Òpera Jove: “Posem Cimarosa al segle XXI amb cantants del segle XXI” | Diego Civilotti\nÒpera Jove: “Posem Cimarosa al segle XXI amb cantants del segle XXI”\nIl convito de Domenico Cimarosa és la segona òpera produïda per “Òpera Jove”, un projecte que ha esdevingut en poc temps una potent plataforma per a joves músics, i que transcendeix l’àmbit de la lírica. Aquest divendres 17 de febrer estrenen al Teatre Municipal de Girona i portaran l’espectacle per tota Catalunya durant el 2017, fins al 12 d’octubre quan el presentin a Valls. Parlem amb Xavier Mendoza i Chantal Botanch, impulsors del projecte, i Marc Bosch, cantant.\nIl convito d’Òpera Jove|Foto: Alejandro Jiménez Paraga\nDiego Civilotti: Vau començar amb L’impresario in angustie (1786) i ara presenteu Il convito (1782). Hi ha una voluntat conscient de reivindicar Cimarosa més enllà del que us aporten aquestes obres des del punt de vista pedagògico-artístic?\nChantal Botanch: No. Sabíem el tipus de música que ens convenia fer, d’aquesta època -tant pel públic com pel tipus d’estudiant que volíem- però hi havia bastants candidats. Finalment ens va anar millor Cimarosa perquè vam trobar més obra i obra que ens convenia més. Teníem clar que havia de ser música del set-cents italià, i a partir d’aquí qui ens va convenir més va ser ell. Ens ha anat tant bé que hem repetit un segon any amb ell.\nDC: Suposo que el format, el dispositiu orquestral… també us convenia.\nC.B: Sí, i buscàvem que no fos excessivament llarga, que no excedís l’hora i mitja, perquè ho encaminem molt a un tipus de públic que té una certa por a l’òpera. També pensant en el tipus d’estudiant o cantant que busquem, la llargada i sobretot una temàtica que fos buffa, còmica.\nDC: Quines són les majors dificultats que presenta Il convito des del punt de vista de la producció?\nXavier Mendoza: El que es viu des de dintre és complicat en el sentit que hi ha un director d’escena, un director musical, un tècnic… i d’aquestes persones depenen altres persones. Per exemple, del director d’escena i la dramatúrgia en depenen ballarins, cantants, i tot l’equip tècnic. Això té uns tempi i aquests no són sempre els que voldríem. Això és una pedra de toc a la qual s’ha d’estar atent sobre com evoluciona. A l’àmbit de l’orquestra busquem gent jove que estigui acabant el grau mig o ja el superior; això ens demana determinada quantitat de gent que toqui bé el violí, i ens podem trobar que no tenim els que necessitem. Això depèn del director musical. L’escenografia el mateix: estem embastant quina escenografia serà, com muntarem l’escena… hi ha gairebé trenta persones sobre l’escenari i hem de provar com els posarem, en diferents escenaris… La il·luminació és una sorpresa perquè l’il·luminador comença a treballar realment quan veu músics, cantants sobre l’escenari, moviment, tot el que conjuntament encara no s’ha vist. Som al darrera i són maldecaps que tenim des de la producció. Dels cantants només podem dir que tots tenen nivell i tots ho poden fer molt bé sobre l’escenari, i això és molt important.\nMarc Bosch: La dificultat que tenim nosaltres és que ho hem de fer tot. Com ha dit la Chantal és una òpera buffa, molt còmica, molt divertida, però que t’exigeix molt sobre l’escenari. No pots estar-te en una ària assegut a una pedra cantant. És un repte amb el qual alguns de nosaltres encara no ens havíem trobat. I això és el que estem treballant ara.\nX.M: El director d’escena treballa amb “La Cubana” i això dóna una idea de quina és l’escena que fan ells, com s’arriben a moure. Fan de tot sobre l’escenari: ballen, fan tombarelles, verticals, pugen a sobre de les taules… de cantar ja en saben; ara es tracta de posar la veu al servei del moviment del cos.\nC.B: La gent entén que a l’òpera el cantant es planta a l’escenari, canta l’ària i marxa. Un cantant d’òpera actualment no pot fer això. Ha de ser un saltimbanqui si convé, i a més a més cantar bé. És el que s’està buscant ara als teatres, cosa que intentem que ells vegin.\nX.M: I les òperes que més joc donen no són una Bohème, que la pots cantar molt bé, però no hi tens tot el moviment que necessiten ells. En aquest tipus d’òperes pot haver-hi un moviment escènic trepidant, que no para mai. És un vodeville què on miris hi ha moviment, veu, l’orquestra sobre l’escenari…\nC.B: Sí, l’orquestra actua i interactua amb els cantants.\nDC: Per tant, podríem dir que les característiques de la Commedia dell’Arte s’avenen especialment amb els vostres objectius artístics i també pedagògics.\nX.M: Ens dóna aquest tipus de joc “no real”. Nosaltres ho trenquem completament perquè la Commedia dell’Arte té una sèrie de regles que actualitzem a través del nostre director d’escena, de la dramatúrgia, sobretot. Ens basem en aquesta essència, però la posem al segle XXI amb cantants del segle XXI. Parlant amb especialistes en Cimarosa que han vingut d’Itàlia, que els hem convidat i han vist L’impresario in angustie, ens van dir que això és el que feia Cimarosa a la seva època però actualitzat. Perquè el públic interactua amb els cantants, hi ha un diàleg.\nC.B: Simone Perugini, l’únic revisor autoritzat de l’obra de Cimarosa va dir: “Cimarosa estaria molt content de veure el que heu fet amb la seva obra”. Nosaltres vam capgirar L’impresario de manera que el públic pogués sentir-s’hi atret i estàvem espantats, perquè ell com a director feia una versió més rígida.\nAssaig de Il convito d’Òpera Jove|Foto: Alejandro Jiménez Paraga\nDC: Com valoreu el treball i l’interès de Perugini per L’impresario in angustie?\nC.B: Va venir a fer les audicions, dient qui li semblava bé per a cada personatge i vam coincidir bastant amb això, i a més va venir a fer uns sis o set assajos amb l’orquestra. Una experiència molt enriquidora.\nDC: Tenint en compte els criteris extra-musicals i artístics que manen avui, creieu que sense oblidar l’horitzó pedagògic, us podeu arribar a convertir en una plataforma que recuperi repertori poc atès o oblidat com ha succeït amb Il convito?\nC.B: L’última vegada que es va fer Il convito la va dirigir el mateix autor, que va morir al cap de pocs mesos. I en el cas de L’impresario, l’edició vienesa que vam fer, feia uns 150 anys que no es feia. Perquè les altres edicions que s’havien fet, de les quals hi ha gravacions, no són la vienesa. La intenció que teníem era això també, recerca d’obra antiga que poguessim portar a escena ara.\nX.M: Però la idea de fer-ho així no neix de que siguem uns apassionats d’aquesta època, perquè de l’òpera ens agrada el període clàssic, romàntic… tot. Vam veure l’oportunitat en aquest tipus d’òpera, de donar una cosa diferent a un públic que no va a l’òpera. És tan flexible l’aspecte dramatúrgic, que ens dóna l’oportunitat de desmarcar-nos d’altres ofertes que hi ha al mercat a Catalunya. És fàcil arribar amb pocs elements escenogràfics -potser més d’il·luminació o atrezzo- i fer que la gent entengui que l’òpera no és rigidesa: al contrari, és un joc continu. Com anar a veure una obra de teatre, però amb uns cantants, músics… Aquesta òpera ho dóna, i a l’òpera d’altres èpoques t’ha d’agradar més sentir una veu, analitzar-la…\nC.B: A l’Impresario venia mainada de 3 i 4 anys i els va encantar. I no només una vegada: hi havia nens que repetien.\nX.M: Sí, perquè a l’Impresario sortien coses molt vistoses per a un nen: sortia un gàngster amb una pistola…\nC.B: Però Il convito no es quedarà curt, eh? Penso que serà més divertida encara.\nM.B: No espatllarem la sorpresa abans d’hora!\nX.M: Resumint, estàn tots com una cabra (riures).\nDC: Tot i el que heu explicat, veieu possible més endavant apropar-vos a d’altres repertoris o èpoques més dins del projecte “Òpera Jove”?\nC.B: Això ja hi ha qui ho fa. Molta gent ho fa i en concret dos ens. Podríem fer-ho perfectament, tenim els cantants per muntar-ho, però no ens acaba d’interessar això. Portem dos anys, quan portem deu anys ja veurem què fem (igual fem un Cosí fan tutte quan ens convingui), però en aquest moment ens atrau massa això i també busquem fer pedagogia del públic. Ens ha passat amb L’impresario que diguin: “Doncs ara m’atreviria a anar al Liceu a veure què hi fan”. És a dir, treure l’òpera d’allò enquilosat i fer pensar “si l’òpera és això, potser vaig al Liceu a veure alguna cosa”. Això és el que busquem. I fer òpera de repertori de moment no, no ens convé.\nX.M: No ens convé, i a més imagina que ho hem de fer en un teatre municipal, per exemple el d’Arenys de Mar. Poses un públic familiar a veure dos hores i quart d’òpera, amb recitatius intraduïbles o coses molt lentes… el producte que busquem és un altre.\nC.B: I a més busquem que tothom hi pugui anar, per tant són uns preus molt assequibles. Som nosaltres qui marquem els preus als teatres i demanem que no passin de certa quantitat. El que volem és que vingui el pare, la mare, els nens, l’avi i la padrina si volen. Les entrades de les produccions grans són de 50, 60, 70 euros… no volem que l’òpera sigui una cosa elitista.\nX.M: El preu és una recomanació que fem i ens han fet cas sempre. Això és una arma de doble tall. Per un costat, sense entrades molt cares no pots tenir massa diners per fer la producció: per això hi ha la gent jove que vol mostrar-se. Aleshores hi ha una conjunció dels artistes joves que es volen mostrar, perquè la gent pugui veure òpera a un preu assequible… perquè aquest cantant que fa una o dues produccions amb preus que no són del mercat, potser això li permet d’aquí a dos anys fer una òpera amb aquests preus. I ell ha tingut uns mesos per aprendre amb un director d’escena professional. És la professionalització d’un cantant, músic i ballarí jove. No volem “cremar” el públic potencial que pot venir a veure a aquest jove, i que ell pugui realment projectar-se a través d’aquest públic. És a dir, ens retroalimentem en un engranatge delicat.\nDC: Us heu presentat com a “plataforma que proposa la trobada de joves artistes i universitaris en diversos àmbits per crear un moviment escènic-artístic amb un discurs propi”. Creieu que l’òpera com a obra d’art total pot ser un lloc privilegiat avui, quan es reclama cada vegada major transversalitat i interdisciplinarietat en l’esfera pedagògica?\nC.B: En Xavier ho explicarà millor que jo, quan explica aquestes coses dels “satèl·lits” ho té molt clar… (riures).\nX.M: Sí, perquè a vegades diuen que l’òpera és multidisciplinar, i és veritat: hi ha música, teatre, dansa, escenografia… això és el que hi ha dintre de l’òpera. Els escenògrafs són dos joves que han treballat en l’escenografia i el vestuari, l’orquestra i els cantants ens agrada que sigui gent jove, qui pentina i maquilla també és jove, etc. Fins aquí és la producció de l’espectacle. Però al voltant d’això hi ha d’altres coses que també ens agradaria -i treballem i treballarem si continuem amb aquest projecte- d’altres àmbits on la gent jove pot incidir. És a dir, hi ha gent que està estudiant a la Universitat Gestió Cultural, a qui els hi vam encarregar que muntessin la roda de premsa. Hi ha fotògrafs joves que poden venir a fer les fotos i ens poden fer un cartell i signar el seu treball que es pot veure arreu de Catalunya a través de les fotografies que hi ha al programa. Periodistes que vulguin fer una columna a un diari, amb el qual tenim una col·laboració directa. En aquest cas també pastissers, perquè aprofitem que Il Convito és un sopar: vam anar a explicar el projecte a en Jordi Roca de El Celler de Can Roca, i li va encantar. Així, ens tutela una persona que farà uns postres relacionats amb els personatges, una tapa dolça de cadascun; si són set personatges, farà set tapes dolces amb la personalitat de cadascú (si n’hi ha un d’amargat farà una xocolata negra molt amargant, etc.). Les set tapes les treballa amb en Jordi Roca al Celler durant deu dies a partir del mes de gener, i ho documentarem amb escrits i fotografies, i la revista “Cuina” ens farà un reportatge.\nÉs a dir, ens agradaria que tot això pogués confluir en gent jove que tingués ganes de fer un projecte a través dels nostres cantants i del nostre projecte operístic. És a dir, és polièdric no només cap endins sinó també cap enfora. Voldríem generar un espai on fossin ells els que es projectessin i fessin d’això una cosa necessària, fins i tot per gent de la mateixa edat. Si una Universitat posa un periodista i una altra un metge… tot això fa que hi hagi un moviment de gent jove. Una cosa que és l’òpera que es suposa que està passada de moda (que per a mi no ho està, i cada vegada s’inventen més coses perquè la gent hi vagi), quan la gent jove vol immediatesa i l’òpera no és això.\nC.B: I també la gent jove, per entrar en grans teatres necessiten un rodatge com el que oferim a “Òpera Jove”. De tal manera que el primer dia que els contracti -tant de bo- el Liceu, el primer assaig ja sàpigan què han de fer i què pot passar. Tant ell [Xavi Mendoza] com jo hem estudiat a l’estranger i aquest rodatge hi era. I véns aquí i veus que ells surten amb el seu gran títol i a la primera audició no saben ni on mirar perquè ningú els ho ha ensenyat. El que intentem amb ells és que sàpiguen “el pa que s’hi dóna” en un muntatge operístic.\nAssaig d’Il convito d’Òpera Jove|Foto: Alejandro Jiménez Paraga\nDC: Pedagogia + Art és la vostra fòrmula.\nC.B: Sí, però ens agradaria aclarir una cosa: en Xavier i jo som professors de cant, però no intervenim en res, a no ser que algú de nosaltres per algun motiu tingui un alumne a dins. Si hi ha algun problema parlem amb el professor de cant de cada persona, perquè som amics de gairebé tots. Ho assenyalo perquè no vull que es pensi la gent -com alguna vegada s’havia dit- que hem muntat una obra pels nostres alumnes. En aquest cas concret no n’hi ha ni un meu, i d’ell un per “accident”, perquè convenia i ho fa molt bé. I és l’unic que intervé, ningú més.\nX.M: Són estudiants perquè van a classes de cant, però són gent que podrien estar cantant, i molts ja estàn cantant. Son gent que tenen l’edat, la capacitat vocal i l’art per ser professionals, el que passa és que són joves i els falta espais al país, que dóna pel que dóna i encara gràcies.\nDC: Al projecte “Òpera Jove” s’abasten àmbits musicals i extra-musicals molt diversos. Suposo que hi ha una “divisió de poders” des del punt de vista de la gestió, i molta comunicació entre cadascún dels àmbits.\nC.B: Ell i jo ho parlem tot. Però tenim la sort de tenir bons col·laboradors, l’hem encertat moltíssim. També vam tenir “problemons” l’any passat; és inevitable perquè no acabes de conèixer les persones fins que no les tractes de veritat. Però ens faciliten molt la vida. Per exemple, tens un problema gros, li expliques al director d’escena, en Toni Sans, i el problema ja no hi és. Coses que nosaltres no podem controlar perquè som cantants: quan hem cantat en una òpera ens l’han muntada, no l’hem muntada nosaltres. Sí, fem bastantes reunions i pràcticament tothom ho sap tot, i tenim molta sort amb els estudiants i la gent que vol col·laborar amb nosaltres.\nX.M: Sí, hi ha molta generositat perquè no tenim gaires recursos -són propis d’entrada- i molta gent que col·labora amb nosaltres tenen assignats uns diners que són gairebé testimonials, i a partir d’aquí hi ha les ganes de posar-s’hi i treballar-hi. Però es basa molt en la solidaritat, el treball en comú i la generositat, perquè hi posen moltes hores. Per posar-te un exemple, “Xamfrà” és un espai a Barcelona que va conèixer el projecte a través nostre i de seguida ens va obrir les portes. No a qualsevol sala o espai ens donarien les claus amb la llibertat de treballar aquí. I si falten assajos venim més dies. La col·laboració de la gent és bàsica quan s’engeguen aquestes coses.\nDC: I també d’institucions, oi? Perquè tinc entès que compteu amb una col·laboració amb l’Institut del Teatre.\nXM: Sí, aquest any amb ells. Hem fet diverses reunions a diferents centres. I l’Institut del Teatre havia d’encarregar-se de tot l’aspecte lumínic i d’escenografia que, finalment, per qüestions d’engranatge de la seva institució, els seus temps no van acabar de lligar, però hi havia la voluntat i llavors sí que tenim la col·laboració en la dansa: el coreògraf és un professor de l’Institut del Teatre, que tutela la coreografia dels tres ballarins que tenim. Ens agradaria que les col·laboracions siguessin molt més potents i esperem que amb el temps ho siguin, i que anem agafant el ritme de cada una d’aquestes institucions que són complexes. Ens hem reunit tres i quatre vegades i el projecte els ha encantat, però al cap i a la fi no deixem de ser una associació que porta quatre anys, que ningú coneix, no tenim un bagatge al darrera, i coordinar tot això és complicat.\nDC: Amb L’impresario in angustie vau organitzar prèviament la fira al carrer P + [Art] i ara també fareu alguna cosa.\nXM: Sí, segurament l’anomenarem Il piccolo convito. S’assembla el que vam fer a la primera temporada: volíem ajuntar la música tradicional amb l’òpera, i fer un espectacle de carrer amb gent de la població on anàvem. És a dir, si hi havia un grup de grallers, un grup de cap-grossos… anar mesos abans de la funció d’òpera i fer un espectacle paral·lel al carrer que estigués relacionat amb la nostra òpera. Amb un director d’escena nostre muntar un espectacle de carrer amb gent del municipi que visitàvem. Això perquè hi hagués un moviment al carrer, la gent sabés que aniríem a fer l’òpera, i per poder ajuntar-ho amb una cosa tradicional “de quilòmetre 0”, feta a casa.\nCom això representa una gran organització, i tenim prou feina amb produir una òpera que ja ens costa molts diners, hem fet una cosa bastant més acotada. Es tracta d’agafar una persona que fa un petit espectacle d’entre vint i trenta minuts: va amb una maleta que s’obre, i d’ella en surten desplegables i titelles que ens ha fet un titellaire. Aquesta persona explica que és un amant de l’òpera que ha descobert una partitura nova que estava empolsegada a Nàpols, i dins d’aquesta partitura que es diu Il Convito, hi troba una recepta encriptada. A partir d’aquí comença a explicar els personatges de l’òpera i comença a fer un plat in situ. Quan acaba de cuinar el plat, reparteix el que ha fet entre el públic. El que fem és anar als llocs que el municipi ens facilita (biblioteques, casals d’avis…) una setmana abans per donar a conèixer el que farem al teatre, i també perquè ens agrada visitar -quan anem a pobles d’entre vint i trenta mil habitants- els llocs on hi pot haver gent interessada, i veure el moviment que hi ha al poble. No ens agrada la idea de que anem a fer un bolo i marxem: sé que això en alguns municipis és un problema en el sentit de què els donem molta feina, i no es tracta de contractar un espectacle que ve un dia i ja me n’oblido. Penso que en el cas de l’òpera s’ha de picar una mica més de pedra. I porta tanta feina fer això, que penso que val la pena posar-hi una mica més.\nDC: Tot i que ara arribareu a tot Catalunya heu començat el projecte a Girona. Això té a veure amb la fundació d’Òpera Jove i els seus membres o amb el recolzament que vau trobar a Girona i no a d’altres llocs?\nC.B: Som gironins. Tot és idea seva i mèrit d’ell [Xavier Mendoza] i a mi em va trucar i em va demanar si l’ajudava.\nX.M: Bé, però jo tot sol no me n’hagués ensortit. Ella [Chantal Botanch] és la meva primera professora de cant que em va animar a marxar. Després de molts anys he tornat.\nC.B: Teníem una idea, en dèiem primer una “escola d’òpera”, que vam descartar. Ell va viure a Alemanya, jo a Itàlia, i volíem muntar exactament això però no sabíem ben bé com. Vam anar-ho perfilant, i en ser-hi ell a Girona i jo també… L’impresario va ser a quinze teatres de Girona. En sortir-nos bé, vam decidir esperar un any perquè som modestos, no podem fer una òpera per any. I ens vam atrevir a sortir a la resta de Catalunya. Lleida té un altre tarannà, ens va costar molt d’entrar, i vam decidir de fer les altres tres. Lleida ens hagués costat més, hi ha una altra manera de fer les coses. Vam dedicar-nos als que ens van dir que sí, i per això Lleida no hi és, no perquè no hi haguéssim volgut anar. I no tenim més temps: som dos que ens hem passat l’estiu a la carretera parlant amb els ajuntaments. Prou costa que et rebin…\nX.M: Hem tingut molta sort per exemple a Vila-Seca, on hi hem trobat en Josep Maria Pujals: aquest senyor ha estat un puntal a Tarragona en el sentit que ha cregut en el projecte, i d’una forma molt generosa sempre ha estat amb nosaltres, ajudant-nos. De vegades costa molt que els polítics s’arremanguin per entendre un nou projecte.\nDC: Pensen massa en el curt termini.\nX.M: Sí. Dic polítics i també podria dir “tècnics”. Et trobes tècnics de cultura que hi són per sempre, que de vegades costa que vulguin provar noves coses. Cal gent implicada en la cultura com aquesta persona, que vagin demanant que es mogui, i no a tot arreu la trobes.\nC.B: Amb nosaltres va ser un cas insòlit el primer any, perquè vam anar a la Diputació de Girona a preguntar i vam sortir d’allà amb un sí a tot. Jo li deia a en Xavier: “no m’ho crec”. I va ser veritat. Òpera Jove va sortir per al cap d’un quart d’hora teníem un sí i quinze pobles. Això ens va donar moltes ales.\nX.M: Sí, i des d’aquella primera experiència a la 2014/15, d’aquests nanos que hem tingut a molts els veus a l’estranger, o fent petits papers en determinats llocs… estan per sobre d’altres que potser estarien al mateix nivell, però en fer Òpera Jove estan fent una mica més que els altres, tot i que el país és petit i hi ha poques oportunitats.\nDC: Òpera Jove els dóna una empenta.\nC.B: Sí, i és el que buscàvem. Com que això ens ha sortit bé, tornem-hi.\nX.M: Tornem-hi i anem per tota Catalunya si podem, a veure qui ens escolta, explicant el projecte tal i com l’estem explicant. Llavors algú amb sensibilitat hi creu, sobretot els municipis.\nC.B: I altres es queixen precisament que l’òpera que presentem no és atractiva pel gran públic, perquè no la coneixen. Quan ens diuen això, “moltes gràcies, passi-ho bé”, perquè no els podries fer entendre que nosaltres busquem precisament això.\nX.M: I aquestes gràcies s’han de donar perquè et deixen explicar. Però hi ha molts llocs que et fan sentir realment malament. Per exemple, trucades en què et diuen: “És que nosaltres rebem cada dia vuitanta propostes”. Bé, la meva potser és la vuitanta-una, però suposo que això és la teva feina, rebre propostes. Moltes vegades el que acabo dient és que no truco perquè ens contracteu, sinó que truco per explicar-ho. Entenc l’altre costat, és complicat suposo, però s’han de tenir moltes ganes per muntar això…\nDC: La direcció musical és a càrrec de Jordi Picorelli. Havíeu treballat amb ell?\nC.B: No. En Jordi ha estat el director de la Jove Orquestra de l’Auditori de Girona (JOAG). En principi ho havíem de fer amb aquesta orquestra, però el nou consistori ha decidit que no volia continuar subvencionant-la, per tant a Girona ens hem quedat amb una orquestra menys. En Jordi té molt coneixement dels músics joves i juntament amb en Jaume Cortacans ens ha muntat l’orquestra d’Òpera Jove.\nX.M: Tota aquesta gent són col·laboradors que tenen un sou però per la feina que estan fent i faran és irrisori. Nosaltres tenim un sou zero…\nC.B: Sota zero més aviat… (riures)\nX.M: La Mercè Miró també és una persona que ens ha ajudat molt.\nC.B: L’organització de l’orquestra la tenen molt més clara, i són instrumentistes ells també (la mateixa Mercè és flautista).\nX.M: I en Jordi porta l’Orquestra Jove de Figueres i està molt interessat en l’òpera.\nDC: Suposo que entre vosaltres parleu molt. Hi ha divisió de poders?\nC.B: Hi ha coses que ell les sap fer molt millor i jo ja no m’hi poso. Ell les fa massa bé i per tant ja s’espavilarà. Jo busco l’òpera, parlo amb els italians, tradueixo, i faig algún mail. Tota la resta la fa ell.\nX.M: No, ho fem entre tots dos i sort d’això. Jo tinc les idees “de bombero” que després s’han d’apagar no sé com. El primer projecte en tenia moltes i ja m’han fet entendre que no es poden tenir tantes idees, i ara cada vegada intentem tenir idees però articular-les una mica millor. I ella, en això, m’ajuda molt. I en Marc [Bosch] ens ha ajudat també molt en organització, és el contacte amb els joves.\nDC: Fa una mica de mediació.\nX.M: Sí, “mediació” seria una bona paraula… (riures)\nM.B: Per diverses circumstàncies em toca fer una mica l’enllaç. Com a més estic donant un cop de mà amb la comunicació, acabes trobant que a part de cantar i anar als assajos, ha d’estar pendent de fer la difusió, avisar de canvis a última hora, traspassar informació dels cantants a la direcció i a la inversa… bé, jo també sóc especialista en ficar-me en aquest tipus de coses (riures).\nX.M: És un polític.\nM.B: Una mica vocacional, sí. És que aquest projecte és cosa de tots. Hi haurà escoles d’òpera que tindran un gestor cultural, tres estudiants de periodisme, cinc de comunicació audiovisual… aquí ho suplim nosaltres posant-hi hores, i això s’aguanta per la bona voluntat de tothom.\nDC: En termes generals, fins ara, de quines coses us sentiu orgullosos i quines coses creieu que teniu pendents?\nC.B: Personalment, que els cantants de la passada experiència L’impresario hagin fet el camí que nosaltres pensàvem que podíen fer. La majoria estan cantant, i qui no és perquè té una altra feina que no és compatible. És el que volíem aconseguir, ensenyar-los el camí: “Si vols ser professional això és el que et passarà”. I també amb tants pocs mitjans haver fet tant. Com diu en Marc, són hores de tothom, perquè no tenim un pressupost amb el qual poguem fer el que volguem i contractar gent que ens ajudi. Per tant són hores i bona voluntat, i això dóna fruits, i és el que a mi em fa continuar quan hi ha dificultats serioses. Mires enrere i penses: m’hi arremango que segur que val la pena. Si no tens aquest suport del que ja has aconseguit, n’hi ha per tirar la tovallola moltes vegades.\nDC: Arribats a aquest punt malgrat totes les dificultats, podeu somiar amb alguna cosa més?\nC.B: Vull ser molt prudent. Ell té idees, jo somio… val més que ens aturem i siguem prudents. La meva sensació és que hem de continuar i fer el que poguem fer, agosarar-nos una mica, no massa. Penso que és la única manera d’arribar lluny. Si haguéssim abastat més del que podíem, no haguéssim passat del segon any.\nX.M.- Crec que el que ens manté és que podem tenir entrebancs, però som gent honesta que ensenyem el que hi ha: quan és maco ensenyem el que és maco, i quan és lleig ensenyem el que és lleig.\nC.B: Per això hem hagut de sentir moltes coses…\nX.M: Sí, jo no coneixia tant la naturalesa de la gent perquè m’hi he dedicat molt a mi, sóc cantant. Però quan t’obres i depens de la reacció, te n’adones.\nC.B: I no només de desconeguts; gent que coneixes i que semblava que t’ajudarien, de cop i volta sense massa miraments no només no t’ajuden sinó que hi posen pals a les rodes.\nX.M: Si jo sempre n’havia sentit a parlar i no m’hi havia trobat mai. Ara m’hi he trobat, i entenc que la naturalesa humana és, però no ens podem aturar per això. Per això és important sempre dir el que hi ha, i amb això ja me’n sento satisfet.\nRespecte a millorar, no puc millorar-ho, però m’agradaria que hi hagués una consciència per part dels cantants. N’hi ha que han vist universitat, han fet d’altres carreres, i els interessen altres coses. Després hi ha cantants als quals només els interessa cantar. Això està molt bé, perquè tens molt clar cap on vas, però sobretot als que són joves els costa molt veure tot el que hi ha al voltant seu. M’agradaria que a Òpera Jove un dia sabéssim conduir-ho i millorar-ho, perquè a vegades els disgustos vénen de dintre, de la gent per qui estem treballant fora. Una mena d’inconsciència i egocentrisme, que tant de bo, igualment que ensenyem a Òpera Jove el que és una producció operística, també poguem ensenyar saber mirar més enllà d’un mateix. Saber formar un equip. Del cantant sempre se’n diu que és el divo; està passat de moda, però com que l’estudi del cant és molt personal, a vegades costa d’ensenyar.\nC.B: Sí, i quan parlem de cantants joves no parlem de gent de 16 o 17 anys, parlem de gent de menys de 30. No sé si és a les nostres mans.\nX.M: Bé, a Òpera Jove ho hem de poder ensenyar d’alguna manera, no sé com.\nDC: Marc Bosch, com a cantant d’Òpera Jove: Com vas arribar i què significa per a tu el projecte?\nM.B: Jo vaig arribar de rebot. Va haver-hi una baixa en un moment donat, vaig veure l’oportunitat d’entrar, vaig fer l’audició i vaig quedar. Això és un equip molt divers: persones que ja estan cantant a nivell professional, gent que està acabant el grau mig i començant el superior, alguns acabant el superior, persones que tenim altres professions però vivim molt intensament el món del cant… i és un repte molt gros per tothom. Si penso en un any i mig on era i on sóc ara, han passat moltes coses. És el que diu en Xavier, aquest projecte és molt gran, ens hi veiem tots a dintre, i és un repte on ens hi acabem trobant tots com anelles de la cadena: “La cadena és tan forta com l’anell més fluix”, i és cap on mirem d’anar. És una oportunitat enorme i val la pena aprofitar-la.\nDC: Per acabar… si haguéssim de resumir Il Convito en una frase…\nM.B: Una de les últimes frases de l’òpera diu: El meu pobre cervell acaba de perdre el nord. Doncs vindria a ser això.


【XC2C128VQ1007I】【XILINX】【ALTERA】Electronic Components In Stock Suppliers in 2018【Price】【цена】【Datasheet PDF】United States\nYou Are Here: Home > Stock Trading Center > Product (Page: 88) > XC2C128VQ1007I\nInput part number to search. e.g. XC2C128VQ1007I\nSearch For XC2C128VQ1007I - XC2C128VQ1007I Product Information :\nXC2C128VQ100-7I XILINX 09+ QFP100 840 China\nXC2C128VQ100-7I XILINX 09+ QFP100 556 Hong Kong\nXC2C128VQ100-7I XILINX 09+ QFP100 1180 Hong Kong\nXC2C128VQ100-7I XILINX 2014+ 2200 China\nXC2C128VQG100-7C ALTERA 16+ QFP 3500\n1210YC335KAT1A | 18121C184JAT2A | 510901300 | 6ES73603AA000AA0 | 74LS73AP | 74LV541DB | ADM8095LARTZ | APT5024BFLL | CacheInclude_RelatedParts.asp | CAT3643HV3T2\n[hkinbatch023] [hkingendate20180124] [hkingenidC38045][hkinOfferInventC]\nXC2C128VQ1007I related keywords in 2018 United States\nXC2C128VQ1007I Technical Data\nXC2C128VQ1007I Online Order


QUÈ T'ANAVA A DIR: 01/01/20 - 01/02/20\nSi aquests dies de vent i fred voleu anar al cine podeu anar a veure una peli interessant ubicada en la 1a guerra Mundial i que porta per nom 197. La història d'una aventura de dos joves soldats que han de portar a terme una gran tasca. La peli és deixa veure sense que sigui res de l'altre món. Una parell d'hores interessants entre trinxeres entre alemanys i anglesos en territori francès. És entretinguda i es veu molt bé l'ambient de la primera línia de front amb soldats frec a frec.\nSi mirem les programacions festives del Baix Penedès veiem que aquí tenim un gran calendari de propostes lúdico musicals per a tots els gustos. Petits i grans gaudim d’un ampli ventall d’històries d’oci i diversió. Des d’inflables fins a la havaneres per a les persones amb més experiència vital passant per molts i variats esdeveniments per a totes les edats i intencions. L’accident del passat dimarts a la petroquímica de Tarragona es va ensenyar una cosa que sí que som una comarca privilegiada en molts sentits, però vivim al costat d’un perillós polvorí.\nEl complex químic que tenim a Tarragona està a dos quilòmetres de la capital de la província i és el més important del sud d’Europa. Aquest important complex ocupa un total de 12.000 hectàrees entre la Canonja i Vila-seca tot i que el seu conjunt s’estén a altres localitats com el Morell, Constantí, Reus, Salou,i la Pobla de Mafumet. Aquest monstre que treu fum pels queixals representa el 25% de la indústria química espanyola amb unes 30 empreses existents en aquest territori conegut per tots. Algunes organitzacions ecologistes i veïnals consideren les mesures de seguretat i ambiental insuficients. Arran dels fets de la passada setmana les seves queixes surten més reforçades que mai. Per altra banda, ha agafat empenta en els darrers anys la crítica els abocaments nocius de manera continuada que deixa una herència de difícil solució en el medi ambient. No podem oblidar que en alguns anàlisis a la zona s’han trobat que alguns components químics nocius com el benzè han superat els llindars permesos en la normativa actual. Aquesta indústria que ha aportat molts recursos a Tarragona va agafar embranzida fa més de 50 anys i amb el pas del temps la societat ja no gaudeix de la mateixa simpatia per molts dels seus veïns. Tot i que són moltes les famílies que viuen indirectament o directament d’aquest complex químic, això fa que molts es mirin aquest monstre amb respecte. Només cal anar a alguns dels municipis que formen part d’aquest complex petroquímic i és fàcil veure com els ingressos originats per aquests empreses han donat un nivell de vida superior que a la resta de municipis veïns que no gaudim de les avantatges tot i que correm el risc de gaudir de les desavantatges d’aquest polígon.\nA nivell general, fa uns anys les administracions públiques i la majoria d’empreses privades tenien una especial cura en el mateniment de les instal·lacions i material, però el capitalisme ens aboca cada dia a abandonar aquestes tasques que no aporten tan benefici industrial i ho deixen a uns nivells mínims. Només cal veure la política de l’Adif i Renfe que cada dos per tres mostren ensurts, alguns provocats per una manifesta manca de manteniment. Esperem que aquestes 30 empreses i administracions públiques i privades vigilin aquest polvorí que tenim aquí darrera a les portes perquè no passa cap ensurt i si algun fet succeeix que sigui el més lleu possible per tots i des del primer moment tothom ho tingui clar. L’altre dia va ser un infortuni però el monstre ens va avisar un cop més. Sembla ser que en portem 4 en un any. Ell està allí viu amb les seves coses bones i les dolentes. L’hem de mimar i vetllar. Ens dóna riquesa però esperem que d’aquí uns anys les coses que ara ignorem o no ens volen dir no repercuteixin negativament en la nostra salut i medi ambient i no tornem a viure escenes tràgiques com la passada amb grans ciutats a tocar del seu perímetre. No baixem la guàrdia.\nUn dia d'aquests, no trigarà gaire, anirem a l'Oficina de la Caixa de l'Avinguda Baix Penedès i la trobarem tancada. La sentència ja està dictada. Només cal esperar el moment. La gent d'aquí haurà d'anar a la de l'Avinguda Catalunya. Molt trist tot plegat. Aquesta àmplia zona del Vendrell quedarà orfa de la Caixa. Al final tot ho haurem de fer per internet. Ens que ens ho estan posant a huevo. Molt trist. Una estructura d'estat més a la merda.\nEs molt trist tota la gent que ha d'anar a caure en aquests plans d'ocupació que gestiona algun ajuntament o consell comarcal. Al final són diners que venen de fora i els polítics d'aquí es posen les medalles quan sembla ser que és de la poca cosa que fan per fer favorir l'ocupació a casa nostra. Aquest no és el camí. 60 o 70 persones entren a treballar en un lloc subvencionats per algú de fora i que aquí només posem la gestió final i ens aprofitem d'aquests diners foranis. Amb aquesta postura no arreglarem gran cosa.\nFa un parell d'anys es va aprovar amb nocturnitat i alevosia un protocol a l'Ajuntament del Vendrell que havia d'ordenar la festa major. Fa anys es va intentar. Es an fer unes reunions i la cosa va morir, però fa un parell d'anys va ser un pim pam d'un grup d'amants de la plça Vella que van posar-se ells o els col·legues per fer un protocol de festa major que es va aprovar per decret d'alcalde accidental. Això és com triple voltereta mortal dins l'administració, però es va aprovar però ves per on que la secretaria ara diu que no es vàlid perquè no va passar pel ple. Bueno és igual. Avui al ple tot a punta que tornarem a començar un procés d'un nou protocol que ves a saber que quan pot durar. Amb això se'n a al carajo, Dios mediante, tota la història aquesta dels administradors, la bye by banda de Anna de la cercavila tradicional. Tornem a zero. La política posa cada cosa al seu lloc o almenys a viure en aquest món anàrquic que també va bé.\nEl proper any hem caigut en aquesta gran engany que és això de ser capital de la cultura catalana. Aquest és un invent d’un senyor que ha sabut treure partida d’aquest postureig que molts municipis catalans els agrada practicar pagant els seus veïns. No cal que ningú de fora ben vestit i clenxinat ens posi ens una medalla. Podem anar perfectament al lloc on les facin i ens les posem nosaltres mateixos. És només qüestió d’estratègia i no caure en aquestes grans martingales polítiques. Trobo molt més decent i lògic que l’any que ve estigui dedicat a un dels artistes més oblidats de la comarca com és Josep Cañas i Cañas i pel que fa a Albinyana Joan Perucho. Cañas és una gran persona d’obra internacional i que no ha rebut el reconeixement que es mereix. Puc dir que en la perspectiva de tenir 50 anys que vaig veure aquest senyor en vida en alguns dels darrers actes que va prendre part. Era un jove treballador d’un diari comarcal que li tocava escriure la seva versió de la realitat que tenia a l’abast.\nInterès general en arreglar tot el que s’ha fet malament, jo crec que no n’hi ha. Agafar la paella pel mànec i canviar els vicis i les costums que ens han portat fins aquí doncs jo no la veig molt clara, potser m’equivoco. Ara per posa capes de pintura la cosa si funciona. Si és el cas es posa un altre nom al centre educatiu i no passa res. Una mica de xarxa social i sembla que estem davant una altra realitat que continua sent en el fons la mateixa.\nVagis on vagis tothom estossega. Al final tu també. Al tren, al metro, pel carrer, a la feina, pel bar. Tothom estossega, esperem que marxi aviat perquè hi ha una passa global de tos a casa nostra.\nPosted by Què t'anava a dir at 19:08 Cap comentari:\nTarragona va viure ahir un dels pitjors episodis de la història de la seva petroquímica on va morir una persona i una altra va desaparèixer i altres vuit van resultar ferit. Una explosió espectacular que va provocar la mort d'un bon home que estava a casa seva a més de 2 km de distància per enfonsament d'un pis després d'entrar una planxa per la finestra. Totes les morts són tristes però que tu estiguis a casa teva i de cop i volta entri un element d'aquest a tota òstia i acabi amb tu és molt mala sort. Realment encara que aquí estem a uns 30 km de tot aquest camp de mines si passes alguna cosa segur que també ens passaria alguna cosa. Tenim una bèstia que com es desmarxi una mica ens costarà de controlar. És molt gran\nLa cavalcada de Reis de Lleida d’enguany ha incorporat una dona en la seva més alta representació màgica. El proper pas és que la dona llueixi la seva condició i no s’amagui darrera ni barbes ni bigotis postissos. La societat ha d’evolucionar i rescriure les seves tradicions segons l’actualitat. Hem estat massa anys fins arribar a aquest punt. El que encara no he trobat és quan el paer de Lleida va anomenar en aquest acte “rosca” al tradicional tortell de reis. És un petit detall al qual encara no he trobat una resposta coherent. A per la propera nit màgica en els únics reis que generen unanimitat entre els seus deixebles\nHem obert les portes a un nou any que ja hem encetat fins a Reis. En aquest nou cicle ja tenim alguna cosa que ha canviat i que d’una manera o altra ens afecta. Primer de tot hem enterrat la targeta T-10 que era utilitzada per molts baixpendesencs per anar a Barcelona. A partir d’ara la cosa es divideix més que mai entre dos tipus d’usuaris ben clars: Els que fan servir assíduament un títol de transport per anar a la capital catalana i els resultarà rendible la “T-Usual” o aquells que hauran d’acostumar-se a la “T-Casual” que són els que perdran diners en aquests nous canvis. Pel mig tenim un títol “T-familia” que queda a mig camí de les dues i que no portarà a terme l’obra social de la T-10 que ha realitzat fins ara.\nPer altra banda, tenim la fortuna de poder anar de Vila-seca a Alacant sense haver de pagar peatge. Una gran sort perquè veiem com això dels peatges també es va normalitzant a casa nostra. És una llàstima que aquest privilegi no afectes també la nostra trajectòria quan anem a Barcelona, encara que sigui per Vilafranca del Penedès amb un trajecte més llarg i més econòmic que per la luxosa Pau Casals.\nAquest any el Vendrell serà Capital de la Cultura Catalana. Tindrem el mateix de sempre amb algun petit afegit, però a tot arreu anirem amb aquest logotip de molts colors que ens indica que enguany ens toca fer aquest paper. Sense més transcendència que aprofitar aquest postureo per fer algun acte una mica fora de la tònica general que ens caracteritza, però tampoc no esperem grans miracles de tot això.\nTrobo molt més encertada la celebració d’un any dedicat a un dels artistes més internacionals i oblidats de la nostra comarca com és Josep Cañas. Esperem que aquesta voluntat política aprovada pel plenari vendrellenc arriba a la societat i sigui una excusa genial per donar a conèixer aquest baixpendesenc arreu. És molt trist que s’hagi d’esperar tant a donar empenta a un artista de primer ordre de la comarca. No sé perquè però sempre ens ha agradat més el qui ha vingut de fora que els nostres indígenes amb denominació d’origen. Potser és que sempre hem tingut una mica baix el nivell d’autoestima. Aquests són uns símptomes prou clars. També serà l’any Joan Perucho, un escriptor molt vinculat al meu poble d’Albinyana.\nSeguim avançant aquest any amb unes obres al cor del Vendrell que generen uns quants efectes secundaris entre diferents sectors de la població. Començarem pels seus veïns. Aquest és el cas del mercat del Vendrell que s’ha hagut de desplaçar a la Riera de la Bisbal. Durant uns mesos estàvem en ple debat a veure si posàvem un segon mercat ambulant a la vila amb la Rambla Cañas que presentava molts punts per a ser una destinació. Al final hem d’intentar que aquesta proposta comercial dels divendres es mantingui viva perquè les primeres setmanes no han estat molt afortunades. Dóna la casualitat que durant la gran major part de divendres que s’ha celebrat aquest mercat ha fet mal temps i més d’un dia els paradistes no han muntat per vent o pluja. Evidentment la protecció climàtica al mal temps que hi havia a la Rambla aquí. El vent passa amb tota la seva energia per aquesta riera que en el seu temps ja havia acollit el mercat setmanal.\nUna dada que és prou interessant i que potser no s’ha donat a conèixer el suficient. En el termini de dos anys les persones que vulguin accedir al tren a l’Estació del Vendrell o de Sant Vicenç de Calders hauran de passar per un torn d’accés. No com ara que no hi ha cap impediment per pujar al tren. El fet de baixar ja depèn de les arts de cadascú i del seu esperit social.\nLa Caixa està perdent oficines arreu. Cada cop n'hi ha menys i les que hi ha només hi ha comercials. Aquesta entitat que sempre ha volgut esta propera al ciutadà cada dia la trobem més lluny i en aquestes stores la política és una altra. Realment aquesta entitat ha estat una estructura d'estat d'aquest país, però en els darrers anys sembla que vulgui fotre el camp.\nPosted by Què t'anava a dir at 11:23 Cap comentari:\nJa ho tenim al sac. Les festes de Nadal que comencen després de la Fira del Vendrell entre una cosa i una altra ja les tenim al sac. Enguany han estat nomaletes del tot, no hi hagut coses rares, potser si. La missa del gall que començava al Vendrell a les 12 els atres anys resulta que ara comença a les 11 de la nit i enguany només varem estar a la part final. Aquesta missa cada dia hi ha menys gent i la mitjana és més alta. El cristianisme està fatal al Vendrell i no ha sabut entrar en les noves generacions perquè la gent només hi va de postureo i poca cosa més. Vinga ara entrem en el temps dels grans reptes com anar a piscina cada dia que toqui i altres coses.\nCada dia que passa som més igualitaris i volem una societat més justa i equilibrada i ens fixem en coses que fins ara passaven per alt. Un dels grans exemples són els Reis d'Orient. A molts pobles grans o ciutats ja guardaven la plaça del rei negre a una persona que no hagués de posar betum a la cara. Era una manera de fer els reis més representatius, però clar, ja tenim aquest tema mig resolt, falta el tema de la dona. Alguns municipis com Lleida no han tingut cap complexe i han incorporat una dona a les tres majestats orientals, respectant les formes de vestir tradicional. L'evolució d'aquest tema serà que tant un home com una dona pugui fer de rei. Ara falta saber arribar aquí. S'han de trencar esquemes que jo crec que de mica en mica s'ha aniran difuminant amb el pas del temps. La gràcia també serà que les dones si fa de rei pugui fer el paper de reina encara que no acabi d'encaixar dins les tradicions, però de mica en mica en mica ens hem d'actualitzar i no hem de ser víctimes de les nostres tradicions. A cada temps li correspon la seva realitat.\nPosted by Què t'anava a dir at 21:09 Cap comentari:


Mòdul B #FIAP: EUROPA\nUs proposem resoldre un joc al voltant dels estats que conformen el continent europeu i veure què diuen dues enciclopèdies sobre "Europa". I si us ve de gust, també us proposem fer una passejada virtual per Europa amb el Google earth i el Google maps.\n(!) Enllaços a l'entrada "Europa" de Wikipedia i de l'Enciclopèdia catalana.\nPosa't a prova! Tots els mapes inetractius d'Enrique Alonso.\nBloc de continguts: Territori, societat i recursos comunitaris.\nPublicat per Blog mòdul B a 14:26\npau 11 de novembre de 2010 a les 21:20\nmalick 12 de novembre de 2010 a les 11:52\nm'agrada molt coneixer el mapa de europa perquè és molt interesant\njose 12 de novembre de 2010 a les 12:59\nm agrada molt per coneixer al mapa de europa per que m agrada viajar al paisos de europa .\njavi 15 de novembre de 2010 a les 9:39\nm´agrada mol verue el mapa d´Europa perke mai e surtit fora de catalunya.\nRicard 18 de novembre de 2010 a les 13:08\nApart de europa hi han molts llocs curiosos, jo per exemple he viatjat a Mexic- Riviera maya, Rep. Dominicana, França - Paris, Egipte a una expedició per el Cairo. Apart de ser molt interessant per coneixer noves cultures, formas de viure etc. Es curiòs perquè també descobreixes coses noves, com per exemple que el Riu nil en comptes de desembocar vist de un mapa de adal cap avaix com tothom diría, desemboca de avaix cap adalt.\njose 19 de novembre de 2010 a les 12:13\nsoc el ikan hakim: m agrada coneixer al mapa de europa per m agrada molt aviatjar al paiso de europa .\nmalick 19 de novembre de 2010 a les 12:24\ndonçs ami m'agrada molt viure en espanya però dints de espanya m'agraden mes els paisos catalans\nMory 22 de novembre de 2010 a les 19:23\nla mapa de europa es mes gran despres de american i de african .el europa te quotra paisos mes gran de europa son de allemania i russia i paris i de españa .\nmoryson10 17 de desembre de 2010 a les 12:27\nm´agrada molt el mapa de europa per es molt gran i tambe m´ agrada vitja al paisos de europa:\nmoryson10 17 de desembre de 2010 a les 12:31\nm´agrada al curso de pqpi i tambe m´agradaria provar aquest curso per sigue estudiar .\nmoryson10 17 de desembre de 2010 a les 12:55\nm´agrada molt al practica que farem al taller .


“SARC als pobles” obri la convocatòria 2022 amb més recursos per a les programacions culturals municipals | Notícies Dígitals\n11/03/2022 diputacio de valencia, programacions culturals municipals, sarc als pobles\nTorna el programa més important d’ajudes i subvencions als municipis en matèria cultural per part de la Diputació de València: SARC als pobles, després de dos exercicis molt difícils –2020 i 2021– amb una situació de pandèmia que va obligar a cancel·lar moltes programacions culturals municipals.\nEl diputat de Cultura, Xavier Rius, indica que el programa SARC als pobles “és un puntal bàsic en el sosteniment de les programacions culturals, molt més per als pobles xicotets o amb menys recursos econòmics i de gestió”.\n“Confiem que la nova situació de la pandèmia permeta que totes les programacions de cultura arriben a bon port i es puguen utilitzar tots els recursos que oferix la Diputació”, afig el diputat.\nAmb molta satisfacció, Rius també ha assenyalat que “enguany augmentem la dotació econòmica del SARC als pobles, amb un increment del 27% respecte de l’última edició anterior a la pandèmia, la de 2019”.\nCom tot els anys, el SARC, centre adscrit a l’àrea de Cultura de la Diputació i amb més de 30 anys d’existència, obri esta nova convocatòria per a impulsar les programacions culturals municipals.\nEls ajuntaments i entitats locals menors interessades a obtindre les ajudes hauran de tramitar la sol·licitud utilitzant els formularis que es troben a la seua disposició en la carpeta telemàtica que facilita la Diputació. També, en aquelles localitats de menys de 5.000 habitants es podran justificar com a ajudes despeses destinades a festes populars.\nAmb esta nova convocatòria, el SARC obri el ventall d’activitats susceptibles de ser subvencionades pels ajuntaments, que quedarien englobades en els apartats d’arts escèniques, arts plàstiques, audiovisuals i música, amb una especial atenció als grups que presenten repertori propi.\nEl termini de sol·licitud d’estes ajudes estarà obert fins al pròxim 24 de març.\nTornen els programes intermunicipals\nA més de les ajudes generals a les programacions culturals de tots els pobles de la demarcació de València, el SARC torna a activar els programes culturals intermunicipals. Es tracta de programes cooperatius entre ajuntaments en matèria cultural, que permeten realitzar activitats amb major projecció sobre el territori i amb la perspectiva d’arribar a un major nombre de localitats.\nEstos programes van ser interromputs durant la pandèmia, però l’última edició, de 2019, va arribar a implicar més de 150 ajuntaments valencians, que van preparar i realitzar més de 17 projectes conjunts en matèria cultural.\nEls projectes intermunicipals compten per a l’exercici 2022 amb una dotació de 175.000 €.\nPer al mes d’abril, el SARC té previst publicar noves convocatòries i ajudes per a premis literaris, festivals, mostres i certàmens, programacions de música clàssica, arts visuals i actes commemoratius.\nMés endavant es publicaran també ajudes a la promoció dels Consells Municipals de Cultura.\n← La revista taurina ‘Quites’ torna a saltar a la plaça\nLa Diputació de Valencia ajuda els pobles de menys de 5.000 habitants a adaptar els canvis de l’impost de plusvàlua →


Ucraïna Archives - Rehagirona\nabr. 05 2022\nCrònica #5 d'Akces-Med sobre Polònia-Ucraïna: “Ajuda humanitària per a Ucraïna”\nCom vam explicar a l’entrada Suma’t a l’ajuda als refugiats d’Ucraïna! un dels compromisos que hem adquirit amb el nostre partner […]\nCrònica #4 d'Akces-Med sobre Polònia-Ucraïna: “Canvia la situació, però continua la guerra”\nmarç 23 2022\nCol·laborem amb Fundacja Pro Spe per proporcionar ajuda a Ucraïna\nCom expliquem a l’entrada Suma’t a l’ajuda als refugiats d’Ucraïna! un dels compromisos que hem adquirit amb el nostre partner Akces-Med, […]\nCrònica #3 d'Akces-Med sobre Polònia-Ucraïna: “Inscriuen els refugiats a la Seguretat Social polonesa”\nCrònica #2 d'Akces-Med sobre Polònia-Ucraïna: “Refugiats ucraïnesos a Rzeszów”\nCom vam explicar a l’entrada Suma’t a l’ajuda als refugiats d’Ucraïna!, un dels compromisos que hem adquirit amb el nostre […]\nCrònica #1 d'Akces-Med sobre Polònia-Ucraïna: Desastre humanitari\nCom hem explicat a l’entrada Suma’t a l’ajuda als refugiats d’Ucraïna!, un dels compromisos que hem adquirit amb el nostre […]\nSuma't a l'ajuda als refugiats d'Ucraïna!\nUbicat a Polònia a 70 km de la frontera amb Ucraïna, un dels nostres partners és l’empresa Akces-Med. Davant la […]


Una empresa de teleassistència de Barcelona registra 16 casos de lipoatròfia\nL'empresa de teleassistència Televida de Barcelona ha registrat 16 casos de lipoatròfia des 2014 i fins a desembre de 2017 amb casos de fins a quatre dits de esquerda a la pell, cefalees, refredats constants, pèrdua de veu i de visió, ha criticat la delegada de CC .OO. en la companyia que presta serveis municipals, Consuelo Espejo.\nCGT denuncia la situació "perillosa" dels transports sanitaris que incompleixen la normativa de Salut Laboral\nFamílies d'una llar d'infants afectats per lipoatrofia: "L'ajuntament de Barcelona té una conducta negligent"\nHa retret la "inacció" de l'Ajuntament i la Diputació de Barcelona davant la situació registrada per l'empresa, que va guanyar un concurs públic, i que segons CCOO no ha pres mesures al respecte.\nSegons Espejo, l'empresa no va realitzar cap avaluació de riscos específica de camps electromagnètics, tot i les sol·licituds reiterades dels delegats de prevenció fins a agost de 2017: "I les que ha pres són insuficients i sovint s'incompleixen".\nHa subratllat que no es tracta d'una qüestió econòmica, sinó de salut laboral, que ha demanat afrontar fins al final amb mesures dràstiques per frenar el degoteig de nous casos.\nCCOO presentar denúncies davant la Inspecció de Treball, que va requerir a l'empresa eliminar o disminuir el risc per als treballadors, però sense que s'hagi obligat l'empresa a complir el requeriment, ni penalitzant aquest incompliment.\nEm sembla totalment ridícul un article que parla d'una malaltia sense fer un mínim de descripció didàctica per a ficar amb context al lector.\nescrit per oriol 01/feb/18 20:09 h.


L’arquebisbat de Barcelona respon a una campanya de l’ABC\nPer Catalunya Religió. Mar, 31/08/2010\n(Jordi Llisterri –CR) Des de la setmana passada el diari ABC ha anat publicant diversos articles que acusen l’arquebisbat de Barcelona de tolerar avortaments en centres de la seva titularitat, en concret a l’Hospital de Sant Pau. Aquest dimarts, el Capítol de la Catedral de Barcelona ha enviat un comunicat on recorda que l’arquebisbat no és responsable de la gestió directe de l’Hospital però que en el seu moment “la direcció de l'Hospital va informar que, d'acord amb els principis ètics en què s'inspira des de la seva fundació, no es practiquen interrupcions voluntàries de l'embaràs”.\nDe fet, les acusacions de realitzar avortaments a l’Hospital de Sant Pau de Barcelona i l’Hospital General de Granollers ja van circular fa uns mesos i van ser contestades en el seu moment. Ara, a poques setmanes de la visita del papa a Catalunya i davant d’un aspecte tan sensible per la doctrina catòlica com l’avortament, l'ABC va recuperar aquest tema.\nEn el editorial de divendres l'ABC vinculava els fets a "l'excesiva comprensió vers el nacionalisme identitari que es confon a vegades amb un suposat progressisme" de l'Església catalana i demanava "canvis substancials" en la jerarquia catalana com els que s'han realitzat al País Basc. A més, la setmana passada també va reobrir la polèmica sobre un document de l’Institut Borja de Biòetica, publicat fa un any i que ja va ser desautoritzat pels bisbes catalans, vinculant la polèmica als jesuïtes i als germans de Sant Joan de Déu.\nTot i que en els dos casos no són centres gestionats per l’Església catòlica, el Capítol de la Catedral de Barcelona forma part del Patronat que és titular de l’Hospital de Sant Pau, i també formen part del bisbat de Terrassa dos membres del patronat de l’Hospital General de Granollers. Els articles de l’ABC han fet d’altaveu de les critiques a aquesta situació de Benigno Blanco, del Foro Español de la Familia, i Josep Maria Simón, president de la Federació Internacional de Metges Catòlics.\nEl bisbat de Terrassa també va publicar una nota divendres en la que declarava que “des del moment en què s’ha tingut en aquest bisbat la informació precisa i contrastada sobre aquest tema, en el mes de març d’aquest any, el prelat diocesà ha iniciat les consultes pertinents amb els seus superiors amb vista a prendre la decisió de futur més convenient en coherència amb la doctrina catòlica sobre el tema en qüestió”. La nota diu que el bisbat no té cap resposta.\nEl comunicat de Barcelona i el de Terrassa insisteixen en que tant els bisbes, Lluís Martínez Sistach i Josep Ángel Sáiz Meneses, com els membres que formen part d’aquests patronats, s’han manifestat insistentment a favor de la vida i contraris a la pràctica de l’avortament.\nAquest és el text del comunicat emès aquest dimarts pel Capítol de Barcelona:\nComunicat del Capítol de la Catedral de Barcelona\nDavant les informacions aparegudes en alguns mitjans de comunicació sobre la possibilitat que s'hagin realitzat avortaments a l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau de Barcelona, el Capítol de la Catedral vol informar dels següents punts:\n1 - L'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau de Barcelona forma part d’una Fundació Privada dirigida per la MIA (Molt Il·lustre Administració), el patronat de la qual està integrat per dos membres designats per l'Ajuntament de Barcelona, dos per la Generalitat de Catalunya i dos pel Capítol Catedral de Barcelona. La gestió directa de l'Hospital, des de l'any 1990, la porta a terme una altra Fundació anomenada de Gestió Sanitària de l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau, amb personalitat jurídica pròpia.\n2 - En tot moment els representants del Capítol de la Catedral de Barcelona a l'Hospital de Sant Pau, s'han manifestat a favor de la vida humana des del mateix moment de la seva concepció i treballen perquè aquest principi sigui el que regeixi les actuacions de l'Hospital. Han seguit fidelment en aquest tema les orientacions de la moral catòlica, expressada clarament en repetides ocasions a nivell públic pel mateix cardenal arquebisbe de Barcelona, Dr. Lluís Martínez Sistach.\n3 - En el moment en què van aparèixer les primeres referències als fets que ens ocupen, es va investigar fins a quin punt es corresponien amb la realitat, i la direcció de l'Hospital va informar que, d'acord amb els principis ètics en què s'inspira des de la seva fundació, no es practiquen interrupcions voluntàries de l'embaràs, encara que excepcionalment concorrin circumstàncies mèdiques que portin a actuacions que puguin tenir com a conseqüència la pèrdua del fetus.\n4. - El Conveni Institucional de 1990, que regeix el funcionament de l’Hospital de Sant Pau, comporta el respecte als principis ètics i morals de l’Església Catòlica. En el cas que algun d’aquests principis hagi estat vulnerat es prendran les mesures adients per al seu compliment.\nMembres de la MIA designats pel Capítol de la Catedral de Barcelona\nBarcelona, 31 agost de 2010\nTerrassa, Hospital de Sant Pau, Barcelona, avortament, ABC


Què us diré?: Pel.lícula de l'holocaust nazi\nTitol Original: Der Letzte Zug (The Last Train)\nTítol: El último tren a Auschwitz\nGènere: Drama bèl.lic\nDirector: Dana Vavrova, Joseph Vilsmaier\nGuió: Stephen Glantz\nProductor: Arthur Brauner\nActors: Lale Yavas, Juraj Kukura, Sibel Kekilli, Roman Roth, Brigitte Grothum, Sibel Kikelli, Hans Jurguen Silbermsnn, Gedeon Burkhard,\nLena Beyerling, Brigitte Grothum, Ludwig Blochberge\nAquesta pel.lícula tracta d'un viatge de sis dies que han de fer els últims 688 jueus que queden a Berlin per arribar als camps nazis de Hitler.\nA l'any 1943, els nazis volen netejar Berlin dels jueus. Més de 70.000 jueus ja van ser deportats de la ciutat. A l'abril d'aquell any, va sortir de la via 17 de l'estació de Grunewald el tren amb vagons de ganat amb els últims jueus en direcció a Auschwitz\nEl tema de la pel.lícula és el sofriment que pateix la gent que viatja en aquest tren, la sed, la gana, la calor, l'incomoditat... més de la meitat moren pel camí, o bé perquè els disparen, o bé en l'intent de fugir.\nTots lluiten per sobreviure, fins i tot regalen les seves pertenences perquè els soldats els hi donin una mica d'aigua a cada estació que paren, però només aconsegueixen que els hi facin cas en dues ocasions. Només tenen un cubell d'aigua per cada vagó, i un altre per fer les seves necessitats, res més.\nUna de les dones arriva a veure els pixums d'aquell cubell perquè realment es moria de sed.\nDurant la pel.lícula surten petits fragments de la vida que portava cadascuna d'aquestes persones, i després es veuen les condicions precàries en les que es troben en aquell tren, és bastant dur.\nEls homes aconsegueixen trencar els barrots de la petita finestra per poder fugir, però els descobreixen.\nEn l'últim intent, un home aconsegueix fer un forat a terra amb una pedra, i per aqui aconsegueixen fugir una nena i una dona, que per sort, no són descobertes i aconsegueixen lluirar-se del destí que els portava aquell tren.\nTots els altres supervivents arriven al final del trajecte en unes condicions molt dures, i l'únic que els hi queda, és esperar a morir igualment.\nEl fragment que més m'ha agradat d'aquesta pel.lícula és quan el nen de 12 mesos comença a caminar per primera vegada dins del tren de la mort, perquè és com a símbol de què porten tant de temps allà tancats (per a ells és massa) que fins i tot han de viure els moments màgics de la vida. Però el moment més trist és quan aquest mateix nen mor perquè no ha pogut resistir les condicions.\nPublicat per Naiara a 16:40


El FC Santboià torna a puntuar fora de casa - Sant Boi Diari\nEl FC Santboià torna a puntuar fora de casa\nDani Soneira • 21/11/2017\nL’equip del Baix Llobregat va sumar un punt al camp de la Pobla de Mafumet (0-0) i segueix amb la bona ratxa de resultats de les últimes jornades.\nPobla de Mafumet 0 – 0 Santboià // David Ferrer — FC Santboià\nEl Santboià segueix amb la bona dinàmica de resultats. L’equip que dirigeix “Piti” Belmonte, amb una gran solidesa defensiva, va empatar 0-0 en la seva visita a la Pobla de Mafumet. Partit corresponent a la jornada 16 de Tercera Divisió. Els del Baix Llobregat sumen 21 punts i es mantenen a la zona mitjana de la taula classificatòria.\nA la primera part, Brugui disposava d’una ocasió per avançar el filial del Nàstic de Tarragona però fallava davant d’Àlex Sánchez. El Santboià es mostrava molt segur en defensa i tenia opcions en atac. Al descans, s’arribava amb empat a 0, resultat que es mantindria fins al final.\nEls visitants també tenien les seves ocasions a la porteria de Perales per endur-se la victòria. El porter local salvava el seu equip amb dues intervencions. Partit igualat i amb poques ocasions. Al final, empat sense gols i repartiment de punts al Municipal de la Pobla de Mafumet.\nEl Santboià jugarà contra l’Espanyol B a casa el pròxim cap de setmana. Serà la jornada 17. El filial blanc-i-blau es el líder destacat del Grup V de Tercera Divisió i l’únic equip que no coneix la derrota.\nCF Pobla de Mafumet: Perales, Pol Valentín, Dani Hernández, De Nova, Roger Figueras, Adri Gimeno, Pol Prats (Nogueira), Èric Vilanova, Brugui (Riad), Rayco i Pol Ballesteros (Josemi).\nFC Santboià: Àlex Sánchez, Rubén Cruz, David Cárdenas, Mario (John Neeskens), Guillem Castell, Carlos Martínez (Aitor Bilbao), Iván Romano, Gabi López, Juanlu Estévez (Pedro Bravo), Jonathan Collado i Oriol Molins.\nÀrbitre: Àlex Gómez Meneses.\nEstadi: Municipal Pobla de Mafumet. Unes 300 persones.\nTags:FC Santboià La Pobla de Mafumet\n← El santboià Albert Mendiola és el Cuiner de l’Any 2017\nEl sènior femení del CBS Sant Boi guanya la Copa Catalunya de softbol →


L'alcalde de Riba-roja es compromet a posposar decisions sobre l'abocador fins la reunió amb la Generalitat | Aguaita.cat\nUnes 200 persones s'han concentrat este divendresdavant la seu del consell comarcl contra el projecte\nper Redacció, Móra d'Ebre, 5 de gener de 2019 a les 11:33 |\nProtesta contra l'abocador de Riba-roja d'Ebre a les portes del consell comarcal este divendres a la tarda. | ACN\nL'alcalde de Riba-roja d'Ebre, Antoni Suárez, s'ha compromès davant de la resta d'ajuntaments de la Ribera d'Ebre a no donar cap pas més en la tramitació del projecte d'abocador de residus industrials previst al municipi fins que s'haja celebrat l'anunciada reunió amb la Generalitat, els promotors i els batlles de la comarca. Així ho ha manifestat este divendres en el decurs de la reunió del consell d'alcaldes de la Ribera d'Ebre, convocat monogràficament per tractar la polèmica. La gran majoria de representants municipals–a excepció dels d'Ascó, Flix i Tivissa- s'han manifestat categòricament en contra de l'abocador perquè truncaria el model econòmic territorial basat en la producció agrària i el turisme de qualitat. Unes 200 persones s'han concentrat davant la seu comarcal per protestar contra el projecte.\n"El meu compromís ha estat el de no prendre decisions precipitades. Però hem de recordar que hi ha autonomia municipal. He entès per part de la resta de companys alcaldes que això és un projecte que transcendix més enllà dels límits municipals. Recollint este parer, m'he d'asseure, reflexionar i prendre decisions", ha declarat Suárez a la sortida del consell d'alcaldes, tot precisant que la tramitació de la llicència d'obres –sol·licitada este desembre- d'un projecte amb una inversió superior als 10 milions d'euros "no es fa en un mes ni en dos". De fet, ha retret als ajuntaments crítics que no es pronunciessen en contra quan l'any 2012 el projecte va rebre l'autorització ambiental de la Generalitat i, l'any següent, va ser aprovat el Pla Especial Urbanístic.\nMalgrat això, ha situat el punt de partida per a les pròximes decisions a partir de la reunió que el conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, va anunciar este dijous per abans d'acabar al mes amb el Departament, l'Agència de Residus de Catalunya, els promotors –la UTE Griñó-Urbaser-, el consistori i el consell d'alcaldes de la comarca. Es tracta, segons ha remarcat, d'un projecte privat sobre 34 hectàrees i amb la previsió de funcionar 21 anys que, de moment, no figura en la planificació de residus de la Generalitat.\n"Crec que no hem resolt encara l'encaix de tres poblacions –Flix, Ascó i Riba-roja d'Ebre- . No hem de perdre de vista que el 92% del PIB de la comarca és del sector industrial. És una de les coses que hem de resoldre", ha etzibat, tot considerar-se "corresponsable" d'esta situació, que ha atribuït principalment a la dispersió dels programes de diversificació que impulsa l'ens comarcal. Per contra, considera que l'abocador, el model de gestió del qual ha qualificat com a "diferent" del polèmic dipòsit de Tivissa, podria acabar resultant un "pol d'atracció" d'empreses de sectors de "tecnologia punta" com la "robòtica".\nConsidera l'alcalde de Riba-roja que una instal·lació com este abocador de residus no llasta la voluntat de molts pobles de la comarca d'integrar tot el seu territori dins de la Reserva de la Biosfera de les Terres de l'Ebre i ha posat l'exemple de Port Aventura, instal·lat al costat del polígon petroquímic de Tarragona. "Crec que és possible que convisquen tres sectors a la comarca", ha assegurat, tot refermant la seva confiança en les iniciatives del sector primari i en l'ampliació dels espais del municipi protegits ambientalment.\nTant Suárez com la resta d'alcaldes han coincidit ha subratllar el to cordial en el qual ha transcorregut la trobada i que totes les parts han pogut presentar i defensar els seus arguments. Finalment, no ha assistit cap representant de l'Ajuntament de Tivissa, només els representants municipals d'Ascó –apel·lant a l'autonomia municipal- i de Flix –que no s'ha volgut pronunciar- han evitat posicionar-se en contra. La resta de batlles ha mostrat el seu rebuig "rotund" al projecte.\nPla general dels alcaldes de la Ribera d'Ebre reunits al consell comarcal. Foto: ACN\nL'alcaldessa de Vinebre i presidenta del Consell Comarcal de la Ribera d'Ebre, Gemma Carim, ha recordat que el futur del territori "no passa per tindre més abocadors", després dels "problemes" amb els residus que generen les nuclears, la contaminació del pantà de Flix o l'esmentat dipòsit de Tivissa. "Ja no en volem més", ha subratllat, tot refermant l'aposta de la comarca per la diversificació econòmica a partir de l'agricultura, la ramaderia el turisme, la cultura i el patrimoni. També ha indicat la contradicció que suposaria la instal·lació amb la voluntat d'ampliar la Reserva de la Biosfera.\n"No generen tants llocs de treball com la indústria, però l'abocador no diversificar res i no aportarà riquesa. Hi ha pobles que tenen abocadors i no són més rics", ha advertit. De fet, ha recordat Carim, un dels objectius del mandat de l'ens comarcal era com afrontar el futur tancament de la nuclear d'Ascó o la gestió dels residus de Flix. Assegura que els alcaldes no tanquen la porta en cap cas a la indústria però exigixen que esta siga "neta".\nDe la trobada, ha explicat la presidenta del Consell, ha sortit l'acord de confeccionar una moció a partir del document inicial de rebuig dels alcaldes i algunes aportacions recollides en la reunió, per traslladar als plens dels diferents ajuntaments. Els alcaldes han acordat també que la defensa del territori no acabe generant "trencadisses" entre persones i pobles.\nPer la seua banda, un dels alcaldes més actius en l'oposició al projecte, Joan Juncà, de la Torre de l'Espanyol, ha valorat el compromís de Suárez però ha lamentat que no haja servit per descartar definitivament el projecte. Juncà ha posat en dubte, malgrat tractar-se d'un projecte que es tramita des de fa deu anys i que hauria seguit tots els passos administratius legals, se li haja donat la publicitat que requeriria. En este sentit, ha anunciat que més enllà dels passos polítics, el seu consistori, juntament amb els d'Almatret (Segrià) o Benissanet contribuiran a finançar les despeses d'un bufet d'advocats que prepara possibles accions legals per aturar el projecte.\nJuncà també s'ha mostrat confiat que la pressió popular puga contribuir decisivament a tombar l'abocador, com ja va passar amb la implantació de la central tèrmica d'Enron a Móra la Nova. De fet, este divendres a la tarda, unes 200 persones amb pancartes i xiulets s'han concentrat davant la seu del consell comarcal, abans i durant la reunió dels alcaldes. "La força popular ha tombat molts projectes i confio que este també el puguem tombar", ha refermat, tot recordant també la "ràpida reacció" de les administracions locals.\nno som el basurero de cataluña\nPer alma el 11 de gener de 2019 a les 17:52\nEl ex president Pujol quand va venir a la ribera d'ebre va dir que era un cul de sac. Tan sols comptem per portar la merda i a ni a prou\nPer Anònim el 7 de gener de 2019 a les 07:48\nestem cansats i esgotats de anar a defensar lo territori contra aquesta gent , que ara s'han posat un llacet groc a la solapa i es pensen que amb això tenen carta blanca per fer lo que els roti. per la meua part ja no em penso moure , porteu tota la merda d'una vegada, cremeu-lo tot, rebenteu lo territori i que us faci profit.\nPer Anònim el 6 de gener de 2019 a les 14:01\nNo res. Sembla que es barallin entre ells? Però voleu dir que ens calen més abocadors en una comarca al voltant del riu. No hauríem de plantar productes de la terra?\nPer Anònim el 6 de gener de 2019 a les 12:49\nus han enganyat los convergents ?... una altra vegada? doncs US FOTEU PER IMBEEEEEECILS aunque la mona se ponga lacitos amarillos, MONA se queda, ENCANTAAAAATS, TOOOOOONTOOOOOOOOOOS ¡¡¡¡¡¡\nPer Anònim el 6 de gener de 2019 a les 09:30\neiiiii, que os meteis con los vuestros, que los que os VAN A METER LA MIERDAAAAAA son los de lacitos amarillos en la solapa , PARDILLOOOOOOS.


L’Arnau de Vilanova incorpora una nova tècnica contra l’ictus\nÉs la trombectomia mecànica, un procediment que consisteix a extreure mecànicament un trombe que bloqueja la circulació de la sang\ndijous, 4 de juliol 2019 - 14:16h\nImatge del grup d'especialistes de l'Arnau | LleidaDiari.cat\nL'Hospital Universitari Arnau de Vilanova ha incorporat des del passat gener, i gràcies a la col·laboració de professionals de l'Hospital Universitari Vall d'Hebron, una nova tècnica contra l'ictus: la trombectomia mecànica, un procediment que consisteix a extreure un trombe que bloqueja la circulació de la sang.\nDes de fa cinc anys, i després de la publicació de diversos estudis, la trombectomia mecànica s'ha convertit en el procediment estàndard per al tractament de les persones que pateixen ictus isquèmics més greus com a conseqüència d'oclusions de les artèries intracranials principals. Aquesta tècnica permet millorar el pronòstic en aquestes persones en un 60 %.\nFins ara, el diagnòstic i el tractament inicial es feia a l'Hospital Universitari Arnau de Vilanova i, posteriorment, els pacients eren traslladats a l'Hospital Universitari Vall d'Hebron. Així, entre 35 i 40 persones a l'any eren traslladades a Barcelona. De fet, el 20 % de les persones tractades a l'Hospital Vall d'Hebron provenien de la província de Lleida.\nEspecialistes de la Vall d'Hebron a Lleida\nDes del passat gener, diversos facultatius de la Unitat de Neuroradiologia Intervencionista de l'Hospital Universitari Vall d'Hebron es desplacen a l'Hospital Universitari Arnau de Vilanova per practicar aquesta tècnica. Les unitats de Neuroradiologia Intervencionista i Neurologia Vascular de l'Hospital Vall d'Hebron, amb Alejandro Tomasello i Carlos Molina al capdavant, així com Manel Escobar, director clínic de l'Institut de Diagnòstic per la Imatge de l'Hospital Universitari Vall d'Hebron, han treballat plegats amb els equips de Radiologia i la Unitat d'Ictus de Neurologia de l'Hospital Universitari Arnau de Vilanova, liderats per Leandro Fernández i Francesc Purroy, per aconseguir l'equitat territorial en el maneig d'aquesta patologia.\nA més, cal destacar la participació del Serveid'Anestèsia i la Unitat de Cures intensives de l'Hospital Universitari Arnau de Vilanova. Altres facultatius de l'Hospital Universitari Vall d'Hebron implicats en el projecte són David Hernández, Carlos Piñana i Marc Ribó. Des de 2016, l'Hospital Universitari Arnau de Vilanova ha apostat per un treball multidisciplinari entre professionals d'infermeria, tècnics, facultatius i zeladors de la Unitat d'Ictus, Urgències, Radiologia i SEM per millorar l'atenció del pacient amb ictus.\nAquesta feina ha culminat amb la disponibilitat del tractament endovascular\nAquesta feina ha culminat amb la disponibilitat del tractament endovascular liderat per persones amb molta experiència. Per la seva banda, l'Hospital Universitari Vall d'Hebron s'ha consolidat en els últims anys com a líder en nombre de trombectomies, i ha reduït al màxim els temps d'actuació. Alejandro Tomasello, cap de secció de Neuroradiologia Intervencionista de l'Hospital Universitari Vall d'Hebron, destaca la importància de la coordinació entre professionals i el treball multidisciplinari, que són crucials per a la presa de decisions ràpides que exigeix aquesta patologia.\nTot i que el desenvolupament tecnològic ha permès un salt cabdal en el tractament de l'ictus, el principal factor de mal pronòstic és la demora en l'atenció sanitària. Segons els experts, hi ha una relació directa entre el temps d'isquèmia cerebral ―detenció o disminució de la circulació de la sang a través de les artèries― i el pronòstic funcional del pacient. Així doncs, cada 30 minuts disminueix un 10 % la probabilitat que el pacient pugui conservar la seva autonomia. Per tant, davant una sospita d'ictus que consisteixi, principalment, en pèrdua de força, alteració de la parla i/o desviament de la cara, cal trucar ràpidament al 112 per a activar el codi ictus.\nLleida Salut Malaltia Segrià


FILMOTECA. Close Encounters of the Third Kind / Encuentros en la tercera fase | Restaurant Ca L'Estevet\nFILMOTECA. Close Encounters of the Third Kind / Encuentros en la tercera fase\nDj, 13/08/2015 – 20:00 h.\nDg, 16/08/2015 – 19:00 h.\nAbans que el petit E.T. es perdés a la Terra, Spielberg ja havia mostrat la seva fascinació pels habitants d’altres planetes en aquesta obra, que és un dels films decisius de la ciència-ficció moderna.\n“Close Encounters on the Third Kind és la pel·lícula de ciència-ficció que tots hem estat esperant. En efecte, estem esperant-la des d’abans de néixer. El fantasma que portem dins, la matèria genètica secreta, estaven esperant. La força de la vida estava esperant. Esperant per néixer, esperant que la cridéssim a comparèixer. És, amb tota probabilitat, la pel·lícula més important del nostre temps. És un film religiós, en tots els sentits. Si mireu el diccionari veureu que la paraula religió ve de «religare», unir, agermanar, reunir. Spielberg ha fet una pel·lícula que pot estrenar-se a Nova Delhi, Tòquio, Berlín, Moscou, Johannesburg, París, Nova York i Rio de Janeiro el mateix dia i davant de multituds que mai deixaran de seguir venint, perquè, per primera vegada, algú ens ha tractat a tots com si de veritat pertenyéssim a una mateixa raça” (Ray Bradbury).


Avui hi ha la premiere de la Malaltia al Teatre Lliure – Lali Ayguadé Company\nwassabi\t2021-03-05T15:34:44+02:00\t5 Març 2021|\nAvui hi ha la premiere de La Malaltia a Teatre Lliure una obra de Teatre de Juan Carlos Martel a on he treballat com assessora de moviment amb un grup increible!!! Veniu!!! La Malaltia | 5/3 a 11/4


Després del seu començament com a cantant en temes de música house, Karen Souza va participar en la exitosa saga de compilats Jazz n´80´s i els seus successors.\nAra, Souza presenta Essentials, un resum de tota la seva trajectòria com a cantant de jazz, on la seva veu única i seductora marca la diferència.\nD´aquesta manera, assistim a recreacions màgiques de clàssics com Every Breath You Take (The Police), Do You Really Want To Hurt Me (Culture Club), Creep (Radiohead) o Tainted Love (Soft Cell), que s´han convertit en favorits instantanis del públic.\nEssentials és un disc diferent, on el jazz adquireix la seva format més elegant. Sense cap dubte, el temps de Karen Souza ha arribat i serà en aquests propers anys quan el seu dolç registre deixi la seva marca més present.


EsportsdelCamp.cat | Vermut de Copa a la lliga\nVermut de Copa a la lliga\nEl Reus Deportiu La Fira visita la pista de l'Alcobendas dijous a les 21.00 hores en un duel que servirà per mesurar les forces del rival als quarts de final de la Copa\nper Joan Alfons López 15/02/2017\nRaül Marín, marcant el primer gol del partit contra l'Alcobendas a la quarta jornada de lliga | Arnau BC\nDos partits en 48 hores. Aquest és el calendari d'un Reus Deportiu La Fira que dijous jugarà a la pista de l'Alcobendas un dels partits avançats de la dinovena jornada de lliga mentre que dissabte a les 21.00 hores visitarà la pista de l'Sporting de Lisboa en la intranscendent darrera jornada de la fase de grups de la Champions. El primer i més important serà un duel que servirà per mesurar les forces del rival que els roig-i-negres hauran de vèncer als quarts de final de la Copa del Rei que es jugarà, precisament, a la pista de l'Alcobendas.\nEls madrilenys són actualment els penúltims de l'OK Lliga amb quinze punts tot i que van començar el campionat sent la revelació de les primeres jornades amb tres victòries en tres partits. Precisament va ser el Reus Deportiu La Fira el primer equip que va fer tocar de peus a terra al nouvingut a la màxima categoria de l'hoquei estatal. Tot i que es troba endinsat a les places de descens, l'Alcobendas només ha perdut tres partits a casa: contra el Vic, el Liceo i el Noia. La resta el balanç el formen tres victòries i dos empats, tenint en compte que el darrer triomf va ser el passat 28 de gener contra el Lloret (4-1).\nEls reusencs, que compten amb tota la plantilla després de la recuperació de Marc Ollé, jugaran dijous a les 21.00 hores a Madrid, faran nit a Madrid i divendres posaran direcció a Lisboa per entrenar a la tarda a Portugal i jugar dissabte contra l'Sporting.


Índex per a accessibilitat | Turismo de Flandes\nFlandes vol ser un lloc de vacances agradable per a tots: visitants joves, per la gent gran, turistes, amb o sense discapacitat o necessitat d’atenció especial... Per això, amb molt gust, t'assistirem si tens alguna necessitat addicional o una pregunta durant les teves vacances o passeig per Flandes.\nEn aquest lloc web trobaràs molta informació per poder preparar el teu viatge o la teva excursió d'un dia a Flandes segons les teves necessitats i desitjos. Pots buscar allotjament turístic, excursions, adreces de restaurants i bars, esdeveniments... El que et convingui. També trobaràs informació sobre l'organització de transport adaptat, cures i recursos per a les teves vacances. El lloc també ofereix una visió general d'agències de viatges i organitzacions que ofereixen visites guiades organitzades per a persones que durant les seves vacances tenen necessitats o desitjos addicionals.


El refinançament dels crèdits li suposarà a Gandia uns 700.000 € anuals d'estalvi en interessos - Diari Serpis\nEl refinançament dels crèdits li suposarà a Gandia uns 700.000 € anuals d’estalvi en interessos\n· Salvador Gregori: «És una operació imprescindible, que no té cap exigència fiscal i que permetrà al consistori alliberar recursos per poder prestar millors serveis»\nEl regidor delegat d’Economia i Hisenda a l’Ajuntament de Gandia, Salvador Gregori, ha comparegut aquest matí en roda de premsa per informar que ja es coneix el tipus d’interés amb el qual Gandia abonarà tots els préstecs subscrits fins al 31 de desembre de 2018, després adherir-se al pla del Ministeri d’Economia per a poblacions que té una situació financera complexa.\nD’aquesta manera, el tipus d’interés se situarà en el 0,22% el que suposarà un estalvi per a les arques municipals proper a l’1.000.000 d’euros anuals atés que afecta les 23 operacions de crèdit que pugen a 195 milions d’euros que veuran ampliat el termini d’amortització fins als 20 anys.\nTal com ha destacat Gregori, «la passada setmana avancem que el tipus d’interés seria molt favorable, ja que s’equipara als tipus aplicats del Deute de l’Estat. Ahir ens van comunicar la xifra i és una molt bona notícia» i ha avançat que la setmana que ve es farà efectiva la formalització de l’agrupació dels préstecs que segons els càlculs de l’edil, podria suposar un estalvi de 13 a 15 milions d’euros durant les pròximes dues dècades».\nFinalment, l’edil ha recordat que aquesta reordenació financera «és una operació imprescindible, que no té cap exigència fiscal. Permetrà al consistori alliberar recursos per poder prestar millors serveis realitzant aportacions a les escoletes o al transport públic, i millorar la neteja. Així mateix, es podrà invertir en la rehabilitació integral de les instal·lacions esportives, en nous dipòsits pluvials, o abordar la solució definitiva per a Sanxo Llop».\nLocalitzades quatre fosses de represaliats de la Guerra Civil a Gandia\nS’aprova en sessió plenària el pressupost de Gandia per al 2020\nCaixes nius fetes per l’alumnat d’FP reforçaran la biodiversitat de Gandia


Bocairent viu les festes de Moros i Cristians en honor a Sant Blai\nL’IES Cotes Baixes recapta 2.060 euros per a la Protectora en la seua cursa solidària\nL’IES Cotes Baixes d’Alcoi ha celebrat hui la VIII…\nEl Síndic de Compromís a les Corts…\nLa Safor 164\n• Durant aquests dies, del 2 al 6 de febrer, la localitat de l’ombria de la serra de Mariola, coberta de neu i amb baixes temperatures, celebra el seu homenatge anual a Sant Blai • El dia dedicat a Sant Blai ha clarejat, fred i acompanyat de neu, amb la diana per a deixar pas, a migdia, a la missa solemne\nEnviat per Redacció en 4 de Febrer de 2018.\nDurant aquests dies, del 2 al 6 de febrer, la localitat de l’ombria de la serra de Mariola celebra el seu homenatge anual a Sant Blai. Ho fa coberta de neu i amb unes temperatures molt baixes. Les mantes de carrer, producte tradicional del tèxtil de Bocairent homenatjat en l’escultura d’entrada a la població, abriguen la celebració dels Moros i Cristians més matiners del calendari festiu valencià.\nLa retreta de les Caixes, en record a aquell 6 de novembre del 1632 quan el bisbe de Sebaste va ser elegit patró de Bocairent, va obrir el divendres l’activitat festera al so del tabal, a la llum dels fanals de paper i a l’abric de la manta tradicional. A la nit, la desfilada de les nou filaes va concloure amb una revetlla a càrrec del grup Eñe.\nDissabte de matí, la interpretació dels himnes ha precedit la cercavila de les bandes de música participants en les festes que conduí fins a la zona de la disparada d’una mascletada. No obstant això, la principal cita ha sigut a primera hora de la vesprada, quan els carrers de Bocairent han viatjat en el temps i en l’espai de la mà de les filaes i de les seues capitanies.\nD’aquesta forma, Eva M. Gómez (Espanyoletos), Pepa Doménech (Granaders), Ricardo Sanchis (Contrabandistes), Amparo Vicedo (Suavos), Vicent Beneyto (Estudiants), Santiago Beneyto (Moros vells), Adelaida Ferre (Marrocs), Joan Vicent Tortosa (Moros marins) i Pedro Ferre (Mosqueters) han oferit en els seus boatos una mescla enriquidora per a tots els sentits gràcies a esquadres especials, bandes de música, ballets, animals i carrosses entre altres sorpreses preparades pels màxims representants dels Moros i cristians del 2018. Una discomòbil va rematar la jornada a partir de la mitjanit.\nEl dia dedicat a Sant Blai ha clarejat, fred i acompanyat de neu, amb la diana per a deixar pas, a migdia, a la missa solemne oficiada pel bisbe auxiliar de València, Javier Salinas, i cantada per l’Agrupació coral de Bocairent dirigida per Damián Molina. El piquete de la filà Terç de Suavos i el ball del moro impulsat pels Moros vells animaran la vesprada fins a l’hora de la processó que recorrerà els carrers històrics de la localitat fins a l’arribada a la plaça de l’Ajuntament on s’esperarà l’entrada del guió pintat per Joaquín Sorolla, de la relíquia i de la imatge del patró en uns instants de gran emotivitat que es repetiran en el retorn a l’església parroquial de l’Assumpció de Nostra Senyora.\nLa diana de dilluns servirà per iniciar la jornada protagonitzada per les batalles entre els bàndols cristià i moro que acabaran amb els parlaments entre els ambaixadors Miguel Pérez i Pau Verdú. A la nit, la retreta posarà el toc humorístic a les festes abans d’encarar l’últim dia de les celebracions que mourà amb una nova cercavila matinera abans d’encarar la pujada a l’ermita del Sant Crist per a la missa en acció de gràcies i l’acte de la despulla del moro.\nEl bes de la relíquia tancarà el matí mentre que el canvi de bandes que proclamarà les capitanies del 2019 marcarà el declinar de les festes. Abans, però, la cordà de canyes, especialment valorada en l’àmbit pirotècnic per la seua singularitat, posarà el colofó a unes celebracions en què els moros i cristians de Bocairent intentaran donar caliu a l’inici del mes de febrer com des de fa més de 150 anys.\nMari Luz Pascual: “declarar les Danses de Bocairent Bé d’Interés Cultural”\nBocairent ofereix vals de 12 € per fomentar la lectura en valencià i el comerç local\nL’IES Cotes Baixes recapta 2.060 euros per a la Protectora en la seua cursa solidària by Redacció Muntanyes - No Comment\nAlcaldes de Compromís exigeixen a Foment un traçat per al tren Gandia-Oliva-Dénia by Redacció Muntanyes - No Comment\nL’IES Cotes Baixes recapta 2.060 euros per a la Protectora en la seua cursa solidària 11 de Desembre de 2019\nAlcaldes de Compromís exigeixen a Foment un traçat per al tren Gandia-Oliva-Dénia 11 de Desembre de 2019


December 2017 | CVCA\nObert el termini per a participar en el Projecte MULTILAW: intercanvi d’advocats en la UE\n27 December, 2017prensaNotícies\nLa data límit de recepció de candidatures tant per a entitats receptores com a per a advocats finalitza el 6 de febrer de 2018 L’Advocacia Espanyola ha llançat la convocatòria per al segon període del projecte MULTILAW amb l’objecte, per un costat, de que Col·legis i despatxos professionales (entitats receptores) puguen rebre advocats europeus. D’altra...\nEl Consell Valencià de Col·legis d’Advocats celebra l’últim Ple abans de finalitzar l’any\n22 December, 2017prensaNotícies\nEn el dia d’ahir va tindre lloc el Ple del Consell Valencià de Col·legis d’Advocats per a l’Aprovació Dels Pressupostos de l’any 2018. Uns pressupostos pensats perquè el CVCA continue complint amb la seua comesa que no és un altre que servir als col·legiats de tots els Col·legis d’Advocats de la Comunitat i als ciutadans...\nLa Reial Acadèmia Valenciana de Jurisprudència i Legislació rep al nou acadèmic Francisco de Paula Blasco Gascó\n20 December, 2017prensaNotícies\nFrancisco de Paula Blasco Gascó va ser apadrinat per Francisco Real de Cuenca Francisco de Paula Blasco entra a formar part de la Reial Acadèmia Valenciana de Jurisprudència i Legislació com a acadèmic de número. Durant l’acte d’ingrés, el President de l’Acadèmia, Rafael Bonmatí, va saludar i va donar la benvinguda a les autoritats i...\nLes Xarxes Socials del CVCA, camí d’un any de vida\n15 December, 2017prensaNotícies\nEn este temps de camí pel ciberespai, les Xarxes Socials del CVCA han complit amb èxit els objectius marcats en el pla estratègic de mitjans digitals. Nascudes amb la finalitat primordial d’estar en contacte amb els col·legiats de tots els Col·legis d’Advocats de la Comunitat Valenciana i la seua comunitat legal, però també amb la...\nParticipa en l’enquesta entre advocats per al quadre d’indicadors sobre relacions telemàtiques amb els tribunals\n12 December, 2017prensaNotícies\nEl Consell Valencià de Col·legis d’Advocats es fa eco de l’enquesta entre advocats per al quadre d’indicadors sobre relacions telemàtiques amb els tribunals, després que la Comissió Europea se l’haja sol·licitat a l’Advocacia Espanyola, a través del Consell de l’Advocacia Europea (CCBE). Es tracta d’una breu enquesta sobre l’ús de les TIC amb els tribunals...\nEls Col·legis d’Advocats es bolquen en la Setmana dels Drets Humans de la Comunitat\n6 December, 2017prensaNotícies\nEl Col·legi d’Advocats d’Alacant, el Col·legi d’Advocats de Castelló i el Col·legi d’Advocats de València, entre altres institucions, participen a partir de dilluns que ve en la Setmana dels Drets Humans de la Comunitat Valenciana coordinada per la Conselleria de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques. El Dia dels Drets Humans se celebra...


M’agrada el Primer de Maig. Baixar a Barcelona i respirar l’ambient de qualsevol de les manifestacions que s’hi convoquen. Passejar amunt i avall i sentir el pols del món del treball. Si hi fas una ullada pots copsar la realitat del país: convenis col·lectius bloquejats, treballadors als qui tanquen l’empresa, funcionaris que volen recuperar la paga manllevada... En un microcosmos convergeixen les demandes d’una de les ànimes del país: la fractura social.\nSovint la gent es pregunta sobre la vigència del Primer de Maig. Fins i tot la majoria de gent afirma que és un dia de festa. I, lamentablement, crec que aquesta afirmació no és certa. No és veritat que el Primer de Maig sigui prescindible ni sigui un festiu més. No ens ho podem permetre. Mentre el 70% de persones inscrites als registres de l’atur cobri o 426 euros o res, mentre les rendes del treball perdin pes enfront de les rendes del capital, mentre es desmantelli el nostre estat del benestar, hi ha motius més que suficients per a la protesta.\nPerò si per un fet té sentit el Primer de Maig, és pel seu vessant internacional. Segons dades de l’OIT, avui al món el 60% de les persones treballadores o no tenen feina o la fan de manera informal. I el 50% no tenen cap tipus de protecció social. Cada dia moren 6.000 treballadors i treballadores en accidents laborals o com a causa de malalties relacionades amb la feina. I el que a vegades només són xifres, a voltes es cristal·litza en una duríssima realitat, com les morts del Rana Plaza de Bangladesh, on varen morir persones que cobraven 30 dòlars al mes. I defensar els drets dels treballadors i treballadores al món és una convicció de risc. Cada any són assassinats, torturats, acomiadats i amenaçats milers de sindicalistes a països com Hondures, el Nepal o Bangladesh.\nEn un món cada cop més fragmentat, si hi ha un moviment capaç de conjurar-se per la unitat és el món sindical. El sindicalisme ha de ser el contrapoder vigilant\nEn un món cada cop més fragmentat, si hi ha un moviment capaç de conjurar-se per la unitat és el món sindical. El sindicalisme ha de ser el contrapoder vigilant. Davant dels governs i dels empresaris. I han de dir les coses pel seu nom: quan s’explota els treballadors i les treballadores no s’hi valen eufemismes. Quan el capital es desboca i juga a la ruleta russa amb la vida de tantes persones se li ha de plantar cara. I el món sindical ha de tornar a ser sociopolític. Els treballadors i les treballadores del món tenen un partit polític, i aquest s’anomena abstenció. Els sindicats han de reivindicar els valors que defensen i influir políticament. Si no, després es legisla contra ells.\nLa nostra societat cada cop és més desigual. La bretxa entre rics i pobres s’eixampla. I els pobres cada cop som més pobres. La pobresa és un factor estructural a la nostra societat. I pretesament els governs s’hi bolquen. L’estat del benestar i la xarxa de protecció han de ser elements subsidiaris per a casos d’emergència. Els governs han de plantar cara a les grans corporacions i legislar i protegir el dret del treball en condicions dignes. En els darrers anys, els drets laborals al món s’han enfonsat. S’han desequilibrat totalment les relacions de poder i s’ha deixat la majoria de la població desemparada. Vivim una crisi galopant que l’eufòric capital diu que s’ha superat. S’han socialitzat els sacrificis per sortir-ne (rebaixes salarials i de condicions de treball) i ara no es volen repartir beneficis. El capital està traint els ciutadans i les ciutadanes.\nEls sindicats no ho han fet tot bé. I han de fer molta autocrítica. Però per redistribuir la riquesa al món només hi són ells. Amb els seus defectes i les seves potencialitats, que en tenen moltes. I per unir-nos ens queda el Primer de Maig.\nAneu a les manifestacions. Crideu i feu pancartes. Us diran que és antic. Però està passat de moda mobilitzar-se pel més noble dels propòsits del món, com és el treball digne?\nEl dia dels parasits i coscuabuelas\nel primer de maig es el dia dels parasits, del xupa-sang dels obrers, del quinqui Coscubiela, de les esquerres que viuen del treball dels altres. Pobre Maig, més fantàstic, amb un dia dels parasits, ganduls i delinquents comuns que el forren sense fotre brot


L'adéu de Paul Simon | Per No Dir Res\nL'adéu de Paul Simon\nEl músic americà ha anunciat el concert amb el qual pretén finalitzar la seva trajectòria professional definitivament. Aquest es durà a terme al Hyde Park de Londres el 15 de juliol i s'espera un gran espectacle on no participarà només Simon, sinó que comptarà amb diverses col·laboracions que s'aniran desvelant a mesura que s'apropi la data.\nLa decisió de l'artista ja havia estat augurada a 2016, quan a una entrevista va confirmar que el negoci de la música ja no tenia interès per a ell i volia provar de trobar qui era ell mateix si no tenia la música.\nInformació musical 8731236299598145902


TOTsuma: ROADBOOK GAROINA EXTREMA - 1ers classificats\nROADBOOK GAROINA EXTREMA - 1ers classificats\nDijous passat vaig a anar a córrer i :-(((( quin mal de cames, per més lent que em proposi anar em vaig animant i després mal de cames al canto. El divendres el circuit de cross fit d'en Pipo al Tipi i després natació amb en Mark Roura a La Corxera. Arribo un pèl tard a l'entrenament i en Jordi González em diu posa't amb ells (amb en Dani León i en Joan Martí, que ja dius: jooooder, amb les màquines!!!) i fés la classe d'en Mark Roura :-OOOOO Total que classe intensa amb els veterans :-P\nDissabte pintava mal temps i per això el divendres ja havia decidit xuscar-me amb en Pipo i anant a natació. Va fer mal dia i al final relax perquè l'endemà ens havíem apuntat amb en Jordi Mont, en Joan Rigau, l'Albert Barbé i l'Albert Lázaro al X ROADBOOK GAROINA EXTREMA 2013 organitzat per l'Agrupació Excursionista de Palafrugell. En Joan i els dos Alberts eren l'equip KTRINA 1 i en Jordi i jo el KTRINA 2.\nKTRINA 1 (Foto http://www.aepalafrugell.org/)\nKTRINA 2 (Foto http://www.aepalafrugell.org/)\nA quarts de vuit arribàvem al Recinte Firal de Palafrugell (aparcament de camions del costat de l’IES Baix Empordà) i començàvem a guarnir-nos jejeje... No hi havia massa moviment i la sortida era al cap de tres quarts d'hora, però poc a poc es va anar animant i al final un munt de gent disposada a afrontar el roadbook de la volta curta (20 km) o el roadbook de la volta llarga (42 km). Els primers a sortir van ser els de la volta llarga a les 8:49h. Cada 30", per ordre d'inscripció, ens donaven el llibret d'orientació o roadbook i sortíem. Vam sortir el nové lloc de vint-i.quatre equips i enfilàvem cap a Mont-Ras. S'ha de dir que anàvem força ràpid i malgrat equivocar-nos diverses vegades la primera meitat dels 42 km però la renda de temps que trèiem als altres equips els pocs parcials elevats de 0'97km o de 1km i pico ens servia per no quedar-nos enrera. Als tres avituallaments vam arribar en primer lloc i tan sols en tres moments dos equips ens van passar en algun moment, algun d'ells un parell de vegades jajaja... Era curiós els passàvem, ens perdíem i els tornàvem a passar i dèien: -Altre cop??? -jajaja... I quan es perdien ells, doncs tres quarts del mateix jejeje... Finalment entre aquests tres equips va estar el podi de la llarga. Cal dir que les vegades que ens vam equivocar no vam haver de recuperar massa distància perquè la majoria de vegades ens va passar en parcials curts, element que si bé obligava a estar molt al lloro del roadbook, quan no et quadraven els parcials i els dibuixos te n'adonaves ràpid. En Jordi portava el llibre i jo el comptaquilòmetres.\nLa segona meitat del recorregut no vam tenir gaire errades i ja no ens vam tornar a trobar amb els altres dos equips, i segons els controls dels avituallaments continuàvem en primer lloc. Vam mantenir aquesta distància anant cap a Fitor, pujant al Puig Cargol, etc. i al cap de 3h 59' arribàvem en primer lloc a la línia d'arribada, amb una diferència de gairebé 12' amb el segon equip, gairebé 20' amb el tercer i unes 4 hores amb el darrer equip. Calia esperar que algun altre equip hagués fet el recorregut en menys temps però al cap de poca estona ja ens van dir que ja no era possible superar-nos en temps i que per tant HAVÍEM GUANYAT!!! Flipant, amb en Jordi, durant el recorregut quan els controls ens anaven dient que érem els primers ens dèiem: -t'imagines que guanyem [i rèiem].\nDoncs al final, gran matinal de diumenge, dia asolellat, enfangat (però encara poc, perquè podia haver estat pitjor davant les pluges dels darrers dies). Amb l'equip KTRINA 1 ens vam retrobar al final i vam coincidir que el recorregut era força durillu si no estaves en forma, però moooolt guapo, amb molts corriols, trialeres i pistes de la Gavarra Marítima.\nClassificacions volta llarga\nPublicat per Xavi a 23:35:00\nAltra King MT 1.5: Trail running técnico con suela Vibram Mega Grip. Prueba 300km por @Vladytrail


Combat PTSD News | Wounded Times: Suicide Bomber in Afghanistan Wounded Four US Service Members\nSuicide Bomber in Afghanistan Wounded Four US Service Members\nKABUL, Afghanistan — Four U.S. servicemembers were injured Monday when a suicide bomber struck a military convoy in Afghanistan’s southern Kandahar province, officials said.\nThe incident occurred near Kandahar Air Field, where U.S. and coalition forces are based, said Qudratullah Khushbakht, a spokesman for the province’s governor.\nLabels: Afghanistan deployments, combat wounded, suicide bomber