Josep Maria Sert i Badia - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nJosep Maria Sert vist per Ramon Casas (MNAC)\n22 desembre 1874\n27 novembre 1945 (70 anys)\nArxius departamentals d'Yvelines, document → carta [ 166J, Ms 10064-10070]\nRoussadana Mdivani (en)\nMisia Sert (1920–1927)\nJosep Maria Sert i Badia (Barcelona, 22 de desembre de 1874 - 27 de novembre de 1945) fou un pintor i decorador català de projecció universal. Destacà principalment com a muralista especialitzat en la tècnica de la grisalla i va rebre nombrosos encàrrecs de decoració tant d'edificis públics com privats, amb un notable èxit internacional.\n4.1 Obres a Espanya\n4.1.1 La Catedral de Vic\n4.1.2 Saló de les Cròniques (Ajuntament de Barcelona), Palau Maricel (Sitges) i altres\n4.2 Obres a França\n4.3 Obres a Bèlgica, Itàlia, Gran Bretanya\n4.4 Obres als Estats Units\n4.5 Obres a Suïssa\nJosep Maria Sert va néixer el 1874, al si d'una família de rics industrials tèxtils, fabricants ennoblits de tapissos i catifes. Era fill de Domènec Sert i Rius, de Barcelona, i de Maria Badia i Capdevila, de Sabadell. Residien al barri de Sant Pere de Barcelona, i fou inscrit al Registre Civil el mateix dia del naixement amb els noms de Josep Lluís Ignasi.\nEra germà de Domènec Sert i Badia, que destacaria en la política i de Francesc de Paula Sert i Badia, comte de Sert.\nSert Estudià en un col·legi de jesuïtes, passant a l'Escola d'Arts i Oficis de la Llotja a Barcelona i a diverses acadèmies particulars de pintura: la de Pere Borrell del Caso, ebenista de professió i que el va introduir al treball artesanal, i la d'Alexandre de Riquer, pintor proper als moviments prerafaelita i simbolista. Riquer fou un dels fundadors del Cercle Artístic de Sant Lluc, on ingressarà Sert; aquí contactarà amb el cercle eclesiàstic d'aquell gremi d'artistes catòlics: Josep Torras i Bages, que serà bisbe de Vic, li encarregarà una de les seves principals obres.\nPlaca commemorativa a la casa on va néixer, al carrer de Sant Pere Més Alt\nEl 1899 es trasllada a París, on entra en contacte amb el grup nabí, especialment amb Maurice Denis; aquí aconsegueix un primer èxit amb l'encàrrec del decorador S. Bing d'uns plafons decoratius per al pavelló que el seu establiment L'Art Nouveau ha muntat a l'Exposició Universal de París de 1900. Aquell mateix any rep l'encàrrec de decorar la catedral de Vic, i Sert fa un viatge per Itàlia aquell estiu per a conèixer les grans obres de la decoració mural. Des de llavors, Sert estarà a cavall entre Barcelona i París, així com a nombrosos llocs de tot el món on seran demanats els seus serveis.\nDurant la Primera Guerra Mundial va fer d'enllaç entre l'estat francès i els fabricants catalans que subministraven equipaments als exèrcits aliats, per la qual cosa li va ser concedida la Legió d'Honor. Durant la Segona República, Sert fou agregat cultural per a les arts a l'ambaixada espanyola a París. Tot i això, la destrucció de la seva obra de la catedral de Vic el 1936, així com l'assassinat del seu amic Jaume Serra, canonge de Vic, provoca la seva presa de partit pel bàndol franquista. El 1937, com a ambaixador oficiós de Franco en el Vaticà, exposa a París, en el pavelló del Vaticà, un paravent de grans dimensions, el tema de les quals era l'exaltació dels valors de l'Espanya Nacional Sert fou un dels encarregats de salvaguardar les obres del Prado durant la Guerra Civil, que foren posades sota la protecció de la Societat de Nacions a Ginebra. Rebé nombrosos honors i reconeixements, entre els quals el d'Acadèmic d'Honor de la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando (1929). Es va casar dues vegades, amb Misia Godebska, la musa dels simbolistes, i amb Roussy Mdivani. Fou oncle de l'arquitecte Josep Lluís Sert. Va morir a Barcelona el 27 de novembre de 1945 i fou sebollit al claustre de la Catedral de Vic, on havia treballat tants anys.\nSert elaborà un estil propi, allunyat de les avantguardes del moment, per la qual cosa no va exercir una especial influència a l'art del seu temps. S'inspira en la pintura manierista i barroca, especialment Tintoretto, Veronese, Rubens, Piranesi, Solimena i Tiepolo; va rebre tanmateix una gran influència de Goya, del qual va prendre el gust per la temàtica popular i costumista, amb una certa idealització del folklore espanyol. També tindrà predilecció per motius orientalistes i primitivistes. Sert desenvolupa una iconografia pintoresca, de tipus populars, amb figures gegantines, titàniques, musculoses, en un to sublim, monumental, grandiloqüent. Als anys 20, pel seu contacte amb els Ballets Russos, es vincula amb l'art déco, corrent de moda en aquell moment, tot destacant pel seu exotisme i la seva representació de motius primitius. Sert introdueix en aquest estil internacional el gust per les representacions regionalistes espanyoles. Als anys 30 destaca a la seva obra la temàtica mediterrània, realitzada dins d'un estil neobarroc. Cap al final de la seva obra se centra principalment en la representació de la figura humana, sense a penes fons decoratius.\nL'estil monumental de Sert s'emfatitza encara més per la seva evolució cromàtica, que acaba recolzant-se en un predomini de la monocromia daurada. Emprava una gamma cromàtica limitada: ors, ocres, terres torrades, amb tocs de carmí, utilitzant com a fons una rica preparació en metall, plata, pans d'or, etc. La seva pintura és propera a la grisalla, tècnica que utilitza tots els tons del gris per a obtenir efectes pròxims al relleu escultòric del marbre. A Sert li agradaven els colors de lluentor metàl·lica, com els de la fotografia de daguerreotip. Disposava en la composició elements arquitectònics col·locats en diagonal, que contribuïen a donar sensació de profunditat i amplitud. Pintava sobre llenços que fixava als murs; solia realitzar esbossos i maquetes de les seves decoracions, comptant amb la col·laboració de diversos ajudants, especialment Miquel Massot. El seu procés d'elaboració començava per estudis fotogràfics, a vegades amb grans masses de figurants.\nLa Catedral de Vic[modifica]\nPintures murals de Sert a la catedral de Vic\nL'any 1900 Sert rep l'encàrrec de decorar la catedral neoclàssica de Sant Pere de Vic, que serà la seva gran obra, la realització de la qual li ocuparà la major part de la seva vida. Per a aquest projecte Sert va concebre una decoració que, sortint de darrere de l'altar major, es desenvoluparia per tota la catedral, amb una temàtica que podria definir-se com d'exaltació triomfal de l'Església. El 1904 exhibeix al seu estudi parisenc uns esbossos de la decoració a un grup d'amics, i el 1905 els porta al taller barcelonès de Ramon Casas perquè els seus companys del Cercle Artístic de Sant Lluc (Joan i Josep Llimona, Dionís Baixeras i Antoni Gaudí), així com el bisbe Torras i Bages, emetin el seu dictamen. En ser aquest favorable, Sert signa amb el capítol de Vic, el 1907, el contracte de l'obra per un valor de 150.000 pessetes. Els projectes havien estat mostrats a la catedral ausetana el 1905, a la Sala Parés de Barcelona el 1906 i al Saló de Tardor de París de 1907. Tot i això, l'execució de l'obra es retarda, i el 1912 expira el temps previst al contracte, tot i que és prorrogat el 1915 per a cinc anys més. L'esclat de la Primera Guerra Mundial, causa al·legada pel pintor per a justificar el seu incompliment, però sobretot l'atenció a compromisos més acaparadors, seran les causes del retard.\nGràcies a la intervenció de Francesc Cambó, el termini és perllongat fins a 1926, per bé que unes quantes pintures poden ser ja exhibides aquell any al Jeu de Paume de París. A l'abril de 1927 s'inicia la instal·lació de les obres als murs de la catedral, excepte el sector de la cúpula; el conjunt seguia el model del primer disseny, amb temàtica relativa a l'Apoteosi de l'Església, i reflecteix la seva etapa mediterranista d'aquells anys. Sert situa al centre de l'absis Sant Pere i Sant Pau, com a fundadors de l'Església, amb els evangelistes al costat; a cada banda de la nau central situa l'Antic i el Nou Testament, i a la transfaçana el Calvari, amb el judici, la crucifixió i l'enterrament de Jesús. Malauradament, l'incendi del juliol de 1936 fa desaparèixer la decoració de Sert.\nAcabada la Guerra Civil, el pintor emprèn de nou l'ornamentació mural de la seu: en aquesta tercera decoració, Sert varia la temàtica anterior, abandonant la idea d'una Església triomfal per un concepte del cristianisme en què la Passió de Crist representa la passió de la humanitat sencera; ara serà el Calvari el que ocuparà el lloc central de l'absis, mentre que els sants i evangelistes es convertiran en testimonis de la fe cristiana. Sert representa un cicle al·legòric de la redempció de l'home, desenvolupat en quatre grups: la condemna del gènere humà a causa del Pecat Original, la vida i condemna de Jesús, els apòstols i evangelistes com a testimonis de fe i la mort i resurrecció de Crist. A la nova decoració, Sert pretén fondre l'arquitectura de l'edifici amb les pintures de tal manera que semblin baixos relleus, creats al moment de fer la catedral. Fou solemnement inaugurada el 15 d'octubre de 1945, poc abans de la seva mort.\nSaló de les Cròniques (Ajuntament de Barcelona), Palau Maricel (Sitges) i altres[modifica]\nSaló de les Cròniques a la Casa de la Ciutat (Barcelona)\nSert treballà principalment a l'entorn de Barcelona, deixant-hi diverses obres: la decoració del Saló de Passos Perduts del Palau de Justícia de Barcelona (1908); la sala de ball de la residència del marquès d'Alella a la Rambla (1910); les al·legories de la Primera Guerra Mundial que realitzà el 1917 per al milionari americà Charles Deering al seu palau Maricel de Sitges, d'inspiració wagneriana, visitables avui al museu Maricel; les pintures de temàtica catalana que executà el 1927 per al domicili barcelonès de Francesc Cambó; els dos plafons sobre temes hispano-moriscs que li encarregà Raül Roviralta per a la seva finca de Santa Clotilde de Lloret de Mar (1933), etc. Destaca sobretot el Saló de les Cròniques de l'Ajuntament de Barcelona (1929), anomenat així perquè l'artista s'inspirà en les gestes dels catalans a l'Orient descrites a les cròniques de Ramon Muntaner i Bernat Desclot; està format per dotze escenes sobre la història dels almogàvers, de caràcter monumental, amb un marcat estil mediterranista.\nFora de Catalunya, Sert pintà el menjador dels marquesos de Salamanca a Madrid (1920), el tocador de la reina Victòria Eugènia al Palau de la Magdalena a Santander, l'oratori del Palau de Llíria dels ducs d'Alba a Madrid (1932) i els murs de l'antic convent de San Telmo a Donòstia / Sant Sebastià (1934), destinat a museu i que l'artista decorà amb temes al·lusius a la història d'aquella regió. A la postguerra espanyola fou protegit pel multimilionari Joan March, i tingué una actitud més aviat favorable al règim franquista  Així mateix, el financer Joan March encarregà a Sert l'ornamentació de la seva residència madrilenya (1942) i del seu palau de Palma (1944). També, va realitzar per glorificar episodis de la Guerra Civil del bàndol franquista, com La defensa del Alcázar, projecte per decorar la cripta de l'Alcázar de Toledo \nObres a França[modifica]\nTobies i l'àngel - Museu de Belles Arts de Carcassona\nSert també destacà com a decorador teatral per a la companyia dels Ballets Russos de Diàguilev, com ara La llegenda de Josep (1914), Els jardins d'Aranjuez (1918) i L'astuzie femminili (1920), i també va fer els decorats per a l'òpera de Granados Goyescas representada a La Scala de Milà. Les seves escenografies per als Ballets Russos estan vinculades a l'art déco, corrent de moda en aquell moment, que Sert adoptarà durant una dècada aproximadament.\nObres a Bèlgica, Itàlia, Gran Bretanya[modifica]\nFora de França, pintà el domicili del baró Becker a Brussel·les (1930); el palau del príncep Mdivani a l'antiga abadia de San Gregorio de Venècia (1935); la Kent House, residència londinenca de sir Saxton Noble (1913), la Coombe Court, propietat de Constance Gwladys Robinson (Lady de Grey, més tard marquesa de Ripon, 1915) i localitzat a Kingston, al comtat de Surrey, ara Kingston upon Thames, part de Londres; el palau de Port Lympne, de Sir Philip Sassoon a Port Lympne, prop de Folkestone (1915), el menjador del castell de Wretham Hall (1919), també pertanyent a Sir Saxton Noble, i el saló de ball de Trent Park, la casa senyorial a Londres de l'altre antic client, Sir Philip Sassoon (1924). També va rebre encàrrecs de l'altra banda de l'Atlàntic: a Buenos Aires decorà el palauet Errázuriz (1922), la residència Pereda (1932) i el domicili dels senyors Kavanagh (1938).\nObres als Estats Units[modifica]\nAls Estats Units li encarregaren importants tasques de decoració: el saló de música de la casa Cosden a Palm Beach, Florida (1924); nou plafons per a Harry Phipps a Pittsburgh (1924); la decoració del gratacels Rockefeller Center (1931-1941), amb una temàtica exaltadora del progrés i la societat nord-americana; i especialment quinze plafons amb temes espanyols (escenes del Quixot) per a un luxós menjador de l'Hotel Waldorf-Astoria de Manhattan (1929-1931), que a partir de llavors fou anomenada Sala Sert. Les escenes de la Sala Sert del Waldorf-Astoria eren: El forçut, Ballarins, Cavalleries, Trapezis, Guitarres i bandúrries, Funàmbuls, Castellers, La migdiada, Les noces de Camacho, Els borratxos, La xaranga, La bonaventura, Cavallfort, Els braus i L'astròleg; aquestes pintures foren retirades per una remodelació de l'hotel el 1972, i adquirides per l'antic banc industrial català, Bankunión, que, degut a les grans dimensions de les obres, les traslladà a l'edifici El Sucre de Vic. El banc va fer fallida el 1982, va ser comprat pel Banc Hispano Americano, i les obres es van traslladar a la "Ciudad Grupo Santander" a Boadilla del Monte.\nObres a Suïssa[modifica]\nPer mediació de Salvador de Madariaga, Sert s'encarregà de l'ornamentació de la gran Sala del Consell del Palau de la Societat de Nacions a Ginebra (1935-1936), en la qual desenvolupà una sèrie d'al·legories de la Guerra i la Pau, del Progrés de la Humanitat, de la Justícia i del Dret internacional. El plafó central és una al·legoria dels continents, representats per cinc figures gegantines que destrueixen un arc, símbol de la guerra; als costats es mostren les conseqüències de la guerra, amb la doble versió de vencedors i vençuts, i als extrems les al·legories de la pau morta i la pau ressuscitada; als laterals es representen els èxits de la humanitat i les virtuts que els guien; al sostre, el dret internacional representat per la lliçó impartida per Francisco de Vitoria a la Universitat de Salamanca i que ha d'aconseguir la unió dels cinc continents, cinc gegants que uneixen les seves mans formant una corona de braços just enmig de la sala. Irònicament, la inauguració tingué lloc l'octubre de 1936, en plena guerra civil. Sert exhibí al pavelló del Vaticà de l'Exposició Internacional de París de 1937 una obra al·lusiva a la tragèdia espanyola, La intercessió de Santa Teresa a la guerra civil espanyola.Una pintura amb la llegenda "Plus Ultra",coronada per la bandera espanyola, que alava els 'màrtirs' de l'exèrcit de Franco i que ara està dipositada al Museo Nacional Reina Sofía de Madrid \n↑ «Arxiu Municipal de Barcelona. Registre Civil, Naixements 1874, núm. 6174». Tot i que en alguns indrets trobem que va néixer el 21 de desembre de 1874, en el Registre Civil de Barcelona consta que nasqué a les dues de la matinada del 22 de desembre.. [Consulta: 21 desembre 2019].[Enllaç no actiu]\n↑ «Josep Maria Sert i Badia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\n↑ «Els cosmopolites exuberants». culturcat. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: 12 octubre 2012].\n↑ Sert, Misia. Misia (en castellà). Barcelona: Tusquets Editores, 1983, p. 258. ISBN 978-84-7223-210-5.\n↑ «Josep Maria Sert i Badia | enciclopèdia.cat». [Consulta: 25 novembre 2019].\n↑ «La Pietat de Vic, el centre de Sert - 03 maig 2015». [Consulta: 25 novembre 2019].\n↑ "Lady de Grey" a Royal Opera Photographic Collection (en anglès)\n↑ Història de la mansió a la pàgina de la Fuindació Aspinall, que porta la casa actualment. No mencionen el nom de Sert, però sí d'altres pintors muralistes.\n↑ Possiblement la casa anomenada "Playa Riente", dissenyada per Addison Mizner per al Joshua A. Cosden el 1923 i enderrocada el 1957? Vegeu la ressenya històrica a la Cambra de Comerça de Palm Beach[Enllaç no actiu] (en anglès)\n↑ Vegeu els plafons a l'edifici El Sucre de Vic Arxivat 2011-05-14 a Wayback Machine. a Osonatour.com\n↑ "Bankunión fue incapaz de superar la crisis económica y adaptarse a las nuevas estructuras bancarias. La última solución para la entidad pasaba por su venta a uno de los grandes bancos", de Carlos Humanes, El País, 11 d'abril del 1982. (en castellà)\n↑ "Sert" a Universia, Monografías Arxivat 2008-06-10 a Wayback Machine., Fundación Banco Santander (en castellà)\n↑ NacióDigital. «Els «fanalets» franquistes | NacióDigital». [Consulta: 25 novembre 2019].\n↑ «El Reina Sofía compra el 'Guernica' franquista» (en castellà). [Consulta: 26 novembre 2019].[Enllaç no actiu]\nAA.VV.: Diccionario de pintores y escultores españoles del siglo XX, Forum Artis, Madrid, 1994. ISBN 84-88836-13-9\nAA.VV.: La Nostra Gent. Història de Catalunya. Vol. III – El temps del Modernisme, Plaza & Janés, Barcelona, 1999. ISBN 84-01-60755-8\nAinaud de Lasarte, Joan: La Pintura Catalana. Del segle xix al sorprenent segle XX, Carroggio, Barcelona, 1991. ISBN 84-7254-273-4\nBozal, Valeriano: Summa Artis. Pintura y escultura españolas del siglo XX (1900-1939), Espasa Calpe, Madrid, 2000. ISBN 84-239-5479-X\nCastillo Yurrita, Alberto del; amb la col·laboració d'Alexandre Cirici Pellicer: José María Sert. Su vida y su obra. Librería Editorial Argos, S.A., Barcelona-Buenos Aires, 1947. 353 pp. 132 il·ls. 230 làms. ISBN 8425418097 ISBN 9788425418099\nFontbona, Francesc i Miralles, Francesc: Història de l'Art Català. Del modernisme al noucentisme (1888-1917), Ed. 62, Barcelona, 1985. ISBN 84-297-2282-3\nPascual i Rodríguez, Vicenç: Sert, el darrer pintor muralista, Publicacions de l'Abadia de Montserrat, Barcelona, 1997. ISBN 84-7826-792-1\nCristina Ceola, Sert, José Maria Sert i Badia 1874-1945, Publicacions de Industrialzone, Vicenza, Italia, 2012. ISBN 9788889873168 (ebook: itunes.apple - books.google)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Josep Maria Sert i Badia\nDecoració pictòrica de Josep Maria Sert a la Catedral de Vic\nLas bodas de Camacho, obra de Josep Maria Sert Arxivat 2008-06-10 a Wayback Machine..\nSert a Biografías y Vidas\nSert a Arte España\nSert a masdearte.com Arxivat 2006-11-12 a Wayback Machine.\nISNI: 0000 0000 7975 5924\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Josep_Maria_Sert_i_Badia&oldid=29282658»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 20 gen 2022 a les 02:28.


.: UN TEMA NOU AMB PROBLEMÀTICA IINCLOSA\nEl servei domèstic.\nAquest es un tema molt del dia, i a més a més molt costerut i difícil de resoldre.\nLes dues parts implicades i que ara s’enfronten, totes dues tenen una bona part de raó. Perquè. abeure: una dona que treballe per les cases durant vint o trenta anys, quan arribe als 60 o 65 anys, té els ossos desfets, perquè s’ho porte el mateix ofici, i d’altres patologies importants. Si es una dona separada, com en hi ha moltes, es quede sense cobrar ni un duro de pensió, i tal com van les coses no tindrà ni la pagueta- misèria del govern autonòmic. Dons ja tenim al país una alta pobra de solemnitat. Una més de les que van a demanar caritat, i potser tindrà que dormir al ras.\nDe l’atra part, també es comprensible, que en un casa que hagin de menester un cop ma, amb les feines de la llar, posem 6 hores a a la setmana, i si comencem a pensar, que a mes de pagar les hores a 12 €, hi cal abonar l'assegurança, les pagues extres, les vacances, i les baixes per depressió, agafem un llapis i con fem comptes. No sé quanta gent s’ho podrà permetre.\nI tampoc sé, qui hi sortira perdent. Segur, que no hi guanyarà res, el pobre, l’últim de l’esglaò, o sigui la dona de fer feines. Les coses son així.\nMoltes cases, es veuran en la obligació de contractar personal sense papers, que seran els únics, que no els denunciaran. I tindrem un nou cas d’estafa, sense poder’ho evitar. Y sense pretendre-ho, ni tenir-ne cap intenció\nEls Consellers o els Ministres, responsables d’aquesta llei, seguts a les seues poltrones, ho han vist clar, i punt. Jo soc de la opinió, que deurien baixar del seu Olimp, i assabentar-se, a peu del carrer, de com s’han de fer els números, perquè no es pas igual contractar servei en una casa de família benestant, que una família monoparentat, en que la persona, cap de família, es veu obligada a demanar ajud per cuidar els fills, per ella seguir treballant, per mantenir totes les despeses. també hi ha casos de senyores vídues, amb una paga de viudetat, que amb prou feines els arribe per cobrir les despeses imprescindibles, Com es pot pensar que pugui costejar tot aquest suplement que s’he li ve al damunt?\nEm suposo que trobaran una solució al problema, si es que la busquen, però mentres tant, el debat està servit.\nPublicat per Montserrat Sala a dijous, de juliol 12, 2012\nCuánta razón tienes en tu post. Es una realidad mundial. Yo tiemblo al pensar en ello, más cuando los que tenemos problemas de salud necesitamos que nos ayuden en la casa. Besosssssssssssssssssssss\n12 de juliol de 2012, a les 8:35\nHola Norma: pues aquí hasta ahora, aunque se hablaba, pero siempre se veia como algo lejano.\nPero se acabó, lo que se daba. Ahora corre corre que te pillo.\nLa opción, que tiene mas salida, dicen, que es contratar los servicios de una agencia de colocación.\nYa se verá. En todo caso, ganar menos y pagar mucho mas. Esto es lo que nos espera.\n12 de juliol de 2012, a les 9:24\nEstimada amiga, trobe molt injust el que està passant. Veig que amb els nous retalls i amb els que ja estan ficat a sobre de la taula, les coses sen's presenten malament, molt malament...\nEl tema que tractes és molt complicat, per una banda els inmigrants sense papers han de "fugir" al seu país de nou, i jo ho trobe injust, perquè totes les persones del planeta Terra deurien d'anar allà on es pugueren "guanyar la pesseta" i regularitzar la seva situació de seguida.\nAra, sense papers, ni tan sols poden caure malalts ja que no poden accedir al metge.\nJa fa temps que tiren la culpa als inmigrants perquè la gent pensa que ens lleven el treball. Ara estem veient que ells fan la feina que nosaltres no volem fer i que sembla que és la més pesada.\nLa mala gestió d'un estat no és culpa de la gent que l'habita, és culpa del governants que el poble equivocadament ha triat en les eleccions.\nPerò jo vaig més lluny encara...els governs no manen...mana el mercat i això si que és un problema i dels grossos.\nUna dona que necessite ajuda en casa per fer les tasques, ha de pagar un munt d'euros per poder estar legalitzada la seva contractació i si no ho pot fer, supose que tindrà que tirar mà de qualsevol persona sense papers...\nJo tinc uns amics que estan il.legals a Espanya, ara ho estan passant molt malament...perquè si abans ja s'aprofitaven d'ells, quan les lleis eren menys dures i no els van fer cap tipus de contracte, ara tindran que plegar i marxar de nou a un país tercermundista on la seva filla no podrà estudiar i el seu fill tampoc.\nA mi em trenca el cor la seva situació, amés a més de patir molt, ara tornaran amb les mans buïdes i sense cap futur allà on van...\nQuan van vindre cap persona els va fer un contracte, i mira que hi havien beneficis fiscals dels quals se'n podien aprofitar...però els van tractar con és "normal" en aquest país tractar a un inmigrant...malament.\nEl meu marit està dos anys i mig a l'atur i no crec que cap inmigrant li haja llevat la feina...és més trobe que gràcies a ells he pogut veure el món des d'un altre punt de vista.\nLa gent no es para a pensar que la economia sumergida del país no és tema dels extrangers il.legals, però és més fàcil tirar les culpes a 4 gats que venen a Espanya pensant que els anirà millor que al seu país.\nPensem detingudament les males gestions que fan els polítics, allò que estafen amb el seu poder, el que nosaltres els hem otorgat...pensem en els "favors" que es fan i en allò que ens roben i com es plenen les butxaques.\nComençant per la monarquia i acabant pels polítics corruptes, que en són molts...\n12 de juliol de 2012, a les 17:13\nJo trobe que el sistema està mal estructurat i que poc podem fer...tant si triem buscar una dona legal o il.legal perquè ens ajude a casa.\nLegalment és IMPOSSIBLE pagar-li.\nIl.legalment és impossible ajudar a l'inmigrant...ja que si regularitza els seus papers es converteix amb legal i has de pagar un munt d'euros.\nVivim uns temps dolents, on només podem tirar mà de la familia, qui la tinga...i trobe que no hi ha cap solució.\nTrobe molt de patiment al meu voltant, allà on mire només veig problemes i maldecaps...i crec que poca gent se n'adona que només tenim una vida i que açò dura poc...la vida.\nEl planeta Terra deuria ser de tots, establir un comerç just, ajudar als qui tenen menys i a la llarga, "fent tractats de vida" i deixant de banda tanta tonteria, tot marxaria millor.\nLes persones mai han respectat la vida, han "jugat" al joc d'allò que diuen vida...i a la fi tots anem a parar al meteix clot, o siga a la mort.\nMalauradament anem a seguir igual...jo trobe que els joves només volen viure un món fictici, com el que veuen el que viuen els seus pares...i açò no és culpa d'ells...tots esten en el centre de l'huracà que nosaltres mateix he creat i que ara no ens en podem sortir.\nJa no parle a nivell de la crisi d'Espanya o d'Europa...trobe una manca de valors brutal a la societat allà on gires el cap, les barbaritas que es fan amb els xiquets que treballen al tercer món, el maltracte a les dones, als animals, la situació ambiental que patin....\nMontserrat, açò és un "ORDINAT CAOS"...coordinat per la espècie humana.\nI jo ja no crec en els polítics, i crec que ni tan sols amb les persones...només vull llevar-me de matí i respirar.\nQuin plaer respirar la matinada, el vent fresquet...i que poc apreciem aquestes coses...ens fan un llavat de cervell que ens impedeix moltes vegades veure que respirar és magnífic...\nELS DE BLOGGER DIUEN QUE POSE MASSA LLETRES...HE TINGUT QUE FER DOS COMENTARIS, PARTIR-LO EN DOS...\nFINS A BLOGGER APLEGUEN ELS "RECORTES"\n12 de juliol de 2012, a les 17:15\nBon dis Remei:Si que n'estàs d'enutjada, si...Jo crec que tots tenim al mosca damunt del nas. El setembre aquest any pot ser antològic i irrespirable.\nPeró no et facis mala ssng, Remei, perquè, no en trueràs rès. Imagìnat, si ara, a més a més agafem una depressió...¿quí ens la tractarà? No això, ho tenim que superar com sigui. Son moments molt complicats per tothom\nEm sap grèu d'haver provocat, aquesta reacció, que d'altra banda es comletament normal.\nT'envio un cistell ben plé d'anims, i de bones vibracions.\nPrent-los, i pujes a lloc mes alt, respira unes quantes al.lenades d'iare, i mira el tue voltan; veuras que el sol surt encara cada dia les orenetes, tambe tornen cada any, y fixat un moment a mirar el terra. La veuras plena d'insectes,de papalloes de sargantanes, y sentiràs que la natura, es al nostre costat. Y que és el més impotant. Fas dos o tres mmoviments gimnàsticcs i crida, tot el fort que puguis\nAprofita el cap de setmana, i et prego que no et sentis mai vençuda.\n12 de juliol de 2012, a les 23:01\nAmiga, no et preocupes que jo estic be...el que passa és que veig tanta injustícia...\nAra veig el sentit del meu blog Nuevos Caminos...vaig estar un temps pensat que només feia tonteries amb la fotografia...però ara veig que em serveix de "teràpia"...allí intente imaginar un món millor. I fer "fotos extranyes" m'ajuda...\n12 de juliol de 2012, a les 23:59\n¿Es pot passar? ...\nHas tocat un tema difícil i actual.\nUn peix que es mossega la cua de la complicació.\nCal fer molts números per mantenir l'economia domèstica i aquest punt ha sorgit nou, per enredar més.\nNecessito tant que em ajudin a casa, que no tinc més remei que seguir amb la meva treballadora de la neteja, amb la qual tinc resolt, per sort, el tema de la seva assegurança.\nAra ens volen convertir els particulars, en empresaris i posen les normes i després no hi ha control de cap tipus, no entrarà la Inspecció de Treball, als nostres domicilis per veure que és el que es fa, així que ja em diràs com es seguirà el compliment....\naquestes i tants dubtes sobre el tema estan servides ...\nhaurem d'anar a poc a poc buscant solucions.\n13 de juliol de 2012, a les 3:48\nYa se fueron mis visitas, siempre alimentan el alma\nEltema que tocas es muy enrevesado, hay mujeres que no quieren asegurarse, otras si, lo que creo qes que con buena voluntad todo puede arreglarse. Pagar entre varios, no se, hay que buscaer soluciones, aunque fácil no es...\n13 de juliol de 2012, a les 15:17\nbon dia Anna: Si encara no ho has fet\nde entrar, per descomptat, que tens tota la llibertat de fer-ho.\nLa economia doméstica, ja fa temps que\ns'aguante pels pels, en moltes families. Ara només li manquen al pujada del iva, i la rebaixa dels sous\nAquesta malahurada época, es de les, que faran història.\nT'agreixo molt el teu comentari.\nPetons i abraçades. Bon capde.\n13 de juliol de 2012, a les 23:21\nEstic totalment d´acord amb tu i am l´amiga Remei.\nJo tot aixó ho visc molt d´aprop desde les Cárites.\nT´envio un grtan petó tocaia, Montserrat\n14 de juliol de 2012, a les 8:21\nHOLA PLUVISCA: Espero qeu hayas `pasado unos dias, llenos de alegrias confidencias y cocina. pues si ya esta operativa, prondo iré a verte.\n14 de juliol de 2012, a les 13:15\nHola MOntserrat Llagostera: ya em suposo que tu en deus saber moltes decoses referents al tema que ens ocupe.\nDoncs,ja to t'explico mes coses. Perque tu en saps molt més.\n14 de juliol de 2012, a les 13:18


Baltimore Oriole, Galbula Del Icterus, Sentándose En La Rama Verde Del Musgo Pájaro Tropical En El Hábitat De La Naturaleza Fauna Foto de archivo - Imagen de vivo, cubo: 88567704\nBaltimore Oriole, galbula del Icterus, sentándose en la rama verde del musgo Pájaro tropical en el hábitat de la naturaleza Fauna.\nBaltimore Oriole, galbula del Icterus, sentándose en la rama verde del musgo Pájaro tropical en el hábitat de la naturaleza Fauna en Costa Rica\nFauna de África Fauna americana del pájaro de la naturaleza del águila calva Animal de la fauna, tigre del gato grande Owlet manchado Buitre negro del pájaro negro feo, atratus del Coragyps, sentándose en la hierba verde, Pantanal, el Brasil El ganso en el agua, hybrida de Chloephaga, ganso del quelpo, es un miembro del pato, ganso Puede ser encontrado en la parte meri Pequeño colibrí que vuela Woodstar Púrpura-throated con el fondo verde claro en Ecuador Escena de la acción de la fauna de Suramé Chlorophonia azul-naped, cyanea de Chlorophonia, forma verde tropical exótica Colombia del pájaro de la canción Fauna de Suraméri Pájaro salvaje del loro, Macaw Grande-verde del loro verde, ambigua del Ara Pájaro raro salvaje en el hábitat de la naturaleza Lo\nBaltimore Oriole se encaram? en un carril de cerca Baltimore Oriole - pájaro de Cercano oeste Jerarquías y lámparas en decoraciones del árbol Oriole Park en Camden Yards en Baltimore, Md Noordelijke Troepiaal, Baltimore Oriole, galbula del Icterus Baltimore Oriole que prueba las frutas de su vuelo Un varón Baltimore Oriole en la crianza del plumaje visita un alimentador del pájaro en Minnesota Baltimore Oriole Baltimore Oriole\nBaltimore Oriole, galbula del Icterus, sentándose en la rama verde del musgo Pájaro tropical en el hábitat de la naturaleza Fauna Baltimore Oriole, galbula del Icterus, sent?ndose en rama verde del musgo Tanager del p?jaro tropical en el h?bitat de la natural Baltimore Oriole, galbula del Icterus, sentándose en rama verde del musgo Tanager del pájaro tropical en el hábitat de la natural Baltimore Oriole, galbula del Icterus, sent?ndose en rama verde del musgo Tanager del p?jaro tropical en el h?bitat de la natural


Foment Torisme Val d’Aran organitza els dies 5 i 6 de juliol l’esdeveniment “Val d’Aran Mountain Summer” per promoure l’inici del turisme d’estiu | Conselh Generau d’Aran\nFoment Torisme Val d’Aran organitza els dies 5 i 6 de juliol l’esdeveniment “Val d’Aran Mountain Summer” per promoure l’inici del turisme d’estiu\nHi haurà preus especials en múltiples activitats així com gratuïtat en unes altres\nPer participar en l’esdeveniment, els interessats han de disposar de la targeta de fidelització Val d’Aran Card\nLes places són limitades i es pot reservar del 26 al 28 de juny\nLa Val d’Aran vol donar la benvinguda a l’estiu als seus visitants amb ofertes immillorables per a tots aquells clients que disposin de la targeta de fidelització Val d’Aran Card. Els dies 5 i 6 de juliol tindrà lloc l’esdeveniment Val d’Aran Mountain Summer, a partir del qual, els visitants disposen de preus especials en múltiples activitats en tot el territori durant aquest cap de setmana.\nÉs una gran oportunitat per conèixer la Val d’Aran, amb activitats com: excursions a cavall, ràfting, visita a la piscifactoria de caviar de Les i un conjunt d’excursions amb visites guiades a preus reduïts. A més, també es podran realitzar un gran nombre d’activitats totalment gratuïtes com: Entrades a les Termes Baronia de Les, Aran Park, Naturaran, a la pista de gel del Palai de Gèu, als museus i una infinitat d’activitats guiades.\nD’altra banda, també s’ofereix preus especials en els viatges amb autobús de Barcelona a Vielha i de Lleida a Vielha, així com en els restaurants, allotjaments i comerços del territori.\nPer poder reservar una plaça al Val d’Aran Mountain Summer, s’haurà d’entrar a la pàgina web www.aranexperience.com i utilitzar el codi de la targeta de fidelització Val d’Aran Card. Les reserves es podran realitzar del 26 de juny a partir de les 00:00 fins al 28 de juny a les 00:00, i hi haurà places limitades.\n“Val d’Aran Mountain Summer és una ocasió única per conèixer tot el que la Val d’Aran pot oferir a l’estiu, i a uns preus immillorables. D’aquesta manera, durant un cap de setmana, els visitants podran descobrir l’extensa oferta turística que disposem a nivell paisatgístic, cultural, esportiu, gastronòmic i comercial”, comenta la conselhèra de Turisme, Comerç i Consum, Anna Díaz.\n“Volem, a més, premiar la fidelització dels clients que ja disposen de la Val d’Aran Card, perquè continuïn utilitzant-la en els establiments i que descobreixin els múltiples avantatges que suposa disposar d’ella durant tot l’any”, afegia Díaz.


106 [Refinar la búsqueda]\nUn Poble de la Catalunya Nova els segles XI i XII : l'Espluga de Francolí de 1079 a 1200 / [Agustí Altisent]\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona, Núm. 3 (1966) , p. 131-212\nMatèries: Edat mitjana ; Societat ; Economia ; Població\nLocalització: Biblioteca de Catalunya; Universitat de Girona; Universitat Rovira i Virgili; Universitat Ramon Llull; B. Pública de Tarragona; B. Mossèn Ramon Muntanyola (l'Espluga de Francolí)\nQuatre pintors de Tarragona a la ciutat de Tortosa : algunes notícies d'arxiu / Jacobo Vidal Franquet\nEn: Anuario de estudios medievales, Núm. 33/1 (2003) , p. 463-485\nEl principal objectiu d'aquest article es donar a conèixer el contracte d'un retaule signat el 17 d'octubre de 1455 entre el bisbe i el capítol de la Seu de Tortosa, de l'una banda, i el pintor Valentí Montoliu, veí de Sant Mateu, de l'altra. El coneixement d'aquest contracte té molt d'interès perquè Valentí Montoliu fou el pintor mes important de la diòcesi de Tortosa a la segona meitat del segle XV, i aquest retaule, per moltes raons i algunes d'aquestes documentades, va ser la mes important de les seves obres i perquè demostra que l'artista va treballar a la ciutat de Tortosa, possibilitat que, fins ara, havia estat negada per la crítica. A mes, l'article aporta altres novetats documentals relatives a alguns pintors com Valentí Montoliu, procedents de Tarragona (essent aquest origin directe o indirecte), els quals van treballar a Tortosa durant la segona meitat del segle XV.\nMatèries: Pintura ; Catedrals ; Pintors ; Art religiós ; Retaules ; Fonts documentals ; Contractes\nMatèries: Montoliu, Valentí\nÀmbit: Tortosa, diòcesi ; Tarragona\nReaccions senyorials a la crisi agrària a Catalunya a la baixa edat mitjana: Els Remences / Assumpta Serra Clota\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 29 (1999) , p. 1005-1042\nMatèries: Baixa edat mitjana ; Crisi agrària ; Pagesia de remença ; Guerres remences ; Règim senyorial\nLa Fractura en la sociedad política catalana en vísperas del Compromiso de Caspe / J.Ángel Sesma Muñoz\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 29 (1999) , p. 1043-1066\nMatèries: Compromís de Casp ; Crisi política\nNotes sobre els subsidis de l'església catalana per a la guerra de Sardenya (1354) / Prim Bertran i Roigé\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 29 (1999) , p. 121-139\nMatèries: Pere III el Cerimoniós ; Expansió catalano-aragonesa ; Operacions militars ; Església\nÀmbit: Catalunya ; Sardenya - Itàlia\nLas Ordenanzas de la Gobernación en Catalunya (1399) / José Vicente Cabezuelo Pliego\nCabezuelo Pliego, José Vicente\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 29 (1999) , p. 175-196\nMatèries: Reglaments ; Legislació ; Martí I l'Humà ; Administració pública\nUn Vestigio desconocido de Tierra Santa: La Vera Creu d'Anglesola / Nikolas Jaspert\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 29 (1999) , p. 447-475\nMatèries: Relíquies ; Església\nUna Primera aproximació als fogatges catalans de la década de 1360 / Pere Ortí Gost\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 29 (1999) , p. 747-773\nMatèries: Fogatges ; Fonts estadístiques ; Població\nEls "Clamores" de Sant Cugat contra el fill del gran senescal i altres episodis de terrorisme nobiliari (1161-1162) / Pere Benito Monclús\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 30, núm. 2 (2000) , p. 851-886\nMatèries: Violència feudal ; Noblesa ; Fonts documentals ; Exposicions al monarca ; Ordes religiosos ; Monestirs\nMatèries: Montcada, Guillem Ramon I de (1090-1173)\nCronologia: 1161 - 1162\nSobre la reorganización del señorío rural y la figura del "baiulus" en la Catalunya del Noreste de los siglos XII y XIII / Víctor Farías Zurita\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 30, núm. 2 (2000) , p. 887-916\nMatèries: Règim senyorial ; Senyoria ; Batlles ; Tinença de la terra\nUn Arte de la palabra en la Cataluña del siglo XII / Alfons Puigarnau\nPuigarnau i Torelló, Alfons\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 30, núm. 2 (2000) , p. 917-956\nMatèries: Llengua ; Literatura\nUna Ambaixada catalana a Constantinoble el 1176 i el matrimoni de la princesa Eudóxia / Maria Teresa Ferrer Mallol, Daniel Duran Duelt\nFerrer Mallol, Maria Teresa\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 30, núm. 2 (2000) , p. 963-977\nMatèries: Alfons I el Cast ; Relacions internacionals ; Diplomàcia ; Monarquia ; Matrimoni ; Noblesa\nMatèries: Eudòxia Comnè (1167-1187)\nÀmbit: Catalunya ; Constantinoble - Turquia\nAutors add.: Duran i Duelt, Daniel\nEl Comercio catalán del azúcar en el siglo XIV / Damien Coulon\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 31, núm. 2 (2001) , p. 727-756\nAquest article té per objecte presentar alguns aspectes del comerç català del sucre en el segle XIV i, en particular, resoldre la següent paradoxa: els comerciants barcelonins anaven efectivament de manera regular a buscar aquest producte al Mediterrani oriental quan la canya de sucre havia estat introduïda a la Península Ibèrica des del segle X. Després d'haver presentat les principals etapes de l'expansió d'aquest cultiu fins al segle XIV, l'autor examina amb detall alguns treballs recents relatius a la producció de sucre en el Mediterrani oriental així com els documents que testifiquen la seva exportació cap a Catalunya en el segle XIV, centrant-se especialment en les fonts barcelonines. L'estudi es completa amb un quadre dels diferents tipus de sucre trobats.\nMatèries: Comerç exterior ; Conreus ; Indústria sucrera ; Comerciants\nCronologia: 1299 - 1430\nUna Espècia autòctona: el comerç del safrà a Catalunya durant el segle XV / Pere Verdés i Pijuan\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 31, núm. 2 (2001) , p. 757-785\nEl present estudi constitueix una primera aproximació al tema del comerç del safrà al Principat en aquell període a partir d'una font poc coneguda: les ordinacions de la Diputació del General. Aquesta normativa fou creada per lluitar contra el frau que sovint afectava aquella especia i, amb aquest objectiu, els diputats controlaren la totalitat del circuit safraner arreu del país; des del cultiu, passant per lïel laboració i acabant en la comercialització del safrà. Tot plegat, en el marc d'una ambiciosa inciativa destinada a garantir la qualitat del producte català i, especialment, els ingressos fiscals que la seva exportació proporcionava a la Generalitat.\nMatèries: Safrà ; Comerç ; Sistema fiscal ; Fonts documentals ; Diputació del General de Catalunya ; Ordenances fiscals\nLas Plantas que llegaron de Levante. Acerca del legado alimentario islámico en la Cataluña medieval / Antoni Riera Melis\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 31, núm. 2 (2001) , p. 787-841\nDurant l'Alta Edat Mitjana, l'expansió islàmica va estimular una profunda renovació agrària a la franja de territoris compresos entre l'Índia i la Península Ibèrica. La nova agricultura musulmana va introduir al Mediterrani Occidental espècies vegetals desconegudes, com la canya de sucre, l'arròs, els cítrics, l'albergínia i l'espinac. Aquests cinc aliments van ocupar, entre els segles X i XIII, un paper molt important a la cuina andalusí. Els catalans, a la Baixa Edat Mitjana, van adoptar bastants elements culturals islàmics. L'alta cuina cristiana va integrar aquests productes al seu propi estil, creant receptes bastant diferents als models islàmics.\nMatèries: Productes agraris ; Transformació agrària ; Aliments ; Gastronomia ; Conreus ; Arròs ; Musulmans ; Epoca musulmana ; Interculturalitat\nÀmbit: Catalunya ; Al-Andalus ; Mediterrània, mar\nPere Albert: Barcelona Canon, Royal Advocate, Feudal Theorist / Donald J. Kagay\nKagay, Donald J.\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 32, núm. 1 (2002) , p. 39-74\nEn aquest article s'estudia la vida i la carrera d'un dels jurisconsults medievals més importants de Catalunya. Utilitzant la documentació notarial i judicial, l'autor analitza la tasca de Pere Albert com jutge i advocat. Els costums de Catalunya i altres tractats de Pere Albert son la base per a l'estudi de la carrera del jurisconsult, com teòric en llei feudal i real. L'article es basa en una col·lecció de documents originals relatius a Pere Albert, que l'autor inclou en un apèndix.\nMatèries: Feudalisme ; Dret feudal ; Juristes ; Advocats ; Fonts documentals\nMatèries: Albert, Pere\nCrisis alimentarias en Cataluña: 1092-1096 / Jordi Gunzberg Moll\nGünzberg i Moll, Jordi\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 32, núm. 1 (2002) , p. 3-18\nLa fam que va afectar a Catalunya entre els anys 1092 i 1096 va suposar la primera gran crisi alimentària generalitzada que es coneix en tot el Principat. A partir de documents privats procedents de Barcelona, Girona i la Seu d'Urgell, s'intenta reconstruir el marc territorial i cronològic d'aquesta crisi, l'origen de la qual va ser la falta de productes panificables.\nMatèries: Berenguer Ramon II el Fratricida ; Crisi de subsistència ; Crisi agrària ; Cereals ; Aliments ; Fam ; Fonts documentals\nÀmbit: Barcelona ; Girona ; Seu d'Urgell, la ; Catalunya\nCronologia: 1092 - 1096\nIconología política en la Cataluña Medieval / Alfons Puigarnau\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 32, núm. 1 (2002) , p. 75-90\nEntre els segles XIII i XIV s'escriuen a Catalunya les anomenades Quatre grans cròniques. Tres dels seus quatre autors mostren la pretesa connexió dels fets històrics amb la Providència divina. Desenvolupen un concepte d'Història en el qual l'Espai i el Temps són categories necessàriament dominades per forces sobrenaturals. A l'analitzar aquests documents es registra un intent de legitimar el poder polític a través del paral·lelisme entre l'autoritat present i l'autoritat històrica dels reis d'Israel, David i Salomó Darrera d'aquest intent de legitimació del poder polític es troba, per tant, una important iconologia del poder polític a la Catalunya medieval.\nMatèries: Ideari polític ; Simbologia política ; Crònica ; Poder polític ; Edat mitjana\nCronologia: 1244 - 1386\nEntre la beneficencia y la "familiaritas": la contratación del "victum et vestitum" en los monasterios catalanes durante los siglos XI-XIII. Una respuesta institucional alternativa ante el hambre como problema social / Pere Benito i Monclús\nEn: Anuario de Estudios Medievales. Barcelona. Vol. 34, núm. 1 (2004) , p. 3-29\nDes de finals del segle XI, a Catalunya, els principals monestirs i capítols de canonges regulars disposen d'almoines que oferixen la ràtio alimentosa diària a petits grups de laics, diferenciats dels pobres, vinculats a elles a través d'actes de donació d'alous o d'autodonació personal. En aquest article s'aborda la relació entre l'auge d'aquest nou tipus de caritat contractual i d'alguna de les formes de la familiaritas en les quals va derivar, i les dificultats per una banda de la societat durant les caresties, així com el paper que van jugar les principals institucions monàstiques, situades al capdavant d'importants senyorius, a l'hora de mitigar els efectes d'aquestes sobre la població depenent.\nMatèries: Crisi de subsistència ; Fam ; Beneficència ; Establiments benèfics ; Església ; Monestirs ; Fonts documentals ; Problema social\nCronologia: 1069 - 1228


La Fiscalia demana un informe sobre el cas de la dona d'Iveco - Regió7\nLa Fiscalia demana un informe sobre el cas de la dona d'Iveco\nIgualtat veu violència masclista en el cas de la treballadora d'Iveco i demana investigar-ho\nLa Fiscalia de Sala de Criminalitat Informàtica ha demanat un informe a la Policia Nacional perquè li comuniqui les circumstàncies sobre el cas de la dona que es va llevar la vida després de difondre's un vídeo sexual per determinar si hi ha rellevància penal en els fets i obrir una recerca, van informar a Europa Press fonts jurídiques. Si els investigadors veuen delicte en el que ha succeït, la Fiscalia ho investigarà i, si escau, ho portarà a un jutjat perquè es judicialitzi el cas, segons les mateixes fonts.\nPer part seva, la comissaria de la Policia Nacional d'Alcalá de Henares ha obert d'ofici una recerca. Els agents estan analitzant el vídeo que es va filtrar i comprovant qui el van compartir i si la dona va poder patir assetjament per aquest motiu per part d'algunes persones de l'empresa en què treballava, el grup Iveco.\nDe moment, no hi ha detinguts i s'investiga si va ser una antiga parella de la difunta o ella mateixa per error la que va propagar per primera vegada aquestes imatges íntimes.\nLa dona, de 32 anys i mare de dos fills petits, estava preocupada després de la difusió pel que opinaria el seu marit sobre el vídeo, que el va veure divendres. Aleshores, la dona va patir una crisi nerviosa. L'endemà es va suïcidar a casa seva, a Alcalá de Henares.\nDesprés de la reforma del Codi penal del 2015, arran del cas d'Olvido Hormigos, s'estableix una pena de presó d'entre tres mesos i un any o multa de sis a dotze mesos a qui, «sense autorització de la persona afectada, difongui, reveli o cedeixi a tercers imatges o enregistraments audiovisuals d'aquella que hagués obtingut amb la seva anuència en un domicili o en qualsevol altre lloc fora de l'abast de la mirada de tercers, quan la divulgació menyscabi greument la intimitat personal d'aquesta persona».\nLa secretària d'Estat d'Igualtat en funcions, Soledad Murillo, ha catalogat com a víctima de violència masclista la treballadora difunta. Així mateix, ha demanat que l'empresa Iveco -en la qual treballava la dona- obri una recerca perquè no hi hagi impunitat.


PDA Bullying | INS Rafael Campalans\nAl municipi d'Anglès (Girona - Catalunya) se situa el INS Rafael Campalans que treballa des de 2019 en contacte amb PDA Bullying per a la millora de l'abordatge del Bullying. Treballen per millorar la formació del professorat, la integració dels protocols, i la inclusió d'eines de resposta des d'una mirada socioemocional.\nCERTIFICACIÓ PDA BULLYING\nEl 5 de març de 2020 el Insitut Rafael Campalans va rebre la 'Certificació PDA Bullying de bones pràctiques davant l'assetjament entre iguals'. Codi de certificat: PDA_CE 2020-03/003\nASSESSORAMENT EQUIP DE VALORACIÓ\nEl INS Rafael Campalans treballa amb equip SEER, assessorant-se per poder millorar l'abordatge integral del Bullying.\nFoto: 14 de novembre de 2019\nPer saber més: visita aquesta notícia\nFORMACIÓ EQUIP DOCENT\nEl claustre del INS realitza una formació durant el primer i el segon trimestre del curs 19-20. Treballen per a l'abordatge del bullying des d'una perspectiva socioemocional.


L’Ajuntament posa en marxa els avançaments reintegrables per a fomentar la rehabilitació d’edificis - Ajuntament de Mataró\nL’Ajuntament posa en marxa, per tercer any consecutiu, els avançaments reintegrables per aquelles...\nL’Ajuntament de Mataró va iniciar l’any 2017 un programa pilot per a dotar de solvència econòmica a les unitats familiars que volen contribuir a les obres de rehabilitació en el seu edifici però que no poden fer-ho per la seva especial situació de vulnerabilitat.\nSota el nom d’avançaments reintegrables s’ofereixen microcrèdits de fins a 2.000 €, sense altres despeses associades, adreçats a finançar obres de rehabilitació i manteniment de les edificacions, així com d’adequació en matèria d'accessibilitat o de millora de l’eficiència energètica. Per a l’any 2018, es va repetir la convocatòria ampliant l’àmbit a tota la ciutat de Mataró. Tot i que es tracta d’un instrument que s’adreça a casos molt concrets i poc nombrosos, el programa ha demostrat l’impacte decisiu per a l’impuls d’obres necessàries.\nEn les altres dues edicions, s’han avançat 8.160,65 € a 5 unitats familiars que ha possibilitat desencallar obres de rehabilitacions necessàries en 5 comunitats amb problemes detectats per les Inspeccions Tècniques d’Edificis (ITE) o amb problemes d’accessibilitat.\nLes obres per les quals es pot sol·licitar l’avançament són:\nObres de reparació d'estructura (fonaments, estructura vertical, estructura horitzontal, elements estructurals de façana), façanes, cobertes, terrats, mitgeres, celoberts i/o patis i instal·lacions generals comuns (aigua, electricitat, gas, contra incendis) necessàries per a resoldre les deficiències detectades a l'informe de la inspecció tècnica de l'edifici i que hagin estat qualificades com a importants, greus o molt greus, o les actuacions instades per una ordre d'execució emesa per l'Ajuntament de Mataró.\nObres per assolir l'adequació en matèria d'accessibilitat de l'edifici, com per exemple la instal·lació d'ascensors, rampes o altres dispositius d'accessibilitat.\nObres de rehabilitació energètica consistent en la millora de l'aïllament tèrmic i/o acústic (global o parcial) i/o la instal·lació d'energies renovables (plaques d'energia solar, tèrmica i/o fotovoltaica o d'altres per a l'obtenció d'aigua calenta sanitària).\nLes obres objecte d'ajut han d'haver estat finalitzades entre l'1 de gener de 2019 i el 31 d'octubre de 2020.\nHo podran sol·licitar persones que no superin els ingressos equivalents a 1,6 vegades l'indicador de renda de suficiència de Catalunya vigent en el moment de tancament de la convocatòria (910,59 € mensuals). Aquest límit s'incrementarà en un 30% per cada membre addicional de la unitat fins a un màxim de 6 membres.\nLa suma de les quotes d'amortització de cada anualitat no poden superar el 7% dels ingressos anuals de la unitat familiar.\nEs pot sol·licitar fins al 13 de desembre de 2019 per Internet, a l’Oficina Local d’Habitatge o al Servei d'Atenció Ciutadana.\nSubvenció de l’IBI\nEls ciutadans que hagin cedit un dels seus habitatges a la Borsa de Lloguer de l’Ajuntament tenen, entre d’altres beneficis, la bonificació de l’Impost de Béns Immobles (IBI) de l’exercici del 2019. La Borsa de Lloguer, integrada dins del Programa de Xarxa de Mediació pel Lloguer Social de la Generalitat de Catalunya, és un servei gratuït de PUMSA. És un servei de mediació entre propietaris i llogaters que té com a objectiu incrementar l’oferta d’habitatges de lloguer assequible a preus moderats per a col·lectius amb dificultats per accedir als habitatge al mercat lliure.\nAquests ciutadans també poden demanar la subvenció de l’impost sobre construccions, instal·lacions i obres (ICIO) i de la taxa per les llicències urbanístiques. Les peticions de les bonificacions es poden demanar fins al 14 de desembre del 2019 a l’Oficina Local de l’Habitatge.


Construccions - EcoCasa\nLes construccions amb estructura de fusta ofereixen molta flexibilitat en el disseny, qualitat i confort. Poden durar moltes generacions si estan ben dissenyades i conservades.\nHi ha molts edificis de fusta perfectament conservats de més de centenars anys que acredita l’excel·lent durabilitat de la construcció amb fusta com el Japó, els països escandinaus, del centre d’Europa.\nEls beneficis d’un edifici amb estructura de fusta són múltiples:\nAbsorbeix i expulsa la humitat de l’interior regularitzant així la temperatura ambiental al camp bioelèctric natural. La fusta proporciona un estat d’equilibri al cos humà oferint beneficis sobre la salut humana ( evitant al·lèrgies, afeccions respiratòries, estrès)\nLa fusta és un excel·lent aïllament tèrmic i acústic que proporciona major confort de manera que una paret de fusta de 10 cm aïlla igual que:\n1,2 m de formigó,\n2,5 cm de llana mineral,\n35 m d’acer,\n150 m d’alumini.\nLa fusta aïlla l’interior de les temperatures exteriors fins a set vegades més que els materials tradicionals, el que es tradueix en un estalvi significatiu de calefacció a l’hivern i d’aire condicionat a l’estiu.\nEl 20% de l’energia que es consumeix a Espanya es gasta en els habitatges i la calefacció és el que més consumeix (IDEA 2012). En una casa de fusta la factura de calefacció es redueix fins a 20%.\nA més, la fusta evita els ponts tèrmics i per tant l’efecte de la paret freda.\nEls ponts tèrmics i el fenomen de parets fredes es representen al voltant del 30% de la pèrdua de la calor d’un habitatge.\nPorta múltiples formes, colors i gran flexibilitat que s’adapten perfectament a qualsevol entorn natural.\nLes construccions en fusta estan en harmonia amb el medi ambient i estan dissenyades per a respectar la natura. Els habitatges prefabricats de fusta són habitatges bioclimàtics que aprofiten els recursos de l’ambient exterior, estan correctament orientats, utilitzen materials aïllants, eficients i incorporen energies renovables (solar, eòlica, Aerotèrmica, geotèrmica, etc ..)\nLes construccions prefabricades tenen una arquitecta moderna, amb simplicitat en la forma i el volum, encaixen perfectament en l’entorn natural. En el mateix temps, els habitatges prefabricats ofereixen grans espais oberts, permeten el pas de la llum, per oferir molta lluminositat.\nLa fusta és un material renovable i saludable, a diferència dels materials utilitzats en la construcció de cases tradicionals. Els tractaments que rep la fusta són ignífugs, fungicides i hidròfugs. El manteniment és fàcil, amb làsers a base d’aigua.\nS’opta per un habitatge amb estructura de fusta perquè és una opció més econòmica, amb construcció més ràpida que una convencional donat que el cost de la mà d’obra i del temps es redueixen.\nLes construccions amb estructura de fusta ofereixen molta flexibilitat en el disseny, qualitat i confort. Poden durar moltes generacions si estan ben dissenyades i conservades


Implementación de un procesador digital de efectos mediante DSP e interfaz gráfica sobre plataforma W2000 y XP. \nGrijota Delgado, José María (Universitat Politècnica de Catalunya, 2008-01-02)\nEl objetivo de nuestro proyecto será el de conseguir implementar mediante herramientas de programación de alto nivel un sistema que sea capaz de comunicar el interfaz generado por una aplicación programada en Visual C++ ...\nMultieffects processor \nGil Morales, Cristian (Universitat Politècnica de Catalunya, 2013-12-20)\nRenovació del sistema d'automatizació i control d'una planta depuradora controlada per un PLC \nGil Figuerola, Victor (Universitat Politècnica de Catalunya, 2016-06-20)\nDes de sempre l’aigua ha sigut un bé escàs en molts llocs, però alhora vital per a la supervivència. S’han enginyat diversos procediments des dels temps antics per obtenir-la, des d’aqüeductes fins a avançades plantes de ...\nVideojuego 'Retro' \nGil Gonzáez, Ricardo (Universitat Politècnica de Catalunya, 2016-06-09)


Andrés Ollero, un ideòleg de la dreta judicial | NacióDigital\ntribunal constitucional: perfil\nEl PP vol de president del Constitucional qui va ser ponent de la sentència contra la declaració del Parlament | Diputat del PP durant disset anys i vinculat a l’Opus Dei, ha destacat per una oposició ferotge a l’avortament\nper Pep Martí, 13 de febrer de 2017 a les 20:15 |\nSembla que el Tribunal Constitucional (TC) està condemnat a tenir un president que hagi militat en el Partit Popular. Així va ser amb l’actual, Francisco Pérez de los Cobos. Ara toca elegir un nou president, ja que el 2 de gener va culminar el mandat de Pérez de los Cobos. Tot és a punt perquè el Senat elegeixi els quatre magistrats nous que han d’entrar al TC gràcies al nou pacte bipartidista (PP i PSOE).\nEl govern de Mariano Rajoy vol garantir que el Tribunal Constitucional estarà en “bones mans”, i més en l’actual moment, quan el procés català entra en una via decisiva entorn del referèndum. En el seu discurs davant el XVIII congrés del PP, Rajoy va insistir en què el partit que governa l’Estat és l’únic que assegura l’estabilitat institucional. I és precisament això, és a dir, tenir les institucions ben afermades el que pretén l’executiu espanyol. Per assolir-ho, cal tenir figures “segures” en els llocs sensibles. La presidència del Constitucional és una d’elles.\nAndrés Ollero Tassara (Sevilla, 1944) és un perfil de confiança. Molt més que un jutge conservador, és un ideòleg de la dreta judicial, especialitzat en Filosofia del dret i amb vocació de lideratge a la judicatura. Va ser ell el ponent de la sentència que el 2 de desembre de 2015 va anul·lar amb una rapidesa de rècord –només tres setmanes després del recurs presentat per l’executiu espanyol- la declaració sobiranista del Parlament. Una sentència que es va assolir per unanimitat, tal i com volia el govern i com Pérez de los Cobos i Ollero van elaborar.\nL'octubre passat, el TC va demanar a la fiscalia que actués contra la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, per haver permès que la cambra debatés les conclusions de la comissió del Procés Constituent. En aquest cas, el ple del tribunal va aprovar una resolució que assegurava que Forcadell no estava obligada a actuar com ho va fer, permetent el debat. l'autor de la resolució era Andrés Ollero.\nNét de militar, Andrés Ollero va coquetejar políticament en els anys setanta amb Manuel Clavero Arévalo, polític andalús de posicions molt suaument autonomistes que va acabar entrant a la UCD. Ollero, d’un catolicisme molt estricte, es va vincular a l’Opus Dei i va militar al Partit Demòcrata Popular, democristià, abans d’ingressar al PP, pel qual va ser diputat durant disset anys (1986-2003).\nEl seu lligam amb el PP és un element que ha generat polèmica. Però a aquestes alçades ja sembla que això són petiteses en el funcionament força anòmal del TC els darrers anys. Aquest catedràtic de Filosofia del Dret va entrar al Constitucional l’any 2012, i des d’aleshores ha passat a formar part destacada del bloc conservador de magistrats.\nLa seva vocació pel combat de les idees –conservadores, això sí- ha estat una constant en la seva trajectòria. Va ser un dels impulsors d’un think tank anomenat Fundación Ciudadanía y Valores, que presideix l’ex-ministre de Justícia Alberto Ruiz-Gallardón, i s’ha caracteritzat tothora per un discurs molt tradicional.\nHa definit el matrimoni homosexual com a “inconcebible” i fa molts anys va escriure un article on afirmava que l’avortament era un “acte de guerra” de la mare contra el seu fill. Sobre aquest tema, és molt intransigent i té estudis publicats estudis on exposa les seves creences (com El aborto en España. Análisis de un proceso sociopolítico, o Bioderecho, en què manifesta la seva oposició a l’eutanàsia).\nEls perfils de NacióDigital, Els imperdibles, Política, perfil, Mariano Rajoy, procés català, Andrés Ollero, Tribunal Constitucional, PP\nPer Anònim el 14 de febrer de 2017 a les 13:44\nDéu els cria i ells s'ajuden...ja ho sabem...això no és novetat...\nCon la iglesia hemos topado, querido Sancho. Una altre estructura de l'estat Caspanyol.\nPer Karlus el 14 de febrer de 2017 a les 11:33\nPer els demòcrates , tot això és insultant\nDoncs part de rao te\nPer Anònim el 14 de febrer de 2017 a les 07:52\nVolem fer un referendum pel qual NI l estat te competencies i no volem fer algun tripijoc per acollir refugiats. I aixo de que el discurs del Evole va ser simplista..... que ho diguin els autors d "espanya ens roba" fa mooolta rabia


Servicios3 | tirmanresa\nCOMPRA I VENDA.. D'ARMES I ACCESSORIS DE PARTICULARS.\nTant si vols comprar com vendre algun tipus d'arma o accessori, pots fer ús d'aquest apartat.\nNomés hauràs d'enviar un missatge (en cap cas seran publicats els enviats com a "comentari anònim") a la següent adreça (obligatori):\nEn el mateix ha de constar, nom o pseudònim, tipus de producte en compra / venda / curiositats / camvi / fotografia (amb un tamany maxim de 100 kb x 72 de resolució) i opcionalment, preu o qualsevol altra manera de contacte.\nL'autor de la web,  no assumeix cap tipus de reponsabilitat sobre aquests, sent aquesta, exclusiva de l'usuari.Así mateix l'autor es reserva el dret de no publicar aquells anuncis que des del seu punt de vista consideri improcedents.\nCTP Manresa no participa en cap de les transaccions de compravenda realitzades a través d'aquest fòrum. Aquestes operacions només s'efectuen entre particulars, per la qual cosa CTP Manresa es desentén de qualsevol situació que pugui ocasionar causa d'aquestes actuacions. Per aquest motiu, cap usuari particular pot reclamar a CTP Manresa res que estigui relacionat amb les operacions de compra-venda que es duguin a terme en aquest Fòrum\nEls anuncis es treuran transcorreguts 6 mesos, si no es confirma la seva renovació o baixant el preu.\nEs ven Walther SP22 M4, adquirida el juliol del 2011 nova. Aquesta arma només ha disparat en una competició i 2 entrenaments. És nova. Es ven per no fer-la servir.\nPreu 450 € Negociables.\nTlf. 649888780 Èric.\nEn venda Walther, calibre 22, + kit del 32\nPreu 1500 €\nContacte Josep. 609587331\nVenc BERETTA 90 TWO (tàctica) en perfecte estat, només dos recorreguts.\nPreu 700 €\nTlfn. 630 07 17 51


Gotes de mi: 2008\nel dimecres, de desembre 31, 2008 1 gotes\nAvui, per primera vegada des que hi vivim i per tercera des que tenim la casa, se'ns ha inundat tot el baix de casa nostra.\nResulta que el nostre jardí és una mica més baix que el carrer, la "cuneta" per on hauria de marxar l'aigua té el desaigüe tapat perquè a un veí il·luminat se li va parar el cap un dia i va tapar la bassa comuna, produint així el tapament del desaigüe de la nostra "cuneta". Així doncs, quan a Banyoles cauen al voltant dels cent litres d'aigua en un dia, la "cuneta" en qüestió s'omple d'aigua fins a vessar, però, enlloc de vessar cap al carrer que seria el més normal, vessa cap a dins del nostre jardí. Quan aquest ja en té prou, l'aigua comença a filtrar-se per entre les pedres de la paret de casa amb la mullena general a TOT el baix de la casa.\nEn condicions normals, que s'inundi el baix de la casa no hauria de tenir conseqüències greus, però, tenint en compte que les dues plantes superiors de la casa encara no són habitables, entre altres coses perquè no hi ha finestres que tanquin bé, això és una GRAN MURGA.\nJa ens tens a tots amb els peus xops, l'aigua que raja per la llar de foc i en Nâzgul que no sap ben bé on posar-se.\nel divendres, de desembre 26, 2008 0 gotes\nel dimecres, de desembre 24, 2008 0 gotes\nel dimarts, de desembre 23, 2008 1 gotes\nDe vegades em passa i és horrible.\nT'aixeques al matí i tens al cap una cançó, d'aquelles que a més no suportes, ficada dins del cap. I no hi ha manera de treure-la.\nUna d'aquestes cançons de merda, és la d'aquell anunci de bombons "Merci". L'anunci és patètic, la lletra és penosa i de la melodia, ni en parlem. I pataf! resulta que un bon dia, al matí ja et despertes amb la puta cançó al cap!\nÉs ben bé que els que es dediquen al màrqueting ho tenen ben apamat tot això. Ja ho saben que la cançó dels nassos no val res, però també saben i tenen súper calculat que se'ns posarà al cap.\nel dilluns, de desembre 15, 2008 1 gotes\nJudici antimonarquics 29-octubre - Audiencia Nazional - Madrid 4\nJudici dels 16 antimonàrquics encausats per la crema de fotos del rei d'Espanya, celebrat (o patit) el passat 29 d'octubre de 2008 (dia de Sant Narcís).\nel dissabte, de desembre 13, 2008 4 gotes\nJudici antimonàrquics 29-octubre - Audiencia Nazional - Madrid 3\nJudici dels 16 antimonarquics encausats per la crema de fotos del rei d'Espanya, celebrat (o patit) el passat 29 d'octubre de 2008 (dia de Sant Narcis).\nel dissabte, de desembre 13, 2008 0 gotes\nJudici antimonàrquics 29-octubre - Audiencia Nazional - Madrid 2\nel divendres, de desembre 12, 2008 1 gotes\nel dissabte, d’octubre 18, 2008 0 gotes\nN'hi ha per tot arreu. Si no vigiles, te'n pots trobar dos o fins i tot tres! que s'han instal·lat a casa.\nel divendres, d’octubre 03, 2008 0 gotes


Esports - El PHC Sant Cugat torna a la zona de confort del pav 2 per entrar de nou a les places d'ascens\nEl PHC Sant Cugat torna a la zona de confort del pav 2 per entrar de nou a les places d'ascens\nel 3/mar/17 Dani Aguilà Hoquei PDF\nEl Patí Hoquei Club Sant Cugat tornarà a disposar del factor local per intentar formar part de nou de les places d'ascens a l'OK Lliga. Els santcugatencs reben aquest dissabte a dos quarts de nou del vespre el SHUM Maçanet, avantpenúltim classificat, i ho fa en una jornada en què es veuen les cares el segon i el tercer, l'Arenys de Munt i l'Asturhockey. Tot i això, l'avís per als de Joan Carles Vadillo es troba en el partit d'anada, en què els maçatenencs els van endosar la derrota més contundent del curs.\nJornades com la d'aquest cap de setmana tenen tots els condicionants perquè el Patí Hoquei compleixi amb la premisa del seu tècnic si vol que el curs sigui un èxit: apropar-se al tram definitiu de la temporada amb opcions sòlides de pujar. El rival, tot i la demostració duta a terme en el matx de la primera volta, és tercer per la cua i els santcugatencs són quarts, a dos punts dels llocs d'ascens i amb sis victòries en vuit enfrontaments com a local.\nSi els de Vadillo fan els deures i superen el SHUM hauran d'estar atents al partit que es juga a la mateixa hora a Astúries, entre l'Asturhockey i l'Arenys de Munt. Els asturians tenen només dos punts més que els vermell-i-negres, i els d'Arenys de Munt són segons amb quatre més, de manera que una derrota local pot tornar a situar el Patí Hoquei en places d'ascens, i un ensopegada visitant pot comprimir encara més la zona capdavantera.\nTot plegat, després d'una setmana convulsa a l'entitat per la dimissió del director esportiu i extècnic del primer equip masculí, Francesc Sucarrats.


Ajuntament d'Alaquàs. Premsa.Alaquàs obri un procés participatiu per a l'elaboració del Pla Local de la Infància i l'Adolescència\nL'Ajuntament d'Alaquàs vol involucrar al Consell Escolar, centres educatius, associacions, professionals, partits polítics i ciutadania en la configuració d'aquest document clau en el desenvolupament d'Alaquàs com a ciutat educadora\nL’Ajuntament d’Alaquàs ha obert un procés participatiu per a l’elaboració del Pla Local de la Infància i l’Adolescència amb l’objectiu d’involucrar a tota la comunitat educativa en la confecció d’aquest document clau.\nEl Consistori vol que tant el Consell Escolar com els centres educatius, les associacions, els partits polítics, professionals i ciutadania en general puguen aportar idees i iniciatives que garantisquen els drets i el desenvolupament personal i social de les persones involucrades.\nLes persones interessades en participar poden enviar un correu electrònic a plainfancia@alaquas.org. La comissió de redacció d’aquest Pla rebrà les suggerències per tal d’incloure-les a les iniciatives rebudes. Hi haurà també reunions informatives, fòrums de discussió i debat per tal de posar en comú les propostes. La idea és que aquest siga un procés comú, participatiu, que tinga en compte a totes les persones que vulguen aportar la seua visió del Pla i introduisquen aportacions necessàries per al municipi per donar resposta a les necessitats de la infància i l’adolescència.\nEl Pla Local d'Infància i Adolescència és un document que busca unificar totes les accions, les àrees d'intervenció i tots els serveis del municipi d'Alaquàs que tinguen relació amb els xiquets, xiquetes, adolescents i joves. Per mitjà d'aquest pla es pretén reforçar les activitats que es realitzen al llarg de l’any al mateix temps que promoure les que estiguen començant i fomentar les accions futures.\nLes accions es desenvoluparan sota quatre principis bàsics: la promoció, la prevenció i la protecció dels drets individuals en la infància i l’adolescència i la participación i sostenibilitat ambiental.\nAquest Pla es renovarà cada quatre anys i comptarà amb una programació anual d’activitats on es concretaran totes les accions. Aquesta programació serà aprovada a l’inici de cada curs escolar. La primera correspondrà al curs 2018-2019 i es presentarà de forma pública i oberta.\nEl document respon a la Legislació actual de la Generalitat Valenciana, que tant en la llei 12/2008 de Protecció integral a la infancia i adolescència i amb l’Avantprojecte de la Llei de la Infància i Adolescència, indica la necessitat de la realització de politiques integrals dirigides a aquest sector de la població.


Veneçuela, a debat - El Temps\nJoan del Alcàzar, Anna Ayuso, Javier Couso, Antonio Montiel i Ernest Pascual no tenen la mateixa visió sobre Veneçuela. Però sí que comparteixen coneixements del país com per mantenir un debat menys contaminat que el que ha generat els darrers anys el país bolivarià.\nPer Àlex Milian, Moisés Pérez, Manuel Lillo\nChávez en un acte multitudinari\nSiga com siga, el panorama polític que envolta Veneçuela, amb governs de dreta i ultradreta dominant bona part d’Amèrica del Sud, ho condiciona tot. I en aquest sentit, un dels dubtes que sorgeix de l’autoproclamació és saber si Guaidó s’identifica més amb la dreta liberal o amb la ultradreta emergent, representada pel nou president del Brasil, Jair Bolsonaro.\n“Guaidó no és Bolsonaro”, assegura Antonio Montiel, diputat de Podem a les Corts valencianes i antic assessor del Govern veneçolà durant l’etapa d’Hugo Chávez. “Tots els antecessors de Guaidó han apostat per un missatge molt ideològic, i Guaidó està emprant un discurs més transversal i patriòtic. Com que invoca la constitució de la República Bolivariana, està situant-se en una centralitat que cap dels anteriors líders opositors no havia tingut, atès que aquests qüestionaven l’arquitectura institucional impulsada pel chavisme”. Montiel considera que aquests trets demostren “la gran habilitat política” de Guaidó, qui ha aconseguit unificar una oposició, la veneçolana, caracteritzada per la fragmentació.\nDe fet, segons Montiel, “l’únic que cohesiona l’oposició veneçolana és l’anticomunisme, i l’Església catòlica”. És per això que l’exsíndic valencià de Podem aposta per fer una crida a l’Església catòlica com a mediadora en el conflicte.\nMés enllà de Guaidó, segons altres veus, sí que hi ha clars lligams entre l’oposició veneçolana i l’extrema dreta del continent. Especialment a Colòmbia, “que ha representat sempre la parapolítica que ha donat suport, sense restriccions, a tot aquest entramat colpista”. Ho diu Javier Couso, activista i eurodiputat pel Grup Confederal de l’Esquerra Unitària. Couso explica que “moltes vegades s’han desmantellat campaments amb paramilitars i s’ha comprovat que hi ha hagut actuacions seues a Caracas en diverses insurreccions”. D’altra banda, l’assessor de seguretat nacional dels EUA, John Bolton, “té una biografia de relacions amb els cops d’Estat a Llatinoamèrica que van causar milers i milers de morts”. Uns lligams que també existirien a l’Estat espanyol, on “molts actors de l’oposició veneçolana fan inversions luxoses en actius immobiliaris i hi viuen”. Segons Couso, tots ells comparteixen “vincle ideològic i empresarial, és a dir, de classe”.\nEl factor exterior, però, no és el principal per a Joan del Alcàzar, catedràtic d’Història Contemporània a la Universitat de València, especialitzat en Amèrica Llatina. “La causa de la crisi veneçolana no és l’acció dels Estats Units, tot i que estan, indiscutiblement, implicats en l’autoproclamació del president de l’Assemblea Nacional”.\nHi ha un factor d’àmbit internacional que és encara més determinant que els vincles ideològics de Guaidó i de certs sectors de la plural oposició veneçolana. És la importància geopolítica del país i els interessos que hi tenen altres potències per controlar o, almenys, mantenir vincles comercials amb Veneçuela. Ernesto Pascual és docent a la Universitat Oberta de Catalunya i especialista en relacions internacionals. Defineix la situació de Veneçuela com “la culminació d’aquesta guerra freda 2.0. Estem veient un alineament quasi perfecte, tal com es veia als seixanta. Amb la diferència”, matisa, “que els EUA no poden utilitzar aquelles velles tècniques”. Malgrat això, Pascual, com Couso, alerten que l’encarregat especial de la Casa Blanca a Veneçuela “és una persona vinculada a la guerra bruta a Llatinoamèrica, i això marca el terreny on volen jugar”, diu l’acadèmic. “Crec que les eleccions brasileres, el gir a la dreta, ha fet que molta gent a Veneçuela digués: ‘és el nostre moment’. El realineament polític ha estat determinant”.\nSegons Pascual, “hi ha una batalla pel control dels ingressos de la maquinària capitalista. No debades, sembla que s’ha acceptat, al contrari de com passava abans, el capitalisme com a única eina econòmica i social. I de la batalla ideològica passem a una pugna pel control de recursos i les àrees d’influència”, diu distingint els EUA de Xina i Rússia com a competidors en aquest sentit.\nMalgrat el paral·lelisme amb la guerra freda, Joan del Alcàzar es nega a comparar l’última ingerència dels EUA sobre Veneçuela amb altres episodis del passat. “De vegades som incapaços d’evitar aplicar esquemes que al seu moment van ser vàlids i ara ja no ho són”, diu el catedràtic. “En aquell moment, el món era bipolar, hi havia dues potències amb dos models socioeconòmics antagònics. Uns parlaven de capitalisme i altres de socialisme. I ara ja no hi ha dos blocs. Una de les grans diferències és que la Xina, actualment un gegant, en aquell moment no existia com a tal, i té una distinció substancial amb l’imperi soviètic i l’imperialisme nord-americà: els xinesos no intenten imposar el seu sistema a l’Amèrica Llatina. Tenen interès a obtenir-ne beneficis, a guanyar-hi influència política i eficàcia econòmica, però no a instaurar-hi el seu sistema”, diu del Alcàzar, que demana “l’esforç de reflexionar i no quedar-nos amb les velles respostes del passat”.\nTot i que no el contradiu, Anna Ayuso, doctora en Dret Internacional Públic, docent a la Universitat Autònoma de Barcelona i investigadora sènior d’Amèrica Llatina al Centre d’Estudis i Documentació Internacionals de Barcelona (CIDOB) identifica “una mena de guió que es repeteix”. Segons l’especialista, durant el mandat de Barack Obama “no es va desenvolupar aquesta manera de fer. Tot i que sí que hi va haver sancions, però no intervencions com aquesta que ara el Govern Trump ha impulsat”. Javier Couso identifica la situació actual amb la de fa quinze anys. “No hi ha res de nou: el 2002 hi va haver un intent de cop d’Estat militar i el 2003 va produir-se un sabotatge a la indústria petroliera. Després s’han produït revocacions constants o accions desestabilitzadores com l’operació Eixida o les guarimbas de fa un any i mig, que practicaven el terrorisme de carrer” en una versió d’insurrecció contra Nicolás Maduro.\nEls errors i els encerts del chavisme\nA banda de les ingerències externes, tothom situa bona part de l’origen de la situació veneçolana en la política chavista, especialment durant l’etapa de Nicolás Maduro. “Tampoc podem obviar que ha dut el país a l’abisme”, diu Antonio Montiel referint-se a l’actual president. “Mentre que Chávez va fer un esforç per escolaritzar els xiquets, per introduir la sanitat pública, per lluitar contra la corrupció i per regenerar un país podrit també de violència i delinqüència, Maduro, des del principi, va dilapidar l’herència i no va estar a l’altura, deixant que el país torne a situacions de pobresa i violència com en l’era anterior a Chávez”. Montiel també critica la “falta de credibilitat” de l’actual president i la seua incapacitat “per obrir un debat democràtic real”.\nEl diputat valencià entén que “una de les coses que ha fallat és no crear un sistema públic potent: de seguretat social, de previsió social, d’educació i sanitat. El monocultiu del petroli no es va canviar, ja que no es va diversificar el sistema productiu, ni es va pensar, per exemple, en una certa planificació de l’activitat agrícola, i per això ha continuat el sistema rendista tal com funcionava abans”. L’exsíndic valencià de Podem recorda que els governs veneçolans abans de Chávez no tenien “cap mecanisme de control ni d’auditoria” dels funcionaris, i fins i tot “hi havia gent desapareguda a qui seguien pagant la nòmina i la cobraven els fills. Era un Estat fallit”.\nMalgrat reconèixer les “òbvies ingerències” sobre Veneçuela, “els errors del chavisme han sigut molt grans”, diu Anna Ayuso. Identifica una “deriva autoritària” i la “corrupció” del Govern de Maduro com a elements, segons la investigadora, determinats pel “personalisme” del Govern Chávez —“que implica manca de transparència i, automàticament, més corrupció”— i l’autoritarisme, escenificat, per exemple, en “l’anul·lació del Parlament quan el chavisme hi va perdre la majoria que li permetia actuar per decret”.\n“El Govern Maduro va decidir exercir el poder a Veneçuela com si la meitat opositora no existira”, diu Joan del Alcàzar. “O pitjor encara: va dividir la societat en un nosaltres, els patriotes revolucionaris, i un ells, els feixistes pagats per l’imperialisme”. És d’ací, segons el catedràtic, d’on procedeix “la incomunicació i la fractura política que ha afectat Veneçuela des de 2013”. El docent a la UV també denuncia “una pèssima gestió de la política econòmica, que ha provocat que hi haja un 90% de la població sota els llindars de la pobresa, problemes d’abastiment, de fugida —més d’un milió de persones han marxat a països veïns—, una inflació del milió per cent... Tot això configura un escenari absolutament terrible”.\nL’activista Javier Couso, però, critica que les dades de l’èxode veneçolà “estan bastant unflades, malgrat haver-hi un moviment migratori molt intens”. Segons indica, les actuals migracions de mexicans cap als EUA “són de xifres similars”. Alhora, “mai no s’ha parlat dels cinc milions de colombians que ha acollit Veneçuela perquè venien del país d’Álvaro Uribe”. Couso, que considera que “el fracàs en el canvi de model productiu que necessita Veneçuela per ser un país més just” ha estat el principal error del chavisme, també valora la capacitat d’aquest sistema polític per “incorporar part de la població a la vida política”. Una tesi amb què coincideix Joan del Alcàzar. “El pacte del Punto Fijo de 1958 garantia una alternança bipartidista al poder de Veneçuela, deixant al marge un percentatge molt significatiu de la població. Això és el que aconsegueix incorporar Chávez i és el que li dona la victòria el 1998, i ho allarga de manera incontestable fins a 2007”. Segons argumenta el catedràtic, Chávez va poder practicar aquestes polítiques de subsidi als més desafavorits “en un moment d’ingressos extraordinaris per la venda de petroli. El preu del barril ha baixat fins a 2013 pràcticament a un terç, cosa que ha significat una davallada extraordinària d’ingressos. Això significa que aquella política subsidiària a hores d’ara és impossible”.\nNo tots els encerts del chavisme estan determinats per la conjuntura econòmica d’inicis del segle XXI. Segons Ernesto Pascual, aquest sistema ha estat capaç de crear una constitució, l’actual de Veneçuela, “molt avançada en la successió de drets ambientals, culturals, dels indígenes o de l’habitatge”. Hi ha també “un poder ciutadà pel qual el mateix poble pot autoapoderar-se i censurar el poder establert mitjançant diversos recursos. A la Comissió Nacional, per exemple, s’estableix que els seus membres no han de ser afins a cap partit polític, tot i que sembla que això no s’ha complert”, censura Pascual, qui denuncia “un canvi d’àrbitres” a favor del chavisme. “La fiscal escollida, per exemple, no era del gust de Maduro. Què va fer? Canviar-la, fer-la dimitir perquè qüestionava les eleccions. I va omplir, alhora, l’Assemblea Constituent de seguidors seus. Per ser tan complex l’entramat constitucional es produeixen aquestes disfuncions”.\nÉs per aquestes qüestions, entre més, que tant Antonio Montiel com Joan del Alcàzar es mostren crítics amb el posicionament de l’esquerra espanyola envers Veneçuela. “Hi ha hagut una certa mitologia i una simplificació. Els grans moments de la revolució cubana ens van impressionar molt, i després s’ha parlat amb molts tòpics”, reflexiona el diputat. El catedràtic de la UV, pel seu compte, critica també l’esquerra en aquest sentit. “Crec que hi ha una mena de negativa a analitzar la realitat quan és punyent i complicada”. Per a del Alcàzar és “insuficient” l’explicació “basada en la lògica de la guerra freda i l’imperialisme pervers que maltracta les polítiques populars. Veig una complaença i una ignorància dels problemes”, diu també referint-se a la dreta espanyola. “És esperpèntic veure el Partit Popular i Ciudadanos presentant mocions en ajuntaments demanant que es reconega el govern de Juan Guaidó, o que el Parlament de Múrcia el reconega i ho exigesca al Govern”.\nAbans que la comunitat europea reconeguera Juan Guaidó, bona part dels governants estatals, entre ells l’espanyol Pedro Sánchez, demanaven la convocatòria d’eleccions “netes”. “No es pot donar un ultimàtum des de la Unió Europea si no estan clars els passos a fer. Perquè, què passa si Maduro no compleix? Intervindran militarment?”, es pregunta Antonio Montiel, qui considera que reconèixer Guaidó “encona les situacions i col·loca l’escenari sense una sortida”. “Com pretén convocar eleccions Guaidó? Amb quina estructura administrativa?”.\nSegons Javier Couso, la UE “s’hauria pogut convertir en un element de diàleg i no de part”. La postura de la Unió demostraria, segons l’eurodiputat, “la inoperància de la política europea, com a Síria, on estem desapareguts. La real politik funciona a l’Aràbia Saudita, no a Veneçuela”, diu criticant la postura del PSOE. “Pensava que amb Pedro Sánchez i amb José Luis Rodríguez Zapatero com a observador hi hauria una política diferent”.\nEncara més crític es mostra Joan del Alcàzar. “Constate que la UE cada vegada perd més pes en l’escenari polític internacional. No té la capacitat de fer valdre el seu pes i això perjudica la mateixa UE i els europeus. Aquesta és una realitat que no valorem adequadament: La UE és l’espai més habitable del planeta i no el conservem de manera efectiva”. El catedràtic de la UV, que troba “molt raonable” pensar que qualsevol alternativa política a Veneçuela promoguda per Donald Trump no millorarà la situació actual, discuteix que la crisi veneçolana es resolga amb unes eleccions convencionals. “Soc de l’opinió que, més enllà de configurar l’escenari en què les eleccions siguen el punt i final de resolució del conflicte, abans s’han de fer moltes coses. Les eleccions no han de ser el primer pas, sinó l’últim. Abans cal una pacificació, el diàleg entre chavistes i opositors i la mediació internacional, abastir de medicaments la societat veneçolana i garantir la subsistència dels qui passen fam”.\nAnna Ayuso aposta per unes eleccions com “l’única manera de solucionar això”, si bé creu que “Maduro difícilment pot formar part de la solució”. També Montiel aposta per una eixida “negociada que permeta convocar eleccions transparents i amb garanties”. Si no, “acabarà sent l’exèrcit veneçolà qui decidesca”. Tot i que aquest exèrcit, tal com indica el diputat, “no ha passat per l’Escola de les Amèriques ni té una tradició repressiva vinculada a dictadures, seria trist que fora l’element que decantara la balança”. L’exsíndic valencià de Podem aposta per l’Església com a desllorigador de la solució.\nMentrestant, Juan Guaidó ha anunciat el desig de privatitzar PDVESA, l’empresa pública petroliera veneçolana. Una mesura que satisfaria del tot els interessos dels EUA. “Si aconsegueix avançar per aquesta via”, diu Montiel, “pot acontentar els seus aliats internacionals, però pot perdre les possibilitats que l’exèrcit li done suport i sembrar dubtes sobre el seu model”, atès que privatitzar aquesta empresa “seria desprendre’s del cor que alimenta l’Estat veneçolà”.\nUn escenari econòmic i de possible intervenció que en recorda molt altres del passat. Si bé, Joan del Alcàzar descarta la possibilitat que s’instaure una dictadura militar similar a la de Xile, l’Argentina o tants altres països sud-americans, tot i que el seu pronòstic no és massa optimista. “Jo em decante més per una opció com la que s’ha donat al Brasil, una societat trencada on qui ha obtingut la victòria ha sigut el candidat que ha estat capaç de convèncer 60 milions de brasilers que els problemes del país tenen una solució fàcil i senzilla. M’incline més per un Govern fort, desacomplexat, que fa servir la violència si convé, que arrabassa llibertats individuals i que està en sintonia amb el capitalisme més cruel”.\nEl futur de Veneçuela és una incògnita, si bé els escenaris més possibles no semblen massa esperançadors.


Cerca totes les ofertes d'hotels a Bakakeng Entrada:\n38 ComentarisSummer Place Hotel...Habitacions per nit per només39 EUR 52 ComentarisArc Residences...Habitacions per nit per només 2 ComentarisDad's Big Transient House...Habitacions per nit per només Noel's First Floor...Habitacions per nit per només Guesthaven...Habitacions per nit per només Més zones a Baguio\nPopular ara mateix a Baguio Més venut Garden Villas Green Valley Village, Sto. Tomas Road 2 Habitacions reservada fa 45 minuts, Travelite Express Hotel Shuntug St. cor F. Bautista Drive Estàndard reservada fa 1 hora, 38 minuts, Hotel Supreme Convention Plaza 111 Magsaysay Avenue Habitació superior sense aire condicionat reservada fa 2 hores, 22 minuts, Casa Vallejo Hotel Upper Session Road Habitació Estàndard reservada fa 4 hores, 45 minuts, Hotel Elizabeth Baguio 1 J. Felipe Street corner Gibraltar Road Àtic loft reservada fa 8 hores, 6 minuts, Grans raons per reservar amb Agoda\nMés de 1.175.000 propietats en tot el móns - cada dia n'afegim més Amb la confiança de més de 31.000.000 clients satisfets Garantia de preus més baixos 12 milions i més resenyes de clients d'Agoda Amb disponibilitat a més de 58.000 ciutats en tot el món Llocs històrics de Bakakeng Monuments i llocs històrics\nBakakeng és una de les destinacions més visitades de Baguio. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Bakakeng té molt a oferir: llocs famosos, bons restaurants i una gama d'entreteniment emocionant. Assegurís de mirar a Agoda.com pels millors preus disponibles a Baguio. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Per trobar les millors ofertes d'hotels a Bakakeng, simplement entri les seves dates de viatge a la pestanya de recerca.\nHotels destacats a Bakakeng, Baguio\nBen posicionat a Bakakeng, Summer Place Hotel és un lloc ideal d'inici d'excursions a Baguio....\nConvenientment situat a Baguio, Arc Residences és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat...\nSituat en el cor de Bakakeng, Dad's Big Transient House és un lloc ideal des d'on descobrir Baguio....\nHotels a Bakakeng: Arc ResidencesDad's Big Transient House\nLlocs d'interès a Bakakeng: Sitio La Presa


“Odio ser musulmà, estic orgullós de ser musulmà” (Saïd El Kadaoui Moussaoui)\n“Odio ser musulmà, estic orgullós de ser musulmà”\n4 min. 26/08/2017 17:21\nLa història que ara els relataré no es va produir exactament en els termes que descric, però podria haver-ho fet. Un noi de 17 anys em va dir: “Odio ser musulmà, estic orgullós de ser musulmà”. Així, sense solució de continuïtat. A mi em va fer la sensació que s’havia espantat quan va parlar d’odi i que ho va intentar arreglar de seguida parlant d’orgull. Li vaig proposar que en parléssim amb més calma. Ho vam poder fer i em vaig adonar que relacionava l’orgull amb tota una sèrie de vivències, algunes d’humiliants, que havia sabut afrontar. La majoria tenien a veure amb la seva capacitat i la de la seva família de viure en un país que “odia els moros” i d’haver-ne sortit benparats. Lligat a aquest orgull, mostrava també la seva determinació a seguir estudiant. L’odi, en canvi, el relacionava amb el patiment que li provocava adonar-se de la seva diferència. Feia el dejuni durant el Ramadà i ho dissimulava davant dels seus amics. Sentia tristesa quan s’adonava que no li agradava sortir al carrer amb la seva mare, que anava abillada amb el hijab, i sentia molta ràbia quan algunes de les conductes del pare -un assidu de la mesquita del poble- li semblaven clarament masclistes.\nEn un moment de la nostra conversa li vaig dir, amb un to que jugava a ser una afirmació i una pregunta a la vegada, que ell era europeu. Ja no podré oblidar mai més la seva mirada. Era la d’algú que m’escodrinyava per assegurar-se que no estava parlant amb un boig. “Europeu, jo? Amb aquesta pell?”, es va limitar a respondre, finalment.\nAquesta mena de converses, gens contaminades amb teories abstractes, són les que millor m’informen de la situació real d’alguns fills de la immigració musulmana. Tenen dificultats serioses per sentir-se europeus perquè viuen en la seva pròpia pell el preu de l’exclusió. Una exclusió estructural. Grans, petites, diàries experiències i mirades inferioritzants que els van confinant en un estrat social inferior. D’aquest tipus d’experiències em parlava el noi quan volia explicar-me el motiu del seu orgull, que no era cap altre que la seva capacitat de resistència. En canvi, quan parlava de l’odi a ser musulmà, les seves vivències estaven més lligades al fet de practicar una religió empobrida, ritualista, fiscalitzadora i masclista.\nMolts estudiosos d’aquesta religió ens diuen que l’islam ha de pujar al tren dels principis seculars en què es basa el món modern si realment es vol avançar i derrotar el fanatisme. Es refereixen, entre moltes altres coses, a la igualtat de drets entre els homes i les dones. Que a les mesquites, per exemple, hi puguin anar tant els pares com les mares d’aquests nois i en les mateixes condicions. Es refereixen també a la possibilitat de pensar-se com a ateus, agnòstics o escèptics.\nEsperar que aquests principis seculars s’abracin en gran part dels països amb una població majoritàriament musulmana és, en aquests moments, impossible. Les dictadures, ho sabem bé, no han promogut ni promouran mai una religió més oberta que el mateix règim que les sustenta.\nD’altra banda, una de les pitjors conseqüències de l’auge del salafisme és la influència que està tenint sobre gent musulmana que no és salafista, en absolut, però que de manera més o menys conscient s’està deixant arrossegar per un corrent extremadament conservador. Així, ara, aquí i al Marroc i en molts altres indrets, veiem dones més tapades, homes que tenen el front marcat per una zabiba (marca fosca que es produeix de tant friccionar el front amb l’estoreta de les pregàries) i joves que han d’optar entre ser més autèntics encara o haver d’afrontar un trencament familiar dolorós.\nÉs aquí, a Europa, on hem de promoure aquest islam que abraci els principis seculars, que, segurament, toparia amb tres grans adversaris. El primer és el mateix islam ideològic que odia les llibertats individuals pròpies de la democràcia; el segon prové de les idees ultradretanes i islamòfobes, i el tercer, del diferencialisme o el relativisme cultural en què està instal·lada una part de l’esquerra política que, a la vegada que es mostra bel·ligerant amb el nacionalcatolicisme, es deixa entabanar per una part d’això que anomenem comunitat musulmana, i redueix la identitat múltiple de molta gent a una de musulmana, practicant, ritualista i dogmàtica.\nHem d’estar units contra el terror, sense dubte. Però sisplau, que no ens segrestin cap debat.\nSobre l’atemptat sofert a casa nostra, només puc dir que encara no trobo les paraules adequades per parlar-ne.


Les Alqueries presenta un programa de festes complet amb actes per a tots els públics\nEl programa de les Festes Patronals, que comencen aquest divendres 29 fins al 8 d'octubre, està format per actes i activitats de diferent tipus per a tots els públics. Aquest programa es pot arreplegar de 9h a 14h al Registre de l'Ajuntament, i per la vesprada a la Casa de la Música i la Dansa (MiD), de 17h a 20h o també pots tindre'l en versió digital en l'apartat de festes de la pàgina web de l'Ajuntament. La regidora de festes, Lorena Maure, explica que "hem tractat que hi haja diferents opcions per a que tothom gaudisca de les festes, acudint als actes que més li interesse. Esperem que siga una molt bona setmana i que els carrers s'omplin de gent i d'alegria com tots els anys".\nDe la programació d'aquest any en l'àmbit musical destaca la presencia d'orquestres de primer nivell com La Tribu, Zeppelin Band, Euforia i Platino, mentre que respecte als actes taurins s'ha recuperat la celebració de les vaques enfundades el dijous 5 d'octubre i a més, es realitzarà el desafiament entre les ramaderies Cantera i El Mijares amb l'exhibició de dues vaques de cada una d'elles, el dissabte 30 de setembre. Una de les activitats que s'han consolidat es el Concurs Autos Locos, aquesta serà la segona edició i tindrà lloc el 6 d'octubre per el matí. Durant aquest dia també es celebra III Niño Fest-Interpenyes amb un dinar de germanor i l'orquestra La Viva.\nEl pregó de festes, a càrrec de la Regina i Dames 2017, per segon any consecutiu també es donarà en llenguatge de signes. Finalment, el primer diumenge d'octubre es realitzarà l'ofrena de flors a la Mare de Déu del Niño Perdido. Lorena Maure afirma que "des de l'Ajuntament volem agrair la col·laboració de les penyes i diferents col·lectius en l'organització d'activitats durant la setmana de festes per a que totes i tots les veïnes i veïns passen unes bones festes".