Tag: "debats" (148)\nL'impacte social de les noves tecnologiesengineering and technol...Catalan1 apr 2022100El dia 31 de març de 2022 a la Sala Jane Adams de la Facultat de Geografia i Història de la UB, diversos professionals que treballen en les àrees de frontera de les noves tecnologies, debaten en una taula todona amb el públic assistent sobre l'impacte social de les noves tecnologies, des de les perspectives de la informàtica, la robòtica, la bioingenieria i la filosofia.La 'Mobile ...\nVull ser científica: nenes i dones en la ciència, 2022Catalan7 feb 20223374El divendres 11 de febrer de 2022 a les 12h. a l'Aula Capella de l'Edifici Històric de la Universitat de Barcelona tè lloc un debat en la jornada dedicada a les dones i nenes dins del món de la ciència. L’objectiu del debat, organitzat pels vicerectorats de Recerca i d’Igualtat i Gènere, és lluitar contra invisibilitat de les dones científiques i ...\nEntendre, explicar, fer. In Memoriam Joaquim Molas (1930-2015). Sessió Institut d'Estudis CatalansphilologyCatalan18 oct 2021533El divendres 15 d'octubre de 2021 té lloc l'acte 'In Memoriam' a Joaquim Molas dins la Sala Pere Coromines de l'Institut d'Estudis Catalans.Hi participen: Josep-Anton Fernández, Patrizio Rigobon, Rosa Cabré i Llorenç Soldevila.\nEntendre, explicar, fer. In Memoriam Joaquim Molas (1930-2015). Sessió Universitat de BarcelonaphilologyCatalan5 oct 2021520Acte d'homenatge a Joaquim Molas el dia 15 d'octubre de 2021 a l'Aula Magna de la UB a càrrec de Josep Solervicens, Vicedegà de recerca i relacions internacionals de la Facultat de Filologia i Comunicació; Ramon Pinyol, director de la Secció Històrica Arqueològica de l'IEC; Mariona\nCafès científics de la UBCatalan30 sep 20211273El darrer divendres del mes de setembre es celebra la Nit Europea de la Recerca (European Research Night) i, com cada any, la Universitat de Barcelona s’afegeix a la celebració amb els Cafès Científics de la UB. En aquests debats, experts i expertes de diferents àmbits de coneixement comparteixen amb el públic els seus coneixements entorn a un tema concret i quotidià. L’edició ...\nNous Reptes - Curs 2021/2022 academic and institutio...Catalan14 sep 2021434Debat realitzat per diferents representants dels col·lectius que formen la comunitat universitària en un marc incomparable com és l'Observatori Fabra.\nDebat Tècnic: L'ampliació de l'Aeroport del Pratengineering and technol...Catalan22 jul 20211208El dijous 22 de juliol de 2021 a les 12 h. a la Aula Magna de l'Edifici Històric de la UB, té lloc un debat tècnic sobre la intenció per part del Govern de dur a terme l'ampliació de l'Aeroport d'El Prat de Llobregat. El moderador de l'acte és a càrrec de: Jordi Julià i Sort. Els ponents que hi participen en el debat són:· Sergi Alegre i Calero· Joan Ràfols i ...\nCafès Científics de la UB - Nit de la Recerca UB 2020Catalan22 apr 2021568Portada de les sessions virtuals dels Cafès Científics de la UB 2020\nFinal de la XIV Lliga Interna de Debat de la UBeducation and teacher t...Catalan9 mar 2020758El 14 de febrer de 2020 a les 12h. a la Aula Magna de la Universitat de Barcelona, té lloc la Final de la XIV Lliga Interna de Debat de la UB. La temàtica d'enguany és: 'L’actual sistema educatiu garanteix el progrés de les persones'. En aquesta sessió final, els equips que s'enfrentaran són: 'Fusión' vs 'Santsenques'.\nDebats UB: Feminisme(s): El cervell generitzat: de com el món ens canvia el cervell i determina el pensamentmedicine, nursing, odon...Catalan27 feb 2020675El 27 de febrer de 2020 té lloc a l'Aula Magna de l'Edifici Històric de la Universitat de Barcelona, la ponència per part de Gina Rippon, catedràtica emèrita de neurociència cognitiva de l'Aston Brain Centre (Aston University), dintre de les trobades realitzades per la Universitat que porten com a títol: Debats UB.\nDebats UB: Catalunya i Espanya. El paper dels mitjans davant els reptes de les societats democràtiquesacademic and institutio...Catalan23 jan 2020626Anàlisi del paper dels mitjans davant els reptes de les societats democràtiques amb la presentació per part del vicedegà de comunicació del Sr. Francisco Esteban; la participació del Sr. Joan Maria Morros, degà del Col·legi de Periodistes de Catalunya i la taula rodona formada pel Dr. Joan Julibert i la Dra. Marta Lasalas, professors del Grau de Comunicació i Indústries Culturals de ...\nDebate 2English12 mar 20192Debate session entitled Diversity in Science by Dr. Sònia Estradé, Ph.D. in Nanoscience by the UB and an assistant professor of the Department of Electronics; Daniel Romero, Ph.D. candidate in Biology at the Complutense University of Madrid and a Master's degree in Teacher Training and Camilo Rey Torres, Ph.D. candidate in informatics at the UB, within the 7a Jornada ...\nDebate 1English12 mar 20194Debate session entitled 'PostDoc: Science or Fiction?' by Macarena Pozo, Postdoc in IDIBAPS and a PhD in Health Sciences (2016) and a member of the IDIBAPS' Works Council and CIR and Ismael Benito, Predoctoral researcher and assistant professor at UB and member of the JIPI organizing commitee within the 7a Jornada d'Investigadors Predoctorals Interdisciplinària (JIPI), on February 4th ...\nDebatebiologyCatalan22 jan 2019928Discussió oberta al públic de la jornada del Premi Ramon Margalef d'Ecologia 2018 amb els conferenciants Dr. Steve Carpenter, Dr. Jordi Martínez-Vilalta, Dra. Cristina Linares, Dr. Sergi Sabater i moderat pel Dr. Narcís Prat, a l'Aula Magna de la Facultat de Biologia de la Universitat de Barcelona el 19 de desembre de 2018.\nMeetings Directores Innovación - Parte 2 economics and businessSpanish27 nov 2018792El 14 de novembre de 2018 té lloc el 'IX Meeting Innovación' a la Aula Magna de la Facultat d'Economia i Empresa de la Universitat de Barcelona. En aquesta part, tenim les intervencions a mode de taula rodona de: Irene Bernal, Éric Didier, Vanesa Martínez; moderada per Daniel Bernard.\nDiscussion Panel 3historySpanish19 nov 2018692Sessió de debat del panell 3 "Visual Translation in Global Contexts"" amb la participació de Virgilio Berardocco, David Aguilera, Vega Tescari i moderat per Modesta di Paola; el dia 26 d'octubre de 2018 a l'Aula Magna de la Facultat de Geografia i Història-UB.\nDiscussion Panel 2historySpanish19 nov 2018686Sessió de debat del panell 2 "The Tower of Babel, Myth and Knowledge" amb la participació de Todd Burke Porterfield, Marta Piñol, Inés Molina i moderat per Júlia Ramírez Blanco; el dia 25 d'octubre de 2018 a la Sala Gran de la Facultat de Geografia i Història de la Universitat de Barcelona.\nTaula DebatCatalan25 jun 2018861Debat dins la VII Jornada Ambiental: Per què hi ha un abisme entre la ciència i la consciència? amb la participació de la Sra. Aida Vila, Sr. Ferran Puig, Sr. Joachim Elcacho i Sr. Jean-Pascal Ypersele, moderats per Tomàs Molina el dia 30 de maig de 2018 a l'Aula Magna de l'Edifici Històric de la UB.


50 anys de la primera connexió a través de ARPANet, la xarxa que després es convertiria en Internet - Paisdelmar\nPublicat en\tnovembre 04, 2019, 9:30 pm\nEnguany celebrem 50 anys de l’arribada de la nostra espècie a la Lluna, la qual cosa sens dubte és una fita històrica perquè per primera vegada posàvem els peus sobre un astre diferent al que ens va veure nàixer. Però enguany –hui en concret– se celebren també 50 anys d’un fet que en el seu moment va passar desapercebut però que al meu entendre ha canviat el món més que l’arribada de la nostra espècie a la Lluna.\nI és que a les 22.30 del 29 d’octubre de 1969, hora de Califòrnia, la qual cosa vol dir que en horari UTC ja eren les 6.30 del dia 30, Charley Kline, treballant des de la Sala 3420, aconseguia iniciar sessió en l’ordinador SDS-940 del Stanford Research Institute des del Sigma-7 de la Universitat de Califòrnia en Los Angeles sense que els centenars de quilòmetres que separaven totes dues màquines foren un problema per a això. Encara que com és quasi de rigor en el primer intent, dut a terme una mica més d’una hora abans, es va penjar un dels ordinadors encarregats de gestionar la connexió, coneguts com Interface Message Processor.\nNo era la primera vegada que es connectaven entre sí dos ordinadors de diferents fabricadors, alguna cosa que hui ens sembla el més normal però que llavors no ho era en absolut. Ja havia succeït a l’octubre de 1965 amb el TX-2 del Lincoln Laboratory a Boston i el Q-32 de SDC System Development Corporation en Santa Mónica, Califòrnia, encara que llavors havien utilitzat una connexió telefònica dedicada.\nLa diferència és que aquell 29 d’octubre la connexió es va fer mitjançant una xarxa de paquets commutats, una idea que es basava en els treballs pioners de Donald Davies i Paul Baran. La idea era utilitzar connexions en les quals no fóra necessari saber quina ruta anaven a seguir les dades davant possibles fallades de les línies o dels elements de connexió d’una forma transparent a l’usuari, fallades que llavors eren molt habituals.\nAquest experiment va sorgir de la necessitat cada vegada més apressant de posar a la disposició dels contractistes de l‘Oficina per a les Tecnologies de Processament de la Informació (IPTO) més i més recursos informàtics. L’objectiu de la IPTO era buscar millors maneres d’usar els ordinadors, anant més enllà del seu ús inicial com a grans màquines calculadores, però s’enfrontava al seriós problema que cadascun dels principals investigadors i laboratoris que treballaven per a ella semblaven voler tindre el seu propi ordinador, la qual cosa no sols provocava una duplicació d’esforços dins de la comunitat d’investigadors, sinó que a més era molt car; els ordinadors en aquella època eren qualsevol cosa menys xicotets i barats.\nRobert Taylor, nomenat director de la IPTO en 1966, va tindre una brillant idea basada en les idees proposades per J. C. R. Licklider en un article anomenat Man-Computer Symbiosis: Per què no connectar tots aqueixos ordinadors entre si? Així els investigadors que estigueren fent un treball similar en diferents llocs del país podrien compartir recursos i resultats més fàcilment i l’ARPA (Agència per a Projectes d’Investigació Avançats, agència de la qual depenia la IPTO de Roberts; hui dia es diu DARPA) podria concentrar els seus recursos en un parell de llocs instal·lant allí ordenadors molt potents als quals tothom tindria accés mitjançant aquestes connexions.\nAmb aquesta idea en ment Taylor al febrer de 1966 es va anar a veure al seu cap, Charles Herzfeld, el director de l’ARPA, i després d’exposar les seues idees li va dir que podrien muntar una xicoteta xarxa experimental amb quatre nodes al principi i augmentar-la fins aproximadament una dotzena per a comprovar que la idea podia emportar-se a la pràctica.\nThe IMP Log The Very First Message Sent on the Internet\nA més, li va contar que d’aquesta manera seria possible interconnectar ordinadors de diferents fabricadors, i el problema de triar un fabricant o un altre es veuria disminuït, eliminant el problema terminal, que era com Taylor cridava en haver d’usar una terminal i procediments diferents per a accedir a cada tipus d’ordinador. De fet, una de les coses que més frustrant li resultava a Taylor, perquè li semblava extremadament ineficaç, era haver de tindre tres terminals diferents instal·lats en el seu despatx per a accedir a sengles ordinadors, i que connectar-se a cadascun requerira un procediment diferent. Una altra de les idees de Taylor era que la xarxa podia ser resistent a fallades, de tal manera que si un ordinador de la xarxa fallava, els altres podrien continuar treballant, la qual cosa redundaria en una major disponibilitat dels limitats recursos disponibles.\nAixí que vint minuts després Taylor tenia un milió de dòlars per al projecte el desenvolupament del qual va ser adjudicat el 7 d’abril de 1969 a l’empresa Bolt, Beranek and Newman. És poc menys que increïble que en sis mesos ja tingueren dos nodes connectats.\nI per a desembre de 1969 la xarxa tenia quatre nodes: els dos ja citats en el SRI i en la UCLA i altres dues en la Universitat de Califòrnia en Santa Bàrbara i a l’Escola de Computació de la Universitat d’Utah, cadascun d’ells amb un ordinador d’un fabricant diferent que es comunicava amb els altres a través dels IMP.\nEn sentit estricte no podem dir que aquell 30 d’octubre de 1969 nasquera Internet. Com a molt podem dir que va nàixer ARPANet, la xarxa que en principi anava a ser utilitzada només pel Departament de Defensa dels Estats Units; una xarxa que ni tan sols utilitzava el protocol de comunicació que usa Internet hui dia i que de fet no va ser declarada operativa fins a 1975.\nARPANet, per cert, va ser desactivada en 1990 quan va quedar clar que Internet era el camí a seguir.\nFont: Microsiervos Foto: Wikipedia\nARPA California Charles Herzfeld Donald Davies Interface Message Processor IPTO J.C.R.Licklider Los Angeles Paul Baran Santa Mónica SRI Stanford Taylor UCLA UTC\nValència serà el proper escenari de la fotografia de cossos nus de Spencer Tunick aquest 30 de març\ndel Mar / març 21\ndel Mar / des. 12


És un ritual tan sagrat que molts ho consideren més important que la paella. Qui ve a Valéncia a provar «l’almorzaret» es vol quedar a viure ací.\nALMORZARET VALENCIÀ. Enric Ricart\nEl sol de julio se desploma sobre nuestros flequillos como si un titán estuviera eructando rayos gamma después de una noche de tequilas y enchiladas. En Quartell, Valencia. Pueblo de 1.500 habitantes.\nIgual que al diablo, se le conoce por muchos nombres: asmorzar, armorzar, asmorzaret, armorsaret, almorzar, almorzaret… Da igual cómo lo llames, en cuanto descubras el almuerzo valenciano te enfrentarás a una revelación que te puede sumir en el delirio, pues esto es un desayuno de verdad y no las menudencias que has comido hasta ahora. Después del ‘asmorzar’, llorarás lágrimas negras frente a lo que solía ser tu amado combo de café + croissant. ¿El brunch molón de los domingos? Te parecerá un picnic para finolis. Por muy lejos que estés de Valencia, seguirás atrapado en la espiral del asmorzar y no podrás zafarte de su calórico recuerdo.\nEl almuerzo es una ceremonia sacra en territorio valenciano, y pobre del que la cuestione. Ubicada en una franja horaria que podríamos delimitar entre las 9 y 12 de la mañana, esta comida matutina no es una simple tradición, es algo muchos más profundo para los valencianos, una pulsión adherida a los mismísimos cimientos de su ADN. Cuando toca almuerzo, ya puede haber aterrizado una flota alienígena en Mestalla, que el valenciano hará un paréntesis en sus obligaciones e irá a su bar favorito a llenar el tanque de combustible.\nEl periodista de Valéncia Jesús Terrés, un estudioso de la cultura del asmorzar. “Siendo académicos, el origen tiene un matiz labriego: campesinos de la terreta, necesitados de calorías y descanso bajo un olivo para soportar la dura jornada partiéndose la espalda entre los arrozales -y de paso calzarse un par de tintorros-, pero si me preguntas, tiene mucho más que ver con la filosofía del valenciano: el ‘meninfotisme’ o esa cualidad tan nuestra de tocarnos los cojones a dos manos aunque se esté cayendo el mundo a pedazos”, comenta Terrés.\nOreja o barbarie. ALMORZAR POPULAR VALENCIÀ\nEl asmorzar tiene como eje de rotación un bocadillo –bocata, cantell, entrepà o una rua en Castellón- del tamaño de un brazo de pelotari. En su interior, las leyes de la física porcina se colapsan y se producen combinaciones imposibles. Imperan los embutidos de máxima calidad, introducidos en el cantell a paladas, y las tortillas de cualquier ingrediente que uno pueda imaginar. Puedes cebar el mamotreto con otros elementos inestables: mollejas, hígado, carne de caballo, figatell, ternera, pimientos, mayonesa, atún, queso, all i oli… Cuánto más rebosante esté la panza del bocata y más te acerque al cardiólogo, mejor.\nALMORZAR POPULAR VALENCIÀ\nEl megabocadillo siempre debe ir acompañado de la picaeta: cacahuetes –cacaus del Collaret o del Terreno-, aceitunas, encurtidos (pimentó en salmorra, los más pros) y si hay suerte hasta altramuces (tramussos). No puede faltar la caña larga de cerveza o el vi en llimoná, un glorioso vino con gaseosa, para remojar el gaznate y empujar el bolo alimenticio. Para ir bien por la vida, uno debería coronar el asmorzar con el cremaet, un artefacto en tres texturas que deja en paños menores al carajillo y se hace con montañas de azúcar, licor flambeado (generalmente ron), café corto, canela, corteza de limón y granos de café. Castellón es la cuna de esta pócima, un regalo de los dioses que muchas veces, aunque cueste creerlo, no es la última parada del almuerzo: si es fin de semana y no hay que volver al tajo, diantre, los chupitos de mistela o cazalla siempre son bienvenidos como mascletá final.\nEn Quartell, Vicent Gaspar, un boina verde del asmorzar y su cuadrilla y una de estas ceremonias tal y como se viven en un pueblo. Sin adulterar. Ir a La Pepi, famosa en Quartell por sus almuerzos mastodónticos. O el Bar Levante, un santuario.\nSon las 10 de la mañana. Entre una neblina vaporosa de café, fritura y licor. El aroma y el bullicio me activan. Gaspar rodeado de cacaos, aceitunas, pepinillos, cervezas, ensaladas de tomate con cebolla y Dios sabe qué más. En la misma cocina del Levante, seleccionar el relleno de mi cantell. La cocinera rodeada de todo tipo de carnes y viandas. La elección, un Tetris de embutidos que mataría a Gerard Depardieu. Sale también un bocadillo de tortilla con ajillos que parece el pescuezo de Fernando Alonso.\nMás encurtidos. ALMORZAR POPULAR VALENCIÀ\nAsmorzar Tour: última parada\nLa rusticidad del asmorzaret es un valor a prueba de modas. Si dispones de materia prima de calidad en la cocina, no necesitarás nada más: tan solo barras de pan y los complementos necesarios. Es una tradición que no se lleva bien con los interiorismos escandinavos; sus templos son bares de clase trabajadora, lugares curtidos y ruidosos. El blindaje popular de esta comida y su vértigo calórico no están hechos para agradar a modernos. “El Toni 2, el Dry Martini del Boadas, los chicharrones de Casa Manteca y nuestro asmorzaret; reservas naturales mucho más allá de las fauces flácidas del moderno de turno. El hipster elegirá de largo una tostada de aguacate en Federal Café antes que el bocata de dos palmos de carne de caballo en La Pascuala”, comenta Terrés.\nÚltima parada. La Paquita, en Eslida, Castellón. Se dice que sus asmorzarets levantan cadáveres. Pero la Paquita se ha ido de vacaciones, bien merecidas, y sigo los consejos de Vicent Gaspar, “Cuando se habla de almuerzo valenciano en los pueblos, hay que seguir a los ciclistas. Si hay ciclistas comiendo es que el asmorzar es bueno”, la proyección mental de Gaspar.\nCarajillo. ALMORZAR POPULAR VALENCIÀ\nUn bar en Castellón donde se arremolinan hombres en maillot y se acumulan las bicis. No cabe un alma. Es domingo, son las 11 de la mañana, y se vive un jolgorio inusual entre montañas de cáscaras de cacaos y cantells. En el piso superior, alguien toca la trompeta y un grupo de gente canta, se desgañita. Si no fuera una jornada dominical, con sus buenos 30 grados de temperatura y un sol de justicia, diría que estamos en mitad de una boda. Llegan los bocadillos, uno inflado con bacon y queso, con una buena jarra de cerveza, la inevitable picaeta y seguramente el mejor cremaet que he probado en mi miserable vida. Es la última parada del Asmorzar Tour y sé perfectamente que echaré de menos esta tierra y sus costumbres, si algún dia marcho.\nCuesta quitarse de la cabeza el almuerzo valenciano llegada su hora. Si tuviéramos nuestro asmorzar, nuestra burbuja de felicidad a media mañana siempre… cuentas de Instagram y Facebook como @almorzarpopularvalencia y en Twitter como @AlmorzarVlc nos lo acercan a diario. Qué suerte tenemos los valencianos.\nEl sol de juliol es desploma sobre els nostres *flequillos com si un titán estiguera eructando rajos gamma despuix d’una nit de tequilas i enchilades. En Quartell, Valéncia. Poble d’1.500 habitants.Igual que al diable, se li coneix per molts noms: asmorzar, armorzar, asmorzaret, armorsaret, almorzar, almorzaret… Té igual cóm ho crides, en quant descobrixques l’almorzar valencià t’enfrontaràs a una revelació que et pot sumir en el deliri, puix açò és un desdejuni de veres i no les menudencies que has menjat fins ara. Despuix de el ‘asmorzar’, ploraràs llàgrimes negres front a lo que solia ser el teu amat combo de café + croissant. ¿El brunch molón dels dumenges? Et semblarà un pícnic per a finolis. Per molt llunt que estigues de Valéncia, seguiràs atrapat en l’espiral del asmorzar i no podràs safar-te del seu calòric recort.El menjar més important del dia\nL’almorzar és una cerimònia sacra en territori valencià, i pobre del que la qüestione. Ubicada en una franja horària que podríem delimitar entre les 9 i 12 del matí, este menjar *matutina no és una simple tradició, és alguna cosa molts més profunt per als valencians, una polçó adherida als mateixos fonaments del seu ADN. Quan toca almorzar, ya pot haver aterrisat una flota alienígena en Mestalla, que el valencià farà un paréntesis en les seues obligacions i anirà al seu bar favorit a omplir el tanc de combustible.\nEl periodiste de Valéncia Jesús Terrés, un estudiós de la cultura del asmorzar. “Sent acadèmics, l’orige té un matís parrac: llauradors de la terreta, necessitats de calories i descans baix una olivera per a soportar la dura jornada partint-se l’esquena entre els arrossars -i de pas calçar-se un parell de *tintorros-, pero si em preguntes, té molt més que vore en la filosofia del valencià: el ‘meninfotisme’ o eixa qualitat tan nostra de tocar-nos els collons a dos mans encara que s’estiga caent el món a péntols”, comenta Terrés\nOrella o barbarie. ALMORZAR POPULAR VALENCIÀ\nEl asmorzar té com a eix de rotació un entrepà -bocata, cantell, entrepà o una rua en Castelló- del tamany d’un braç de pelotari. En el seu interior, les lleis de la física porcina es colapsen i es produïxen combinacions impossibles. Imperen els embotits de màxima calitat, introduïts en el cantell a paladas, i les tortilles de qualsevol ingredient que un puga imaginar. Pots acebar el mamotreto en atres elements inestables: mollejas, fege, carn de cavall, figatell, vedella, pimentons, mahonesa, tonyina, formage, all i oli… Quant més sobreixent estiga la pancha del bocata i més t’acoste al cardiòlec, millor.\nEl megabocata sempre deu anar acompanyat de la picaeta: cacaus -cacaus del Collaret o del Terreny-, olives, encurtidos (pimentó en salmorra, els més pros) i si hi ha sòrt fins a tramussos (altramuces). No pot faltar la canya llarga de cervesa o el vaig vore en llimoná, un gloriós vi en gaseosa, per a amerar el garganchó i espentar la birla alimentícia. Per a anar be per la vida, un deuria coronar el asmorzar en el cremaet, un artefacte en tres textures que deixa en panys menors al rebentat i es fa en montanyes de sucre, licor flamejat (generalment rom), café curt, canella, corfa de llima i grans de café. Castelló és el breçol d’esta pròxima, un regal dels deus que moltes voltes, encara que coste creure-ho, no és l’última parada de l’almorzar: si és fi de semana i no cal tornar al tall, diantre, els chupitos de mistela o cassalla sempre són benvinguts com mascletà final.\nDesdejuni en diamants\nEn Quartell, Vicent Gaspar, un boina verda del asmorzar i la seua colla i una d’estes cerimònies tal i com es viuen en un poble. Sense adulterar. Anar a la Pepi, famosa en Quartell pels seus almorzars mastodóntics. O el Bar Llevant, un santuari.\nSón les 10 del matí. Entre una boira terrera vaporosa de café, fregidura i licor. L’aroma i el renou m’activen. Gaspar rodejat de cacaus, olives, pepineills, cerveses, ensalades de tomata en ceba i Deu sap qué més. En la mateixa cuina del Llevant, seleccionar la farcidura del meu cantell. La cuinera rodejada de tot tipo de carns i viandes. L’elecció, un Tetris d’embotits que mataria a Gerard Depardieu. Ix tamé un entrepà de tortilla en allets que sembla el bascoll de Fernando Alonso.\nMés picaeta. ALMORZAR POPULAR VALENCIÀ\nLa rusticitat de l’asmorzaret és un valor a prova de modes. Si dispons de matèria primera de calitat en la cuina, no necessitaràs res més: tan sol barres de pa i els complements necessaris. És una tradició que no es porta be en els interiorismes escandinaus; els seus temples són bars de classe treballadora, llocs curtits i sorollosos. El blindage popular d’este menjar i el seu vèrtic calòric no estan fets per a agradar a moderns. “El Toni 2, el Dry Martini de el Boadas, els chicharrones de Casa Sagí i el nostre asmorzaret; reserves naturals molt més allà de les boques flàccides del modern de tanda. El hipster elegirà de llarc una torrada d’albocat en Federal Café abans que el bocata de dos pams de carn de cavall en La Pascuala”, comenta Terrés.\nÚltima parada. La Paquita, en Eslida, Castelló. Es diu que els seus asmorzarets alcen cadàvers. Pero la Paquita s’ha anat de vacacions, ben mereixcudes, i seguixc els consells de Vicent Gaspar, “Quan es parla d’almorzar valencià en els pobles, cal seguir als ciclistes. Si hi ha ciclistes menjant és que el asmorzar és bo”, la proyecció mental de Gaspar.\nRebentat. ALMORZAR POPULAR VALENCIÀ\nUn bar en Castelló on s’arremolinen hòmens en mallot i s’acumulen les bicis. No cap un ànima. És dumenge, són les 11 del matí, i es viu una chala inusual entre montanyes de clafolls de cacaus i cantells. En el pis superior, algú toca la trompeta i un grup de gent canta, crida. Si no fora una jornada dominical, en els seus bons 30 graus de temperatura i un sol de justícia, diria que estem en mitat d’una boda. Apleguen els entrepans, un unflat en bacon i formage, en una bona gerra de cervesa, l’inevitable *picaeta i segurament el millor cremaet que he provat en la meua miserable vida. És l’última parada del Asmorzar Tour i sé perfectament que trobaré a faltar esta terra i les seues costums, si algun dia marche.\nCosta llevar-se del cap l’almorzar valencià aplegada la seua hora. Si tinguérem el nostre asmorzar, la nostra bombeta de felicitat a mija demà sempre… contes de Instagram i Facebook com @almorzarpopularvalencia i en Twitter com @AlmorzarVlc nos ho acosten diàriament. Quina sòrt tenim els valencians.\nEtiquetas: almorzar, almuerzo, armorsar, asmorçar, bocadillo, bocata, comunidades, esmorçar


INGEENIUM compta amb l'ESDi per el Sal� de l'Autom�bil - ESDi Escola Superior de Disseny\nINGEENIUM compta amb l'ESDi per el Sal� de l'Autom�bil\nIngeenium, estudi de disseny industrial especialitzat en automoci�, exposar� -a partir de dissabte dia 9 de maig i fins el 17 de maig- la maqueta de l'alumne de 3er curs de Disseny Industrial Jordi Pifarr� al seu stand que commemora el 90 aniversari del sal� internacional de l'autom�bil.\nAquesta �s una empresa que ja ha col�laborat amb l'escola en recents fires com la del sal� n�utic o el sal� de la MOTOH! Sempre aposten per la innovaci� i �s per aquest motiu que compten amb escoles de disseny de Barcelona, entre les quals mai no falta l'ESDi, i �s que un dels seus integrants es va graduar a l'escola.\nLa maqueta del Jordi �s un projecte interessant des del punt de vista conceptual. Parteix de la idea de fer una cr�tica en clau d'humor sobre els autom�bils tal i com ho faria Charlie Chaplin. Es tracta d'un treball que va desenvolupar per l'assignatura d'automoci�.\tESDi (Campus): Marquès de Comillas, 81-83 08202 Sabadell. Tel. (+34) 93 727 48 19 - Fax. (+34) 93 727 42 49


L'HERALD DE L'EIXAMPLE: Marat/Sade, de Peter Weis / Atalaya\ndissabte, de juliol 18, 2015\nMarat/Sade, de Peter Weis / Atalaya\nAdaptació: Ricardo Iniesta\nDramatúrgia: Ricardo Iniesta\nAjudant de direcció: Raúl Muñoz\nDirecció musical: Luis Navarro Esperanza Abad Marga Reyes\nRepartiment: Jerónimo Arenal Manuel Asensio Joaquín Galán Carmen Gallardo Silvia Garzón Lidia Mauduit María Sanz Raúl Sirio Raúl Vera\nMúsics: Actors i actrius d'Atalaya\nEscenografia: Ricardo Iniesta Pepe Távora\nDecorats: Sergio Bellido\nIl·luminació: Alejandro Conesa\nSo: Emilio Morales\nAudiovisuals: Félix Vázquez\nCoreografia: Juana Casado\nMúsica original: Luis Navarro\nFotografia: Félix Vázquez\nEncara que potser ja ho he escrit en aquest blog, no esta de més repetir-se. Malgrat que el blog és públic i, per tant, tothom pot dir la seva en l’apartat de comentaris; la funció essencial d’aquest blog és d’arxiu, d’arxiu de la meva memòria que no pot retenir-ho tot, com és normal.\nDurant unes setmanes no hi he escrit res😕 tot i que hi he anat al teatre, les darreres entrades han estat penjades recentment, mirant l’agenda per a poder posar una data correcte.\nPrego doncs que em desculpeu, tant aquests casos recents com futurs, no em de al públic dit amb el màxim respecte i, per tant, procuraré portar el blog al dia perquè sigui quina sigui la finalitat del blog la feina ben feta és més agraïda pl mateix que la fa.\nLa primera vegada que vaig veure aquesta obra va ser al cine, tot i que no era cine, vull dir que era senzillament un film fet durant la representació teatral, que era dirigida pel mític Peter Brook.\nDesprés va venir a Barcelona, al Teatre Poliorama, una de les produccions teatrals més mítiques de la història del teatre a Barcelona del segle XX i, sense dubte, l més mítica durant el franquisme. El ministre de Franco, Fraga Iribarne va declarar l’estat d’excepció a Espanya i l’autor de l’obra va declarar que no permetia que la seva obra es representés en un país que estava sota l’estat d’excepció. Aquesta famosa producció estava dirigida pel també mític director teatral Adolfo Marsillach. Com aleshores tenia un vincle amb la seva família em va arribr l’ avís que aquell dia era el darrer de la representació. Així que cames ajudeu-me vaig anar corrent cap al teatre a veure l’obra. No cal dir que vaig disfrutar-la amb el missatge polític inclós que aleshores tenia.\nLa representació que he vist avui al Teatre Lliure és una altra cosa. Té al seu haver que és una posada al dia del seu missatge polític, amb clares referències a la corrupció i a la guerra amb finalitats econòmiques; de tota manera al principi no hi entrava perquè em venia al cap l’Adolfo Marsillch; tanmateix, a poc a poc em vaig anar adonant que tenia davant més que una obra de text, un magnífic i sobri espectacle. Una demostració que el bon teatre o espectacle es pot fer lluir sense necessitat d’un gran dispendi econòmic.\nDe forma que s’hi gaudeix d’una magnífica escenografia, coreografia i un moviment a l’escenari perfectes. Una obra veritablement coral en la que gairebé tots canten i ballen. Només hi ha un punt que no em puc estar d’apuntar, tot i que no el considero greu, em va cridar l’atenció. Algunes cançons, la triomfal del darrera també, tenen una mena de cadència, potser no és la paraula adequada perquè no sóc gens musicòleg, que recorden a les del musical “Les Miserables”, però això no resta cap mèrit a l’obra.


Quines són les principals espècies invasores d'ambients fluvials?\nL'ailant és una espècie d'arbre invasor en molts hàbitats, també en el bosc de ribera Font: Diputació de Barcelona\nLa Cortaderia, coneguda com a "herba de la Pampa", es va fer servir en jardineria i ha esdevingut una espècie invasora Font: Diputació de Barcelona\nLa guia ha estat elaborada per l'Associació Hàbitats amb la col·laboració de l'Associació Adeffa\nEs presenta una nova guia d'espècies invasores elaborada per l'Associació Hàbitats, amb la col·laboració de l'associació Adeffa, i editada per la Diputació de Barcelona.\nLa presència d'espècies invasores en els hàbitats, i en particular els hàbitats fluvials, és un dels majors problemes de la biodiversitat. Les espècies exòtiques invasores són aquelles que, un cop introduïdes en el medi, s'adapten molt bé a l'ecosistema, i s'expandeixen d'una forma ràpida, arribant a ser perjudicials per l'hàbitat i per les espècies autòctones.\nEspècis invasores, i iniciatives i entitats per combatre-les\nLa guia presenta les principals espècies invasores: arbres com l'ailant, arbustos i plantes herbàcies com l'herba de la Pampa o el seneci del Cap, crustacis com el cranc de rius americà, mol·luscs com el musclo zebrat, peixos com la perca americana, el silur o la gambúsia, rèptils com la tortuga de Florida, aus com el bec de corall senegalès, i mamífers com el visó americà. Facilita un vocabulari tècnic al voltant de les espècies invasores i presenta consells d'actuacions per combatre aquestes espècies: per exemple evitar l'ús dels vegetals en jardins o evitar la propagació d'espècies. Es facilita el llistat d'entitats ambientals que treballen a Catalunya aquesta temàtica, com Adeffa, Paisatges Vius o el Centre d'Estudis dels Rius Mediterranis CERM, així com l'aplicació IAS tracker ideada per geolocalitzar espècies invasores.\nLa Guia ha estat elaborada per l'Associació Hàbitats, en el marc del Projecte Rius, i recull l'experiència de les entitats que treballen habitualment en col·laboració amb diversos organismes i persones especialistes en els rius i rieres de Catalunya. Ha estat finançada pel programa Va d'Aigua de la Diputació de Barcelona, que s'alinea amb la Directiva Marc de l'Aigua, i que té també per objectiu donar suport a equipaments i iniciatives que treballen per preservar i donar a conèixer els valors dels ecosistemes aquàtics continentals.\nespècies invasores, associació hàbitats, ADEFFA, Diputació de Barcelona, guia, espais fluvials, biodiversitat i espais naturals, fauna


Vacuna contra l'Alzheimer\nActualitzada 21/09/2017 a les 10:22\nUna desena de pacients lleidatans participaran en un assaig internacional per provar un nou fàrmac contra la malaltia || Se’ls injectarà amiloide, la substància que es considera que la causa\nUna desena de pacients lleidatans diagnosticats d’Alzheimer en una fase inicial participaran a partir de finals d’any en un assaig internacional per provar una vacuna contra la malaltia. Formaran part d’un estudi amb 140 malalts de la resta de l’estat, a banda de França, Itàlia i Suècia, que es vacunarà amb un fàrmac desenvolupat per una empresa espanyola i que ja s’ha provat en animals i persones sanes.\nL’estudi, en fase dos, consisteix a injectar als pacients una quantitat de la proteïna amiloide, substància que es creu causant de l’inici de tot el procés de destrucció de les neurones durant la malaltia, de la qual avui es commemora el Dia Mundial. L’objectiu d’aquest nou fàrmac és que el malalt generi defenses que destrueixin aquesta proteïna al cervell. “És una vacuna dirigida a persones que ja estan diagnosticades en fases molt inicials de la malaltia”, explica Gerard Piñol, responsable de la Unitat de Trastorns Cognitius de l’Hospital Santa Maria de Lleida, que participarà per primera vegada en un estudi amb una vacuna. I és que fins ara són molt pocs els assajos que s’han dut a terme a tot el món amb un fàrmac d’aquestes característiques.\nL’estudi comptarà amb un total de 140 malalts, tots ells diagnosticats en fases molt inicials\nPerò aquesta no és l’única investigació sobre la malaltia en la qual està immersa la unitat lleidatana. I és que uns altres 25 dels pacients que atenen han format part d’un estudi que busca eliminar l’amiloide de la sang a través d’un filtrat. “S’esperen els primers resultats per a l’any que ve”, va apuntar el doctor Piñol.\nA més, una altra vintena de malalts d’Alzheimer de l’hospital lleidatà també formen part d’un estudi internacional amb 2.400 persones més de tot el món. En aquest cas l’objectiu és destruir l’amiloide del cervell a través de l’administració de forma mensual d’un sèrum amb defenses o anticossos perquè facin desaparèixer aquesta substància.\n“Actualment, quant a tractament, estem igual que fa quinze anys i l’únic amb què comptem retarda molt poc la progressió de la malaltia. Per això la investigació està centrada en com evitar la mort de les neurones”, explica el doctor Piñol.\nLa Unitat de Trastorns Cognitius de Lleida diagnostica cada any entre 450 i 500 nous casos d’Alzheimer i s’estima que actualment hi ha a les comarques lleidatanes uns 8.000 afectats. Encara que la majoria de pacients continuen sent dones, en els últims anys el perfil del pacient ha variat quant a l’edat i cada vegada es detecten casos en persones més joves.\nAixí, mentre actualment es calcula que el 8% dels nous diagnosticats té menys de 65 anys, fa uns anys aquest percentatge no sobrepassava el 3%. “Ha deixat de ser estrany veure la malaltia en aquesta franja d’edat amb la repercussió que això té en la vida laboral, econòmica i social dels malalts”, conclou el doctor Piñol.