Edward Sheriff Curtis - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAutoretrat cap al 1889. Exhibit al Museu Amon Carter a Fort Worth (Texas).\n(en) Edward S. Curtis\n16 febrer 1868\n19 octubre 1952 (84 anys)\nL'Home que dorm sobre el seu alè\nFotògraf i etnòleg\nfotògraf, explorador, antropòleg, director de cinema\nAsahel Curtis (1895–)\nClara J. Phillips (1892−1919)\nHarold Curtis (1893−?)\nElizabeth M. Curtis (1896−1973)\nFlorence Curtis Graybill (1899−1987)\nKatherine Curtis (1909−?)\nEllen Sheriff (1844−1912)\nJohnson Asahel Curtis (1840−1887)\nEdward Sheriff Curtis (Whitewater, 16 de febrer de 1868 − Whittier, 19 d'octubre de 1952) va ser un fotògraf i etnòleg autodidacte estatunidenc.\nEstablert a Seattle com a fotògraf d'èxit, un encontre fortuït amb l'antropòleg George Bird Grinnell el posà en contacte amb les cultures natives nord-americanes. Aquesta descoberta, als 32 anys, li canvià la vida. A partir d'aleshores es dedicà durant més de 30 anys, de manera gairebé exclusiva, a documentar gràficament i recopilar per escrit la cultura dels natius nord-americans, amb l'objectiu de conservar la memòria d'unes formes de viure amenaçades per una desaparició imminent. Malgrat la manca de formació acadèmica, va deixar l'obra monumental The North American Indian, un recull exhaustiu de la cultura de les tribus dels Estats Units i part del Canadà en 20 volums, i la pel·lícula In the Land of the Head Hunters, precursora del cinema documental.\nL'obra etnogràfica li va donar renom però no diners. Va viure els darrers anys modestament i quan va morir la seva obra ja s'havia oblidat. A partir de la dècada dels 1970 ha estat revaloritzada, si bé no tant pel valor acadèmic com per la qualitat artística, etnogràfica i humana de les fotografies.\n1.1 Infantesa i aprenentatge\n1.2 Fotògraf d'èxit\n1.3 Fotògraf dels nadius americans\n1.4 El mecenes\n1.5 El cinema documental i l'acabament de l'obra\n2 Obra etnogràfica\n2.3 Reconeixement i crítiques\n3 Obra fotogràfica\n3.2 Les tècniques de reproducció. El Curt-tone\n4 Col·leccions de materials de Curtis\n5 Galeria de retrats\nInfantesa i aprenentatge[modifica]\nVa néixer prop de Whitewater (Wisconsin). El seu pare, el reverend Johnson Asahel Curtis (1840−1887), era nascut a Ohio de família procedent del Canadà. Havia participat com a capellà de campanya a la Guerra de Secessió, que li havia malmès la salut, i portava amb dificultats una petita granja alhora que feia de predicador. La seva mare, Ellen Sheriff (1844−1912), era de Pennsylvania amb ascendència anglesa. La parella va tenir cinc fills. La infantesa d'Edward va ser pobre però tranquil·la. El 1874 la família es va traslladar al Comtat de Le Sueur (Minnesota). Sis anys més tard el pare va deixar la granja i s'instal·laren a la població de Cordova, on exercia de predicador de la comarca. Edward l'acompanyava sovint en els seus viatges pastorals, seguint els rius en canoa i acampant. Així es va desvetllar el seu gust per la natura. En aquesta època, seguint les instruccions d'un manual de fotografia, va construir-se ell mateix una càmera, aprofitant una lent que el seu pare havia portat de la guerra.\nAls catorze anys Edward va deixar l'escola per ajudar a casa, a causa de la mala salut del seu pare. Als disset va entrar com a aprenent en un estudi fotogràfic a la petita ciutat de Saint Paul (Minnesota). Dos anys més tard acompanyà el seu pare, que necessitava un clima menys rigorós, a l'àrea de Seattle (Washington), esperant traslladar-hi en poc temps tota la família. Ho van fer uns mesos després, el maig de 1887, tot just tres dies abans que morís el pare de pneumònia. Edward els mantenia tots fent de llenyataire i altres feines feixugues.\nSeattle oferia moltes oportunitats per progressar, ja que era dinàmica i estava en ple creixement, era el principal port d'accés a l'Extrem Orient i a Alaska, i pas obligat per als buscadors d'or de Klondike. Després d'un accident treballant al bosc, que el tingué convalescent durant mesos, Edward entrà a treballar en un estudi fotogràfic i en poc temps aconseguí tenir estudi propi, associat amb Thomas Guptill. Tingué força èxit comercial fent retrats de luxe. També gaudí del reconeixement professional, i va guanyar nombrosos premis (sol o amb Guptill) tant de nivell local com estatal i nacional com la medalla de bronze de la Convenció Nacional de Fotògrafs (Nova York, 1896). Tots dos van ser declarats per la revista Argus com els fotògrafs capdavanters de la regió de Seattle. Més tard (1904), una fotografia seva va guanyar el concurs The Prettiest Children in America organitzat per una revista femenina, cosa que li va reportar l'encàrrec de fotografiar els fills del president Theodore Roosevelt.\nCurtis estava al dia de les tendències del moment, especialment del corrent pictorialista, i es dedicà també a la fotografia de paisatges i a retratar la realitat del seu entorn: temes urbans, miners en camí al Klondike i, posteriorment, indis de la zona que freqüentaven la ciutat.\nLa seva bona situació econòmica li permetia assegurar l'estabilitat de la família: de la seva mare, el seu germà i les seves germanes, així com d'una cosina amb un fill. A més va poder donar-los feina freqüentment a l'estudi. El seu germà Ashael hi inicià la seva pròpia carrera com a fotògraf, tot i que per separat de la d'Edward des del 1989, a causa d'una discussió per l'autoria d'unes fotos després de la qual no es van reconciliar mai.\nEl 1896 es casà amb Clara J. Phillips (1874−1932), una amiga de la família que l'havia cuidat després de l'accident. Tingueren quatre fills: un noi i tres noies.\nCurtis era també aficionat al muntanyisme. En una ascensió al Mont Rainier va conéixer Ella Mc Bride, que va esdevenir amiga de la família. Com que Guptill havia deixat l'estudi, Curtis i ella es van associar. Amb el temps, Mc Bride va esdevenir una de les fotògrafes nord-americanes més destacades, coneguda internacionalment. A més, la passió compartida per la muntanya els va implicar tots dos en un grup d'activistes que reclamava que es convertís el Mont Rainier en un Parc Nacional, objectiu que es va aconseguir el 1899.\nFotògraf dels nadius americans[modifica]\n"Princess Angeline", dels Duwamish, 1896\nEl 1895 Curtis va fer el seu primer retrat d'una nativa americana: Kikisoblu o Princess Angeline (1800-1896), l'anciana filla del Cap Seathl, que vivia precàriament a Seattle. Aquest retrat li donaria fama i el va empènyer a cercar més nadius, les fotos dels quals es venien molt bé i també li van aportar guardons professionals.\nDurant una excursió per fotografiar el Mont Rainier va ajudar un grup de científics que s'havien extraviat. Entre ells es trobaven George Bird Grinnell, expert en la cultura dels natius nord-americans, i Clint Hart Merriam, cofundador de la National Geographic Society. Arran d'aquest encontre, l'any 1899 Merriam el contractà com a fotògraf oficial de la seva expedició científica a Alaska. Allà va coincidir amb el conservacionista John Muir, que li causà una gran impressió. Durant el llarg viatge en vaixell aprofità per llegir i adquirir coneixements antropològics, ampliant així la seva escassa formació prèvia.\nOrca Harbor, fotografiat per Curtis durant l'expedició a Alaska (1889)\nL'any següent Grinnell, que portava vint anys fent treball de camp amb els Blackfoot (que l'anomenaven Pare dels Blackfoot), el convidà a la Reserva de Piegan (Montana), per fotografiar la Dansa del Sol. Aquest ritual, tot i estar prohibit pel govern com a crim religiós, congregava un gran aplec de membres de la tribu. Curtis, introduït per Grinell, aconseguí vèncer la desconfiança dels Blackfoot, fotografiar el seu campament i ser admès a presenciar rituals sagrats. A més, establí relacions personals amb membres de la tribu amb els quals va poder conèixer de primera mà les seves concepcions ètiques i espirituals, i quedà fascinat per una forma de vida diferent, plena de dignitat i tanmateix condemnada a desaparèixer. Tot i que a la Minnesota rural on havia passat la infantesa hi havia indis, la seva cultura tradicional pràcticament ja havia desaparegut. Amb els Blackfoot, doncs, va entrar en contacte per primera vegada amb una cultura nativa relativament inalterada per l'home blanc.\nAquesta experiència va inspirar el projecte de la seva vida: fotografiar totes les tribus que quedaven al país i recollir en una gran obra els testimonis de la seva cultura abans que es perdessin per sempre. De seguida va posar-lo en pràctica, i va passar els estius del 1901 al 1903 al sud-oest del país, amb els Navaho, els Apatxe i sobretot amb els Hopi. Mentrestant, Clara es quedà a càrrec de la quitxalla i de l'estudi. Curtis comptava amb la venda de les fotos que feia entre els indis per finançar les seves campanyes, però malgrat el seu èxit comercial, els ingressos estaven lluny de cobrir les despeses. D'altra banda, les seves prolongades absències tensaven la relació familiar.\nCurtis va cercar finançament per portar endavant la seva idea. Va adreçar-se a l'Institut Smithsonian, però els acadèmics desconfiaven d'un home sense formació i amb un projecte desmesurat. Tampoc l'aconseguí dels editors, que veien l'obra cara de produir i difícil de vendre.\nMosa - Mohave, 1903. Amb aquesta fotografia d'una noia de la tribu Mohave Curtis va aconseguir suport financer del magnat John Pierpont Morgan.\nFinalment, el 1906 va atreure l'interès del magnat John Pierpont Morgan, considerat un dels homes més rics del món. Aquest banquer i empresari era un gran bibliòfil i col·leccionista d'art, i va quedar seduït per una de les fotos de Curtis, una noia mohave. Morgan es va comprometre a finançar-lo, amb la condició que els textos els escrivís Curtis mateix i no un acadèmic. L'obra constaria de vint volums, es titularia The North American Indian i el primer volum, publicat el 1907, va comptar amb un pròleg signat pel President Theodore Roosevelt. Tanmateix, Morgan finançava el treball de camp però no l'edició, i tampoc li pagava un sou, de forma que només cobria el 35% del cost de l'obra.\nDes d'aquest moment fins al 1930, quan es va publicar el darrer volum, Curtis es va consagrar a la seva obra, continuant amb les estades amb els nadius d'arreu dels Estats Units, inclosa Alaska, i de part del Canadà, a més del treball amb les fotografies i la redacció dels llibres. Al mateix temps es dedicava a cercar finançament suplementari i a vendre subscripcions de l'obra. Però en ambdós fronts es va trobar sempre amb dificultats. Els potencials compradors o mecenes sobrevaloraven l'aportació de Morgan, i el mecenatge públic del magnat allunyava possibles inversors que no en traurien rèdits d'imatge, ja que quedarien en segon terme. D'altra banda, el nombre de volums i el cost de l'obra l'orientaven a una clientela amb mitjans, que s'hi interessava més com a objecte de luxe que pel seu valor intrínsec, cosa que feia penosa la tasca per a un home idealista i d'origen humil com ell. Les dificultats s'agreujaren especialment entre 1914 i 1921, per les conseqüències econòmiques de la Primera Guerra Mundial. Durant tots els anys d'elaboració de The North American Indian, Curtis es veié abocat a una cursa esgotadora contra el dèficit crònic.\nEl treball de camp, tot i que l'apassionava, comportava les dificultats de moure's per territoris difícils, i no sempre era senzill obtenir la col·laboració dels natius, per als quals, en paraules de George Bird Grinnell, «l'ambició, el temps i els diners no signifiquen res, però un somni, un núvol en el cel o un ocell que se'ls creui en el sentit equivocat tenen una gran importància».\nA més, els seus viatges continus complicaven la vida familiar. Per salvar la situació, el 1906 Clara i els nens el van acompanyar a Nou Mèxic, al territori navaho. Però un incident, relacionat amb un part problemàtic que els savis de la tribu van atribuir a les fotografies, els obligà a fugir. Finalment, ell i Clara se separaren l'any 1909.\nEl 1908, quan treballava en el volum sobre els Sioux, Curtis va recollir testimonis sobre el desenvolupament de la batalla de Little Bighorn, on van morir el general Custer i les seves tropes. Tant la versió dels Sioux com la dels exploradors crow que havien treballat per a l'exèrcit, i les observacions del mateix Curtis al terreny de la batalla, desmentien la llegenda oficial en què Custer apareixia com un heroi. Tanmateix, en fer públics els seus descobriments es va trobar amb el rebuig no només de la vídua del general, sinó també de l'exèrcit, de l'opinió pública i fins i tot del president Theodore Roosvelt, que havia apadrinat la seva obra.\nEl cinema documental i l'acabament de l'obra[modifica]\nPer promoure les subscripcions, el 1911 va muntar l'espectacle audiovisual amb llanterna màgica The Indian Picture Opera, amb projecció de fotografies, lectura de textos sobre les cultures índies feta pel mateix Curtis i acompanyament orquestral compost per Henry Gilbert, basant-se en músiques índies. Es va representar fins a finals del 1912 en gira per les principals ciutats dels Estats Units..\nCurtis portaria un pas més enllà aquest primer experiment. El 1912, amb un vaixell comprat expressament per a l'ocasió, va fer una expedició al territori dels Kwakiutl a la Colúmbia Britànica on, a més de les fotografies, va fer filmacions. En tornar va fundar la Continental Film Company per produir el seu film documental: In the Land of the Headhunters (Al país dels Caçadors de Caps).La pel·lícula es va estrenar a Seattle i a Nova York l'any 1914 amb gran èxit de crítica però, a causa d'un litigi amb el distribuïdor, la cinta va ser embargada. Curtis no va poder explotar-la comercialment, de forma que la pel·lícula no només no va ser la font de finançament de The North American Indian esperada sinó que l'afeblí encara més econòmicament.\nD'altra banda el 1913 va morir J. P. Morgan. El seu fill va accedir a seguir finançant The North American Indian, però al preu de quedar-se'n els drets.\nDavant dels seus continus problemes financers i matrimonials, la seva filla Beth i Ella Mc Bride van voler comprar-li l'estudi, però ell no va acceptar.\nEl 1916 Clara es divorcià d'ell. Curtis, arruïnat, va deixar Seattle i va voltar uns anys pels parcs nacionals amb un contracte amb el Servei Forestal. L'any 1922 s'instal·là a Los Angeles amb Beth, la seva filla més gran. Hi van obrir un estudi fotogràfic i Edward va treballar-hi de fotògraf i d'assistent de càmera a la cada cop més potent indústria cinematogràfica de Hollywood. Sembla que va treballar a les ordres de Cecil B. DeMille i en pel·lícules de Tarzan. Al mateix temps començà a estudiar les tribus de Califòrnia. El 1924, de nou amb dificultats financeres, va vendre a l'American Museum of Natural History els drets de In the Land of the Head Hunters, per menys del 10% del que hi havia invertit.\nCaçador inuit a punt de llançar l'arpó\nEl 1926 viatjà a Oklahoma, on havia estat concentrada forçosament una quarta part de la població ameríndia dels Estats Units. Curtis hi va poder comprovar l'accelerat procés d'aculturació que havien patit. L'any següent, va organitzar una darrera expedició en un petit vaixell que el va dur, acompanyat per Beth, a Alaska i fins a l'Estret de Bering, per estudiar els esquimals. El resultat no podia presentar més contrast: hi trobà els únics nadius que encara vivien amb plenitud la seva cultura tradicional.\nDe tornada al port de Seattle va ser detingut per no haver pagat durant anys la pensió a Clara. En el judici va demostrar que, a part de la seva obra, que no li produïa cap guany, només tenia deutes.\nEl Nadal de 1927 la seva filla Florence va reunir la família a casa seva a Oregon per primera vegada des de la separació d'Edward i Clara. La filla menor, Katherine, que vivia a Seattle amb la Clara, feia tretze anys que no veia el seu pare.\nEl 1929, just abans de la Gran Depressió Curtis va aconseguir acabar el darrer volum, que es publicà l'any següent.\nA partir d'aleshores, amb més de 60 anys i amb la salut afectada pels viatges i les estretors econòmiques, va anar deixant l'estudi de Los Angeles en mans de Beth. Dedicà el temps a provar de trobar or, fins i tot projectant un viatge a les mines de Sud Amèrica, i a conrear una petita granja. També escrigué força material per unes memòries que no va arribar a publicar, mentre la seva obra queia en l'oblit del públic.\nL'any 1932 morí Clara, i Katherine es traslladà a Califòrnia. El 1947, Edward Curtis se n'anà a viure a casa de Beth i el seu marit, a Whittier (Los Angeles). Hi va morir d'un atac de cor el 1952, amb 84 anys. Va ser enterrat al Forest Lawn Memorial Park de Hollywood Hills.\nThe North American Indian[modifica]\nThe North American Indian consta de vint volums il·lustrats amb fotografies, acompanyat cadascun d'un portfolio amb fotogravats addicionals. Els volums estan organitzats per tribus i àrees culturals, i abasten el territori dels Estats Units des de les Grans Planes al Pacífic, la costa oest del Canadà i Alaska. El conjunt conté 4.000 pàgines de text il·lustrades amb 1.500 fotografies i 700 fotografies més de gran format en els portfolios.\nEl projecte, tal com es va pactar amb J. P. Morgan, s'havia de realitzar en cinc anys i se n'havien d'imprimir 500 exemplars, dels quals 25 eren per al mecenes. Finalment, la tasca es va allargar 24 anys, i es van imprimir 272 jocs, dels quals se’n conserven 220 en institucions públiques o privades d'Europa i dels Estats Units. Actualment són íntegrament consultables al web de la Northwestern University.\nCases dels Hopi "penjades" sobre el cingle\nL'aportació financera de J. P. Morgan es destinava exclusivament al treball de camp, i es concretà en la fundació de la companyia The North American Indian, Inc. Curtis n'era el director i la imatge coneguda pel públic, però va poder contractar un equip de composició variable. Entre els seus membres i col·laboradors destaquen el periodista William E. Myers, responsable de la major part de la tasca de redacció del text, l'antropòleg Frederick Webb Hodge, de l'Institut Smithsonian i una de les màximes autoritats del seu temps en la matèria, així com ajudants indis per al treball de camp com A. B. Upshaw, de la tribu dels Crow, George Hunt, de la costa Nord-oest, Sojero, dels Pueblo i l'inuit Paul Ivanoff. Curtis va comptar també amb suports econòmics menys importants per part de personalitats com el president Theodore Roosevelt, Andrew Carnegie i les cases reials d'Anglaterra i Bèlgica.\nIn a Piegan lodge: fotografia original.\nVersió publicada. El rellotge entre els dos homes ha estat suprimit.\nPer a l'obra, Curtis va realitzar unes 40.000 fotografies i prop de 10.000 gravacions, en cilindres de cera, de llengües i músiques. Va visitar unes 80 tribus, passant-hi temporades llargues, integrant-se en la mesura del possible en el seu ritme de vida i amb una gran disposició a escoltar i a esperar el temps necessari per obtenir respostes. La seva actitud marcadament diferent de la dels habituals missioners o agents del govern li valgué el respecte del nadius, que li arribaren a posar noms com El Caçador d'Ombres, per les seves fotografies, o L'Home que Dorm Sobre el Seu Alè, pel matalàs inflable que li servia de llit. Va establir relacions especialment cordials amb els Hopi d'Arizona i amb els Kwakiutl de la Colúmbia Britànica.\nCurtis era molt conscient, tal com reflecteixen els seus escrits, que retratava una forma de vida que desapareixia dia a dia, i això l'impulsà a treballar incansablement i amb un dèficit econòmic constant. Pel mateix motiu, s'esforçà en nombroses ocasions a registrar més un passat ja extingit que la realitat del present. Així, retocà fotos per eliminar objectes moderns tals com rellotges, para-sols, eines, carros, etc. També fotografià representacions de cerimònies que ja no es duien a terme o disfressà indis per representar membres d'altres tribus. Per aquest motiu algunes fotografies contenen anacronismes o incongruències. Malgrat aquests errors metodològics, atribuïbles en part a la mentalitat del seu temps, i algunes conclusions precipitades dels seus textos, The North American Indian és considerat un document excepcional per la seva extensió i per la qualitat i humanitat de les seves imatges.\nIn the Land of the Head Hunters[modifica]\nIn the Land of the Head Hunters és un film mut d'1h 05' de durada, considerat com un documental fins a la dècada del 1970. Va ser realitzat entre els anys 1912 i 1914, 8 anys abans que pel·lícula Nanook of the North (Nanuk l'esquimal) de Robert Flaherty, considerada sovint el primer llargmetratge documental de la història. Cap de les dues, però, respon al criteri actual de documental, ja que en realitat són docuficcions, històries dramàtiques imaginades, que cerquen un equilibri entre la voluntat de reflectir una determinada realitat (en aquest cas la cultura ameríndia i els paisatges on es desenvolupen) i la satisfacció dels gustos del públic pel que fa a dramatisme i espectacularitat. En aquest equilibri solen cometre però alguns errors i mistificacions. De fet el film de Curtis ho reconeix implícitament amb el subtítol Indian epic drama of the Northern Sea.\nPotlatch kwakiutl en ocasió d'un casament; la núvia és al centre (inclosa a The North American Indian).\nIn the Land of the Head Hunters explica una història d'amor, guerres i aventures, protagonitzada per un jove guerrer kwakiutl i una noia d'una tribu enemiga, que està promesa amb un poderós bruixot. Però Curtis, a diferència de nombroses pel·lícules de western o d'indis de la seva època, volia fer un film "real". Així, malgrat el guió de concepció occidental, es va filmar en escenaris reals, en el territori kwakiutl i emprant com a actors únicament membres d'aquesta tribu.\nCom a The North American Indian, Curtis intenta reflectir la cultura kwakiutl prèvia al contacte amb l'home blanc i, en conseqüència, no mostra el seu mode de vida en gran part occidentalitzat, però no ho explicita. Va encarregar als kwakiutl que construíssin cabanes, tòtems i màscares amb les tècniques i estil previs al contacte amb els blancs. A més inclou rituals o costums abandonats que són reconstruïts pels propis kwakiutl, potser reinventant-los parcialment: com la cerimònia que dona nom al film, la caça de caps, o les escenes de bruixeria. També atribueix als kwakiutl pràctiques baleneres manllevades d'altres grups ètnics. D'altra banda, però, recull acuradament altres aspectes de la seva cultura, especialment l'art i les danses cerimonials. A més, va realitzar prop de 2.000 gravacions en cilindres de cera de cançons kwakiutl, i els va proporcionar al compositor de l'acompanyament musical (que en l'estrena va ser interpretada per una orquestra en directe). Però només una fracció ben minsa d'aquest material va ser inclosa finalment a la partitura.\nReconeixement i crítiques[modifica]\nL'obra d'Edward Curtis va coincidir amb un interès renovat dels ciutadans dels Estats Units pels indis (i també per l'epopeia de la conquesta de l'Oest que a la pràctica havia ja finalitzat amb la connexió per ferrocarril de les costes atlàntica i pacífica), i que es reflecteix en els diaris, la literatura i els espectacles, com el de Buffalo Bill. En aquest moment apareix una visió mitificada dels pobles nadius que coexisteix amb la percepció de l'indi com un ésser agressiu i incompatible amb la nova societat americana.\nLa magnitud del seu projecte, la seva activitat pública cercant finançament i subscripcions, i l'apadrinament de personalitats com el president Roosevelt li van aportar notorietat i reconeixement com a autoritat de màxim nivell sobre els indis, malgrat que la seva manca de formació acadèmica li va valdre també crítiques i escepticisme per part d'etnòlegs professionals. A partir dels anys 1930 la seva obra caigué en l'oblit. Però a la dècada dels 1970, tanmateix, les fotografies van ser redescobertes i van adquirir una nova popularitat, especialment per motius estètics. I posteriorment l'obra en el seu conjunt ha estat revaloritzada pels antropòlegs i altres experts. Si d'una banda hi ha aspectes qüestionables a nivell metodològic, per una altra constitueix un recull vastíssim de dades obtingudes directament de les darreres generacions de nadius americans que recordaven temps amb poca influència de l'home blanc.[a][b]\nA vegades Curtis va retocar fotografies per eliminar objectes moderns i va fotografiar i filmar escenes muntades, de vegades per membres de tribus diferents a les que representaven. També va obtenir dels nadius que realitzessin cerimònies en un context o un moment diferent del previst. Això de vegades donava peu a falsejaments dels quals no era conscient. És el cas de la cerimònia Yebechai dels Navaho, que els dansadors van interpretar en sentit invers per protegir-ne el significat sagrat.\nAquestes alteracions es deuen al fet que la seva intenció no era documentar la situació de principis del segle xix, sinó rescatar, fins a on fos possible, una realitat preexistent.[c] D'altra banda, sembla que Curtis tenia escrúpols respecte a les possibles conseqüències de la celebració de cerimònies sagrades només per a la càmera o àdhuc per diners.[d]\nDes de l'òptica actual, se li critica una visió de les cultures i societats indígenes com inferiors o endarrerides (per exemple, els compara amb "criatures" davant dels blancs "adults"), el destí de les quals havia de ser naturalment la desaparició i substitució forçosa per la cultura occidental.[e] Cal dir, però, que aquesta idea, que impregnava les polítiques governamentals, era també compartida per bona part de la comunitat científica, dels artistes i fins i tot dels reformadors humanitaris i les organitzacions de suport als indis.[f]\nNo obstant això, també s'aprecia en ell un sentiment de comunió amb aquests pobles, amb els quals va conviure llargues temporades.[g] Aquest sentiment el va portar a comprometre's en un projecte desmesurat, en el qual posava en risc el benestar que havia aconseguit com a fotògraf, i n'era ben conscient, com mostren les seves cartes.\nD'altra banda, els seus escrits mostren també l'evolució de les seves idees, que el van portar a pronunciar-se contra els maltractaments als nadius i la "política índia" del govern que ja no considerava inevitable sinó escollida deliberadament.[h]\nSi bé Edward Curtis és conegut sobretot per l'aspecte etnogràfic de la seva obra, una part considerable de l'interès de les seves fotografies rau en la seva qualitat artística. Aquests dos aspectes poden potenciar-se mútuament i també, com s'assenyala anteriorment, arribar a entrar en contradicció. Així, si els acadèmics tendeixen a restar valor científic a la seva obra, la història de la fotografia tampoc la té gaire en compte per considerar-la més etnogràfica que artística. La causa és en gran part l'actitud del mateix Curtis, que mentre es dedicava a The North American Indian no va freqüentar els salons ni els certàmens fotogràfics, tot i que els clients finals de la seva obra s'hi van interessar per motius més estètics i de col·leccionista que no pas científics.\nCom a fotògraf, Curtis va destacar tant a nivell artístic, relacionat amb el corrent pictorialista, com per la seva exploració de tècniques de reproducció fotogràfica.\nJa als 12 anys, i sense que l'hi empenyés l'entorn rural i pobre en què es va criar, Edward Curtis va mostrar una gran passió per la fotografia. Va aprendre la tècnica per compte propi amb una càmera construïda per ell mateix i, un cop instal·lat a Seattle, va aprofitar el fet que per primera vegada en la vida gaudia d'una certa seguretat econòmica per llançar-se de ple a aquesta activitat, en la qual va destacar aviat. La seva carrera com a fotògraf es pot dividir en tres etapes.\nPeríode inicial (1892-1899): Activitat professional centrada a l'estudi compartit amb Thomas Guptill a Seattle. La seva font d'ingressos principal és el retrat d'estudi, però cultiva també la fotografia de paisatges i muntanya als estats de Washington, Oregon i Alaska i, més endavant la fotografia d'interès documental, social i humà: activitat urbana, miners en ruta al Klondike, indis locals. Amb aquests temes obté també èxit comercial i guardons en concursos professionals, fins i tot a nivell nacional. Segueix el corrent pictorialista, i aquesta nova estètica marcarà la seva etapa posterior de treball amb als natius americans. En aquests període s'inscriuen les fotografies realitzades a l'expedició Harriman a Alaska, en què va començar a interessar-se pels natius en el seu entorn, però també són molt nombroses les imatges paisatgístiques i d'interès geogràfic.\nPresident Theodore Roosevelt, orotone d'E. S. Curtis, 1904\nPeríode intermedi (1900-1915): Centrat quasi exclusivament en la producció de The North American Indian. Al servei d'aquest objectiu, paral·lelament, publica fotografies de natius americans en revistes i diaris, i va explorar nous mitjans d'expressió: les projeccions audiovisuals amb llanterna màgica (The Indian Picture Opera) i el cinema. Les seves primeres filmacions amb natius nord-americans daten de 1901 i culminen el 1914 amb el llargmetratge In the Land of the Head Hunters. Experimenta amb tècniques de reproducció fotogràfica i destaca especialment per la millora del procés conegut com a Orotone o Gold tone.\nPeríode final (1916-1930): Mentre acaba The North American Indian, fa treballs paral·lels per viure. D'una banda a la indústria cinematogràfica de Hollywood, majoritàriament en fotografia fixa però també com a operador de càmera. D'altra banda treballa també en el seu estudi de Los Angeles compartit amb la seva filla Beth. A l'estudi experimenta amb tècniques i realitza sèries artístiques (Aphrodite series, de nus femenins). Després d'aquesta etapa i fins a la seva mort no torna a fotografiar seriosament.\nLes tècniques de reproducció. El Curt-tone[modifica]\nEdward Curtis donava molta importància a la qualitat de les seves reproduccions, tant a nivell de la tècnica utilitzada com de la qualitat del suport. Aquest va ser un dels factors de l'encariment de la producció de la seva obra sobre els indis.\nLa major part dels seus treballs utilitzen la tècnica del fotogravat: és el cas de The North American Indian, destacant les imatges de gran format recollides en els cèlebres portfolios.\nVa treballar també la impressió sobre paper amb gelatina de plata, amb tons sèpia, sense to (blanc i negre) o amb tons blaus. Aquest darrer és el cas de la sèrie Apfhrodite i de nombroses fotos fixes per als estudis de Hollywood. També va utilitzar emulsions de platí i suports de vidre.\nTambé va emprar amb profusió de la tècnica del cianotip, que dona imatges tintades de blau, sovint com a prova de camp de les imatges destinades a The North American Indian.\nCurtis va destacar en la utilització i millora de la tècnica de reproducció fotogràfica anomenada Orotone o Gold Tone. Consisteix bàsicament en una impressió en positiu d'una emulsió de gelatina de plata sobre suport de vidre en comptes de paper. Un cop revelada la imatge es recobreix amb una capa protectora a base d'olis i pigment d'or. Per evitar el trencament del suport de vidre, la imatge s'emmarca a l'origen. L'interès d'aquesta tècnica, a banda dels tons daurats, és que la translucidesa del suport dona a la imatge una lluminositat i una sensació de profunditat que no es pot obtenir amb paper.\nEls Orotones van estar molt de moda a inicis del segle XX com a objectes artístics. Curtis hi va excel·lir fins al punt que el nom comercial de Curt-Tones que va adoptar per als orotones del seu laboratori, ha acabat designant també aquesta tècnica.\nCol·leccions de materials de Curtis[modifica]\nCurtis Library a la Northwestern University. Els vint volums complets, incloent els portfolios de fotogravats de gran format, estan disponibles a internet. La publicació en línia va ser en gran part finançada per l'Institute for Museum and Library Services.\nArxiu Curtis a la biblioteca del Congrés. La Prints and Photographs Division Curtis collection aplega més de 2.400 fotografies impreses amb gelatinobromur, una part de les quals de color sèpia, obtingudes dels negatius sobre vidre originals de Curtis. Moltes inclouen el nombre d'arxiu de Curtis o el de negatiu, a la cantonada inferior esquerra de la imatge. La Biblioteca del Congrés les va adquirir durant el període 1900-1930 a través del dipòsit del registre de copyright, motiu pel qual les dates que hi figuren indiquen quan es van registrar i no quan es van prendre. Un dos terços (1.608) d'aquestes imatges no es van incloure a The North American Indian. Els negatius, desats durant anys als dipòsits de la biblioteca de J.P.Morgan a Nova York, es van dispersar durant la Segona Guerra Mundial.\nArxiu Charles Lauriat. El 1935 els hereus de J. P. Morgan van vendre els drets i el material que posseïa de "The North Amerincan Indian" la botiga de llibres rars de Charles E. Lauriat, a Boston. L'any 1972, Karl Kernberger de Santa Fe (Nou Mèxic), redescobrí en els magatzems de Lauriat els romanents que no s'havien arribat a comercialitzar: uns 285.000 fotogravats originals i les seves planxes de coure que formen aquest arxiu, avui propietat de Kenneth Zerbe.\nPeabody Essex Museum. El Dr. Charles Goddard Weld va adquirir 110 fotos impreses que Curtis havia fet per a la seva exposició de 1905–06. Posteriorment les donà al Peabody Essex Museum, on encara es conserven. Aquests còpies són úniques i estan en un estat excel·lent de conservació. Arxivat 2013-06-07 a Wayback Machine.\nArxius de Música Tradicional a la Universitat d'Indiana. S'hi conserven 276 dels cilindres de cera gravats per Curtis entre 1907 i 1913. Inclouen gravacions de música dels següents grups d'Indis Nord Americans: Clayoquot, Cowichan, Haida, Hesquiat, i Kwakiutl de la Colúmbia Britànica; Arapaho, Cheyenne, Cochiti, Crow, Klikitat, Kutenai, Nez Percé, Salish, Shoshoni, Snohomish, Wishram, Yakima, Acoma, Arikara, Hidatsa, Makah, Mandan, Paloos, Piegan, Tewa (San Ildefonso, San Juan, Tesuque, Nambé), i possiblement Dakota, Clallam, Twana, Colville i Nespelim de l'oest dels Estats Units.\nGaleria de retrats[modifica]\nGerónimo, cèlebre cap apatxe, als 76 anys\nUwat, dona comanxe\nCap Garfield - Jicarilla\nChaiwa, dona tewa\nPlenty Coups (Molts Èxits), cap crow\nChief Joseph, dels Nez percés\nLes filles del cap Bull Shoe\nMàscara de la Dansa d'Hivern dels kwakiutl\nMare assiniboine amb el seu fill\nMare hupa amb el seu fill\nNen salish de Quilcene\nWhite-Man-Runs-Him, explorador crow a la campanya del General Custer\n↑ "En la meva opinió (...) està escrit amb vigor i --més enllà del seu caire descriptiu o analític-- amb un olfacte considerable. Quan s'escau inclou dades (...) que no es troben enlloc més. De vegades s'acompanyen de qualificacions o complementacions útils d'altres autoritats. Sempre té alguna cosa interessant a dir. (...) personalment, estic preparat per acceptar (...) que totes les seves dades deriven o estan contrastades pels Indis en el camp." ("In my opinion (...) it is written with vigor and--whether descriptive or analytical in kind--considerable flair. On occasion it includes data (…) to be found nowhere else. Sometimes its data provide useful qualification or supplementation of other authorities. Always, it has something interesting to tell. (…) I for one am prepared to accept (…) that all its data were derived from or checked against what Indians in the field")\n↑ "Els seus escrits contenen moltes descripcions valuoses de la vida en les comunitats índies durant l'època de Curtis" ("Their writings contain many valuable descriptions of life in Indian communities during Curtis's lifetime...")\n↑ "Tal com ell mateix va declarar, la seva intenció principal era fotografiar els indis americans tal com havien estat abans que les seves vides, la seva cultura i el seu autèntic esperit fossin devastats pel contacte amb la civilització europea. Malgrat això, alguns crítics no ho han entès i l'han desqualificat acusant-lo de romàntic." ("His own-stated and overriding intent was to photograph American Indians as they had been before their lives, their culture, and their very spirit were devastated by contact with European civilization. Despite this, some critics failed to understand and have dismissed him as a romantic.")\n↑ "I, pel que sembla, el mateix Curtis en ocasions va mostrar-se preocupat pel perjudici que podia causar -i que va causar- la celebració d'actes sagrats no per la seva finalitat espiritual sinó per a la càmera, o per diners." (" And, it seems, Curtis himself was sometimes aware of the damage that could be done--and was done--by the celebration of sacred events not for their spiritual purpose but for the camera, and for money")\n↑ "Curtis (...) creia que (...) els Indis s'havien revelat inadaptables, fins i tot inferiors, (...) no podien sobreviure sense abandonar les formes de vida tradicionals per adaptar-se als costums de la cultura dominant; és més, que se'ls hi havia de forçar." ("Curtis (...) believed that (...) the Indians were revealed as unadaptable, even inferior, (...) could not survive unless they forfeited traditional lifeways and adapted to the mores of the dominant culture; indeed, they should be made to adapt.")\n↑ "En temps de Curtis, els reformadors humanitaris, els científics socials i físics, i els artistes van posar també la seva autoritat al servei d'aquests esforços"; "...l'assimilació forçada, que fins i tot la majoria dels defensors dels pobles indis creia que era l'única esperança per a la supervivència dels indis en el nou segle." ("By Curtis's time, humanitarian reformers, social and physical scientists, and artists lent their authority to these efforts as well"; "...forced assimilation, which even most supporters of Indian people believed to be the only hope for Indian survival in the new century.")\n↑ "...potser a causa de la seva apreciació estètica--àdhuc religiosa--dels atractius de les cultures índies tradicionals..."; "En el curs de les cerimònies de la Dansa del Sol--rituals de dolor voluntàriament suportat "per obtenir fortalesa i visions"--de les quals va ser testimoni durant la visita, Curtis sembla haver experimentat una sensació de comunió mísitca amb els indis." ("...perhaps because of his aesthetic--even religious--appreciation of the attractions of traditional Indian cultures..."; "In the course of the Sun Dance ceremonies--rituals of pain willingly suffered "for strength and visions"--that he witnessed during the visit, Curtis appears to have experienced a sense of mystical communion with the Indians.")\n↑ "I aquest complex de visions no va romandre estable: en anys posteriors, (...) Curtis va acabar responent a les polítiques del seu govern respecte als indis -que ja no veia inevitables sinó resultat d'una decisió- amb una indignació ferotge." ("And this complex of views did not remain stable: in later years, (...) Curtis grew to respond to his government's policy towards Indians--which he then saw not as inevitable but chosen--with fierce anger.")\n↑ 1,00 1,01 1,02 1,03 1,04 1,05 1,06 1,07 1,08 1,09 1,10 1,11 1,12 1,13 1,14 1,15 1,16 1,17 1,18 1,19 1,20 1,21 1,22 1,23 1,24 1,25 1,26 1,27 1,28 1,29 1,30 Davis, 2002.\n↑ 3,00 3,01 3,02 3,03 3,04 3,05 3,06 3,07 3,08 3,09 3,10 3,11 3,12 3,13 Cardozo, -, Secció Edward Curtis / Biography.\n↑ 4,00 4,01 4,02 4,03 4,04 4,05 4,06 4,07 4,08 4,09 4,10 4,11 4,12 4,13 4,14 4,15 4,16 4,17 4,18 4,19 4,20 4,21 4,22 4,23 4,24 4,25 4,26 4,27 4,28 Novials i Laviña, 2014.\n↑ 5,0 5,1 5,2 5,3 5,4 Barbara A. Davis, 2002.\n↑ 6,00 6,01 6,02 6,03 6,04 6,05 6,06 6,07 6,08 6,09 6,10 6,11 6,12 6,13 Cardozo, -, Secció Vintage Curtis / Collector's Guide.\n↑ 7,00 7,01 7,02 7,03 7,04 7,05 7,06 7,07 7,08 7,09 7,10 7,11 7,12 7,13 7,14 Gidley, 2001.\n↑ 8,0 8,1 8,2 8,3 Martin, 2009.\n↑ Curtis, Edward S. «The North American Indian». Digital Library Collections. Northwestern University. [Consulta: 10 desembre 2014].\n↑ Lawlor, Laurie; Edward S. Curtis. Shadow Catcher: The Life and Work of Edward S. Curtis (Web). Reprint. University of Nebraska Press, 2005, p. 6. ISBN 0803280467 [Consulta: 10 gener 2014].\n↑ 12,0 12,1 12,2 12,3 12,4 12,5 12,6 Vizenor, 2000.\n↑ «The Shadow Catcher». [Consulta: 26 agost 2007].\n↑ 14,0 14,1 Lefort, Gérard. «Les derniers des hommes». Paris: SARL Libération, 19-11-2013. [Consulta: 25 octubre 2014].\n↑ 15,0 15,1 15,2 15,3 15,4 15,5 Rutgers, 2014.\n↑ 16,0 16,1 16,2 Beck, 2001.\n↑ Gidley, Mick. «Extractes de Edward S. Curtis and the North American Indian, Incorporated». Edward S. Curtis in Context. Evanston, Illinois: Northwestern University Library, gener 2001. [Consulta: 22 octubre 2014]., apartat "Salvage ethnology"\n↑ «Piegan Encampment (Gold Tone)».[Enllaç no actiu]\n↑ The Rainbowman. «Orotone / Goldtone Process». Arxivat de l'original el 2015-08-24. [Consulta: 4 febrer 2015].\nBeck, David. «The Myth of the Vanishing Race». Edward S. Curtis in Context. Evanston, Illinois: Northwestern University Library, febrer 2001. [Consulta: 22 octubre 2014].\nBrown, Dee. Enterrad mi corazón en Wounded Knee. Madrid: Turner, 2005.\nCardozo, Christopher. «Edward Curtis» / «Vintage Curtis» (en anglès). Christopher Cardozo Fine Art, -. [Consulta: 12 desembre 2014].\nCardozo, Christopher. Native Nations: First Americans as Seen by Edward S. Curtis. Boston: Bullfinch Press, 1993.\nCardozo, Christopher. Edward S. Curtis: The Great Warriors. Boston: Bullfinch Press, 2004.\nCardozo, Christopher. Edward S. Curtis: The Women. Boston: Bullfinch Press, 2005.\nCurtis, Edward S. The North American Indian. 25a ed.. Colònia: Taschen, 2005.\nCurtis, Edward S. Los lndios de Norteamérica. Las carpetas Completas. Colònia: Taschen, 2003.\nCurtis, Edward S. El indio norteamericano (vint volums). Palma: Olañeta, 1993-2003.\nCurtis, Edward S.; Cardozo, Christopher. Sacred Legacy: Edward S. Curtis and the North American Indian. Nova York: Simon & Schuster, 2000.\nDavis, Barbara A. «Edward S. Curtis and The North American Indian. A detailed chronological biography». Santa Fe, Nou Mèxic, USA: Eric J. Keller/Soulcatcher Studio, 2002. Arxivat de l'original el 2013-02-03. [Consulta: 12 març 2015].\nEgan, Timothy. Short Nights of the Shadow Catcher: The Epic Life and Immortal Photographs of Edward Curtis. Boston: Houghton Mifflin Harcourt, 2012. ISBN 0-618-96902-0.\nGidley, Mick. «Edward S. Curtis (1868–1952) and The North American Indian». Edward S. Curtis in Context. Evanston, Illinois: Northwestern University Library, gener 2001. [Consulta: 22 octubre 2014].\nGidley, Mick. Edward S. Curtis and the North American Indian, Incorporated. Cambridge: Cambridge University Press, 1998. ISBN 0-521-77573-6.\nLawlor, Laurie. Shadow Catcher: The Life and Work of Edward S. Curtis. Lincoln, Nebraska, USA: Bison Books, 2005. ISBN 978-0803280465.\nMakepeace, Anne. Edward S. Curtis: Coming to Light. Washington, D.C., USA: National Geographic Society, 2002. ISBN 0-7922-6404-5.\nMartin, David F. «Curtis, Edward S. (1868-1952), Photographer». Seattle, WA, USA: Historylink, 2009. [Consulta: 12 març 2015].\nMartin, David F. «McBride, Ella E. (1862-1965)». Seattle, WA, USA: Historylink, 2008. [Consulta: 12 març 2015].\nNovials, Àlex; Laviña, Javier «L'esforç titànic d'Edward Curtis per recopilar la memòria dels indis nord-americans». SÀPIENS. GrupCultura03, sàpiens publicacions [Barcelona], agost 2014. ISSN: 1695-2014.\nRutgers. «Edward Curtis Meets The Kwakwaka'wakw IN THE LAND OF THE HEAD HUNTERS». New Jersey: School of Arts and Sciences. Rutgers University, 2014. [Consulta: 25 octubre 2014].\nScherer, Joanna Cohan. Edward Sheriff Curtis. Londres: Phaidon, 2008.\nTouchie, Roger D. Edward S. Curtis Above the Medicine Line: Portraits of Aboriginal Life in the Canadian West. Toronto: Heritage House, 2010.\nVizenor, Gerald. «Edward Curtis: Pictorialist and Ethnographic Adventurist». Edward S. Curtis in Context. Evanston, Illinois: Northwestern University Library, octubre 2000. [Consulta: 25 octubre 2014].\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Edward Sheriff Curtis\nConsulta íntegra de The North American Indian a la biblioteca digital de la Northwestern University.\nVintage Curtis Arxivat 2015-07-09 a Wayback Machine.: la pàgina d'un dels més importants col·leccionistes d'obres de Curtis. En els seus diversos apartats conté una bonica selecció de fotografies, incloent fotos familiars, d'estudi i de formats experimentals.\nISNI: 0000 0001 2277 999X\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Edward_Sheriff_Curtis&oldid=28531215»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 1 nov 2021 a les 12:41.


Savalls: Adéu Barça...\nPublicado por Savalls en 23:09\nAnònim 16 d’octubre de 2010 a les 8:59\nSoc el germa d'en SAVALLS...\nLa unica vegada en ma vida que he passat Retreta BORRATXO va ser el glorios 17-02 (dia del meu aniversari i del 0-5)... despres vaig treure la primera papilla... mai he tolerat massa l'alcohol...\nPer sort a la UHEL II eram deu o dotze ctalans i uns quants bascos... quin fart de riure que ens vem fer!!!... mai haviam cridat gol! amb mes control i la boca petita (la cantina era plena de fatxes es clar...)...\nVisca el Barça!... que sobrevivira an Sandro com va sobreviura a tants altres que no vull ni anomenar...\nCasti 16 d’octubre de 2010 a les 10:30\nD'aquí a poc temps els Broncos compraran el Barça i l'haurem d'anar a veure a Denver. Mori Lluis XIV!\nAnònim 16 d’octubre de 2010 a les 13:15\nEl Sandro l'han col·locat aquells vividors foragitats pel Laporta quan va entrar al Club. Volien recuperar el seu poer i ho han aconseguit. La mostra més clara és la trobada del Rosell amb ells a la seva caseta de la Cerdanya. Una trobada negada pel Rosell però que uan fotografia ha demostrat que va existir.\nAnònim 21 d’octubre de 2010 a les 12:57\nLo Barça es transversal-romantic-intocable... i allo que tenim... veig que hi ha menys comentaris i menys qualificacions de "genial"... SAVALLS pots estar emprenyat amb el Sandrusco o el Laporta... tant sa val...\nPero el Barça esta per sobre d'ells... es un sentiment positiu que ens agermana,,,\nPren la medicacio!


DONA BALAFIA ASSOC.: INVITACIÓ FESTA LLEIDA WORLD EXTREM\nVistes del Riu Omo des de Karo Kortcho\nTRIBUS DEL RIU OMO A L'ÀFRICA\nEl riu Omo passa per Etiòpia, Sudan i Kenya\nVa ser en els seus marges que els arqueòlegs van trobar el "Home de Kibish" un ancestral de 120.000 anys\nEn aquesta regió encara habiten algunes tribus que viuen en la prehistòria ...\n...., Com els Dassanech, Mursi, Hamar, Karo, Bume i Beshadar\nA la vall de Riftdonde es troba una regió volcànica, que separa geogràficament als negres dels àrabs\nEn aquesta regió, es troba una gran diversitat de pigments i una gran varietat de colors.\nAmb aquests pigments, alguns molt rars, les tribus del Riu Omo practiquen el seu art.\nSegons el criteri occidental són veritables genis de la pintura,\nEls seus traços recorden molt l'art contemporani de Picasso, Miró, Paul Klee i Tàpies\nPinten els seus cossos a la velocitat d'un "action paint" de Jackson Pollock.\nEn pocs minuts i amb una rapidesa impressionant, decoren el pit, pits, cames i peus.\nNo fan servir pinzells, només la seva admirable habilitat i la punta dels seus dits.\nÉs un art ancestral practicat per tots els membres de la tribu: Ancians, adults, joves i nens.\nEl seu aprenentatge, rau en l'observació\nS'integren a la natura tractant de ser part d'ella.\nL'art és practicat per ells mateixos, sense teoria, seguint només els seus instints.\nPer aquest motiu es considera el seu art en el més alt grau de puresa.\nLa seva motivació rau en el desig de mostrar-se bell/bella, ... de seduir\n... ... I d'exterioritzar el plaer que això els dóna.\nEtiopia: reialme del Rei Salomó, antiga Abisinia, allà a on confluyesen les dugues maneres d´entendre l´orígen de l´home perquè és bressol dels primers homínids i paradís verge, un dels últims reductes a on encara podem trobar les tribus amb forma de vida més atàvica: prehistòria viva...està a punt de desaparèixer de la mà del món industrialitzat...potser serem els últims en veure-ho...correrem per ells, perque còrrer és la nostra eina, volem veure-ho, entendre-ho per explicar-vos-ho, deixar testimoni al món d´aquest tresor que amenaça emb desaparèixer.\nMarxem el proper dia 10 de Juliol, per això el dia 8, ja amb la sang calenta per la proximitat de l´aventura, volem compartir-ho amb tú.\nPublicat per DONA BALAFIA ASSC. a 21:07


El consum de tres o quatre ous per setmana (algun més en cas de situacions que exigeixin requeriments energètics superiors) s'accepta com una quantitat saludable de consum. L'ou com a aliment de referència en qualitat proteïca serveix d'alternativa nutricional i gastronòmica a altres fonts de proteïna animal com poden ser els peixos i les carns magres. Aquesta recomanació de consum queda reflectida en la Guia de l'Alimentació Saludable de la Societat Espanyola de Nutrició Comunitària (SENC), el document de referència en relació a les racions i la freqüència recomanada d'aliments. En el moment de planificar els menús i d'ajustar-se a les racions recomanades cal tenir en compte les diferents formes en què es poden presentar els ous: ferrats, en truita, remenats o com a ingredient d'altres plats no tan fàcils d'identificar o quantificar com són els flams, les natilles, les creps, les salses tipus maionesa, els bescuits, la brioixeria, la rebosteria i les galetes, etc.\nQuan es fa un brou, quins nutrients passen a l'aigua i quins es queden en els aliments?\nEl valor principal dels brous és el contingut en aigua, que serveix per a la hidratació de l'organisme. Segons els aliments que s'utilitzin en la seva elaboració, els brous s'enriqueixen en sals minerals i en algunes vitamines solubles en aigua que passen dels vegetals o d'altres aliments al brou durant la cocció, i d'algunes proteïnes solubles procedents de les carns o del peix. Malgrat això, la forma d'elaborar el brou influeix en el valor nutricional que té, si bé la suma de nutrients (proteïnes, greixos, carbohidrats, sals i vitamines) no solen superar el 3% del pes, mentre que la resta és aigua. Per tant, en general, els brous no aporten una quantitat rellevant de nutrients i menys de calories. Per tal d'obtenir un brou més substanciós convé afegir els aliments a l'aigua freda de manera que necessitin una cocció més llarga i en aquest temps passin més nutrients solubles al brou. Ofegar abans les hortalisses (ceba, pastanaga, carabassa, bledes, espinacs, tomàquet...) dóna més sabor al brou i si els ingredients es baten, a més d'espessir-se, el brou resultant adquireix un color més viu i és més nutritiu.\nMolècula imprescindible per a la vida, però que pot ser origen d'intoleràncies o d'al.lèrgies alimentàries. Quan consumim un aliment problemàtic en aquest sentit (peixos, formatges i embotits, especialment) les cèl.lules de l'organisme poden generar més histamina. Si el mecanisme de producció d'histamina és mitjançat per IgE (es tracta d'una al.lèrgia alimentària -o al.lèrgia per medicaments o per neumoal.lergògens (pòl.lens, àcars, fongs...)-. Si el mecanisme de l'augment de la histamina orgànica no és mitjançat per IgE (immunoglobulina I), es tracta d'una histaminosi alimentària no al.lèrgica (HANA). Es tracta d'un tipus d'intolerància alimentària associada a símptomes diversos (mals de cap, migranyes, inflor abdominal, restrenyiment, diarrea, rampes musculars i fins i tot avortaments de repetició, entre d'altres) per a la qual cosa l'únic tractament és una dieta terapèutica.\nLa població espanyola s'allunya de la dieta equilibrada\nEs confirma la tendència alcista de l'obesitat, que a Espanya afecta una de cada quatre persones, i es constata una desviació de la dieta de la població espanyola pel que fa a les recomanacions actuals de consum. Aquestes han estat algunes de les conclusions més rellevants que es van manifestar en les I Jornades Científiques de Nutrició i Salut Kellogg's. En aquesta trobada es van exposar les dades de l'Estudi Dieta i Risc de Malalties Cardiovasculars a Espanya (DECRE), segons el qual hi ha més casos d'obesitat, malgrat que la població ingereix unes 250 calories menys que fa dues dècades. El Dr. Joan Quiles, coordinador de l'àrea de Nutrició Comunitària de la Universitat Europea de Madrid (UEM), va assegurar que l'obesitat constitueix una pandèmia a nivell mundial. "En el cas concret d'Espanya hem doblat les xifres d'obesitat els últims 20 anys", va subratllar. El desenvolupament i l'augment de la prevalença de l'obesitat respon, en gran manera, al canvi notable dels hàbits de consum. Una afirmació constatada amb els resultats de l'estudi ENIDE. Aquesta investigació ha comprovat que en la dieta espanyola el greix aporta al voltant del 41% (superior al 30-35% recomanat) de l'energia total ingerida, el 40% els carbohidrats (inferior al 50-60% aconsellat) i les proteïnes entre el 14% i el 16% (enfront del 10%-15% recomanat). És el resultat d'un consum escàs de verdures, hortalisses, fruites i cereals i excessiu de carns i productes elaborats amb un alt contingut en sodi, greix i sucres afegits.\nHi ha persones que no mengen ous per convicció, perquè segueixen una dieta vegetariana en la qual prescindeixen de tota mena d'aliments d'origen animal, i també d'altres que no ho fan perquè aquest aliment els provoca al.lèrgia o algun tipus d'intolerància alimentària. En qualsevol situació, seguir una alimentació sense ou no resulta fàcil. Malgrat això, l'enginy i el saber culinari fa que la cuina es reinventi amb alternatives als plats típics que porten ou. A continuació se'n detallen algunes idees:\nMaionesa amb llet: l'ou se substitueix per llet i la resta dels ingredients són iguals, oli, vinagre o suc de llimona i sal. Les proporcions són, per cada mig litre d'oli, 100 ml de llet i vinagre i sal al gust. La manera d'elaboració és senzilla: en un got de la batedora s'hi posa la llet, la sal i una mica de suc de llimona o vinagre. Es bat la barreja i quan l'emulsió es fa espessa s'hi afegeix, a poc a poc i sense deixar de batre, l'oli fins a formar una salsa cremosa i compacta.\nTruita de patates sense ou: l'ou se substitueix per una barreja de farina de cigró i aigua fins a aconseguir una textura similar o una mica més espessa que la de l'ou batut. Es fregeixen les patates i, quan estan fregides, es retiren de l'oli, s'escorren i s'afegeixen a la barreja anterior. Es procedeix a elaborar la truita de patata a la manera tradicional, afegint la massa en la paella que estarà untada amb una mica d'oli ben calent. S'abaixa el foc perquè es cuini a poc a poc i se serveix calenta.\nArrebossats sense ou: l'arrebossat s'aconsegueix amb una barreja de farina, pa ratllat i suc de taronja.\nLa síndria és una de les millors fonts de licopè, el pigment que dóna el color vermell identificatiu d'aquesta fruita d'estiu. Com que es tracta d'un antioxidant natural, el seu consum és ideal durant els mesos d'estiu per a protegir la pell de l'efecte oxidant de l'aire, de l'aigua clorada de les piscines i dels raigs del sol. A més, en la composició de la síndria s'ha detectat citrulina, un aminoàcid que es metabolitza en arginina, el substrat utilitzat en la síntesi d'òxid nítric que exerceix un paper essencial en la salut cardiovascular. Per tant, menjar síndria, a més d'abellidor i refrescant, és bo per a la salut del cor. Aquesta fruita, més consumida a les postres, també serveix per a elaborar originals entrants i primers plats refrescants com els següents:\nGaspatxo de síndria: es bat la fruita amb la resta d'ingredients típics del gaspatxo com tomàquet, pebrot verd, all, oli d'oliva verge, una mica de vinagre i sal i molla de pa.


Creixell vacuna sis avis del municipi amb les vacunes que van sobrar d'una residència\nLlar d'avis Mar i Sol de Creixell.\nLa Llar d'avis Mar i Cel de Creixell es vacuna contra la covid-19\nLa Llar Mar i Sol juntament amb la regidoria de Benestar Social van prendre aquesta decisió\nActualitzada 22/01/2021 a les 12:24\nLes persones residents i els treballadors de la Llar d'avis Mar i Sol de Creixell, una residència privada amb places concertades, han rebut la vacuna contra la covid aquesta setmana.\nUn cop completada la vacunació, la direcció de la residència va comunicar a la Regidoria de Benestar Social i Gent Gran de l'Ajuntament de Creixell que havien sobrat sis dosis de la vacuna. Ambdues parts van coincidir que les dosis sobrants es posarien a gent gran del municipi, d'acord amb els paràmetres del Departament de Salut, que situa els avis entre els col·lectius prioritaris per rebre la vacuna. En concret, les vacunes sobrants es van posar a cinc àvies i un avi de més de 70 anys.\nLa regidora de Benestar Social, Chelo Picón, ha agraït a la direcció de la Llar d'Avis Mar i Sol «la seva predisposició per posar les vacunes sobrants a altres persones grans del municipi que també la necessitaven».\nMercedes Alarcón va dir..Eso está muy bien, es lo que se debe de hacer, pero me gustaría saber como se han elegido a estas personas, porque seguro que hay muchas personas mayores de 70 años incluso de 80 y seguramente de 90.\nComenta el contingut : Creixell vacuna sis avis del municipi amb les vacunes que van sobrar d'una residència


Pessebre de sorra de Vila-seca 2018\nPàgina d'inici\tAgenda\tPessebre de sorra de Vila-seca 2018\nDel 8 de desembre de 2018 al 7 de gener de 2019 - Vila-seca (Tarragonès)\nEl pessebre de sorra de Vila-seca celebra la seva 19a edició a la platja de la Pineda, on diversos artistes escultors de sorra han elaborat, durant els primers dies de desembre, les figures que conformaran el pessebre. El conjunt escultòric és únic i diferent al de l'any anterior, i es podrà visitar fins al 7 de gener.\nEnguany han vingut artistes des d'Irlanda, Itàlia, Dinamarca, Bèlgica i la República Txeca a construir aquesta escultura. El pessebre ocupa 160 metres quadrats i han calgut fins a 400 tones de sorra per crear-lo.\nAl voltant del pessebre hi ha programades activitats paral·leles per celebrar el Nadal. El dissabte 15 i el diumenge 16 hi ha cantada de nadales a les 12 h, a càrrec de corals de Vila-seca. I els dies 2, 3 i 4 de gener, a les 11.30 h, hi ha organitzats tallers infantils diversos, per elaborar ninots de neu amb mitjons, decoració de diademes i creació d'estels de Nadal.\nWeb del Patronat Municipal de Turisme de Vila-seca\nTrobada amb dofins a Aquopolis


(S'ha redirigit des de: Estats Unit)\n39° 49′ 41″ N, 98° 34′ 46″ O / 39.828175°N,98.5795°O / 39.828175; -98.5795\n• president dels Estats Units\nHom ha suggerit que el terme Amèrica es va encunyar al segle xvi en honor a l'explorador i cartògraf italià Amerigo Vespucci per referir-se a totes les terres de l'hemisferi occidental. El nom del nou Estat federat es va registrar, per primera vegada, en la Declaració d'Independència dels Estats Units, que era la «Declaració unànime dels tretze Estats Units d'Amèrica» adoptada pels «representants dels Estats Units d'Amèrica», el 4 de juliol, 1776. Les abreviacions més comunes són Estats Units i EUA, i col·loquialment se'n diu «Amèrica».\n↑ «Emerging European-Style Planning in the United States: Transit-Oriented Development editor= Rutgers, The State University of New Jersey», 11-06-2007.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Estats_Units_d%27Amèrica&oldid=25485293»\nDarrera modificació: 22 nov 2020 a les 12:08\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 nov 2020 a les 12:08.


Les nostres Sigles\nASPEGI és l’Associació de Productors i Elaboradors Ecològics de Girona.\nAquesta associació està integrada per productors d’horta, productors de cultius de secà, ramaders i elaboradors de productes ecològics.\nVarem crear aquesta associació amb diferents objectius:\n1. Procurar formació en Producció d’Agricultura Ecològica pels associats\n2. Posar en comú coneixements i experiències\n3. Actuar com a grup en la defensa i promoció del sector ecològic.\n4. Compartir insums així com qualsevol tipus d’informació tècnica i comercial\n5. Organitzar coordinada i conjuntament compres d’insums i vendes de productes\nNosaltres varem heretar uns sòls sans i fèrtils dels nostres antecessors i uns ecosistemes equilibrats. Mantenir aquest llegat implica que hem de tenir cura dels nostres recursos: l'aigua, el sòl i els ecosistemes.\nPer aquesta raó, estem convençuts que és necessari que hi hagi equilibri entre la productivitat i la conservació de la fertilitat i la biodiversitat.\nLa pràctica de l’agricultura ecològica consisteix no només en prescindir de productes de síntesi química sinó que també implica treballar per millorar la microbiologia dels nostres sòls i vetllar per la qualitat de vida del nostre bestiar. Aquesta manera de treballar repercuteix de manera positiva sobre la salut dels nostres animals, els nostres sòls, els nostres aqüífers i al final, sobre la nostra salut i la dels nostres\nProduccció de cereal, farratge i lleguminosa per a consum humà i consum de bestiar ecològic.\nMarc Bosh Mateu\nRamat vacú ecològic extensiu, per producció de carn, a cicle tancat amb farratge ecològic de la finca\nSóc en Met Silet de Sant Marçal de Quarentella. Petit pagès a temps parcial que conreo principalment cereals, farratges, lleguminoses i oleaginoses.\nSom una empresa familiar que ens dediquem al cultiu de cereal proteginoses i farratge ecologic que utilitzem per a l'engreix dels nostres vedells ecològics.\nSom una explotació familiar que ens dediquem a la producció de cereals i farratges ecològics. Fem l'engreix de vedells de l'albera, també tenim un ramat de vaques de l'albera ecològic.\nComercialitzem carn de vedelles nascudes, criades i alimentades a les pastures de casa i amb farratge que produÏm sense adobs ni tractaments químics\nCarn de Porc ecològica de qualitat i proximitat alimentada amb els cereals i llegum de la nostra associació\nBio Espai Terres de Can Falgàs som una empresa familiar formada per tres generacions, ubicada al poble de Torroella de Fluvià (Alt Empordà). La nostra producció és 100% ecològica, i a més de les fruites i verdures que produïm i comercialitzem de manera directa i a través de Xarxa Pagesa (www.xarxapagesa.cat) també cultivem cigrons i llenties, elaborem oli gràcies a les nostres oliveres així com altres productes de conreu extensiu.\nCarn de cabrit ecològica, llet i formatges artesans ecològics del nostre propi ramat de cabres florides.\nProducció ecològica de pollastres, cereals i farratges\nCan Bosc del Baró es una finca situada al pla de Foixà dedicada al cultiu d'horta i complementada amb algun cultiu d'extensius. També forma part de la Xarxa Pagesa\nAgricultura, ramaderia i agroturisme. Criador d'ovins de raça ripollesa.\nOus ecològics de gallines criades a l'aire lliure i alimentades amb cereals i pastures de producció ecològica\nJosep M. Vallmajó\nConreus de cereals proteaginoses per a consum animal i humà a l'Alt Empordà\nProducció de Cereals i farratges per a consum animal\nCereal i lleguminosa per consum humà i farratge\nProjectes i Convenis de Col·laboració\nPROJECTES I CONVENIS DE COL.LABORACIÓ\nTenir el sector productor estructurat ens permet entre altres moltes coses, poder tenir interlocució amb organismes, amb qui de forma individual no hi tindríem accés. Com a pagesos i empresaris estem interessats en millorar els nostres coneixements agronòmics. És per aquesta raó que participem en diferents projectes d’investigació amb diferents institucions públiques i privades. A més, i amb l‘interès de mantenir uns preus justos per a nosaltres, negociem la venda de les nostres produccions agrícoles de manera conjunta. Aquests Convenis d’experimentació i comercials són els que expliquem en els següents apartats.\nConvenis d’experimentació amb l’IRTA_Mas Badia\nCom hem dit de bon començament, el fet d’anar com a grup de productors ecològics ens ha servit per a establir convenis d’experimentació amb la Fundació Mas Badia, entitat que opera a les Comarques Gironines i que està integrada a l’IRTA.\nA través d’aquest treball conjunt, que consisteix en l’experimentació en camps dels nostres socis en condicions reals de camp, hem assajat tècniques innovadores que l’IRTA investiga paral·lelament en condicions d’investigació-laboratori, com són les micro-parcel·les, la micro-maquinària, o els controls exhaustius de camp, entre d’altres.\nSeguidament, queden especificats els estudis en què hem participat així com aquells estudis que estan projectats a fer:\nHem col·laborat en estudis molt interessants portats a terme pels tècnics de la Unitat de cultius extensius de Mas Badia relatius a la colza, el blat i l’ordi ecològics, que inclouen temes de desherbatge mecànic, tècniques de sembra, incidència i control de plagues, contingut de proteïna en blats i adaptació de diferents varietats al cultiu ecològic entre d’altres.\nDonada importància concedida en el mon comercial a la qualitat del blat fariner, s'ha realitzat un projecte que porta per títol “Millora de l'eficiència en l'ús del nitrogen, pel blat fariner ecològic a través del material vegetal i del maneig del cultiu”, quin objecte d’estudi queda clarament definit.\nDe cares a la campanya vinent s’endegarà un altre de plurianual sobre “Producció sostenible de blat eco per a elaborar productes de panificació amb major valor nutritiu pels consumidors”impulsat per un Grup Operatiu en el que intervenen: Grup Boira, Flequers artesans de Girona, ASPEGI, Consorci de Gallecs i IRTA_Mas Badia\nDIVULGACIÓ DE RESULTATS\nTotes aquestes sinèrgies repercuteixen favorablement en els nostres socis, que reben directament informació tècnica molt valuosa, però també afavoreix el conjunt del sector de la producció ecològica. Trobareu plasmats aquests resultats de recerca en els següents mitjans:\nActuacions divulgatives, presencials o en línia: https://transferencia.irta.cat/que-es-irta-transferencia\nPublicacions de l’IRTA-Mas Badia a la seva plataforma de divulgació: https://extensius.cat\nResultat anual de tota l’experimentació portada a terme en cultius extensius: http://extensius.cat/wp-content/uploads/2021/09/DOCUMENTACIO-RECOMEX-2021.pdf\nCreiem en els convenis de comercialització conjunta dels nostres productes, amb diferents operadors de la industria agro-alimentària perquè:\nAquests convenis donen certeses i garanties d’obtenir preus raonables per ambdues parts i eviten caure en situacions especulatives a l’hora de la collita, en que el productor petit i mitjà sempre hi té les de perdre.\nÉs desitjable poder-nos dedicar a la nostra feina pròpia, que és produir quantitat i qualitat de la millor manera possible. Els convenis de comercialització ens permeten no haver de perdre energies en el mon de la venda, especialitat difícil de controlar si actuem de manera aïllada.\nÉs per això que com a ASPEGI hem tancant diferents acords comercials durant les dues últimes campanyes:\nCampanya 2020-21, hem tancat acords comercials amb les diferents empreses:\nASSA (Aceites de Semillas SA) per la venda de gra de colza,\nPinsos Nútrex per la venda d’ordi,\nPinsos La Gironina, per la venda de blat-pinso.\nPer aquesta campanya 2021-22 hem fet un acord amb Eco-Artesa per la venda de cigrons per alimentació humana.\nAquests convenis es tradueixen en contractes de compra-venda que regulen les quantitats aproximades, segons les has sembrades, a entregar per cada productor, els paràmetres bàsics de qualitat (humitat, impureses, continguts en oli, proteïna, matèria seca, etc), el preu base +/- increments o descomptes, i la forma i el termini de pagament.\nCal remarcar que aquests convenis es negocien entre ASPEGI, per als seus socis, i diversos operadors agro-industrials. Queden vinculats a aquests contractes aquells socis d’ASPEGI que els subscriuen, havent-hi total llibertat per aquells socis que no hi vulguin participar, i que per tenir magatzems, o contactes previs etc, s’estimin mes comercialitzar pel seu compte\n© 2022 Copyright Aspegi


Premi de Fotoperiodisme 2016 | Mans Unides\nInici Premi de Fotoperiodisme 2016\nPremi de Fotoperiodisme 2016\nEl missatge d'esperança és un dels punts a valorar\ndilluns, 4 juliol, 2016 - 12:30\nEl Premi Mans Unides de Fotoperiodisme té com objecte estimular als professionals de la fotografia en el seu treball de sensibilitzar a l'opinió pública sobre la realitat dels països més desfavorits i sobre els desequilibris Nord-Sud.\nPoden participar fotògrafs professionals que hagin realitzat o publicat les seves fotografies en mitjans nacionals o estrangers.\nLes fotografies han d'estar relacionades amb la realitat dels països en els quals treballa Mans Unides, amb el treball de l'organització o amb la campanya anual corresponent o amb algun d'aquests assumptes: cooperació internacional, exclusió social, vulneració dels drets humans, conflictes armats, desastres naturals...\nEl jurat valora el missatge d'esperança de les fotografies.\nResultat Premi de Fotoperiodisme 2016\nGuanya una imatge de la nova ruta del tràfic de cocaïna a Perú\nAquest any, els guanyadors de la I Edició del Premi Mans Unides de Fotoperiodisme, dotat amb 2.500 euros, amb el patrocini de La Caixa, ha recaigut en els fotoperiodistas Javier Carbajal i Juanjo Pérez Monclús, de l'agència de reportatges OM Col·lectiu, per una imatge que parla per si sola presa a la Vall del VRAEM, a Perú, començament de la nova ruta del tràfic de cocaïna, que transcorre des del cor del país andí fins a Cochabamba, a Bolívia.\nEls joves fotoperiodistas d'OM Colectivo van assegurar que “les víctimes del narcotràfic són sempre les més invisibles, com el són uns altres greus problemes de Perú, com el narcotràfic, la mineria i el terrorisme, que sempre es volen ocultar”.Kaypacha - Tierra de silencio és un treball... Llegir més\nResultat Premi de Fotoperiodisme 2016 ›


El marxandatge de Santa Tecla ja es pot adquirir al Mercat Central\nMercat Central, Santa Tecla, marxandatge, Mercat de Tapes\nLluís Barceló, membre de la junta de l'Associació de Venedors de Torreforta, junt a la presidenta d'Espimsa, Elvira Ferrando i Magí Rovira, membre de la junta de l'associació de venedors del Mercat Central.\nAl Mercat de Torreforta també hi haurà una parada amb els mateixos productes\nActualitzada 27/08/2018 a les 20:59\nEls productes de Santa Tecla es poden comprar, a partir d’aquest dilluns 27 d’agost, al Mercat Central. L’indret torna a acollir enguany un punt de venda de marxandatge oficial a la parada de promocions La Teca i la Meca.\nLa parada dels productes oficials de festes del Mercat, inaugurada aquest matí, estarà oberta fins el pròxim 22 de setembre. No només hi haurà un punt de venda fixe al Mercat Central, sinó que al Mercat de Torreforta també hi haurà una parada amb els mateixos productes, amb l’objectiu d’acostar la festa als barris de Ponent.\nA banda de productes com la samarreta, el got, la motxilla o el mocador, també hi haurà un producte exclusiu del Mercat Central: el barret de palla de Santa Tecla. La novetat d’aquest any, és que estarà dedicat al Carilló, de manera que a la cinta del barret hi apareixen els sis elements del Seguici que estaran presents a l’obra de Joan Serramià -Àliga, Lleó, Negrita, Gegant Moro, Geganta Vella i Nano Capità)-. El muntatge de les cintes està fet per les persones internes del Centre Penitenciari Mas d’Enric, alumnes del taller d’arts plàstiques. A partir del 31 d’agost, comprar els productes oficials a la parada del Mercat tindrà premi, ja que els paradistes posaran a disposició dels seus clients tiquets de descompte que suposaran un estalvi d’un a tres euros.\nComenta el contingut : El marxandatge de Santa Tecla ja es pot adquirir al Mercat Central


Búsqueda general: pau - Editorial Pau de Damasc\nEditorial Pau de Damasc ›› Todos los datos: pau\nPrimera ‹‹ 1 2 3 ... 15 16 17 18 19 ›› Última Resultados 161 - 170 de 185 de\nSu búsqueda produjo: 185 resultados\nN0101 L'Estudi de l'ésser humà com a base de la pedagogia Rudolf Steiner\nL'Art d'educar Volum 1\nL'art d'educar és el títol del curs intensiu d'antropologia infantil i didàctica que Rudolf Steiner va impartir als mestres del consell escolar Waldorf de Stuttgart. El curs s'estructura en tres parts que s'han publicat en diferents volums: 1) un cicle de conferències que tracta les qües\nN0102 L'art d'educar. Metodologia i didàctica Rudolf Steiner\nL'art d'educar és el títol del curs intensiu d'antropologia infantil i didàctica que Rudolf Steiner va impartir als mestres del consell escolar Waldorf de Stuttgart. El curs s'estructura en les següents parts: un cicle de conferències que tracta les qüestions psicològiques i antropològiq\nN0103 L'art d'educar. Col·loquis pedagògics Rudolf Steiner\nN0104 Les llengües estrangeres a l'escola Waldorf-Steiner Johannes Kiersch\nSegons la teoria dels sentits de Rudolf Steiner, l'esperit de la llengua, amb la seva genial saviesa, posa el seu segell en el cos físic del nen petit per mitjà del sentit verbal. A més, els moviments de les extremitats del cos infantil ajuden a individualitzar la creixent facultat verbal. Es tracta de viure el significat visible, concret i fresc de les paraules com a camí cap a la veritable realitat d'una llengua concreta. Amb tot això s'obté una concepció teòricament competitiva, intel·ligible i aplicable a la pràctica de l'ensenyament dels idiomes. Leer más 11,70€\nCada ventana del calendario de Adviento de gran formato (30 x 60 cm) está inspirada en un cuento del libro Cuentos de Adviento y Navidad de E. Sheen, P. Lienhard e I. Johanson\nQC002 L'art de la conversa goetheana M. Spock, R. Lissau\nAltres tipus de comunicació no arriben mai a aquest nivell... Leer más 6,50€


El base ha demanat marxar a un altre club fent ús de la seva clàusula de sortida, mentre que l’ala-pivot ha al·legat problemes personals per tallar la seva relació amb el club.\nDimecres 26 de Desembre de 2018 a les 12:52\nEl base Alex Renfroe ha demanat al Bàsquet Manresa fer ús de la seva clàusula de sortida. Com que aquesta clàusula podia fer-se efectiva a partir de l’1 de gener, el club ha hagut de re-negociar els termes per deixar marxar el jugador, que avui s’ha acomiadat dels seus companys.\nPer altra banda, l’ala-pivot Justin Doellman també es desvincula del club. En el seu cas, per motius personals. El de Cincinatti ha patit diverses lesions les darreres temporades i no ha pogut jugar amb regularitat.\nDoellman ha volgut dirigir-se a l’afició manresana amb aquestes línies:\n«Vull donar les gràcies a la ciutat de Manresa, al club, als companys d’equip i als aficionats pel que han fet per acomodar a la meva família i a mi. Aquesta ciutat sempre tindrà un lloc especial en els nostres cors durant el viatge de la nostra vida. Hem decidit que fer el millor per les dues parts és acabar el meu contracte i anar en direccions diferents. No és un ‘adéu’, sinó un ‘fins aviat’, i us desitgem el millor. Fins la propera, amics meus!».\nEl Bàsquet Manresa agraeix la professionalitat dels dos jugadors, i desitja el millor tant per la seva carrera professional com en la vida personal.\nDemà a les 12:00 compareixeran en roda de premsa al Nou Congost el President Josep Sáez i el Director Esportiu Román Montañez.


Diari de Solsona Diari de Solsona: Sant Climenç celebra enguany la IX Trobada de Caramellaires del Solsonès\nSant Climenç celebra enguany la IX Trobada de Caramellaires del Solsonès\nLa colla de caramellaires de Sant Climenç, amb la col.laboració del Patronat Comarcal de Turisme del Solsonès i dels ajuntaments de la comarca que compten amb colles caramellaires, acull la trobada\nEnguany la colla de caramellaires de Sant Climenç ha preparat la trobada de caramellaires que es celebrarà a Sant Climenç el proper diumenge, 8 de maig, a partir de 2/4 de 5 h de la tarda amb la col.laboració del Patronat Comarcal de Turisme del Solsonès i dels ajuntaments de la comarca que compten amb colles caramellaires.\nAquestes trobades, que són de caràcter bianual des del 2007, es van començar a celebrar anualment a partir del 2001 fruit de l’interès per part d’unes colles de caramellaires per trobar-se i conèixer com es celebrava una tradició tan arrelada com aquesta en els diferents municipis de la comarca. A partir d’aquell moment des del Consell Comarcal del Solsonès, a través del Patronat de Turisme, s’ha potenciat i ajudat en la seva organització.\nLes trobades de caramellaires del Solsonès ja s’han celebrat per ordre cronològic a Solsona, a Freixinet (Riner), a Llobera, a Lladurs, a Ardèvol (Pinós), a Castellar de la Ribera, a Sant Llorenç de Morunys i el 2009 es va fer al Santuari del Miracle (Riner). En l’edició d’enguany hi actuaran les colles de caramellaires de l’Agrupament Baixa Ribera Salada, d’Ardèvol, de la Coral Riallera de Solsona, d’Olius, de l’Orfeó Nova Solsona, de Lladurs i de Sant Climenç.\nPer la seva part, el President del Patronat Comarcal de Turisme del Solsonès i caramellaire de tota la vida ha manifestat que “les trobades és una forma d’aglutinar totes les colles de les quals cal destacar la nombrosa participació de caramellaires de tots els municipis del Solsonès. En aquest sentit ha remarcat que “volem seguir mantenint i potenciant aquesta tradició tant arrelada a casa nostra”.\nPublicat per Diari de Solsona a 18:44


Els estibadors de Tarragona s'adhereixen a la vaga general\nImatge del vídeo penjat pels estibadors.\nAsseguren en un tuit que és per 'la defensa dels drets fonamentals'\nActualitzada 03/10/2017 a les 15:02\nEl col·lectiu ha penjat un vídeo on es veuen tots els professionals reunits i aturats donant suport a la mobilització convocada a tota Catalunya. Recordem que els estibadors es van implicar en la mobilització quan van comunicar que no abastiran cap vaixell contractat pel Govern de l'Estat que pretenguin rebre cap servei dels estibadors.\nSegons declaracions de Joan Galera, representant dels estibadors tarragonins recentment, al digital fa uns dies, «el nostre sentiment és de defensa de la democràcia i la llibertat i, per tant, no prestarem cap servei a cap vaixell que ens ho demani si va carregat de policies».\nLos #estibadores de Tarragona estamos secundando la #VagaGeneral30\nPor la defensa de los derechos fundamentales pic.twitter.com/RZTlUwIERd\n— Joan Galera (@JoanGalera7) October 3, 2017\nLa vaga paralitza el Port de Tarragona i les químiques funcionen a mínims


5956 LAKE ALMANOR DR, SAN JOSE, CA 95123 | San Jose Home For Sale and Real Estate\n5956 LAKE ALMANOR DR, SAN JOSE, CA 95123 (Sold on 11/22/2013)\nSave 5956 LAKE ALMANOR DR, SAN JOSE, CA 95123\nGet Driving Direction to 5956 LAKE ALMANOR DR, SAN JOSE, CA 95123\nPrint 5956 LAKE ALMANOR DR, SAN JOSE, CA 95123\nProperty Details for 5956 LAKE ALMANOR DR\nFANTASTIC 2ND FLOOR CONDO IN THE DESIRABLE PARK ALMADEN COMPLEX! THIS LOVELY CONDO FEATURES BRAND NEW CARPET, TWO-TONE PAINT, TRACK LIGHTING, TILED FIREPLACE, DUAL PANE WINDOWS W/ PLANTATION SHUTTERS, PANTRY, INDOOR LAUNDRY, CENTRAL A/C. SPACIOUS MASTER SUITE W/ DUAL SINK VANITY, OPENS TO PRIVATE BALCONY. GREAT LOCATION, GORGEOUS COMPLEX W/ EXCELLENT AMENITIES INCL 2 POOLS/2 SPAS, FITNESS CENTER.\nParcel Number: : 694-48-042\n$545,0005611 Playa Del Rey 1\n$539,950757 Warring Dr 3


Una visió global de l'obra d'Antoni Miró al Palau d'Otos, presentació divendres 23\nEls reptes del segle XXI. Què diu l’informe climàtic més important del món?\nVinc a contar-vos una d’aquelles històries que…\nRetrats màgics d’una ciutat modernista\nLa fotografia de l’alcoiana Diana Sanus està…\nLa fotografia de l’alcoiana Diana Sanus està recorrent els carrers del casc històric alcoià…\nLorena Zamorano: “La nostra finalitat és que es puguen obrir les portes per a poder fer una promoció com cal d’Alcoi”\nEncara que la temporada alta de Turisme en Alcoi no siga l’estiu, com ha…\nEls Horts Urbans d’Alcoi tindran subvenció de la Diputació d’Alacant\nL’Ajuntament d’Alcoi ha rebut dos subvencions de la Diputació d’Alacant, dins de la convocatòria de Subvencions…\nOctubre tornarà a tindre festa en Alcoi amb el Mig Any\nAlcoi té ganes de tornar a viure la festa, i gràcies al fet que la situació…\n65 persones assisteixen a la jornada formativa impartida per Manolo Gomicia\nEl dia 17 de setembre la Cambra de Comerç va acollir la conferència ‘El…\nIvan Gisbert escriurà el manifest del 9 d’Octubre\nCom cada 9 d’octubre Alcoi celebra la gala de lliurament de premis. En aquesta…\nEl Centre Cultural Ovidi Montllor organitza activitats per a principis d’octubre\nOctubre comença amb activitats de la mà del Centre Cultural Ovidi Montllor. La primera…\nEl Partidor compta amb un nou mural ‘La anarquía explicada a los niños’\nL’Associació de veïns i veïnes del barri de El Partidor, juntament amb la col·laboració de regidoria…\nEl Comtat 335\nLa Safor 613\nLa Vall d'Albaida 253\nDones de llegenda al Comtat\nEn una era on les reivindicacions feministes s’han instaurat per dret propi a l’agenda…\nLes ajudes per revitalitzar el comerç de Castalla són valorades positivament\nL’Ajuntament de Castalla ha valorat positivament la gestió de la línia de tres ajudes…\nLa incidència al Departament de Salut d’Alcoi augmenta molt lleument\nAquesta nova actualització de la Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública no ha…\nC.D. Alcoyano 140\nConferència i sessió d’escacs a càrrec de Sonia Gil\nDurant el matí del dissabte 25 de setembre l’Hotel Reconquista d’Alcoi acollirà una activitat…\nLa UPV comença col·laboració amb el CD Alcoyano SAD i amb el Patí Alcòdiam Salesià\nEl Campus d’Alcoi de la Universitat Politècnica de València està treballant per tal d’arribar…\nContinua la pretemporada de l’Alcoià Femení\nAhir diumenge, l’alcoià femení es va enfrontar amb el Racing de Xàtiva en partit amistós de…\nUna visió global de l’obra d’Antoni Miró al Palau d’Otos, presentació divendres 23\n• Part de la seua obra recent que se suma a la Col·lecció Permanent exhibida al Palau • Un itinerari amb caràcter monogràfic i estructurat cronològicament per les diferents etapes o sèries de l’artista\nEnviat per Redacció Muntanyes en 21 de novembre de 2018.\nGuardat en Activitats, La Vall d'Albaida\nTags: Antoni Miró, Otos, Presentació\nPresentació a Otos de la nova exposició de l’artista alcoià Antoni Miró. Part de la seua obra recent que se suma a la Col·lecció Permanent exhibida al Palau. Serà aquest divendres 23 de novembre, a les 19.30h, a la Sala d’Exposicions del Palau d’Otos. Al finalitzar l’acte, hi haurà un vi d’honor.\nLa Col·lecció d’Antoni Miró al Palau d’Otos alberga i mostra un itinerari amb caràcter monogràfic i estructurat cronològicament per les diferents etapes o sèries de l’artista, que permet seguir la seua trajectòria i configurar una visió global de l’obra d’Antoni Miró. Amb la inauguració de l’obra recent es completa més encara aquesta visió global.\nÉs per això que vos convidem a totes i tots a aquesta presentació i a poder seguir gaudint de l’obra d’Antoni Miró.\nEl IVAM CADA Alcoi presenta aquest dijous el monogràfic més complet sobre Antonio Gisbert\nAntoni Miró rep el premi Canigó de la Universitat Catalana d’Estiu\nExposició en el Palau i escultures als carrers d’Altea d’Antoni Miró\nEls reptes del segle XXI. Què diu l’informe climàtic més important del món? by Redacció Muntanyes - No Comment\nRetrats màgics d’una ciutat modernista by Redacció - No Comment\nDones de llegenda al Comtat by Redacció Muntanyes - No Comment\nLorena Zamorano: “La nostra finalitat és que es puguen obrir les portes per a poder fer una promoció com cal d’Alcoi” by Redacció Muntanyes - No Comment\nEls Horts Urbans d’Alcoi tindran subvenció de la Diputació d’Alacant by Redacció Muntanyes - No Comment\nEls reptes del segle XXI. Què diu l’informe climàtic més important del món? 26 de setembre de 2021\nRetrats màgics d’una ciutat modernista 26 de setembre de 2021\nDones de llegenda al Comtat 25 de setembre de 2021\nLorena Zamorano: “La nostra finalitat és que es puguen obrir les portes per a poder fer una promoció com cal d’Alcoi” 25 de setembre de 2021\nEls Horts Urbans d’Alcoi tindran subvenció de la Diputació d’Alacant 24 de setembre de 2021\nLes ajudes per revitalitzar el comerç de Castalla són valorades positivament 24 de setembre de 2021\nOctubre tornarà a tindre festa en Alcoi amb el Mig Any 24 de setembre de 2021


REFLEXIONS I ALTRES COSES ............: Avis i Avies\nen la teva mà està que no carreguem amb tu... simplement sigues com ets i no carregarem amb tu, sinó que gaudirem de la teva companyia... però tingues clar que, per poc que pugui, el dia (que arribarà mooooolt tard) que no et puguis valer per tu sola de forma correcta, jo seré allà!\n17 d’octubre de 2007 a les 7:35\nGràcies, ja ho se, i amb això compto, però repeteixo quan arribi al punt de que practicament estigui "ga-gà" no us canvieu la vida. una avi a quí cuidar no és recomanable per la convivència d'una parella\n17 d’octubre de 2007 a les 10:54


Aquests dies s’ha aixecat, i amb raó, un bon rebombori a les comarques gironines. La càmera de comerç, juntament amb la connivència de la Caixa i Caixa de Girona, han endegat una fundació per tal de promoure les comarques gironines. Fins aquí res a dir, una iniciativa. Però el que ja em toca molt més el voraviu és que aquesta fundació porti el nom de Príncep de Girona, títol que per dissort ostenta fill del Borbó que regna al país veí. Sembla que per certa gent de la societat gironina, cal fer la gara-gara per tal d’obtenir diners. I no, parafrasejant Llach, companys, no és això. Les comarques gironines es poden promoure amb molts altres lemes. No cal posar el dit a la nafra! Els joves que van cremar la foto del rei van haver de passar per un procés judici-polític fa ben poc. I només per defensar les seves idees... I les caixes? Amb els nostres diners es dediquen a finançar fundacions amb nom de Borbó? De La Caixa m’ho podia esperar, però de Caixa de Girona, teòricament una institució arrelada i de tarannà popular, també? Un piló d’interrogants i una bona dosi de mala llet m’ha provocat aquesta notícia... Botiflers, no gràcies! Girona no té rei ni príncep! (http://www.facebook.com/home.php#/group.php?gid=55336030834&ref=mf). Visca la terra i la república catalana!\nSi aquesta fundació vol ser un referent per a les comarques gironines, per què no posar-li el nom d’un il·lustre ciutadà, ben arrelat i ben amant de la ciutat, com va ser Carles Rahola?


Setmana de la Ciència a Catalunya - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLa setmana de la ciència a Catalunya és un programa col·lectiu d'activitats, incloent més de 350 actes de divulgació del coneixement científic arreu Catalunya, organitzada per l'FCRI. Implica prop de 150 entitats del sistema de recerca: universitats, centres de recerca, museus, associacions i empreses.\nTé com a objectius oferir a la societat, especialment al jovent, fórmules originals i properes de transmissió del coneixement científic que estimulin futures vocacions científiques. Alhora, catalitzar l'esforç en divulgació científica de tot el sistema català de recerca. Una de les activitats més destacades que se celebren en el marc de la setmana de la ciència és el dia de la ciència a les escoles.\nLa primera edició de la Setmana de la Ciència a Catalunya, iniciativa pionera a Espanya, va tenir lloc el 1996. S'han celebrat des d'aleshores dinouedicions gràcies a la col·laboració d'un nombre cada cop més gran de diferents institucions, entitats i associacions catalanes.\n↑ Setmana de la Ciència a Catalunya Fundació Recerca (català)\n↑ Dia de la Ciència a les Escoles Fundació Recerca (català)\n↑ Edicions anteriors Fundació Recerca (català)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Setmana_de_la_Ciència_a_Catalunya&oldid=20966934»\nDarrera modificació: 11 abr 2019 a les 09:45


ELECTRIC DREAMS. DICK, PJILIP K.. Libro en papel. 9788445005118 Librería Serendipia


Líbia aixeca les restriccions per a la concessió de visats i segella la pau democràtica amb la UE\nTots els ciutadans de l'Europa occidental ja poden viatjar a Líbia. El govern de Trípoli ha aixecat totes les restriccions per a la concessió de visats, i el mateix ha fet la Unió Europea, que fins ara prohibia l'entrada a gairebé 200 ciutadans libis, la majoria autoritats i familiars del líder del país, Moammar al-Gaddafi.\n28/03/2010 - 09.25 Actualitzat 29/03/2010 - 00.41\nEl conflicte diplomàtic va començar el 2008, quan un fill d'Al-Gaddafi va ser detingut a Suïssa acusat de maltractar dues treballadores domèstiques. Presumptament en represàlia, el govern libi va detenir dies després dos empresaris suïssos, amb el pretext que havien comès irregularitats en la tramitació dels visats. Un dels dos ja està en llibertat, i l'altre és previst que surti de la presó de manera imminent.\nA més, Líbia va fer una crida a la jihad, o guerra santa, contra Suïssa, després de la prohibició en referèndum de la construcció de nous minarets.\nEl ministre d'Afers Estrangers espanyol, Miguel Ángel Moratinos, i el seu homòleg libi s'han encarregat de segellar la pau diplomàtica entre la Unió Europea i el govern d'Al-Gaddafi, aprofitant la cimera de la Lliga Àrab que es fa a Líbia.\nFiscalia demana que s'arxivi la causa contra Dani Mateo per mocar-se amb una bandera\nAcord per tancar la crisi entre Líbia i Europa


EL BLOC DE SISÈ: d’abril 2014\nLES VOSTRES FILLES I ELS VOSTRES FILLS M' HAN DEMANAT QUE POSI AQUEST JOC AL BLOC; ÉS EL JOC DE LES MUNTANYES DE SORRA, I ES DIU THISISSAND. ÉS UN JOC CREATIU I QUE ELS RELAXA FORÇA, GENS COMPLICAT I AMB UN FINAL MOLT ACOLORIT,\nSI CLIQUEU A L' ENLLAÇ, S' OBRIRÀ, I US TROBAREU AMB LA PANTALLA GRIS, DALT A LA DRETA SURT UNA ICONA, CLIQUEU LA CREU I DESAPAREIXERÀ.\nAPRETANT EL BOTÓ ESQUERRE DEL RATOLÍ LA SORRA ANIRÀ CAIENT. PER CANVIAR DE COLOR HEU DE CLICAR LA LLETRA C DEL TECLAT.\nACABADA LA CREACIÓ, LA PODEU IMPRIMIR CLICANT EL BOTÓ DRET DEL RATOLÍ .\nAQUÍ US DEIXO UNA MOSTRA DE LES SEVES POSSIBILITATS.\nEtiquetes de comentaris: AULA, CURS 2013-2014, general, INFORMACIONS FAMILIES\nNOU PATI!!! FASE CONSTRUCCIÓ\nRECORDEU QUE DILLUNS VINENT MARXEM DE COLÒNIES, NO FEU CAS DEL CALENDARI GOOGLE, JA QUE VÀREM CANVIAR LES DATES. EN PRINCIPI TOTHOM VA REBRE LA INFORMACIÓ EN EL SEU MOMENT.\nNOSALTRES JA ENS ESTEM PREPARANT I, ESTEM AMB MOLTES GANES DE PASSAR-HO BÉ I VIURE FORÇA AVENTURES.\nDE MOMENT ANEM ULTIMANT PREPARATIUS. US DEIXEM UNA CANÇONETA EN LA QUE S' EXPLICA MOLT BÉ QUÈ ÉS ANAR DE COLÒNIES!!!\nEtiquetes de comentaris: CURS 2013-2014, INFORMACIONS FAMILIES, SORTIDES, tutoria\nUNA ALTRA ACTIVITAT, QUE FEM TRADICIONALMENT A INFANTIL, ÉS EL CONTE COL·LECTIU. AQUEST ANY SE'NS HA TIRAT EL TEMPS AL DAMUNT I ANEM AMB UNA MICA DE RETARD. EL TREBALL TRACTA DE FER UNA PETITA NARRACIÓ ENTRE TOTS I TOTES. CADA AULA ES RESPONSABILITZA D' UNA PART DEL CONTE. COMENÇA P-3 I CONTINUEM FINS P-5. UN COP ACABAT ES RELLEGEIX EL TEXT DE CADASCÚ I ES FA UN DIBUIX IL·LUSTRATIU DEL PROPI TEXT.\nEL PROCÉS DE REALITZACIÓ ÉS DIFERENT A CADA AULA; EN EL CAS DELS PEIXOS HEM SEGUIT ELS SEGÜENTS PASSOS:\nENTRE TOTS I TOTES, DESPRÉS DE LLEGIR ELS TEXTOS FETS, HEM ANAT CONTINUANT AMB LA HISTÒRIA. AIXÒ SÍ, TOTHOM HAVIA D' ESTAR D' ACORD AMB EL QUÈ VOLÍEM EXPLICAR.\nENTREM A LA FASE DE LA IL·LUSTRACIÓ: COMPARANT CONTES DE L' AULA ENS HEM ADONAT QUE ELS DIBUIXOS EXPLIQUEN LA HISTÒRIA LLETRADA.\nPER GRUPS DE TAULA DECIDIM COM FER EL DIBUIX. EN COMENÇAR ENS ADONEM QUE NO ES TRACTA DE DIBUIXAR TOTS A L' HORA; SINÓ PARLAR DEL QUÈ VOLEM EXPLICAR, QUÈ ÉS EL MÉS IMPORTANT DEL NOSTRE TEXT, QUÈ DIBUIXAR, EN QUINA COMPOSICIÓ I QUI FA CADA COSA. COSTA UNA MICA, PERÒ HO ACONSEGUIM!!!\nUNA VEGADA FETA TOTA LA COMPOSICIÓ PASSEM A DONAR-LI COLOR. AQUESTA VEGADA HO ANEM FENT TOTS A L' HORA SEMPRE QUE ES POT.\nAMB LES 4 IL·LUSTRACIONS FETES,\nARA ENS TOCA TRIAR LA QUE CREIEM QUE EXPLICA MÉS BÉ EL TEXT ( NO TRIEM EL NOSTRE DIBUIX, NI EL DELS AMICS NI EL QUE CREIEM QUE ESTÀ MILLOR DIBUIXAT). FEM UNES QUANTES VOTACIONS I AL FINAL EL TRIAT ÉS AQUEST!!!\nNO SABEM COM CONTINUA NI COM ACABA EL CONTE AIXÍ QUE HAUREM D' ESPERAR....\na 14:57 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: CONTES, CURS 2013-2014, general, PRIMAVERA\nUN ANY MÉS, ACABANT EL MES D' ABRIL, CEL·LEBREM LA DIADA DE SANT JORDI. HEM TINGUT UN DIA PLE D' EMOCIONS AMB ACTIVITATS BEN DISTRETES.\nNOMÉS ARRIBAR, HEM ANAT AL TEATRE DEL GIMNÀS I HEM ( HAN) GAUDIT DE LA REPRESENTACIÓ DE LA LLEGENDA PER PART DE LES MESTRES I ELS MESTRES. CAL DIR QUE HA ESTAT UNA LLEGENDA UN PÈL PECULIAR!!!!\nA L' AULA ENS HEM DEDICAT A ULTIMAR ELS REGALETS PER A VOSALTRES.\nA LA TARDA HEM POGUT VISITAR LA PARADA DE LLIBRES DE L' AMPA I ENS HAN REGALAT UN LLIBRE PER A CADA CLASSE.\nLA GISELA QUAN HA VIST LES "XUXES"\nEL MANEL TAMBÉ LES HA VIST!!\nEN EL CAS DELS PEIXOS HEM REBUT EL CONTE :EL PETIT BLAU I EL PETIT GROC.\nA L' HORA DE PLEGAR, ELS PEIXOS HAN OFERT UN TRUC DE MÀGIA, ESPECIAL PER AQUEST DIA, ALS PARES I LES MARES QUE HAN POGUT VENIR. AQUEST TRUC HA ESTAT BASTANT IMPROVISAT I EL VÀREM DESCOBRIR LA TARDA D' AHIR MIRANT LA LLEGENDA DE SANT JORDI A: http://www.petitaxarxa.cat/lacaixamagica/santjordi/video1.html\nEN SORTIR DE L' ESCOLA, QUI HA VOLGUT I POGUT, HA PARTICIPAT DE LES ACTIVITATS PREPARADES PER L' AMPA.\nUN DIA BEN ESPECIAL!!!\na 23:23 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: CURS 2013-2014, FESTES, PRIMAVERA\nMÉS VÍDEOS DEL DIA MUNDIAL DE LA POESIA\nVAM ANAR A L'HORT A COLLIR COLS\nCOLLINT COLS - Movie Maker\nRACONS AMB EN L'ÀLVARO I EN QUIM\nAMB L'ALVARO VAM FER\nAMB EN QUIM VAM\nJUGAR A L'OCA\nUNS RACONS FANTÀSTICS!!!!!!!!!!!\nMOLTES GRÀCIES A TOTS DOS!!!!!!!!!\nRacons amb L'Àlvaro i en Quim - Movie Maker\nVISITEM EL PALAU DE LA MÚSICA.\nEL DARRER DIA DE TRIMESTRE HEM POGUT GAUDIR D' UN ESPECTACLE MUSICAL A UN LLOC BEN ENTRENYABLE: EL PALAU DE LA MÚSICA DE BARCELONA. TOT INFANTIL EN VA PODER GAUDIR I MERAVELLAR-SE DE L' ESPAI I LES CANÇONS REPRESENTADES DE L' OBRA TRENCADÍS DE CANÇONS (Contrastos musicals entre modernitat i tradició)\nTRENCADÍS DE CANÇONS - Movie Maker\nPingüins al palau - Movie Maker\nEtiquetes de comentaris: CURS 2013-2014, general, MÚSICA, SORTIDES\nLA MONA DE P-4\nCOM CADA ANY ARRIBADA LA PRIMAVERA I AMB L' INICI DE LES VACANCES DE SETMANA SANTA, ENS PREPAREM PER UN ESMORZAR BEN DOLÇ.\nPREPARAR-NOS BÉ: RENTEM LES MANS I ELS ESTRIS, SI CAL.\nREPARTIM UNA LLESCA DE PA DE MOTLLE.\nREPARTIM XOCOLATA TOVA PEL DAMUNT DEL PA.\nHI COL·LOQUEM LACASITOS AL GUST DE CADASCÚ.\nJA TENIM LLESTA LA NOSTRA MONA. NI DOS SEGONS TRIGUEM EN COMENÇAR A MENJAR ( AIXÒ ELS QUE NO HAN LLEPAT ABANS EL GANIVET!!)\nMona 2014 - Movie Maker\nCOMPARTIM UNA TARDA AMB ELS DE 2n\nLA TARDA DE DIJOUS LA VÀREM DEDICAR A JUGAR AMB COMPANYS I COMPANYES DE 2n .\nVA SER UNA TARDA MOLT MACA I ENTRETINGUDA. CADASCÚ VA PODER COMPARTIR INTERESSOS, IDEES, JOCS I MATERIAL AMB QUI VOLGUÉS DINS I FORA DE LA CLASSE.\nGRANS I MENUTS COMPARTEIXEN! on PhotoPeach\nP-4 Segon 2014 - Movie Maker\nJOC A LA DUNA!!\nNOMÉS AMB LES IMATGES JA EN TENIM PROU. MIREU COM GAUDEIXEN DE LA NOVA MUNTANYA DEL PATI. EN PRINCIPI, ERA TERRE PER A EXTENDRE I FORMAR UNA BONA BASE PER AJUDAR A CRÉIXER VEGETACIÓ, PERÒ L' ÈXIT DE LA DUNA ENS FA PENSAR QUE POTSER L' HEM DE MANTENIR, JA VEUREM!!


Puigdecanet Font, Montse\nEnllaç permanent: http://hdl.handle.net/10854/3471\nAnàlisi sobre la protecció de dades en l’àmbit empresarial i del destí d’aquelles dades que es troben a la xarxa. Concretament s’analitza la possibilitat de l’existència d’un dret a l’oblit que permeti, tant a persones físiques com jurídiques, eliminar part de la seva història digital a Internet. La finalitat d’aquest treball és ...»»»»\nAnàlisi sobre la protecció de dades en l’àmbit empresarial i del destí d’aquelles dades que es troben a la xarxa. Concretament s’analitza la possibilitat de l’existència d’un dret a l’oblit que permeti, tant a persones físiques com jurídiques, eliminar part de la seva història digital a Internet. La finalitat d’aquest treball és investigar i proposar una possible solució per a totes aquelles persones jurídiques que vulguin oblidar aquelles informacions que perjudiquin el desenvolupament de la seva activitat econòmica.^^^^\nAnalysis of data’s protection in the business world and the final fate of the data found over the Internet. Specifically, we analyze the possibility of the existence of a right to oblivion that enables both individuals and legal entities to delete part of his digital history online. The purpose of this project is to investigate ...»»»»\nAnalysis of data’s protection in the business world and the final fate of the data found over the Internet. Specifically, we analyze the possibility of the existence of a right to oblivion that enables both individuals and legal entities to delete part of his digital history online. The purpose of this project is to investigate and propose a suitable solution for all those who want to forget that legal information that damages in the development of its economic activity.^^^^


Perquè, aquest bloc?\nPosted in Noticies, tagged Escriptura, Fotografia, Natura, Pensament, Poemes, Primavera, Reflexió, Tempus Vernum on 12 Mai 2008| Leave a Comment »\nAquest bloc l’he batejat amb el nom de Tempus Vernum, que vol dir Temps de Primavera, una estació en la que floreixen les flors, les idees, els colors, les olors, la llum…\nM’agradaria que aquest bloc fos un contenidor de comentaris i rèpliques, escrits, poemes, música i fotografies, que tractin temes al voltant de la natura, l’escriptura, la poesia, la reflexió i el pensament.\nM’ajudareu amb els vostres comentaris?\nPosted in Magister dixit, tagged Jean Jacques Rousseau, Natura on 11 Mai 2008| 2 Comments »\n– Jean Jacques Rousseau 1712-1778 Filòsof francès –