, 12 transitòries i 2 finals.\nCom a elements a destacar:\nDesapareixen les mencions a seguretat i higiene, amb la derogada LPL o al Ministeri de Treball, per adoptar les actuals seguretat i salut laboral, LRJS i Ministeri d’ocupació.\nEn l’article 2, sobre Relacions laborals especials , s’incorpora:\nla relació dels menors sotmesos a l’execució de mesures d’internament per al compliment de la seva responsabilitat penal;\nla relació de residència per a la formació d’especialistes en Ciències de la Salut;\nla relació dels advocats que presten serveis en despatxos d’advocats, individuals o col·lectius.\nEn l’article 8, sobre la Forma del contracte :\nS’inclou el contingut de l’art. 16 (obligació de comunicar el contracte en 10 dies a l’oficina d’ocupació)\ni s’afegeix l’obligació que la informació facilitada a través de la còpia bàsica del contracte estigui sotmesa als principis i garanties que preveu la normativa aplicable en matèria de protecció de dades (art. 8.4).\nEn els articles 8 i 10, sobre el Sistema de classificació professional :\nS’eliminen les mencions a nivells o categories professionals per referir-se de forma exclusiva als grups professionals.\nEn l’article 48 sobre la Suspensió amb reserva de lloc de treball :\nDesapareixen les mencions a la prestació del servei militar i de la prestació social substitutòria.\nEn els articles 11, 14, 37 45, 48, 53 i 55 disp.adic 2 i disp.trans.7. :\nS’afegeix el supòsit de guarda amb fins d’adopció a diversos preceptes, per donar-li el mateix tracte i protecció jurídica que als supòsits de maternitat, adopció, acolliment, i paternitat , i ampliant-també en altres supòsits als casos d’incapacitat temporal, risc durant l’embaràs i risc durant la lactància.\nI finalment, en els articles referents a la Comissió Consultiva Nacional de convenis col·lectius, S’inclou el contingut del RDL 5/2013, disp. adic 6, segons el qual per evitar que no puguin ser susceptibles d’aplicació dels convenis col·lectius d’aquest àmbit o inferior per falta del organismes competent, la possibilitat d’acudir a la CCNCC fins que l’òrgan autonòmic equivalent es posi en funcionament.\nSense comentaris per "Nou Estatut dels Treballadors"


LA GERMANDAT DEL RAÏM. FANTE, JOHN. Comprar libro\nHome Literatura y ficción La Germandat Del Raïm\nPídelo antes de 14 hrs y 58 mins y recíbelo el 27/05/2022 eligiendo envío 24 horas


Altres publicacions - Producció científica - Patrimoni audiovisual, mass-media i il·lustració (PAMMI) - Informació del grup - Grups de recerca - Estructures de recerca - Investigam - Universitat de les Illes Balears\n» Inici » Investigam » Estructures de recerca » Grups de recerca » Informació del grup » PAMMI » Producció científica » Altres publicacions\nMulet, M.J.. , "La Fotografía 'amateur' en Mallorca. El archivo fotográfico Escalas (1894-1975)" [http://www.girona.cat/sgdap/cat/jornades_actes_fitxa.php], Imatge i recerca. 11es Jornades Antoni Varés. Espanya, 2010. Capítol de llibre.\nSonsoles Hernández Barbosa. , "Un martes en casa de Mallarmé: Redon, Debussy y Mallarmé encontrados", Monografía. Espanya, 2010. Llibre.\nGinard, Antoni; Ramis, Andreu. , "Viure a pagès a les Illes. Possessions, llocs i casaments a l'Estudi de la Masia Catalana", La vida a pagès. El món perdut de les masies i les possessions de Catalunya i les Balears. L'Estudi de la Masia Catalana. Espanya, 2010. Capítol de llibre.


costelles de vedella – tAstantelmón\nEtiqueta: costelles de vedella\nUn plat únic! Ací vos deixe una idea molt bona per a fer un sopar. Fàcil, pràctica i molt completa. He preparat les costelles de vedella com la meua mare preparava el pollastre i la cuixa de corder. La idea? D’ací, de la cuina de la meua mare, que alhora va ser herència de la cuina…


septiembre 2015 – ARXIU Serious Game Design Workhsop UB\nIBERDROLA – JUEGO SOSTENIBLE\nFormato MinientradaPublicado el septiembre 30, 2015 octubre 1, 2015 Autor JUANITA CASTAÑEDA GIRALDOCategorías CASUAL GAMESDeja un comentario en IBERDROLA – JUEGO SOSTENIBLE\nShoter en tercera persona.\nPersonaje principal: Roxy,es un nanobot microscópico creado para introducirse dentrodel cuerpo de personas\nPersonajes secundarios: Robot ayudante, un robot de apariencia amable que, a través de una serie de vídeos, nos enseña lo que tenemos que hacer en el juego a la vez que educa y conciencia\nDestruir las células cancerosas con un arma, lanzándoles quimioterapia en forma de rayos láser. Hemos de recorrer las partes del cuerpo que estan afectadas por el cancer, y nuestro objetivo es destruirlo intentando causar el menor daño colateral.\nEstá ambientado dentro del cuerpo humano. Aunque en un principio el entorno no se\naltera por los disparos si que es cierto que los disparos de quimioterapia dañan el entorno\nde una forma invisible y hacen que el paciente esté mareado al final de cada nivel.\n-Pistola de quimioterapia, es el arma principal y medida que avanza el juego se puede ir mejorando. Tambien se consiguen armas mejores.\nVida, las celulas cancerosas te van atacando y hacen quetu vida descienda, con las capsulas de vida se recuperan.\n-Quimioterapia, es lo que dispara el arma y se gasta facilmente.\nPastillas anti-mareos, al final de cada nivel hay que conseguir unos game tokens queevitan que al paciente le den nauseas con la quimioterapia recibida.\nLo que se busca con este videojuego es concienciar acerca del cáncer, que los niños vean lo rápido que se reproducen las células cancerosas, hacer visible que se puede curar con mucho esfuerzo, dar esperanza, y también conocer los síntomas sufridos por los pacientes\nFormato MinientradaPublicado el septiembre 30, 2015 octubre 7, 2015 Autor alejandroasensiosolisCategorías CASUAL GAMESDeja un comentario en Re-mission\nLa traducció del títol original ubica l’acció en una granja del 3r món, en un context de pobresa i conflictes.\nAquest joc va ser desenvolupat pels estudiants de TU a Copenhaguen el 2005. Creat originalment en anglès, l’any passat es va llançar una versió en espanyol.\nEl joc posa en evidència les dificultats a les quals es troba abocada una família pobre, que pretén tirar endavant la seva vida gestionant una granja i com una sèrie de mecanismes de la vida real com les fluctuacions del mercat, els conflictes bèl·lics, la corrupció o les plagues poden afectar-los.\nL’interface és molt simple. Presenta amb un estil realista, però sense un detall minuciós, una perspectiva isomètrica d’un paisatge africà amb unes muntanyes al fons. En aquest decorat s’hi poden observar els membres d’una família – inicialment quatre: pare, mare, fill i filla – i una sèrie de zones quadriculades il·lustrades amb diferents textures. Aquestes zones són zones interactives que permetran al jugador ubicar-hi els diferents recursos al llarg del joc.\nA la banda superior dreta s’hi pot observar un indicador del diner dels quals es disposa, el número del torn i dues icones. La de l’esquerra, que representa unes monedes, permet al jugador vendre propietats a canvi de diners, mentre que la de la dreta és una fletxa de reproducció que serveix per passar el torn.\nA la banda esquerra es pot observar un menú de 5 icones que representen els recursos que podrà fer servir el jugador per dur a terme la seva missió. Al prémer cadascuna de les icones es desplega un submenú d’icones horitzontal i el preu d’ús de cadascuna d’elles. La primera, per exemple, fa referència a les tipologies de cultius que es poden utilitzar: blat, blat de moro, cotó i cacauets.\nAquests recursos serien els gametokens d’aquest joc, ja que en certa manera la seva tinença permet anar evolucionant d’una manera o un altre al llarg del joc.\nLes diferents notificacions, la consulta de l’estatus dels personatges així com la interacció amb els membres de la família es realitzarà a través d’una sèrie de finestres flotants que, o bé sorgeixen al clicar en un objecte concret com un personatge, o bé apareixen automàticament per informar d’algun fet important.\nLa mecànica consisteix a saber aprofitar cada torn el capital disponible per cultivar aliments, criar bestiar i anar introduint millores a la granja de manera que les produccions siguin òptimes i per tant les condicions de vida de la família siguin les adequades. Un cop feta la jugada es passa el torn, moment en el qual el joc fa una simulació de pas del temps per presentar-nos una conclusió, uns resultats. És aquí on hom pot veure quina ha estat l’evolució de la seva gestió, d’acord amb els recursos dels quals disposa. Quins fruits ha donat. Això sí, sempre encapçalat per un titular general, una notícia aleatòria que suposarà el condicionant que afectarà la gestió prèvia: una guerra civil, un elevat cobrament de taxes per part d’oficials corruptes, una plaga que acaba amb tot el teu bestiar, etc.\nEn aquest punt és on el jugador se n’adona, potser a diferència d’altres jocs d’estratègia, de la dificultat de prosperar en un context com aquest. Un context gens favorable, difícil d’imaginar en un país del 1r món. Suposa per tant una aplicació que pretén sensibilitzar sobre les dificultats en les quals es troba la població de molts països en vies de desenvolupament; fer-lo empatitzar amb aquest segment de la població i fer-lo partícip a fi de generar sinergies que puguin donar com a fruit algun tipus de col·laboració i interès cap al problema de la fam, la pobresa i la falta de necessitats bàsiques com l’educació, la salut o les condicions de vida.\nFormato MinientradaPublicado el septiembre 30, 2015 Autor Àlex Gobern GorrisCategorías CASUAL GAMESDeja un comentario en 3rd World Farmer\nTítulo del juego: Stop Whaling Game\nEl juego tiene posibilidades nulas de intervención sobre su mundo ficticio ya que se encuentra totalmente predeterminado y no nos da opción de personalizarlo de ninguna manera.\nLa trama argumental es el conflicto de la caza de ballenas, que se da sobre todo en países como Japón, donde activistas como los de Greenpeace luchan por acabar con esta práctica.\nEl escenario es muy esquemático y simple y representa una parte\nde océano del polo sur cerca de un iceberg. El océano está representado por una isometría sencilla de un prisma cuadrado, que en la esquina más lejana tiene un iceberg.\nLos personajes que intervienen son tres activistas en una barca hinchable, una ballena y un barco de caza de ballenas japonés. El jugador representa a los activistas y su misión es dirigir la barca hinchable para asaltar el barco de caza y salvar a la ballena. De esta manera, el activista que va en la barca es el personaje sujeto o héroe, la ballena tiene un rol de destinatario, ya que recibe el beneficio de seguir con vida si el héroe consigue su propósito, y el barco de caza tiene el rol de antagonista u oponente, ya que es el objetivo que hay que atacar porque obstaculiza las intenciones del héroe, atacando y matando a la ballena.\nEn cuanto a la iconografía del personaje, cabe destacar el parecido que tiene el mono de nuestro personaje héroe con los monos que usan realmente los activistas de Greenpeace luchando por frenar la caza de ballenas. Está claro que el color del mono está imitando a los monos reales.\nComo atrezzo aparecen tres pingüinos saltando en el iceberg y como game token principal están los cristales con los que ganamos una vida más para la ballena, fichas con un valor que afecta a la puntuación.\nLa dimensión temporal del juego es única, ya que no existe tiempo ficticio paralelo al real. El tiempo que transcurre es el tiempo que tarda el jugador en conseguir asaltar el barco de caza de ballenas.\nMecánicas y reglas del juego\nEl objetivo del juego es absoluto, ya que tiene unas condiciones de victoria invariables, que es que hay que asaltar el barco de caza para salvar a la ballena.\nBásicamente el jugador tiene que mover la barca hinchable a través de las flechas y colocarse detrás del barco de caza, donde presionas la barra espaciadora hasta que consigues asaltar el barco subiendo a tres activistas. Es entonces cuando pasas de nivel. Si no lo consigue antes de que el barco mate a la ballena, el juego ha terminado, y para conseguir más vidas es necesario coger los cristales rosas que aparecen de vez en cuando, simplemente pasando por ellos.\nEs un juego de habilidad y no de estrategia porque hay que conseguir asaltar el barco lo antes posible, sin tiempo para pensar o herramientas sobre las que decidir. Es un ritmo de juego rápido con un tiempo de reacción corto para el jugador, en el que se requiere rapidez de reflejos, capacidad visomotora y atención focalizada.\nEl objetivo pedagógico del juego es dar a conocer la caza de ballenas, es decir, la obtención de recursos a partir de cetáceos, y acabar con ella. Representa a tres activistas de Greenpeace asaltando el barco de caza y salvando al animal.\nFormato MinientradaPublicado el septiembre 30, 2015 octubre 13, 2015 Autor ceojotaCategorías CASUAL GAMESDeja un comentario en STOP WHALING GAME\nTítol del joc: Hello you!\nObjectius pedagògics (agenda educativa): L’objectiu que aquest joc vol promoure és ensenyar anglès als nens petits d’una manera lúdica. Més específicament, pretén ensenyar a escriure correcta\nment (ortografia), a practicar la conversació i a escollir la frase correcta dins d’un cert context.\nL’estratègia pedagògica que utilitza és constructivista: el joc ofereix unes eines a través de les quals el nen pot arribar a complir la seva missió, és elecció seva utilitzar-les o no i com fer-ho en cada cas.\nPla d’interacció i de joc:\nCada més els jugadors tenen una nova missió que han de complir. Les regles del joc no estan molt clares, no obstant, el nen haurà d’interactuar amb altres personatges per a rebre més informació sobre aquesta\nmissió. A més d’això, el joc ofereix una sèrie de mini-jocs també en anglès que els nens hauran d’assolir per arribar al final i guanyar la partida trobant la solució.\nMón de ficció:\nL’estructura temporal del joc es simètrica, no avança a una velocitat irreal sinó que està en concordança amb el nostre temps.\nEl vídeo-joc es duu a terme en una ciutat irreal on els espais són geomètrics, simplificats i amb colors intensos. Els establiments que podem trobar són majoritàriament llocs freqüentats per a nens: parcs, atraccions, botigues de menjar ambulant…\nEls personatges amb els que el nen va interaccionant, tenen\nel mateix patró que la ciutat (geomètrics, simplificats,\ncolors vius…) per la qual cosa podríem pensar en els jocs de construcció “Lego” com una possible inspiració del creador. Aquests personatges, per l’acció que estan realitzant, els seus vestuaris i complements, semblen ser joves. També, n’observem alguns de diferent color de pell, i això, junt amb les banderes, podria formar part dels objectius pedagògics del joc reforçant la diversitat d’ètnies, i per tant, d’idiomes (en aquest cas l’anglès).\nAnna Carbonell Bernadó\nFormato MinientradaPublicado el septiembre 30, 2015 octubre 14, 2015 Autor exgoodingCategorías CASUAL GAMESDeja un comentario en Hello you!\nTrama argumental: El jugador dirige a un personaje que debe sobrevivir en una situación extrema, enfrentándose a los misterios e incertidumbres de una isla (aparentemente desierta), donde han llegado después de naufragar en su viaje de fin de curso.\nGametokens: Hay muchísimos objetos que interactúan con el juego como por ejemplo un telescopio, fichas de los alumnos, juegos de mesa, un espejo… Pero los principales són: -la Tablet: donde encontramos el diario(donde tienes un registro de lo que vas realizando en el juego), los amigos (personajes con los que vas interactuando en el juego), la ficha personal de tu personaje (donde te muestra el tiempo jugado i la puntuación entre otros… -La mochila: donde guardas los objetos que vas cogiendo en el juego.-El mapa: te muestra los diferentes escenarios del juego. -La lupa: te da consejos y pistas del siguiente paso. -El icono de habilidades: donde tienes un grafico que según como realices las actividades o como las soluciones ganas puntos y augmentas la habilidad que hayas ejercido.\nEscenarios: Puente, popa, proa, comedor, estancias, bodega, máquinas e isla.\nPersonajes: Tú eres el personaje principal y luego están todos tus compañeros de clase como Sofia, Samuel, Nicolas, Farlucho… entre otros como Ulises, el capitán del barco, Carmen, la de la cocina, el chico de Mantenimiento etc.\nObjetos de atrezzo: Camas, personajes, mesas, cajas, luces.. En cada escenario encontramos diferentes objetos que no realizan ninguna función dentro del juego.\n– MECANICA DEL JUEGO:\nTendrá que interactuar con otros PNJs (personajes del videojuego), decidir lo que hace y cómo lo hace, resolver retos, minijuegos, anticipar consecuencias, imaginar, entender determinadas emociones o solucionar conflictos. El jugador toma decisiones poniéndose en la piel de su personaje y simulando ser él.\n– OBJETIVOS PEDAGOGICOS:\nque objetivos tiene el juego? el aprendizaje y entrenamiento en habilidades sociales, emocionales y cognitivas. La prevención de drogodependencias. Aprender a tomar decisiones, relaciones interpersonales, asertividad, autoestima…\nque estrategia pedagógica utiliza? estrategia constructivista\nVIDEO RESUMEN – JUEGO – WEB\nFormato MinientradaPublicado el septiembre 30, 2015 Autor paulasanchoCategorías CASUAL GAMESDeja un comentario en AISLADOS\nAmbassador – Suez Environnement\nAmbassador és un videojoc educatiu desarrollat des de la companyia KTM Advance per l’empresa Suez Environnement, nombrat el millor serious game de França durant el 2011.\nEstà catalogat com un joc estratègic i de simulació, ja que a més de proporcionar unes pautes de seguiment obligatori, també permet jugar segons la decisió del jugador, podent així assolir els objectius tal i com els faria l’empresa real amb menys o més èxit.\nMÓN DE FICCIÓ (Gameworld)\nEl personatge principal, també anomenat heroi, és un/a empleat/ada de l’empresa Suez Environnement amb el qual es permet que el jugador tingui una intervenció constructiva, de manera que es pot personalitzar a mode d’avatar, dins d’uns paràmetres, segons el sexe i altres complements que l’aproximen al jugador real. És un personatge extern perquè no apareix en el joc (només en el moment de personalització), però tot i així representa és el que realitza l’acció.\nEls arbitres són els que al llarg del joc proporcionen la informació de les tasques a realitzar mitjançant cartells on es delimiten les necessitats i els objectius, juntament amb la lliçó que s’aprendrà. Com exemple tenim el manager de la propia empresa, els caps de les empreses externes que necessiten algun servei, etc.\nEls personatges secundaris dels quals alguns intervenen en les accions com els operaris de les empreses i els constructors, i altres que no intervenen en l’acció i només formen part de l’escenari com els ciutadans de la població.\nTots els personatges són representats de manera simple i clara, tot i així, mostren els elements essencials per poder distingir ràpidament quina funció desenvolupen.\nDurant el joc van apareixent diversos skylines de grans ciutats amb una secció del sòl on es veuen les construccions de les tuberies per on circula l’aigua; una interfície il·lustrada de tipus no realista.\nLa intervenció del jugador amb l’espai és combinatòria on l’entorn es modifica parcialment de manera predeterminada a mesura que s’avança. L’estructura del laberint universal del joc només permet moviments bidireccionals en un pla frontal (esquerra <—> dreta).\nEs mostren objectes simbòlics que forment part de l’atrezzo, com poden ser els llacs, els personatges secundaris, els edificis, vehícles, etc. També es mostren gametokens que van apareixent en forma d’icona, indicant al jugador que ha de pitjar sobre d’ells per tal de dur a terme l’acció.\nEl temps intern del joc presenta una assimetria respecte al temps extern, tal que no presenten concordança.\nEl joc consisteix en posar-se a la pell d’un operari de l’empresa Suez Environnement, superant 10 missions que segueixen l’ordre lògic del procés de subministrament i gestió de l’aigua en una zona geogràfica, des de l’extracció de l’aigua passant per la construcció de canals per fer-la arribar a la població, indústries per finalment transportar els residus produïts a una planta de reciclatge i depuració, tot tenint sempre en compte el mínim impacte al medi ambient.\nEl jugador ha de seguir les instruccions que se li proporcionen i ha d’anar superant les diverses tasques que es dificulten a mesura que passa de missió, és a dir, els projectes que se li demanen són d’envergadura més gran; tot això mitjançant unes icones que apareixen en la pantalla que indiquen en cada moment què fer.\nEs disposa d’un crèdit inicial el qual disminueix a mesura que es produeix una despesa per l’empresa, per exemple la construcció d’infraestructures, i augmenta quan l’empresa fa una bona gestió, per exemple el bon reciclatge de l’aigua contaminada.\nAl final de cada missió s’aconsegueixen punts segons les estratègies que s’han seguit des del punt de vista de la quantitat d’aigua transportada, la bona eliminació dels residus i del baix imacte al medi.\nL’objectiu que preten fer arribar al jugador es basa en fer consciència del cost i la dificultat que exigeix poder obrir l’aixeta de casa i que en surti l’aigua, mostrant així de manera lúdica el treball de l’empresa que ha de solucionar la demanda del subministrament tot tenint en compte causar el mínim impacte en la natura. Es pot parlar doncs que s’utilitza un mètode pedagògic constructiu, ja que es permet que el jugador experimenti i pugui corregir els errors comesos anteriorment.\nEn un primer moment aquest joc va ser produït per tal que els operaris, sobretot els incorporats recentment, poguessin conèixer el funcionament intern de l’empresa a la perfecció. Més tard es va publicar al mercat en direcció a l’aprenentatge ludico-educatiu per a qualsevol tipus de públic.\nYOUTUBE VIDEO LINK: https://youtu.be/4qLWz9OKZFw\nAleix Costa Abelleira\nFormato MinientradaPublicado el septiembre 30, 2015 octubre 8, 2015 Autor lexcobelCategorías CASUAL GAMESDeja un comentario en Ambassador – Suez Environnement


(del llatí sublimis, elevat en l'aire) Experiència estètica, distinta de l'experiència d'allò bell, que implica un sentiment associat a actituds, formes artístiques i literàries, grandioses, excelses o molt elevades. El concepte d'allò sublim apareix lligat a la noció d'entusiasme i a la bogeria bona en Plató, qui en el Fedre assenyala la relació entre la dita bogeria i la inspiració de les muses (veure cita), i insisteix en la vinculació entre la bona bogeria, l'entusiasme i la preexistència de les ànimes (veure text). Però la noció d'allò sublim entès com vinculat a allò grandiós en general i a un «ànima gran» en particular, apareix en un text del segle I titulat Sobre allò sublim, atribuït erròniament al pensador del segle III Longí (que de vegades se l'ha identificat com Dionisi d'Halicarnàs), i que durant el segle XVII, gràcies a la traducció que d'ell va fer Boileau, va tenir molta influència en el pensament estètic. Segons aquesta obra clàssica, allò sublim correspon, bé a causa de la noblesa de les accions, generalment de les heroiques o d'aquelles que comporten un fort sacrifici, bé de certa força del discurs que és capaç d'elevar l'ànima, bé a causa de la grandesa del pensament exposat. En general, allò sublim s'associa generalment a certes manifestacions de la bellesa artística, encara que en major grau a la grandesa de la natura, o al comportament moral completament íntegre. En qualsevol cas, segons aquesta concepció, allò sublim en l'àmbit literari no depèn tant del seguiment d'unes regles formals com de la lliure expressió d'aquella bogeria interior de què parlava Plató.\nEn Aristòtil (Poètica, 14,1453b), la relació entre allò bell i allò sublim ja estava implícita perquè, per a l'estagirita, la tragèdia engendra una forma de plaer que neix de la pietat i del terror de les situacions que presenta (el que equival a l'efecte de la catarsis). Així, a l'associació amb el plaer, se li uneix la que l'emparella amb certes formes d'angoixa o de terror. Hume va destacar (en els seus Assajos morals i polítics de 1741) l'aparent paradoxa d'aquesta associació entre bellesa, plaer, terror i ansietat i, a partir d'ell, Edmund Burke (1729-97), en la seva Investigació sobre l'origen de les idees d'allò bell i allò sublim (1756), va afirmar que, mentre la bellesa neix directament del plaer, allò sublim procedeix de l'instint de conservació, de la por i del dolor però, tanmateix, aquest dolor pot produir una forma de plaer en la mesura que l'ànima s'allibera del perill (veure cita).\nImportant és el tractament que efectua Kant d'aquest concepte, que va estudiar fonamentalment en dos textos, en Allò bell i allò sublim (1764), en el que reprodueix en bona part els arguments de Burke (fonamentalment de tipus fisiològic), i en la Crítica del judici (1790), llibre en el qual tracta amb més rigor aquesta noció, i vol superar el tractament anterior i acostar-lo a la seva filosofia transcendental. Segons Kant allò sublim té dos components diferents que donen lloc a dues formes distintes:\nel sublimi matemàtic, basat en la confiscació d'una magnitud desmesurada, que està més enllà de les proporcions de la sensibilitat humana, i\nel sublimi dinàmic, que procedeix d'una potència aterridora.\nEn ambdós casos, el sentiment de poder superar aquesta desproporció i el poder transcendir-la és el que provoca el goig associat a allò sublim (veure cita). Segons Kant, tant allò bell com allò sublim sorgeixen a partir del judici del gust, però mentre allò bell sorgeix de la relació entre la sensibilitat i l'enteniment, allò sublim sorgeix de la relació entre allò sensible i la raó.\nL'essència d'allò bell es troba en la forma de l'objecte i, per tant, té una limitació. En canvi, allò sublim és l'informe en tant que va associat a l'infinit, ja que la natura supera la facultat humana de comprensió. Per això, en la perspectiva transcendental kantiana (en el seu gir copernicà), allò sublim no es troba en l'objecte contemplat sinó en el subjecte que, per mitjà de la raó va més enllà dels límits de la sensibilitat (és a dir, els límits de l'àmbit fenomènic) i, mitjançant una emoció pròpia de la natura humana, obté el coneixement de la seva superioritat. El que és sublim (a diferència d'allò bell, que es troba en l'objecte) només es dóna en l'acte d'aprehensió: no hi ha objectes sublims, sinó que allò sublim es troba en el subjecte. En aquest sentit és un acostament no conceptual (sinó emotiu) al món noümènic, que evita les contradiccions dialèctiques descrites en la dialèctica transcendental. Per mitjà d'allò sublim el subjecte accedeix als més grans sentiments espirituals que són manifestació del caràcter lliure de l'home enfront de la natura, per grandiosa que aquesta se'ns presenti ja que, encara que allò que s'ha desproporcionat dels actes o de les situacions que engendren el sentiment d'allò sublim ens manifesten els nostres propis límits, la nostra capacitat racional se sobreposa a ells, sent la seva superioritat i desvela el nostre destí com a éssers morals (veure text).\nPer aquesta transcendència del fenomènic i el corresponent acostament d'allò sublim al món noümènic, Schiller (en els seus Assajos sobre allò sublim), seguint el camí kantià, també situa allò sublim en un àmbit intermedi entre l'estètica i l'ètica, i distingeix entre allò sublim teòric (oposat als condicionants del coneixement sensible) i allò sublim pràctic (vinculat amb l'acció). També a la manera kantiana Schelling ho considera com a expressió de la presència de l'infinit en allò finit. Per la seva banda, Schopenhauer (El món com a voluntat i representació, § 39) concep allò sublim com a manifestació de les forces de la natura regides per la cega voluntat sense sentit (veure text). En l'estètica posterior la noció d'allò sublim (la condició estètica de la qual va ser negada per Croce) va ser represa per G. Santayana en el seu El sentit de la bellesa (1896).


quin és el valor net de bec rawlings el 2022? dona, filla, pares, germans - Biografia\nQuin és el valor net de Bec Rawlings 2022? Esposa, filla, pares, germans\nFets de Bec Rawlings\n11 de febrer de 1989\nInstagram de Bec Rawlings\nVeure més / Veure menys Fets de Bec Rawlings\n1 Quina és l'era de Bec Rawlings?\n2 Quin és el valor net de Bec Rawlings?\n3 Quin és el pes de Bec Rawlings?\n4 Bec Rawlings és solter o té una relació?\n5 Qui és el soci de Bec Rawlings?\n6 Carrera professional de Bec Rawlings\nL'artista marcial mixta australià i boxejada de nudi nus Bec Rawlings va arribar a la llum després de classificar-se com a lluitadora de pes palla (106-115 lliures) segons el rànquing d'arts marcials mixtes de dones unificades. Actualment, competeix a la divisió de pes mosca de Bellator.\nQuina és l'era de Bec Rawlings?\n11 de febrer de 1989 Bec Rawlimhs va néixer a Launceston, Tasmània, Austràlia. De moment, té 32 anys. El seu sobrenom és Rowdy. Per naixement, el seu signe del zodíac és Aquari. Es diu la seva mare Mary Rawlings . Tanmateix, el nom del seu pare no està disponible a les xarxes socials. No hi ha més informació sobre els seus germans i altres membres de la família. Sembla que ha mantingut la seva vida personal en privat.\nBec Rawlings té la ciutadania australiana i pertany a una ètnia blanca. Parlant de la seva titulació educativa, no hi ha informació sobre la seva titulació educativa i els seus antecedents a Internet. No ha compartit els detalls sobre la seva formació acadèmica o titulació. Potser es va graduar en una bona universitat amb bones notes.\nQuin és el valor net de Bec Rawlings?\nBec Rawlings té una gran quantitat de valor net. Sembla que ha guanyat una gran quantitat de diners de la seva carrera professional. Segons algunes fonts, té un valor net estimat al voltant 1 milió de dòlars a partir del 2022. Però, no ha compartit el seu sou a les xarxes socials. Ha guanyat tot el seu patrimoni net a través de la seva carrera com a artista marcial i boxejada de nus.\nTítol: Bec Rawlings amb el cotxe (Foto: Twitter)\nSembla que Bec Rawlings viu una vida molt feliç i alegre amb la seva família amb els guanys que ha obtingut de la seva exitosa carrera. Així mateix, també ha guanyat molta popularitat amb la seva carrera. Com que Bec és una dona treballadora, el seu patrimoni net i el seu salari anual augmentaran sens dubte en els propers dies.\nQuin és el pes de Bec Rawlings?\nBec Rawlings té un cos fi i sa. Es troba a una bona alçada d'uns 5 peus i 6 polzades o 1,68 metres d'alçada. De la mateixa manera, el seu pes corporal total és d'uns 52 kg o 125 lliures. Bec té un parell d'ulls bonics, ulls de color verd amb cabells de color blanc.\nBec Rawlings és solter o té una relació?\nSí, Bec Rawlings s'havia casat. S'havia casat amb el seu amant Dan Hyatt . Dan és un lluitador de MMA que la va introduir al món de les arts marcials mixtes. La parella ha intercanviat els seus vots nupcials davant dels seus familiars, amics i familiars.\nPerò, no han revelat la data i el lloc del seu casament al públic. Estaven vivint una vida de casats feliços. Malauradament, han presentat el document de divorci i s'han separat el dia de la mare de 2013 a causa de l'abús emocional i físic patit durant la relació.\nTítol: Bec Rawlings amb la seva parella Adrian Rodríguez (Foto: el conjunt Chiropractically)\nA més, Bec també té dos fills anomenats, Zake i Eson. A més, Bec va estar vinculat amb l'artista marcial mixt australià Ben Wall. Tanmateix, els seus afers no es mantenen forts i duren molt. Malauradament, es separen després de romandre en relació durant uns mesos.\nQui és el soci de Bec Rawlings?\nActualment, Bec Rawlings té una relació amb Adrià Rodríguez . De professió, Adrian és un boxejador professional australià. Ha allotjat la Bec Rawlings i els seus fills quan ella va escapar dels abusos. La parella viu una vida alegre junts compartint-se la felicitat i la tristesa.\nCarrera professional de Bec Rawlings\nBec Rawlings ha iniciat un viatge d'arts marcials mixtes a Launceston, Tasmània l'any 2010.\nHa lluitat en el seu debut contra Rhiannon Thompson en pes gallo.\nA més, va signar un contracte de tres baralles ambCampionats de lluita Invicta, el novembre de 2012.\nTítol: Bec Rawlings al cartell (Foto: Pinterest)\nBec ha lluitat als Invicta Fighting Championships a l'Invicta FC 5: Penne vs. Waterson contra Jasminka Cive el 5 d'abril de 2013 i també va guanyar la lluita mitjançant la presentació a la primera ronda.\nS'ha enfrontat a Paige VanZant a UFC a Fox 21 el 27 d'agost de 2016.


Nuria Soriano guanya el segon Concurs de Fotografia Taurina Vila de Puçol\nDurant la nit del divendres 2 de febrer es va posar punt final a les IV Jornades Taurines Vila de Puçol amb una sopar-gala que va servir per a homenatjar el torero local Juan Àvila, als millors bous, ramaders i comissions de l'any 2006 i per a descobrir quins van ser els guanyadors de la segona edició del Concurs de Fotografia Taurina, premi que en esta ocasió ha recaigut en Nuria Soriano amb l'obra La força dels humans.\nPuçol, cultura de bou va ser una iniciativa de la Regidoria de Festejos Taurins que al llarg de 2006 va organitzar activitats tots els mesos en què no hi ha bous al carrer en la població. L'objectiu era doble: d'una banda, unir els aficionats del bou en el carrer amb els del bou de plaça; d'una altra, demostrar que el bou és molt més que el carrer o la plaça, i que es poden organitzar esdeveniments on el bou compartisca protagonisme amb els mitjans de comunicació, la pintura, la fotografia, l'escultura o qualsevol altra manifestació artística.\nL'any 2007 ha començat amb la mateixa filosofia, i durant l'última setmana de gener i primera de febrer s'han celebrat les IV Jornades Taurines, on s'han donat cita ramaders, toreros, veterinaris, aficionats, comissions, pintors i fotògrafs per a mostrar distints aspectes de la festa.\nCoincidint amb la clausura de les jornades, el divendres 2 de febrer, es va donar a conéixer l'acta del jurat del segon Concurs de Fotografia Taurina, que en esta ocasió va atorgar el premi especial La cámara estuvo allí, dotat amb 180 euros, a una fotografia que aportava un moment inèdit de la festa: com una vaca que havia sigut banyegada per un bou era atesa pel veterinari local. La fotografia, titulada Gajes del oficio, és obra de Maribel Casañs.\nEl tercer premi, dotat amb 120 euros, va ser per a l'obra En formación, de Vicente Soriano Benet, en la qual es mostrava els mansos en perfecta alineació mentres acudien a buscar un bou.\nEl segon premi i els 150 euros corresponents va anar a parar a les mans d'Alberto de Jesús, per la seua fotografia de la baixada de penyes del 7 de setembre titulada La festa.\nFinalment, els 200 euros del primer premi van recaure en una brillant fotografia en blanc i negre que mostrava una embolada en primer pla des del mateix pilar. El seu títol és La força dels humans i va ser presentada per Nuria Soriano.\nEl jurat va estar format pel professor de comunicació audiovisual Adolfo Bellido, el realitzador i fotògraf Cèsar Uceda, el director del Departament de Comunicació de l'Ajuntament, Sabín, i el regidor de Festejos Taurins Juan Claramunt.\nA pesar de concedir els premis per unanimitat, van destacar en l'acta que ''els criteris de qualsevol jurat sempre són subjectius i més en un certamen on es valora una labor artística, per la qual cosa el jurat assumix que hi havia moltes obres que podien optar a distints premis i que cada jurat hauria triat obres distintes. En este cas, el jurat ha optat per premiar aquelles obres que aporten imatges singulars de les festes taurines, bé pel punt de vista, l'enquadrament o els protagonistes de cada una de les fotografies premiades''.


A les portes de l'infern | Adrià | Gala | Societat | El Punt Avui\nA les portes de l'infern A les portes de l'infern A les portes de l'infern A les portes de l'infern + A les portes de l'infern E-mail\nGala - 9 octubre 2010 2.00 h\nDos innocents condemnats a la cadira elèctrica relaten com van sobreviure al corredor de la mort i demanen l'abolició de la pena capital a tot el món\nA les portes de l'infern A les portes de l'infern A les portes de l'infern A les portes de l'infern A les portes de l'infern E-mail\nAdrià - Gala\nJa són lliures, però continuen atrapats. Shujaa Graham i Juan Meléndez, dos expresos nord-americans condemnats a la pena capital, van recordar ahir els anys que van passar al corredor de la mort esperant la seva execució a la cadira elèctrica per dos crims que no havien comès, però que necessitaven un culpable afroamericà o hispà. Un relat colpidor, molt trist, que va fer emocionar ponents i públic, que omplien a vessar l'auditori de la Facultat de Comunicació Blanquerna.\nGraham, que s'ha fet famós pel fet de participar en un anunci d'una coneguda marca de begudes, va sortir del corredor de la mort el 1981, després de ser condemnat injustament a mort el 1973 per haver matat, suposadament, un guàrdia blanc d'una presó de Califòrnia, on havia entrat prèviament per delictes menors i “males companyies”, segons va reconèixer. Ahir se li escapaven les llàgrimes tot recordant aquells anys, en què encara existia un gran sentiment racista als\nEstats Units. “Els guàrdies em van apallissar moltes vegades pel fet de ser negre. Em feien despullar i em pegaven”, recordava ahir Graham, incapaç de controlar el sanglot de les seves llàgrimes. El seu judici va ser una falòrnia; van prohibir que persones negres formessin part del jurat i les proves contra ell només eren possibles indicis.\nVa tenir sort, però, que a l'estat de Califòrnia el trànsit entre el corredor de la mort i la cadira elèctrica és llarg i que el seu advocat –junt amb altres moviments de pressió– va ser capaç de convocar fins a quatre judicis posteriors i demostrar en el darrer la seva innocència.\n“Estem lliures a pesar de l'Estat”, va assegurar Juan Meléndez, l'altre exprès que va aconseguir escapar-se del corredor de la mort. La seva història és molt semblant a la de Graham, però té un afegit encara més cínic. El seu advocat i el fiscal tenien un vídeo abans del judici\nen què el veritable autor del crim d'un home blanc es confessa al davant de la càmera. Meléndez va passar 17 anys al corredor de la mort, fins que el 2002 va aparèixer la gravació. “Déu sabia que era innocent\ni em va salvar”. Ara lluiten contra\nel seu passat a través de l'associació Witness to Innocence, que demana l'abolició de la pena de mort a tot\nel món. Déu salvi a tots els condemnats a l'execució.\nAvui 09-10-2010, Pàgina 52


Club Bàsquet Benissa: Publicat el calendari de Primera Zonal.\nPublicat el calendari de Primera Zonal.\nJa es coneixen els enfrontaments del Perfiles Pleck C.B. Benissa per a aquesta temporada.\nAvui s'ha realitzat el sorteig en la seu de la Federació de Bàsquet. El Perfiles Pleck jugarà en el Grup D de Primera Zonal. Altres tretze equips formen aquest grup: Bàsquet Altea, Cabo de Santa Pola, C.B. El Altet, Dimalux BSG, C.B. Rafal, C.B. Terralfàs, KD3 Oriola, C.D. Salesianos d'Alacant, ATS Club d'Elx, Guardamar GS Bàsket, C.D. Crevibasket, Elx Bàsket Club i C.B. Benidorm.\nComençarem la competició el próxim diumenge 7 d'octubre rebent en el Palau Sant Pere al KD3 d'Oriola, a partir de les 11.30 del matí.\nEnllaç a la web de Federació.


4 min. Manchester 17/08/2015 16:07\n651x366 Mourinho / CHELSEA FC Mourinho / CHELSEA FC\nSembla mentida però el Chelsea festejava el cinquè títol de lliga aquest maig. Tres mesos després, només tres mesos, la foguera que cala a Stamford Bridge és digna de les millors revetlles de Sant Joan. Roman Abramovic, l'amo del club, hi posa els diners però no bada boca. De portes enfora, l'escut reposa sobre la figura granítica de Jose Mourinho. Idolatrat fins al punt que samarretes blaves amb l'1 a l'esquena i el seu nom darrere desfilen cap a l'estadi cada dia de partit. Idolatrat fins al punt que els aficionats 'blue' fan servir la melodia de 'La donna è mobile' per cantar el nom del seu entrenador. Precisament perquè Mourinho ho és tot, ara que sembla que els seus plans trontollen l'interrogant sobre l'actual campió es va inflant i inflant.


El torero Padilla s'excusa després de passejar una bandera franquista\nEl torero diu que no va veure l'escut amb l'àguila i que se sent "molt espanyol, però mai he volgut ofendre ningú"\n17 de de setembre del 2017. Actualitzada 25 de d’octubre del 2017 a les 16:57\nEl torero Juan José Padilla, que va celebrar la seva tarda de glòria divendres passat a la plaça de toros de Villacarrillo (Jaén) emoblicat amb una bandera franquista, ha emès un comunicat en què s'excusa després de les crítiques rebudes. "Soc torero i espanyol però mai he volgut voluntàriament ofendre ningú", diu Padilla a la nota. I és que són molts els usuaris de les xarxes socials que van mostrar la seva indignació durant el dia d'ahir per la imatge. També molts polítics, com la secretària general de Podem a Andalusia, Teresa Rodríguez, el portaveu d'ERC al Congrés, Gabriel Rufián, o el coordinador federal d'IU, Alberto Garzón, entre altres.\n"Amb l'emoció de triomfar en aquella tarda jo em vaig posar la bandera sense saber si era la constitucional o no", comença el comunicat de Padilla. El torero explica que després de la corrida "no vaig veure ni vaig mirar a l'esquena, aquesta és la gran veritat i demano que se'm cregui". Padilla també remarca que no va veure l'escut amb l'àguila i que se sent "molt espanyol, però mai he volgut ofendre ningú, vull deixar-ho ben clar". "Orgullós de ser torero i ser espanyol però nostàlgic de res i provocador, menys", segueix la nota.\nEl destre Juan José Padilla, durant una corrida el passat 6 de setembre / Nac / ho Gallego (efe)\nPadilla també es mostra conciliador i "a disposició de qui vulgui una explicació personal". "Torero i espanyol, sí, però sense nostàlgies ni provocacions", sentència. Padilla acaba el comunicat desitjant que "quedi tancat l'equívoc".\nToros Banderes Símbols


Posts tagged as #queboniceslemporda | Picbear\nPosts tagged as #queboniceslemporda on Instagram\nLa vida té els límits 💛que tu et posis🌞 #catalunyatestimoo #catalonia_streets #natura_hostil #naturapalamos #palamos_costabrava #igerscostabrava #raconsde_mar #cat_platges #raconsde_transport #raconsde_girona #cat_imatges#girona_imatges#total_catalunya #total_girona_ #fivearts_greatpics #new_photosworld #world_catalunya #catalunya_foto #catalunya_lovers #queboniceslemporda #quebonicaescatalunya#catalunya,_llum#poblescatalans#top10catalonia#asi_es_catalunya#descobreixcatalunya#catalonia_transport#catalunya_imagina#raconsdecels#catalunya_es_vida\nEl Far del Sud 🌊🌊🌊💕🎶🎵🎶 "La va trobar a una sala mig buida, buscant un somni, fugint del dolor, Entrant pels ulls va sentir mil espurnes, Aquella història va canviar-li el món." "Va perdreu tot, la partida i la vida, Cada ciutat li esmicolava el cor, Només el far de sud ella es mira, Segueix la flama fins que res no es mou." "Et donaria amor si poguessis tornar-me'n Et donaria amor si ens poguéssim mirar Et donaria el món si ens poguessis parlar-me Ho donaria tot si et pogués estimar." 🎶🎶🎵🎶🎵🎶🎵🎶🎶🎶🎶🎵🎶🎶 #elfardelsud #sopadecabra #rockcatala #palamós #costabrava #emporda #baixempordà #catalonia #queboniceslemporda #quebonicaescatalunya #raconsambencant #raconsdel_empordà #world_catalunya #ok_girona #total_girona #top_catalunya #top10catalonia #igersgirona #igerscatalunya #igerscatalonia #descobreix_catalunya #paisatgescatalans #somgirona\nCette petite crique est difficile d'accès mais c'est ce qui la rend si spéciale. Vous y arriverez en suivant le «cami de ronda» entre Llançà et Colera.\nAmb ganes de🌡🌞 Que marxi ja la tramuntana 🌬🌬 #aiguablava #empordà #queboniceslemporda #gaudeix_cat #raconsde_mar #raconsde_catalunya #raconsde_girona #imatgescat #photo_beaches #cat_platges #splendid_beaches #beautifuldestinations #geopx #globalcapture #bestvacations #lifeofadventure #world_great #world_bestnature #reviucat #instacat_club #fotoadictes #ilovepiques #instant_es #movilgrafias #ig_catalonia #descobreixcatalunya #communityfirst #catalunyaexperience #catalunya_alnatural\nErotic sky #badiaderoses #eroticsky #sky #clouds #tv_clouds #celscatalans #queboniceslemporda #erotic #postadesol_cat #capvesprescatalans #catalunya_imagina #senseretocs\nJesuïtes Gràcia. Col·legi Ko...\nAprenent a fer Sushi. Gran Taller de Cuina. Gràcies David! @enjoycookingbcn @coquusbcn #sushitime🍣 #sushi . . . #iatiporelmundo #exploretocreate #weareexplorers #visualauthority #outside_project #yallersworld #freedomthinkers #instaguesboro #ig_today #soft_vision #click_vision #lensofourlives #modernoutdoorsman #reviucat #queboniceslemporda #quebonicaescatalunya #llibertatcatalunya #top10wonderworld #bcnesmoltmes #estelscat #gironaexperience #total_girona #discover_catalonia\n#lescala #tramuntana #emporda #catalunya_llum #ok_catalunya #imatgescat #raconsde_catalunya #costabrava #costabravapirineu #costabravaexcellence #colorscostabrava #visitemporda #girona_fotociutadans #lescala #catalunya_color #world_greatshots #instantes_fotograficos #imatges_cat #igersplatgescat #queboniceslemporda #324eltemps #espaiterratv3\n#repost @novarahotels ・・・ Sens dubte estem en un dels millors moments de la temporada de garoines. Fins el 25 de març el nostre menú i degustació al Centre Fraternal de Palafrugell #novarahotels #costabrava #emporda #turisme #descobreixcatalunya #igerscatalunya #igersspain #thebestdestinations #catalunyaexperience #freedomthinkers #clikcat #mediterraniament #gironaemociona #createexploretakeover #agameoftones #igerscatalunya #catalunyagrafias #girona #communityfirst #ig_catalonia #wanderlust #instagrames #catalunya #queboniceslemporda #ok_catalunya #primerolacomunidad #movilgrafias #hallazgosemanal #ig_captures\nCamins rurals de l'Empordà que és respira pau !\nA luxury landscape in #capdecreus Buscant un raconet solitari. #igersgirona #top_hdr_photo #people_creative_pictures #balkan_hdr #raconsde_girona #be_one_hdr #gf_hdr #tudo_hdr #descobreixcatalunya #world_besthdr #world_bestnature #ok_landscape #discover_catalonia #world_great #total_hdr #shots_hdr #ig_catalonia #lory_and_colors #cat_imatges #world_bestpeople #estaes_europe #ok_hdr #quebonicaescatalunya #queboniceslemporda #igerscostabrava #ig_world_colors #raconsde_detalls #thepicart_hdr_splash #cat_hdr\nCamí De Ronda Calella-Llafra...\nShy Sun #catalunya_blancinegre #world_bnw #bnwsouls #thehub_bnw #cat_bnw #bnw_magazine #instacool #quebonicescatalunya #bnw_europe #catalunya_fosca #sunset #go_bnw #insta_pick_bw #bnw_drama #instacool #bnw_magazine #bnw_worldwide #bnw #big_shotz_bw #bw_instantscatcher #queboniceslemporda #instagoodmyphoto #bnw_masters #instagood #dark_dominion #blackandwhite #blackandwhiteisworththefight #bw_masters #picoftheday #bnw_of_our_world\nIncoming Clouds #ok_catalunya #sunset #raconsde_catalunya #ig_fotogramers #cat_bokeh #catalunyaexperience #ourplanetdaily #amazingphotohunter #ig_world_photo #fatalframes #awesome_shots #espectacular_shot #queboniceslemporda #earthfocus #ig_myshot #cat_imatges #descobreixcatalunya #quebonicescatalunya #instacool #visual100 #catalunyahype #visualart #clikcat #master_shots #awesome_photographers #igerscatalonia #visualambassadors #instagoodmyphoto #artofvisuals #awesome_earthpix\nDance me to the end of love 🎵 (L. Cohen) . . . Bronze Member: 🔸#eye_for_earth 🔸 #efe_nature_or_nothing Member: 🔹macroclique 🔹9vaga9 🔹#world_great 🔹#world_bestangels 🔹pocket_macro 🔹capturehub 🔹flower_special 🔹mcsquared_flowers 🔹#efe_snapshots_daily ----------------------------------------------------------------- #celscatalans #raconsde_cels #cat_nits #catalunya_llum #addictedto_nature #raconsde_nit #ok_catalunya #nature_perfection #snap_parade #great_captures_nature #eyes_of_natures #reflexosdelmon #natureaddictsun #stalking_nature #cat_sunset #natura_catalunya #naturelove_world #raconsde_catalunya #sunset_gallery_ #loves_sunset #sunrise_sunsets_badalona #world_bestsky #picssongs #9vaga_skyandviews9\nGarriguella (Catalunya) Vilamaniscle (Catalunya) A peu de l'Albera Paisatges rurals, Empordà 100％ #ok_catalunya #cat_imatges #descobreixcatalunya #catalunyaexperience #igs_world #ig_landscape_lovers #landscapelovers #field #turkobjektif #albera #queboniceslemporda #earth_shotz #total_landscapes #ig_serenity #igers #ig_shotz #green #natura_love_ #naturephotography #naturelovers #nature #catalunya_alnatural #loves_landscape #living_europe #costabravapirineu #garriguella #altemporda #world_catalunya #fiftyshades_of_nature #natura_catalunya\n"...ᴄᴀᴅᴀ ᴄᴜᴀʟ ϙᴜᴇ sɪɢᴀ sᴜ ᴄᴀᴍɪɴᴏ, ᴄᴀᴅᴀ ᴄᴜᴀʟ ϙᴜᴇ ʙᴀɪʟᴇ sᴜ ᴄᴀɴᴄɪᴏɴ. ᴛᴜ ᴅᴇsᴛɪɴᴏ ʏᴀ ᴇsᴛᴀ ᴇsᴄʀɪᴛᴏ, ᴇʟ ᴍɪᴏ ᴛᴇɴɢᴏ ϙᴜᴇ ᴇsᴄʀɪʙɪʀʟᴏ ʏᴏ" (ғɪᴛᴏ) ✨ #olot #descobreixcatalunya #instagramers #hallazgosemanal #vsco #instagramer #photooftheday #paisaje #catalunyaexperience #catalunya_alnatural #espaiterratv3 #ig_color #igers #natgeoadventure #descubriendoigers #picoftheday #fotodeldia #igerscatalunya #ig_photostars #meteobaixllobregat #agameoftones #special_shots #bestoftheday #natgeo #ig_catalonia #instagram #instagrames #queboniceslemporda #beautifuldestinations #love\n#catalunya #igerscatalunya #catalunyaexperience #descobreixcatalunya #clikcat #gaudeix_cat #elmeupetit_pais #thecatalanist #catalunyagrafias #ig_catalonia #catalunya_foto #catalunya_monumental #catalunya_blancinegre #mapassionacatalunya #somcatalunya #total_catalunya #raconsde_catalunya #ok_catalunya #discover_catalonia #girona #igersgirona #quebonicaescatalunya #raconsde_girona #salvadordali #emporda #dalimuseum #queboniceslemporda #figueres #total_girona #visitfigueres\nReflexes al Baix Empordà #incostabrava #emporda #clikcat #catalunyaexperience #catalunyain4pics #descobreixcatalunya #fotoclub_ab #globalcapture #loves_catalunya #mextures #world_great #worldprime #picturetokeep_nature #natura_catalunya #srs_nature #nature_skyshotz #worldmastershotz #instacat_club #igersspain #hallazgosemanal #reviucat #revoluciócatràdio #sunrise_sunsets_badalona #queboniceslemporda #quebonicaescatalunya #paisatgesdecatalunya #ig_catalonia #instant_es #insta_sky_reflection #loves_reflections\nTodos necesitamos alguien que nos cubra. A veces un aplauso a veces un juez Todos necesitamos luz en la penumbra. Y un villano honrado en quien te se apaga el carrousel, se apaga el carrousel deséame suerte ________________________________________________ Vetusta Morla ( deséame suerte)\n"Inteligente es quien sólo cree la mitad de lo que oye.Brillante es aquel que sabe qué mitad creer" 🎼🎼🎼🎼💙 #visitlescala #my_world #incostabrava #emporda #queboniceslemporda #my #like4like #landscape #sea #beaches #empordaturisme #likeforlike #playa #landscapephotography #mar #platges #likeforfollow #catalonia #sinfiltros #sensefiltres #descobreixcatalunya #notfilters #nofilters #photo_beaches #catalunyaexperience #hallazgosemanal #primerolacomunidad #world_great #instacat_club #primavera


Sant Francesc Hotel Singular dona 5.000€ a la Fundació IReS per atendre famílies en situació de vulnerabilitat a Palma\nL’hotel i l’entitat celebren la seva col·laboració amb una festa per a les famílies beneficiàries dels projectes al centre de la ciutat\nJenn Díaz, Beatriu Masià, Cristina Fallaràs i Alba Fernàndez Pous: Betevé Ràdio reuneix 4 veus de dones per parlar de la supervivència a la violència masclista\nAquest matí, el programa El matí de Barcelona de Núria Ferré reunia quatre veus de dones al voltant de la violència masclista davant la convocatòria de vaga general del 8-M: Jenn Díaz, escriptora i diputada al Parlament per Esquerra Republicana de Catalunya, que recentment va explicar a la tribuna del Parlament la seva condició de […]\n8M: ens preparem! l’Aferra’t organitza una activitat grupal per recórrer la història del Dia internacional de la dona\nl proper 8 de març celebrarem Dia internacional de la lluita dels drets de les dones treballadores, dia en què reclamarem especialment la igualtat real d’oportunitats i drets entre dones i homes.\nFiractiva’t: La primera fira sobre reinserció penal i atenció a la víctima a Barcelona\nProfessionals d’MPA de la Fundació IReS participen a la primera edició de la fira del Depertament de Justícia\nLa primera edició del Firactiva’t apareix en diversos mitjans\nPer la seva rellevància com a activitat, el Firactiva’t ha aparegut sent notícia a la radio, la televisió, la premsa escrita i els mitjans digitals.\nADAMO col·labora amb les “beques Click” creant el seu propi repte\nDes que es llancés la campanya Repte 22 amb l’objectiu d’aconseguir 22 beques per a joves del Projecte Click de la Fundació IReS, ja són cinc empreses del districte 22@ les que han col·laborat amb la iniciativa. La darrera col·laboració ha estat de l’empresa de telecomunicacions Adamo.\nEl recordatori del Projecte Fils per al 14 de febrer: “La millor relació és amb tu mateix@”\nAquest 14 de frebrer, Dia dels enamorats, el Projecte Fils llença un missatge d’amor per a totes les persones: la millor relació que pots tenir, és amb tu mateix@.\nEl Projecte FILS obre l’espai grupal per a homes #SocCanvi\nUn espai per a reflexionar sobre la forma de viure la masculinitat avui dia El Projecte FILS de la Fundació IReS presenta l’espai grupal per a homes #SocCanvi, destinat a tots aquells homes que se sentin disposats a formar part del canvi que la societat actual reclama. Es tracta d’un espai de confiança i seguretat […]


125 altas, 10 nuevos positivos y un muerto, cifras del COVID-19 en la Comunitat este jueves\nInicio Especiales Coronavirus COVID-19 125 altas, 10 nuevos positivos y un muerto, cifras del COVID-19 en...\n125 altas, 10 nuevos positivos y un muerto, cifras del COVID-19 en la Comunitat este jueves\nLas altas a pacientes continúan en aumento cada día, y en las últimas 24 horas se han registrado 125 que elevan a 14.162 el total de personas curadas. Por provincias: 1.674 en la provincia de Castellón, 4.909 en la de Alicante y 7.574 en la de Valencia, a las que hay que sumar otras 5 correspondientes a desplazados.\nEn estos momentos hay solo 85 personas ingresadas en toda la Comunitat Valenciana, 9 de ellas en UCI: 6 en la provincia de Castellón, sin pacientes en UCI; 38 en la provincia de Alicante, de ellos 5 en la UCI; y 41 en la provincia de Valencia, de ellos 4 en la UCI.\nSe ha notificado un nuevo fallecimientos por coronavirus, por lo que el total asciende a 1.466 personas. Por provincias: 227 en la provincia de Castellón, 732 en la provincia de Valencia y 507 en la de Alicante, que encadena 10 días consecutivos sin registrar fallecidos por coronavirus.\nEn estos momentos, se encuentran bajo vigilancia activa de control sanitario 27 residencias en la Comunitat Valenciana: 8 en la provincia de Castellón, 8 en la provincia de Alicante y 11 en la provincia de Valencia.\nArtículo anteriorTorrent contempla poner en marcha este verano un autocine en el polígono industrial Mas del Jutge\nArtículo siguienteAlejandro Santaeulalia y Dulk plantarán la Falla Grande Municipal 2021 bajo el lema 'Protegeix allò que estimes'


El Coll 2.0 _ La revista del barri: Campanya de les 3 RRR\nCampanya de les 3 RRR\nLa Campanya de les 3 RRR (Reduir, Reutilitzar i Reciclar) té com objectiu principal aconseguir i promocionar la\nsensibilització mediambiental al barri del Coll a través de petites actuacions individuals que ajudin a mitigar els efectes del consum insostenible de recursos (contaminació, deforestació, etc.) adreçat al veïnat del barri.\nEs pretén difondre activitats de caire ambiental que es realitzen al barri, fulletons de bons hàbits d'estalvi d'aigua, energia i consum, material informatiu sobre medi ambient així com resoldre qualsevol dubte relacionat amb aquesta temàtica.\nSituarem un estand mòbil en punts claus del barri i també informarem els veïns en diferents àrees d'aportació (contenidors de reciclatge).


Los 31 jóvenes independentistas encarcelados denuncian malos tratos y agresiones sexuales - Indymedia Barcelona\nper I.\t 30 nov 2009\nTorturas y agresiones sexuales a los jóvenes incomunicados:\nRe: Los 31 jóvenes independentistas encarcelados denuncian malos tratos y agresiones sexuales\nAquesta és la conseqüència d'una llei antiterrorista feta per amparar al tortura en un estat on la declaració d'un policia val molt més que la d'una persona. De fet els policies torturadors rarament són lleugerament condemnats quan hi ha grabacions i probes del tot irrefutables. En els altres casos declaren que el'arrestat es va resisitir o que s'ha autolesionat... i aquí pau i desprès gloria, ningú es queixa, tothom fa veure que no s'ho creu...\nper Víctima de eta\t 30 nov 2009\nPongo en duda lo que digan éstos animales (a mi me demostraron no ser personas en varias ocasiones, hipercor BCN, etc) pero si fuera cierto simplemente miraría a otro lado. Quien siembra recoge...Y un último mensaje a los terroristas...Ir eligiendo: CAJA o CELDA.\nper Tx\t 30 nov 2009\nPer a Víctima d'ETA: si haces escojer entre CAJA O CELDA, no te estás poniendo al mismo nivel que los Terroristas?\nPues seguitn la teva lògica a mi els que em van demostrar com ereu ereu vosaltres els feixistes espanyolistes que vau matar a mitja familia sols per ser d'esquerres. Eh que tu no et sents responsable del que van fer els teus avantpassats? Doncs tu no tens cap dret a atribuir a aquesta joventut que no havia nascut quan es van perpetrar els atemtats dels que parles.\nAquí la única rata ets tu, perquè aquesta joventut pot sentir el dolor dels altres, però tu sols sents odi... no et posiciones a la seva altura, et posiciones a l'altura de pinochet i els terroristes d'estat. Que potser espanya no ha infringit molt de mal davant la passivitat de molts?\nindi ARROBA eltercer.cat (verificat)\t 30 nov 2009\nEl govern espanyol necessita terroristes i aquesta setmana n'ha creat algun. Que trist.\nper melic\t 01 des 2009\nTot i que no tinc cap simpatía per ETA encara en tinc molt menys per el terrorisme d'estat, i això és el que és la tortura policial amparada per la legislació espanyola, en aquest la llei antiterrorista.