Can Roques Blanques Mallorca Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPoligon 18, Parcel·La 220, Campos, Mallorca, Espanya, 07630 - Veure al mapa\nMés informació sobre Can Roques Blanques\nSituat a Campos, Can Roques Blanques és el lloc perfecte per gaudir de Mallorca i els seus voltants. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nCan Roques Blanques ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com piscina exterior, jardí. Can Roques Blanques és una elecció inteligents per a viatgers a Mallorca, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nCal que informeu el Can Roques Blanques de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


Bultaco fabricarà a Montmeló | NacióDigital\nBultaco fabricarà a Montmeló\nLa marca catalana fabricarà motos elèctriques des de Montmeló el 2015 | Demà es presenta a Londres, el mateix dia en què, ara fa 56 anys, es feia públic el naixement de Bultaco\nper Gemma Aguilera, Barcelona , 16 de maig de 2014 a les 11:18 |\nL'any 1983, el fabricant català de motos Bultaco tancava. Deixava enrere vint-i-cinc anys d'història, de triomfs i de prestigi. Com d'altres marques catalanes, l'arribada de les motos japoneses i el seu poder de compra, Bultaco va acabar ofegada. Però al llarg dels anys, ha sabut cultivar la seva imatge de marca a través del merxandatge -Bultaco té línia de roba i complements-, i d'aquesta manera ha mantingut viu el seu logotip.\nDoncs bé, fa unes setmanes es feia pública la intenció de la marca de tornar al mercat, i demà serà una realitat. A Londres, el mateix dia que ara fa 56 anys, el 17 de maig, s'anunciava el naixement de Bultaco. Però a diferència d'OSSA, que ha apostat per combinar aspectes clàssics de les seves motos i tecnologia punta - i, tot i que pendent de finançament, té prototipus per fabricar l'OSSA Yankee-, Bultaco torna al mercat apostant per la moto elèctrica.\nDemà dissabte es coneixeran tots els detalls del projecte, però ja s'ha conegut que Bultaco tindrà tecnologia pròpia per a la propulsió elèctrica i que col·laborarà amb l'empresa madrilenya LGN Tetch Design.\nDe fet, les motos es fabricaran a Montmeló el 2015, i el centre de recerca i investigació estarà ubicat a Madrid, al parc tecnològic de la Universitat Carlos III.\nPilots mítics com Ángel Nieto i Ricardo Tormo van defensar Bultaco, que va aconseguir quatre títols mundials de 50 cc.\nEconomia, Montmeló, motos catalanes, Bultaco\nPer Gava el 17 de maig de 2014 a les 08:39\nBultaco Frontera de Gavá a Begues montaña a través, almuerzos en Torrellas sin controles de alcoholemia...una gozada...otros tiempos.\nPer L'Esgarrapacristos el 16 de maig de 2014 a les 20:07\nTot el que no cremi benzina i faci soroll ja us ho podeu ficar cul amunt.\nPer Maties el 16 de maig de 2014 a les 12:55\nVaig tenir una Bultaco Alpina 250cc i vaig gaudir-la com qui més. Em pixaria a sobre d'emoció si la reeditessin (és una forma d'expressar-ho). Si us plau: elèctrica de muntanya de cilindrada mitjana sí, però amb autonomia per a no quedar-se tirat vés a saber en quin bosc lluny de tota civilització i amb un seient ample i còmode (com abans). Ho faran possible?!\nPer Caronte el 16 de maig de 2014 a les 12:09\nel que en som fills de treballadors de Bultaco la portem al cor, era una marca que la viviem tota la familia, jo puc dir que la marca va estar amb nosaltres tota la nostre infantesa i la nostre juventut, el tancament va ser traumatic, encara recordo quant anavem am el pare, "en Paco" a la fabrica molts dissabtes al costat del Besos amb la via del tren, uff quins records i encara la rocordem amb nostalgia. un record tambe per un gran pilot de motos que va perdre la vida defensan l'escut de Bultaco(cemoto), en Ramon Torres, el Paco era el seu amic i mecanic, un record per tots dos.


Arxius de Infermeria - Residències gent gran. Serveis sanitaris i d'atenció a la dependència\nNoemí Sech és infermera i directora del Centre Residencial Mutuam Collserola. És una de les protagonistes de la campanya ‘Apostem per la infermeria’ per atraure nou talent cap a l’entitat i en l’entrevista ens parla del seu creixement professional al Grup Mutuam, de com ha aprofitat les oportunitats i del suport que ha trobat per fer front als reptes que s’ha plantejat.\nLa veritat és que quan vaig començar els estudis, ja feia temps que tenia en ment ser infermera. Vaig anar a l’Escola d’Infermeria de Sant Pau, on tenen una manera d’ensenyar orientada no només a oferir els coneixements necessaris per fer les tasques, sinó a inculcar la mirada infermera, per poder cuidar la persona d’una forma integral. Reconec que vaig dedicar-me a la geriatria per casualitat i, de fet, poques persones es plantegen quan acaben la carrera dedicar-s’hi perquè no és una assignatura que a les universitats es potenciï. Vaig començar a treballar fent substitucions a Sant Pau i després vaig anar a parar al món de la psiquiatria. Més tard, vaig anar a parar a la geriatria i els professionals que hi vaig conèixer em van aportar molts coneixements que m’han servit per trobar-li el gust. És un món que si t’enganxa, t’enganxa, i on pots aprendre molt i tocar molts temes diferents.\nUna part d’aquell equip amb qui treballava en una residència em van portar a un altre centre especialitzat en demències i alzheimer que acabaria pertanyent al Grup Mutuam. En aquells moments jo era infermera, però després vaig convertir-me en coordinadora d’infermeria. Més endavant, vaig venir, també com a coordinadora, a Mutuam Collserola.\nI què valores més de la teva experiència com a coordinadora d’infermeria a Mutuam Collserola?\nLa possibilitat d’aprendre moltes coses, perquè és un centre on hi ha diferents tipologies de persones usuàries. Tenim una part sociosanitària, una de residencial, centre de dia i apartaments tutelats. Tot aquest ventall et permet aprendre molt i no només sobre l’atenció a les persones. Si tens inquietuds, pots absorbir molta informació d’altres temes que no són tan propis de la infermeria.\nEns hem de remuntar al context de la primera onada de la Covid-19. Al centre, quan vam veure que la pandèmia s’acostava, la direcció anterior i jo, com a coordinadora d’infermeria, vam traçar un pla de treball per fer-hi front, tot i que encara no teníem clar com ens afectaria. Quan van començar a sorgir possibles casos, hi va haver moltes baixes i ens vam quedar sense mans. Vam haver de reorganitzar-ho tot sense deixar de banda la part assistencial. És a dir, s’havia d’atendre tant a la persona com al centre. En certa manera, vaig assumir jo, conjuntament amb la doctora que teníem llavors, la tasca de liderar la comunicació cap a les famílies, l’atenció a l’usuari, la derivació hospitalària… En aquest context, en què ja havia assumit algunes tasques de gestió, el director general del Grup Mutuam em va oferir la possibilitat d’assumir la direcció del centre.\nSí, vaig dir-li que necessitava ajuda, tant formació com acompanyament, en determinats aspectes. M’ho van proporcionar i vaig acceptar. Per a mi allò va ser un acte de reconeixement a la feina feta.\nDes de la teva experiència, què pot aportar un professional de la infermeria a la direcció d’un centre?\nPotser jo soc molt romàntica, però penso que aportem el fet de no perdre de vista mai les persones. Conèixer la persona i els seus familiars t’ajuda molt a l’hora de prendre decisions o d’entendre determinades circumstàncies. Aquesta mirada del cuidar en un sentit global és la que pot aportar una infermera a la direcció.\nLa major part de la meva vida professional l’he desenvolupada a l’empresa. Per a mi ha estat una sort haver-hi trobat un accés fàcil a persones clau, com les directores d’Infermeria o el director de l’Àrea residencial. Tot i que hi hagi un organigrama, és fàcil arribar a conèixer el personal i això et permet recórrer a qui necessitis en un moment donat. Potser he tingut sort, però la veritat és que mai m’he trobat amb un ‘no’.\nTenim un pla de formació anual força complert i, a més, l’empresa no es tanca al fet que facis una altra formació que no hi estigui inclosa. Quan l’he necessitat, sempre m’han ajudat perquè la pogués fer, ja sigui per flexibilitat horària o oferint-me recursos.\nL’any passat vaig fer un postgrau de direcció i gestió de centres residencials i el Grup Mutuam em va ajudar econòmicament.\nA part d’això, fomenta la recerca i ofereix possibilitats per fer carrera, i jo en soc un exemple. Tens possibilitat d’ascendir si t’interessa. A més, tot i que hagi de ser una empresa rendible, el fet de no tenir afany de lucre fa que els centres estiguin bastant ben dotats de professionals si ho compares amb la resta del sector. Un altre dels avantatges és que estem especialitzats en malaltia crònica i disposem de recursos diferenciats en aquest àmbit, fet que permet als professionals de la infermeria exercir en diferents tipologies de centres. Respecte a condicions laborals, a Mutuam Collserola, a banda de la remuneració fixa, tenim una remuneració variable d’acord amb uns objectius que prèviament hem acordat entre l’empresa i els treballadors i que són tant a nivell de grup com personals.\nCategories Som Mutuam Etiquetes Centre Residencial Mutuam Collserola, Entrevistes, Infermeria, SOM18 Deixa un comentari\nCategories Som Mutuam Etiquetes Infermeria, SOM18 Deixa un comentari\nEl Grup Mutuam participa en el Banc d’Imatges Infermeres\nEl Banc d’Imatges Infermeres aconsegueix prop de 2.000 fotografies amb la incorporació de continguts de noves entitats, entre les quals hi ha el Grup Mutuam. Aquesta iniciativa impulsada pel Col·legi d’Infermeres i Infermers de Barcelona (COIB) té com a objectiu combatre els tòpics i estereotips que envolten la professió facilitant imatges d’ús lliure que mostrin la realitat de les diferents vessants de la tasca d’infermeria.\nLes fotografies i vídeos es poden veure al perfil d’Instagram (@bancimatgesinfermeres) i al de Flickr (https://www.flickr.com/photos/bancimatgesinfermer), des d’on es poden descarregar. Són d’accés i ús lliure sota llicència Creative Commons i, per tant, es poden fer servir sempre que es mencioni l’autoria i no sigui amb finalitats comercials. Els continguts reflecteixen el treball d’infermeres i infermers en àmbits com el geriàtric, el pediàtric, el quirúrgic, les cures pal·liatives o l’atenció primària, però també desenvolupant tasques de recerca i docència.\nEl Grup Mutuam hi ha participat aportant-hi imatges en què es mostra el rol autònom del professional d’infermeria en geriatria i cures pal·liatives. Els centres i serveis que han participat són l’Hospital Sociosanitari Mutuam Güell, el Centre Residencial Collserola, la Unitat de Valoració Geriàtrica Integral, la Unitat d’incontinència urinària els Equips d’Atenció Residencial (EAR) i els equips de PADES.\nCategories Som Mutuam Etiquetes COIB, Infermeria, Som Mutuam, SOM18 Deixa un comentari\noctubre 16, 2019 octubre 11, 2019\nEls professionals dels centres i serveis del Grup Mutuam al llarg de tota la setmana s’han mobilitzat en suport a la campanya que ha engegat el Grup de Cures Pal·liatives del Col·legi Oficial d’Infermeres i Infermers de Barcelona (COIB), sota el lema “Mou-te per les Cures Pal·liatives”, que celebra el seu Dia Mundial el 12 d’octubre. L’objectiu de la iniciativa és donar a conèixer l’aportació dels professionals de la infermeria en els diferents àmbits assistencials en els que aquesta desenvolupa les cures pal·liatives.\nEl COIB va publicar el passat 7 d’octubre una entrevista a Emma Costas, directora tècnica dels PADES de Mutuam i coordinadora del Grup de Cures Pal·liatives, en relació a la campanya. En aquesta, que podeu llegir aquí, la professional destaca la necessitat que les persones rebin una bona assistència en el final de vida però també insta a desvincular les cures pal·liatives d’aquesta etapa i a relacionar-les amb la qualitat de vida, el confort i el benestar.\nDes del dia d’inici de la campanya, nombrosos professionals de Grup Mutuam han publicat les seves fotografies amb el hashtag #mouteperlescurespalliatives a les xarxes socials com a mostra de la seva adhesió a la campanya. Podeu veure el recull d’imatges al següent àlbum facebook.\nCategories Els nostres centres Etiquetes cures pal·liatives, Infermeria, Som Mutuam, SOM18 Deixa un comentari\noctubre 9, 2018 maig 15, 2018\nCategories Atenció Sanitària i dependència Etiquetes Atenció Sanitària, higiene, Infermeria, mans, sèpsia Deixa un comentari


Tipus de materials de la calçada - Electrodomèstics i electrodomèstics essencialsLlegir Més\nPrincipal Electrodomèstics i electrodomèstics essencials Tipus de materials de la calçada\nTipus de materials de la calçada\nInstal·lar vies d'accés és millor per a avantatges. Però això no significa que hagis de renunciar a tota la responsabilitat de com resultarà aquesta nova instal·lació al paisatgisme. Com és el cas, sempre que contracteu professionals per treballar a la vostra propietat, haureu de començar el procés de contractació d’un contractista cercant referències. Però, fins i tot abans de fer-ho, heu de fer les tasques sobre les diverses opcions de materials de la calçada.\nTampoc hauria de dependre de la recerca web, només. Per a un projecte tan especialitzat, heu d’entrevistar el major nombre possible de professionals i triar el cervell per obtenir informació. El present article sobre les vies d'accés no està en cap cas destinat a substituir aquestes entrevistes; més aviat, es pretén com un trampolí per a més investigacions. En resum, les preguntes i respostes que es mostren a continuació haurien de fluir els sucs mentals. Per a això, hi ha algunes preguntes de mostra que podeu fer. Si algun d’ells us interessa, feu clic al seu enllaç per conèixer la resposta. Si ja coneixeu les respostes a aquestes preguntes, aneu a la informació detallada i al final de la pàgina.\nQuins són els tipus bàsics de materials d'entrada "> Com valoreu el formigó com a material d'entrada?\nQuè són les vies d'accés "tar-and-chip"?\nCom es compara la pedra o la grava triturada amb aquestes altres superfícies?\nQuè hi ha de reparació per a calçades d’asfalt o formigó?\nAmb quina freqüència necessiteu segellar formigó?\nQuè suggeriria per al paisatgisme?\nInstal·lar calçades no és un projecte de bricolatge. Teniu algun consell per contractar contractistes?\nInstal·lar una porta d'accés en un vessant és un projecte de bricolatge?\nQuina és la millor manera d’eliminar la neu de les calçades?\nPer què l’asfalt pavimenta una opció tan popular?\nEts en les etapes de planificació de tenir instal·lada una nova calçada. A l’hora de reflexionar sobre els diferents tipus de materials que utilitzen els contractistes i intentar decidir quin tipus és el més adequat per a la vostra situació i necessitats úniques, us pregunteu per què tants propietaris tenen asfalt com a superfície d’entrada. Quins són els seus bons punts? Quins inconvenients té aquest tipus de superfícies?\nTots els materials d'entrada tenen els seus avantatges i contres. La pavimentació de l’asfalt no és diferent com a superfície, en aquest sentit, de cap altra calçada. Hi ha, però, més punts bons que punts dolents per tenir una calçada asfaltada. De fet, només hi ha un inconvenient important que es té en compte.\nLes vies d’asfalt tenen un manteniment relativament alt. Si al llarg dels anys heu estat al voltant d’una gran quantitat de superfícies d’asfalt, observant el que els passa amb el pas del temps, sens dubte sabeu que l’asfalt té tendència a esquerdar-se a menys que es seglli fidelment (vegeu més avall).\nEl segellat costa diners, sobretot si algú més fa la feina per vosaltres. I, per molt que costi tenir oberta una calçada asfàltica, no tancar-la acabarà resultant encara més costós, perquè aleshores hauràs de reparar (o contractar algú més per reparar) el cracking que resulta de no segellar la calçada a temps.\nPer sort, hi ha més punts bons per informar sobre les vies d’asfalt que no pas els punts dolents. Per posar en relleu alguns d’aquests bons punts, examineu la comparació entre pavimentació d’asfalt com a superfície d’entrada i formigó. Aquests són els avantatges de la pavimentació d’asfalt:\nÉs menys propens a les glaçades que el formigó.\nOfereix una facilitat superior a l’eliminació de la neu (però llegiu un problema que podríeu tenir a finals d’hivern al final d’aquest article).\nTant l’asfalt com el formigó ofereixen opcions decoratives, tot i que aquest últim n’ofereix més.\nA diferència del formigó, es pot tornar a aplicar a nivells.\nEl paviment d’asfalt és més barat d’instal·lar que el formigó.\nSi bé l'asfalt és de gran manteniment, els treballs de reparació són almenys més fàcils de realitzar per part del bricolador que no pas el cas de les reparacions del formigó.\nEs prou conegut que les calçades de formigó poden ser estampades i acolorides per millorar-ne l’aspecte, però alguns es poden sorprendre en saber que l’estampat i el colorant també són opcions per a pavimentar asfalt. Tenir estampats en asfalt costa, però, costar més que els mateixos costos d’operació del formigó; Tampoc teniu tantes opcions de disseny.\nQuan els hiverns són severs, es recorden dos problemes per a les calçades: la facilitat per a la nevació i la susceptibilitat a les esquerdes de les glaçades. Tant el paviment de formigó com l’asfalt s’eleva molt bé a la primera, mentre que la relativa flexibilitat de la pavimentació d’asfalt permet superar el formigó sobre aquest segon. També és important que, si es produeixen aquests danys, es pot retransmetre la pavimentació d’asfalt (disminuint les despeses de reparació), mentre que el formigó no.\nIgual que el formigó, cal emmagatzemar amb freqüència l’asfaltat si cal durar molt, així que cal tenir en compte el manteniment.\nPedres de llambordes i altres llambordes\nEls empedrats i els altres paviments de l’entrada tenen els seus avantatges i contres. Comencem amb els avantatges:\nVarietat de mida i disseny\nUna mirada que diu, "qualitat"\nTots tenen un gran avantatge (i els empedrats, concretament, tenen dos cons):\nLes llambordes, ja que són desiguals, fan que la retirada de neu sigui difícil\nLes llambordes de la calçada varien de grandària i disseny, que van des de grans pavimentadors d’entrada hexagonals fins a petites llambordes rectangulars de maó i llambordes. Si bé es poden fer superfícies de formigó i asfalt per imitar l'aspecte de les voreres d'accés, saps que no és el real. L’autenticitat és important per a algunes persones. Per exemple, si crear un "món vell" és un dels teus objectius paisatgístics, potser no hi ha cap substitut per a l'empedrat. Si teniu una casa de maó, les llambordes de maó lligaran bé el paisatge amb la vostra casa.\nLes llambordes també són duradores. Els empedrats de calçada empedrats, en particular, són pràcticament sinònims de longevitat. Fins i tot quan es trenquen o es desfan, la reparació és prou senzilla ja que són unitats individuals (a diferència de superfícies de formigó o asfalt). Es poden substituir de manera individual perquè no tingueu la possibilitat de reparar tota una calçada.\nPerò un inconvenient té els empedrats és que és difícil eliminar la neu, ja que, a diferència d'altres tipus de llambordes, formen una superfície desigual. També tenen un preu força costerut: aquests paviments, sobretot els empedrats, són més cars que els altres materials considerats aquí.\nQuè són les vies "Ciment"?\nAquest és un cas senzill d'un error errònia, que es perpetua en el llenguatge quotidià.\nEl formigó és una barreja composta per sorra, agregat i ciment. El ciment és l’aglutinant, que actua per mantenir-ho tot un cop afegida aigua. De vegades, la gent parla de "vies de ciment" per referir-se a superfícies compostes per aquesta barreja. Però les vies de ciment són, més bé dit, estructures de formigó. Si voleu ser generós, podeu dir que "vies d'entrada de formigó" i "vies de ciment" són sinònims, a efectes pràctics.\nQuè comporta el manteniment de les carreteres?\nEl manteniment pot implicar, entre altres coses:\nSegellat (per a passarel·les de formigó i asfalt).\nReparació (per tenir cura de fissures, depressions, etc.).\nAmb finalitats cosmètiques, molts propietaris també guarden les vies d'accés amb jardineria.\nPosem-ho bé: al nord, l’eliminació de neu és la vostra major preocupació per al manteniment de la calçada. Però podeu eliminar la necessitat d’eliminar la neu de les calçades manualment mitjançant la instal·lació de la tecnologia coneguda com a "sistemes de fusió de neu". Per tal que s’instal·li un sistema de fusió de neu, la calçada ha de ser d’asfalt o formigó.\nPer descomptat, poques persones optaran per anar a aquesta ruta "tecnològica" per a l'eliminació de neu. Si sou més convencionals, consulteu aquests consells sobre la neu i apreneu a funcionar de manera més intel·ligent, no més difícil, a l’hora de netejar la neu de la calçada a l’hivern.\nHi ha formes legítimes d’estalviar diners?\nJa sabeu que us haureu de preocupar dels artistes que venen asfalt "sobrant" per a una ganga (vegeu més amunt), però és possible que us pregunteu: "Com puc tenir instal·lada una calçada asfàltica a un preu més barat?" Bé, significa gastar temps extra i energia, però és possible.\nAixò us portarà una mica de comunicacions legals i de la vostra part. Comproveu si hi ha persones que tinguin al vostre barri previst tenir instal·lades calçades d’asfalt. Si tots accepteu passar pel mateix contractista alhora, reduireu tots els costos per les vies d’asfalt. Els contractistes poden oferir-vos un preu millor en aquestes circumstàncies perquè poden comprar el material en quantitats més grans.\nCom netegeu una calçada per a formigó?\nLes vies de formigó tenen un aspecte excel·lent quan són noves. No obstant això, taques com les d’oli, greix, rovell, floridura i marques dels pneumàtics roben calçades de formigó de bona part del seu brillantor. Així, la pregunta, hi ha alguna manera d’eliminar aquestes taques? Entre els molts consells hi ha el rentat elèctric com a primer curs d’acció per a qualsevol taca, excepte la causada per l’oli que s’ha vessat recentment (pel qual la brossa de gatet és el millor tractament). El mateix lloc assenyala que les taques d’oli més antigues són més problemàtiques i probablement no sortiran del tot independentment del que feu, però que Castrol SuperClean proporciona resultats bastant bons.\nLes vies pavimentades han passat per alt desavantatge?\nEls veïns tenen una calçada pavimentada a la seva propietat, en un terreny pla. Aquí la terminologia "calçada pavimentada" designa un compost de material relativament impermeable, com l'asfalt o el formigó; l'aigua no es recola fàcilment a través d'aquestes superfícies. L’objectiu d’aquest segment és alertar-vos d’un problema potencial amb aquestes superfícies a les regions amb fortes nevades d’hivern. Nota: com moltes persones, per motius personals, aquesta gent no utilitza ni sorra ni sal a la seva propietat per fer front a les condicions glaçades de l’hivern.\nCom s'ha esmentat anteriorment en aquesta sèrie de preguntes freqüents, les calçades pavimentades ofereixen certs avantatges en el temps d'hivern. Per exemple, una calçada composta per nombroses pedres soltes i petites. El que és més important, pot afegir fàcilment la neu (o trobar algú per llaurar-la) sobre superfícies parelles sense preocupar-se que perdrà la meitat de la calçada en aquest procés.\nAquesta és la part positiva. Però també hi ha un aspecte negatiu. En ser relativament impermeable, l'aigua es brolla sobre asfalt o formigó a menys que hi hagi una sortida per a l'escorrentia. Si el camí d'accés està construït en un talús, l'escorrentia normalment fluirà per la superfície i al carrer. Fins i tot en terrenys plans, la pluja sol escapar-se pels costats esquerre i dret de la calçada.\nPerò, i si aquest accés està bloquejat? Alguns semblen una pregunta estranya per a alguns. Però els norders sabran exactament què s’entén aquí. Després d'un hivern de fortes nevades, la calçada del veí es desemboca en sòlids bancs de neu a tres vessants. El costat restant, el final que creua el carrer, queda a l'ombra i permet una acumulació gruixuda de gel.\nAmb els quatre costats bloquejats, es crea un contenidor de tipus per atrapar la fosa que omple la calçada els dies més càlids a finals d'hivern o principis de primavera.\nCom a conseqüència d'aquesta situació, els veïns de vegades acaben per treure aigua de la seva calçada a finals d'hivern o principis de primavera. Si no penseu que hi ha una tipografia en aquesta última frase i que es volia dir "neu" en lloc d'aigua: "Aigua" no és tipografia. Per motius ja indicats, l’aigua que s’acumula a la calçada quan es fon la neu i el gel no té lloc on sortir. Els tolls es formen durant les hores més càlides i lluminoses del dia. Aquests tolls es glacen quan arriben les hores nocturnes de congelació.\nAixí, un desglaç a regions com Nova Anglaterra, el Mig oest i gran part del Canadà pot ser una benedicció mixta. Moltes vies d’asfalt oscil·len entre ser una pista de patinatge i un petit estany durant els desglaços de març. Fins que l'aigua no trobi un lloc on anar a fondre, la fusió és un exercici d'inutilitat. És per això que aquests veïns fan pala d’aigua: treuen l’aigua de la pala de la calçada i els fan caure sobre els bancs de neu i a la gespa.\nSi bé aquesta pràctica no soluciona el problema del tot, la disminueix. Mentrestant, també piquen el gel on la seva calçada intersecciona el carrer per intentar obrir un canal. Un cop establert aquest canal, podran emportar l’aigua de la seva calçada (mitjançant una escombra d’empenta o una pala) en ones, deixant-la fluir cap a la carretera i cap a la claveguera.\nHi ha una millor solució a aquest problema? Bé, una alternativa és mantenir-se al davant de la acumulació de gel on l’entrada es troba amb la carretera. Però hi ha feina implicada de qualsevol manera. No es tracta de si pagueu el Piper, però de quan.\nArticle AnteriorCom controlar les patates al pati\nArticle Següent7 maneres de superar l’alt cost dels armaris de cuina\nDavid Beaulieu Instal·lar vies d'accés és millor per a avantatges. Però això no significa que hagis de renunciar a tota la responsabilitat de com resultarà aquesta nova instal·lació al paisatgisme. Com és el cas, sempre que contracteu professionals per treballar a la vostra propietat, haureu de començar el procés de contractació d’un contractista cercant referències. Però, fins i © Copyright 2019


Bona participació en la tercera Jornada Virtual de Portes Obertes per als graus en CAFE i en Fisioteràpia | Euses - Campus Terres de l'Ebre (Tarragona)\nCampus Terres de l'Ebre > Actualitat>Bona participació en la tercera Jornada Virtual de Portes Obertes per als graus en CAFE i en Fisioteràpia\nUn bon nombre d’interessats en els graus impartits al campus de Terres de l’Ebre de l’Escola Universitària de la Salut i l’Esport han participat aquest passat divendres 12 de juny en la tercera Jornada de Portes Obertes virtual EUSES TE. A través de la plataforma Zoom, els interessats han pogut connectar-se per rebre tota la informació dels nostres estudis: el Grau en Ciències de l’Activitat Física i de l’Esport, el Grau en Fisioteràpia i la Doble Titulació (CAFE + Fisioteràpia).\nLa Jornada s’ha dut a terme en dues sessions informatives virtuals: una per al Grau en Ciències de l’Activitat Física i de l’Esport i la Doble Titulació, i una altra per al Grau en Fisioteràpia. En aquestes reunions hi han intervingut el director del Campus i director del Grau en CAFE, Xavi Nadal; el director del Grau en Fisioteràpia, Jaume Guerra; els caps d’estudis Núria Besalduch i Pau Cecília, i la cap de secretaria acadèmica, Montse Cid. Les sessions han inclòs una explicació detallada dels continguts i la metodologia dels graus, així com sobre temes administratius i d’accés. A més, també s’han presentat els centres a través de dos vídeos que recorren les instal·lacions de Tortosa i d’Amposta. Per acabar, un graduat en CAFE i una estudiant de Fisioteràpia d’EUSES TE han explicat la seva experiència personal a l’escola, destacant la metodologia pròpia de l’escola com el “Learning by Doing” així com la proximitat entre professor i estudiant que permeten els nostres grups reduïts.\nEls participants interessats en formar part de la família EUSES TE a partir del curs vinent han pogut plantejar els seus dubtes i inquietuds a través del xat de la plataforma, que han estat resolts al moment per l’equip docent i administratiu del campus.


App Store | El Barutell\nArxiu d'etiquetes: App Store\nAquest post és la continuació de De la idea a l’App Store – PART 1.\nHem vist què hem de tenir en compte per fer un petit estudi de mercat (nivell casolà) abans de tirar endavant l’aplicació. Si amb aquest estudi hem arribat a la conclusió que hi ha prou lloc perquè la nostra idea s’hi pugui fer un espai, és el moment de tirar endavant i definir què farem. Seguim ampliant el document! Continua llegint →\nAquesta entrada s'ha publicat en Fent Apps, Receptes, Tecnologia i s'ha etiquetat amb aplicació, App Store, Apps, brífing, how2, idea, Tecnologia el 18 de desembre de 2014 per ramon.\nTinc una idea per fer una app, i ara què?\nA molts ens passa que en un moment d’inspiració tenim una idea per crear una aplicació mòbil, ens animem i comencem a donar-hi voltes, a donar-li forma, a pensar què podria fer, i sovint a imaginar-nos ja les pantalles, el nom, i tot un seguit de coses que la defineixen. Però perquè una idea d’aplicació es transformi en una realitat, és important posar una mica de seny i fer un exercici de definició i fer un petit pla de viabilitat.\nHi ha moltíssimes maneres d’abordar aquest procés, algunes amb coses millors, altres pitjors, i cadascú té la seva. En un parell o tres de posts explicaré com ho faig jo per definir l’aplicació, i a partir d’aquí també publicaré alguns apunts sobre com portar-ho a terme, ja sigui en la fase de disseny o en la mateixa programació.\nPel que fa a la definició, jo el que faig és crear un document de text, de més de tres pàgines i d’unes deu com a màxim. A aquest document el faig seguint un guió que a continuació us detallaré i que m’ajuda a poder valorar molts aspectes que potser no havia pensat inicialment.\nA veure si a vosaltres també us serveix!\nAquesta entrada s'ha publicat en Fent Apps, Receptes, Tecnologia i s'ha etiquetat amb aplicació, App Store, Apps, brífing, enginy, how2 el 17 de desembre de 2014 per ramon.


Wikiloc | Ruta Alcover-Montblanc-Prades-La Mussara-L'Albiol\nbicicleta de carretera (Rutes bicicleta de carretera a Espanya → Catalunya → La Selva )\n2.987 233 29\nVolta pel Baix Camp amb btt. (btt)\nLa Selva del Camp-Almoster-Maspujols-Cami El Federat-Aleixar-Coll de Sant Joan-La Selva (btt)\nL'Albiol-La Febro-Capafonts-Alcover (bicicleta de carretera)\nLa Selva del Camp-Coll de la Batalla-Coll d'Alforja-Castillejos-Coll de Capafonts-Farena-Alcover (bicicleta de carretera)\nVista 2024 vegades, descarregada 51 vegades\na prop de La Selva del Campo, Catalunya (España)\nMolt bonica volta per les Muntanyes de Prades amb la bici de carretera. És una mica llarga però en cap cas te pujades fortes, jo l'he fet més d'un cop i ara a la tardor la pujada des de Poblet a Prades és especialment maca. Molt recomanable, majoria de carreteres secundaries i un tram més emprenyador des de Alcover a L'Espluga de Francolí per carretera bastant transitada. Baixada des de L'Albiol amb grans vistes cap el Camp de Tarragona i el mar, avui no tocava i hi havia força calitxa.\nRuta con un poco de trafico en el primer tramo. Una vez entrado en el parque, es una belleza de ruta. Cuidado en el final en no perderse la bifurcación a la izquierda cuando se empieza a bajar la Mussara\nHola, ha trobat interessant aquesta ruta Alcover-Montblanc-Prades-La Mussara-L'Albiol https://ca.wikiloc.com/rutes-bicicleta-de-carretera/alcover-montblanc-prades-la-mussara-lalbiol-3641037 Salutacions, Wikiloc - Rutes del Món


Mercadona presenta una nova línia de maquillatge per a este Nadal\nTota la col·lecció gira entorn als tons metal·litzats i rojos i està a la venda per preus molt assequibles\ndimarts, 19 de desembre 2017 - 17:20h | Actualitzat a 19/12/2017 20:05h\nImatge dels productes disponibles en la col·lecció Diva de Mercadona. | Cedida\nMercadona torna a sorprendre amb els seus nous productes. En este cas el supermercat valencià ha decidit apostar per una línia de maquillatge creada expressament per als dies de festes nadalenques que s'aproximen.\nLa col·lecció, anomenada Diva, està formada per barres de llavis, lluentors, perfiladores, paletes d'ombres, laca d'ungles i pólvores il·luminadores.\nInspirada en les actrius de Hoolywood la col·lecció compta amb dos noves barres i perfiladors de llavis d'acabat metàl·lic. Hi ha dos tons disponibles: el 01, que és granat i el 02, un marró amb molta lluentor.\nEl millor d'ester barres, a més del seu efecte en els llavis, és l'envàs. Este amaga un espill molt funcional en la tapa, molt útil per als retocs de mitjanit. A més, compta amb un tancament d'imant que protegeix el producte.\nEstes barres es poden complementar amb les lluentors labials de la mateixa col·lecció. Estos estan disponibles en blanc i en daurat i conformen una manera perfecta de posar el toc d'atenció en els teus llavis, tant si els llums solament, com si els apliques damunt de la barra de llavis. Encara que el preu encara no ha sigut desvetlat, les barres tindran un cost aproximat de 5,50 euros i les lluentors labials de 3.\nUn altre dels factors comuns entre tots els productes de la gamma és la lluentor. Per açò la paleta d'ombres està formada per tons daurats, marrons, roses i blaus amb un gran efecte metal·litzat. Esta podrà adquirir-se per uns 4 o 6 euros.\nA més, segur que seràs la que més brille de la festa amb la pols il·luminadora de la col·lecció. Un producte innovador envasament en un recipient que recorda als perfums antics i que conté un líquid il·luminador que deixarà la teua pell daurada per menys de 8 euros.\nFinalment, Mercadona afig dos nous tons a la seua àmplia col·lecció de laca per a les ungles. La col·lecció Diva presenta un to blau fosc metal·litzat i un daurat brillant. Els dos es poden complementar amb un 'top coat' per a un acabat professional. Estes estaran a la venda per uns 3 euros\nMercadona nadal diva sorprenent


Villa Jolanda Fratte Rosa Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nVilla JolandaVia del Convento 5, Fratte Rosa, Fratte Rosa, Itàlia, 61040 - Veure al mapaExcepcional9,4Basada en2comentarisVilla JolandaVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 20 fotosMolt bona ubicació 8,8Veure al mapa8,8UbicacióParticularitats que li encantaranjardíaparcament de cotxesinstal.lacions de barbacoa\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Villa Jolanda està situat idealment a San Lorenzo In Campo; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. A Villa Jolanda, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Els clients de l'hotel poden gaudir de instal.lacions de barbacoa. L'ambient de Villa Jolanda es reflexa en cada habitació. calefacció, escriptori, ventilador, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent jardí. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Villa Jolanda és una selecció idònia per a la vostra estada a San Lorenzo in Campo.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentaparcament de cotxes Coses a fer, maneres de relaxar-sejardí Àpats, begudes i refrigeriinstal.lacions de barbacoa Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióescriptorireproductor de DVD/CDassecador de cabellestris de cuinasala d'estarcalefaccióneveraservei de planxacuina americanaplat de dutxatelevisió de pantalla planaempolles d'aigua de cortesiarentadoraventiladorMostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més\nAllotjaments a Fratte Rosa


Booking.com: Hotels a prop de Estació de metro de Maillingerstrasse, Munic, Alemanya Reserva el teu hotel!\nBusques allotjaments a prop de Estació de metro de Maillingerstrasse?\nHotels destacats a prop de Estació de metro de Maillingerstrasse\n(a 0,7 km de Estació de metro de Maillingerstrasse)\nL'Ibis Muenchen City Arnulfpark està situat a Munic, a 1,5 km de l'estació central de Munic i a 2 km de Karlsplatz (Stachus). La Pinakothek der Moderne es troba a 3 km. Margherita.\n"L'esmorzar no l'hem agafat perquè era més car que esmorzar en un bar.\nL'habitació era confortable i el llit, còmode. El tram ens portava a l'hotel des del centre molt ràpidament."\nPuntuació a partir de 3.131 comentaris\n"Ubicació aprop del tren i d'una cerveceria important Keller"\n(a 0,8 km de Estació de metro de Maillingerstrasse)\nPuntuació a partir de 4.048 comentaris\nAquest hotel, de 4 estrelles, està situat al centre de Munic, a menys de 5 minuts en tramvia de la principal estació de tren. L'establiment ofereix un disseny modern i una terrassa al jardí. Xicra.\n"L'habitació era força gran i estava molt neta. L'esmorzar completíssim: hi havia de tot! Molt recomanable."\n(a 0,6 km de Estació de metro de Maillingerstrasse)\nAquest hotel, de 4 estrelles, es troba en una zona tranquil·la i està molt ben comunicat amb transport públic. nuria.\n"El barri es encantador, tranquil i interessant de investigar"\n(a 0,9 km de Estació de metro de Maillingerstrasse)\nPuntuació Puntuació a partir de 890 comentaris\nAquest hotel de 3 estrelles es troba al centre de Munic. Disposa de Wi-Fi gratuïta i les habitacions tenen finestres insonoritzades La fàbrica de cervesa Löwenbräukeller i l'estació de metro de...\nMés allotjaments a prop de Estació de metro de Maillingerstrasse Hem negociat amb milers d’hotels per poder-te oferir les millors ofertes. Nosaltres en diem ofertes secretes i només són vàlides durant un temps limitat.\nHotels populars a prop de Estació de metro de Maillingerstrasse\nAls voltants de Estació de metro de Maillingerstrasse\nEstació de metro de Theresienstrasse


Es presenten les 'J' de Jujol que han pintat les escoles de la ciutat | Ajuntament de Sant Joan Despí\nInici/Despí Notícies/Ciutat Modernista/Es presenten les 'J' de Jujol que han pintat les escoles de la ciutat\n05/06/2019 - Ciutat Modernista\nLa plaça de Catalunya, al davant del Centre Jujol-Can Negre, ha estat l'escenari de la presentació de les 'J' de Jujol que han dissenyat i pintat els alumnes de les escoles d'educació primària de Sant Joan Despí. Amb dissenys molt creatius i ben diferents, les 'J' de Jujol passaran a formar part de l'espai públic de la ciutat.\nDurant el mes de maig, cada escola d'educació primària (Espai 3, Sant Francesc d'Assís, Joan Perich, Pau Casals, Roser Capdevila, Ateneu Instructiu, Gran Capità i El Brot) ha pintat una 'J' de grans dimensions, la característica lletra jota que Josep Maria Jujol utilitzava per signar les seves obres. Al voltant d'un miler d'alumnes han participat en aquesta iniciativa de l'Any Jujol140.\nEl 5 de juny, al davant de Can Negre, s'han presentat les vuit 'J' jujolianes en una gran festa on no han faltat els personatges de Josep Maria Jujol i d'Engràcia Balet i els gegants Jujol i Creació. Nens i nenes de cada escola han destapat la seva 'J' acompanyats per l'alcalde de Sant Joan Despí, Antoni Poveda. També s'ha realitzat un taller on els infants han pogut dissenyar les seves propies 'J' en miniatura.\nProperament, les 'J' de Jujol que han pintat les escoles s'instal·laran a l'espai públic de la ciutat, en diferents punts de tots els barris, de forma que passaran a ser un nou element artístic de Sant Joan Despí que recordarà el llegat de Jujol. Al costat de cada 'J' hi haurà un codi QR per accedir a tota la informació sobre el procés d'elaboració d'aquestes creacions artístiques i la seva ubicació.\nEs tracta d'una iniciativa similar a la dels óssos 'Buddy Bear' de Berlín, amb més de 300 elements que es van col·locar a places i carrers de la ciutat alemanya i que posteriorment han viatjat pel món com a símbol de tolerància.


La CASS imposarà requisits als professionals sanitaris\nLa CASS limitarà els prestadors\nLa Seguretat Social prepara un reglament que posarà condicions als titulats sanitaris per poder convencionar-se\nLa Caixa Andorrana de Seguretat Social (CASS) ha començat a elaborar un reglament que limitarà l’accés a la convenció als professionals sanitaris. Segons fonts properes al sector de la salut, la CASS considera que la situació se li està escapant de les mans pel creixement exponencial del nombre de professionals convencionats en algunes especialitats. Especialment preocupant és la despesa que s’està generant en àrees com fisioteràpia i odontologia. Perquè està creixent de forma paral·lela al nombre de físios i de dentistes que es van incorporant i no en relació amb el nombre d’afiliats i beneficiaris de la CASS. L’augment s’ha\nI aquestes noves "normes" seran per al nous o per a tots? o dic pels que ja estan convencionats. Si es fa diferencia, serà constitucional? I a aquest ritme, la CASS decideix unilateralment que hem de cobrar, que hem de cotitzar, que hem de tenir de pensió i ara inclús quantes hores hem de treballar. El següent serà quan podem anar a fer un pipi? Quina dieta hem de seguir? quan podem fer vacances? . . . del tot absurd. Son professions liberals o treballadors a sou?


ICV demana que el projecte del llac de cua de Rialb preservi l'horta — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / ICV demana que el projecte del llac de cua de Rialb preservi l'horta\nOliana - Horta\nIniciativa per Catalunya Verds (ICV) ha demanat a la Confederació Hidrogràfica de l'Ebre (CHE) que reconsideri el projecte de construcció del llac de cua del pantà de Rialb i que preservi de la inundació les finques productives dels municipis afectats. Els ecosocialistes denuncien que el projecte preveu que es produeixi la inundació de terres fèrtils de l'horta d'Oliana, "contràriament al que la CHE havia projectat inicialment".\nLa formació exposa que l'ens havia promès als propietaris i població en general la construcció d'un mur de defensa de l'horta i el recreixement de les terres "a fi de preservar-les de l'aigua i mantenir-les productives". Des del grup polític es lamenta que "finalment això no es compleixi".\nSegons manifesta ICV, "la CHE ha canviat el projecte inicial, abandonant la idea de la defensa d'aquest espai agrícola, sense haver-ne avisat els propietaris de les finques afectades", els quals estan convocats els dies 15 i 16 de desembre al consistori per firmar les actes d'expropiació.\nL'ACN indica que l'oposició d'ICV a l'actual projecte és conseqüència d'una reunió mantinguda la setmana passada per representants de la formació amb regants dels regadius de compensació d'Oliana i propietaris de la zona, amb els quals el grup va assolir el compromís d'advertir la CHE de la "inconveniència" d'abandonar el projecte inicial d'embassament que preveia la protecció de l'horta, "tot just en un territori ja castigat per la pèrdua de terreny agrari a causa dels embassaments d'Oliana i de Rialb'.\nEl llac de cua del pantà de Rialb, a banda d'acumular més aigua, pretén ser un espai per a usos esportius i turístics, a la qual cosa ICV no s'hi oposa. ICV ja ha fet arribar cartes al president de la CHE, Rafael Romeo, sol·licitant el replanteig de l'actual projecte constructiu.


Les treballadores de la residència Verge de Ribera en resposta al ple ordinari de l'ajuntament | Pallars Digital\nComunicat de la plantilla de la residència municipal de la Pobla de Segur\nper Redacció, 12 d'abril de 2021 a les 12:23 |\nEl dijous 8 d’abril es va celebrar a l’Ajuntament de la Pobla de Segur el ple ordinari que es celebra cada mes. En el transcurs d’aquest ple es van fer una sèrie de manifestacions en relació a la residència municipal que no són certes. Des del col·lectiu de treballadors i treballadores volem desmentir i matisar algunes de les qüestions que es van afirmar per part d’alcaldia. Comencem a posar llum a la foscor de les falsedats:\n1. El primer canvi d’horari, el del 2020, va ser acordat amb la direcció del centre, recursos humans, comitè d’empresa i la regidora de l’Ajuntament, la Sra. Gemma Algeró, constant en acta i signat per les treballadores. Aquesta documentació va ser realitzada per la pròpia gestoria de l’Ajuntament. Els horaris en cap moment s’han fet a mida per a les treballadores i en cap moment es va dir que només tingués durada d’un any i que al 2021 es canviaria de nou.\n2. Les queixes de les treballadores sobre el deute d’hores ha sigut arrel de l’actual situació amb la pandèmia, ja que, com tothom sap, les normatives i protocols han sigut molt estrictes i no es pot accedir al centre en cas d'haver-hi sospites o algun dels símptomes relacionats amb la Covid-19. Per aquest motiu les vacants que hi han hagut no han estat substituïdes, al·legant des de la direcció que tampoc podien fer contractacions de gent externa al centre. És per això que des de la direcció ens han estat demanant fer més hores de les que ens corresponien per tal de cobrir aquestes vacants i no deixar als padrins desatesos. I les treballadores hem respòs.\n3. Des de la presentació de la proposta per part de l’Ajuntament el gener del 2021, es va comunicar que gairebé la totalitat de la plantilla afectada pel canvi d’horari no estava d’acord. El personal implicat són l’equip de neteja, l’equip de cuina i l’equip d’auxiliars. Aproximadament un total de 35 treballadores.\n4. Tal i com diu el Sr. Marc Baró, durant la segona conciliació del 22/3/2021, vam presentar dos propostes de calendari laboral fetes per les treballadores de la residència tal i com vam acordar a la conciliació del dia 08/03/2021. No les vam poder fer arribar a l’Ajuntament abans d’anar a la conciliació ja que no disposàvem del temps suficient. Treballem, tenim família i tenim vida.\n5. En una de les propostes presentades és cert que coincidíem dos dies a la setmana més personal del que corresponia per la seqüència setmanal, però es va proposar fer diferents tasques i activitats que en el dia a dia no es poden realitzar per falta de personal, com per exemple atenció mes individualitzada i sortides a l’exterior.\n6. Per part de l’Ajuntament ens van tornar a presentar la mateixa proposta d’horari el dia 01/04/2021 on la modificació de la seqüència de dies consecutius treballats van passar de 7 a 4. Però no hi havia cap tipus de modificació amb els caps de setmana i festius, i per tant, segueix sense complir amb el conveni marcat. Vam reunir-nos el dia 07/04/2021 per intentar arribar a un acord abans d’anar a la conciliació del 09/04/2021.\n7. Cada any hem tingut el nostre calendari laboral anual i programació de les vacances, a diferencia d’aquest any que se’ns ha donat mensualment fins l’entrada en vigor del calendari laboral a 01/03/2021 i actualment no està feta la programació de les vacances.\n8. Amb la incorporació del nou horari laboral hi va haver treballadores que van treballar 9 dies consecutius per la seqüència dels dos horaris com bé diu el Sr. Marc, però actualment ens continua passant el mateix ja que si demanem un dia personal i no l’autoritzen t’obliguen a fer-te un canvi amb alguna companya i això comporta treballar 9 dies consecutius.\n9. Actualment tenim més carregues, no només pels protocols de la Covid-19, sinó que no estan cobrint les baixes i els permisos. Això implica sobrecarregar al personal en els seus 7 dies consecutius.\n10. També volem desmentir que els padrins estiguin fent activitats que abans no feien, continuen fent exactament el mateix. Arrel de la pandèmia i els protocols es van haver d’anular gairebé totes les activitats per la sectorització i actualment l’únic que s’ha fet és reiniciar les activitats a mesura que ens han anat donant permís.\n11. El Sr. Alcalde, si hagués tingut voluntat com a cap de personal de la residència, es podia haver comunicat amb els i les treballadores, ja sigui a través de direcció o del comitè d’empresa quan ell volgués, sol·licitant convocatòria de reunió. Les treballadores de la residència nomes hem tingut 2 trobades amb ell. La primera va ser per presentar-se a l’inici de la candidatura quan encara no havia arribat la Covid-19 i la segona per petició del comitè al febrer del 2021.\nNo acceptarem que siguin trepitjats els nostres drets laborals i socials.\nLluitarem fins on calgui perquè se’ns escolti i menys.\nNo tolerarem que es falti a la veritat, ni de manera pública ni privada.\nCol·lectiu de treballadores de la residència Nostra Senyora Verge de Ribera de la Pobla de Segur\nEls imperdibles, Dis la teva!, condicions laborals, opinió, residències, treballadors, Residència Verge de Ribera, Ajuntament de La Pobla de Segur, feina, CGT, protestes


La importància de l’alimentació en la mitigació del canvi climàtic arriba a 2.000 persones amb València Canvia Pel Clima! 2021 - València Clima i Energía\nAmb tot, s’ha informat prop de 2.000 persones sobre la importància d’una bona alimentació i una compra saludable en la lluita contra el canvi climàtic. Totes elles han pogut aprendre, per exemple, sobre diferents productes, les seues temporades i procedències, la qual cosa les ha permés reflexionar sobre la cistella de la compra habitual. Amb el lema ‘Menja bé i salva el clima’, en esta quarta edició de València Canvia Pel Clima! diferents entitats i associacions de la ciutat de València s’han unit per “posar en comú activitats i iniciatives per fer front al canvi climàtic i mitigar els seus efectes”, centrant-se en la cistella de la compra i acostant les persones compradores als mercats de València, ha ressaltat el regidor d’Emergència Climàtica i Transició Energètica, Alejandro Ramon.


Terapia Madre y Bebé - Psicóloga y psicoterapeuta clínica\nPsicoteràpia Mare Adolescent i Bebè\nSESSIÓ CIENTÍFICA SEP i CLÍNICA 2015\nA la maternitat adolescent es donen dos processos crítics simultàniament, l’adolescència i la maternitat, ambdós comporten canvis físics i psíquics,\nTambé l’adolescència és un procés de separació-individuació en el que l’embaràs porta a un salt en la identitat.\nL’adolescència suposa una crisi de identitat, període de transició de la infantesa cap a la joventut. Encara no es té accés al sentit de identitat pròpia que es necessita per tirar endavant a la vida. Cal trobar la individualitat en el desenvolupament de la identitat. S’ha d’aconseguir delimitar un territori de intimitat pròpia, però també de solidaritat amb l’altre. És una tasca difícil, degut a que el passat és a punt de desaparèixer amb la pèrdua del refugi familiar i el present és ple de canvis i es fa menys previsible.\nL’embaràs i el part representen una crisi evolutiva. Un moment de reorganització psicològica, una oportunitat d’enfortiment, si es supera, permet organitzar-se d’una altre manera. Es dona un canvi de identitat, la noia ja no és la filla de sa mare, és una mare com sa mare. L’embarassada té una receptivitat més gran, es troba més en contacte amb ella mateixa i també envers la relació. Transparència psíquica.\nEl que ens ocupa avui és la teràpia d’una mare adolescent i la seva bebè. Teràpia que té unes característiques especials, degut que són dos períodes de gran similitud.\nEl filòsof francès Jean Jacques Rousseau defineix l’adolescència com un part, diu que en el primer part neix un bebè i en el segon un home o una dona”\nMarie Rose Moro ens diu que els bebès i els adolescents tenen molts punts en comú. Són les etapes més vulnerables als traumes degut al període de transició en el que viuen i de la seva gran ebullició psíquica (el desenvolupament psíquic precoç dels bebès i les construccions identitàries intenses dels adolescents). Tant uns com altres son els més dependents del seu entorn, de la mirada de l’altre, de les projeccions que rep de les persones significatives per a ell.\nS’expressen els dos intensament i en gran part mitjançant el cos.\nEn aquest cas s’afegeix un entorn familiar precari, el que fa que mare i filla estiguin en situació de risc. També es cert que el fet de no tenir la contenció de la família i haver de viure a una centre maternal té la seva part positiva. Una centre maternal ofereix un espaï de convivència que afavoreix la integració mares-nens. El grup ajuda a la construcció de la identitat adolescent. El fet de conviure amb altres mares adolescents amb fills, les ajuda a no sentir-se soles, diferents, etc..\nEns plantegem fer una teràpia amb mare-bebè. Tenim en compte aquesta situació de intensitat emocional doble de la mare que permet una gran permeabilitat psíquica i possibilita fer un treball psicoterapèutic, oferint un espai de contenció. Transparència psíquica\nUna de les coses que ens diu Marie Rose Moro és la necessitat de passar per la creativitat artística per accedir al que és propi de l’adolescència, és a dir una necessitat de buscar en sí mateixos.\nPensem que potser l’embaràs d’aquesta noia té a veure amb aquesta necessitat, mitjançant la creativitat, de buscar en si mateixa.\nTenim present el que ens comunica l’Equip d’Atenció al Menor Infractor de FHSPC, al seu llibre Adolescència i Transgressió. Que ens diu que: Fer-se càrrec d’un fill a l’adolescència complica la construcció de la identitat en aquesta etapa. La qual s’haurà de reorganitzar tenint en compte els aspectes regressius normals o patològics que la incipient maternitat pugui estimular a una etapa de creixement. És essencial tenir cura dels aspectes infantils perquè no quedin hipotecats, temporal o definitivament degut a la cura de la criatura, permetre que s’elabori el dol d’una part de la seva adolescència, a la qual haurà de renunciar.\nEl cas que presentem l’hem portat a terme les dues en co-teràpia, durant un temps breu però intens (8 mesos a sessions setmanals), procés on hi ha hagut una mobilització d’ansietats i defenses, amb una resposta dinàmica que ens ha portat a una reflexió sobre les possibilitats i límits de la psicoteràpia pares-bebè. Qüestió que hi tornarem més endavant.\nEs tracta d’una intervenció en una situació de crisi degut que s’acaba el període d’estada al centre maternal on viuen: la mare té 17 anys, en farà 18 d’aquí 5 mesos i la poden separar de la seva bebè de 15 mesos. Ella, encara no es pot fer càrrec de la filla i no té uns adults que les puguin acollir.\nHi ha una realitat externa angoixant, per la gravetat de la situació, la premura de temps i la pressió institucional. No hi ha temps. El centre on viuen mare i filla té una tendència a la expulsió i evacuació. La mare freqüentment rebutja i és rebutjada.\nDescriurem el procés destacant algunes reflexions que es desprenen del mateix. Presentem dos entrevistes preliminars i el procés del desenvolupament en dues etapes.\nPrimer capturant la necessitat inconscient i processant la demanda, en segon lloc el curs del tractament implica la construcció d’un espai continent per les ansietats de la mare i el bebè, i també la presència del pare i el tercer objecte. A la sessió final veurem com la mare re-interpreta la ràbia i compren que és una emoció que es pot fer servir per sentir, comprendre, pensar i actuar.\nLa família està composada per: mare, Ana; pare, Miguel i la bebè Misy. Ni els avis paterns ni els materns poden responsabilitzar-se de la nena.\nL’Ana té 17 anys i la bebè 15 mesos. Viuen en un centre maternal. L’Ana és de la República Dominicana i és filla de la tercera parella de la mare. El pare de la bebè, Miguel té un ordre judicial d’allunyament degut als conflictes entre ells com parella.\nEl pare és un noi de 19 anys, d’origen sud-americà que emigrà amb la seva família a Barcelona, durant la seva latència. Observem que pateix sobrepès i mostra una actitud passiva. No treballa ni estudia, té qüestions pendents a Justícia Juvenil, caldrà que porti a terme un treball comunitari en breu. Ve a les sessions i s’implica amb dificultat. Hi serà a les sessions com un acompanyant absent-present que ve amb la mare i la filla fins a la consulta de l’hospital, però desprès se’n va al bar a esmorzar durant el temps de la sessió i les espera fora la majoria de les vegades, com una manera de situar-se en la relació passivament i auto-marginant-se.\nL’Ana ha viscut una severa carència i abandonament, se sent enfadada i amenaçada. Tenim en compte el que ens diu Lebovici : “l’inconscient de la mare, constitueix el primer mon que se li ofereix al bebè i això, porta a vegades, a la patologia. Aquesta comprensió ens porta a les paraules de Selma Fraiberg 1980, a contactar amb una part inconscient de la ment del bebè i detectar la seva influència dels “ghosts in the nursery”. El que s’ha anomenat els fantasmes a l’habitació del infant.\nDesitgem mostrar com intentem anar construint un espai continent terapèutic, front al funcionament projectiu-expulsiu, per afavorir l’ampliació de l’espai mental de la mare per atendre i captar les necessitats de la bebè i com es va obrint la relació de dos a tres.\nPensem amb Norman 2001: la interacció terapeuta-bebè pot ser capaç d’activar i recuperar aquelles parts del mon intern del bebè que han quedat excloses de la contenció i poden ser favorables per una vitalització del trastorn emocional que a llavors, pot ser tractable a través de la relació mare-bebè.\nEstem front dos edats tant de la bebè com de la mare que la plasticitat i capacitat de canvi són úniques al llarg de la vida i determinants perquè es puguin produir modificacions en la relació. Transparència psíquica\nCAPTEM LA NECESSITAT INCONSCIENT\nL’Ana i la Misy van ser derivades a la Unitat, amb la demanda de valorar si la mare es pot fer càrrec de la seva filla. Viuen en un centre maternal desde els 2 mesos de la nena, després del fracàs de la convivència amb els avis paterns. Els educadors i l’EAIA plantegen que la mare no està atenta a la seva filla.\nL’Ana és filla de la tercera parella de sa mare. És la petita d’una fratria de 5 germanes amb les que ha tingut poca relació. La seva mare pateix alzeimer des de que l’Ana tenia 12 anys, moment en el que començà a faltar a l’escola i a vagar pels carrers. El seu pare és un pare absent, va i ve del domicili familiar. L’Ana mai acceptà el control dels Serveis Socials i durant l’embaràs va rebutjar l’avortament que se li proposava, manifestant que volia tenir la seva filla. Evità les entrevistes amb serveis socials, però als 2 mesos de néixer la Misy, acceptà l’ ingrés al centrematernal, ja que sentia que necessitava ajut temporalment.\nEl pare és present a la ment de la mare i de la filla. Creiem que es tracta d’un aspecte sa de no voler excloure’l. Malgrat el que senyalem, la implicació d’ell ha estat escassa.\nA la primera entrevista mare i filla es presenten puntualment, s’asseuen al centre del matalasset, la nena enganxada a la mare.\nLa Misy és una nena grassoneta, amb uns ulls i cabells molt negres. La mare és prima, de pell fosca, porta el cabell recollit molt tibat amb una cua.\nLa mare ens diu: “ No se porque tengo que venir! Estoy harta de tanta cosa!\nMostrem les joguines a la nena i els hi diem que aquest espaï és diferent al que coneixen. La nena manifesta interès per les joguines, amb la mirada, però continua enganxada a la mare, immòbil.\nLa mare pregunta quan de temps haurà de venir, fent saber que ho farà en contra de la seva voluntat. Sentim intensament la seva indignació i ràbia. Mentrestant, la Misy mira de nou les joguines i la mare li diu: “coge la pelota”. La nena agafa els cercles i el pal, i comença a enfilar-los.\nEns interessem per la vida que porten i la mare diu no haver-se sentit mai ajudada per ningú.\nL’Ana mostra una actitud desafiant, se sent atacada, des valoritzada, pel fet d’haver de venir a fer una teràpia amb la seva filla. En un moviment d’ identificació projectiva es dedica a desvaloritzar el que rep del centre maternal, on viuen i l’espaï terapèutic que li oferim. La seva relació interna també es projecta en nosaltres.\nRespecte el centre diu que els donen menjar caducat i que les educadores no funcionen bé amb la seva filla. En lloc d’educar-la, li diuen que la nena no s’en assabenta i la consenteixen.\nDesplaça al centre el que ella va sentir amb els seus pares. El menjar, que és una cosa bona i és útil per créixer, pot trobar-se en condicions dolentes i fer emmalaltir. Es consenteix en lloc d’educar.\nMentre, a la nena li cau un cercle que se’n va rodolant fins l’extrem del despatx. Se’l queda mirant. La mare li diu que el vagi a buscar. La Misy s’aixeca i es queda immòbil enganxada contra la paret, de cara a nosaltres. Seria, desafiant. La mare insisteix : cógelo!” es produeix un ambient tens. La nena enrabiada i seria ens mira desafiant per veure si confirmem l’actitud de la mare. Sembla difícil mantenir el desafiament amb aquesta intensitat tanta estona. Es fa un silenci i nosaltres diem que sembla que costa fer el que la mare li diu. Quan sent que les terapeutes donen suport a la mare, va a buscar el cercle, el porta i continua el joc. La mare alleujada li diu que no es deixen les coses tirades però també li fa mimos.\nLa mare es va identificant amb nosaltres i explica que la van educar com de bojos, el de menys eren els crits, la seva mare la perseguia amb l’escombra. La nena crida i s’inquieta, la mare ens diu que és igual que ella , si no té el que vol s’enfada. Li preguntem si li agradaria canviar això i ens diu: “ no sé….siempre ha sido así!.”\nS’acaba l’entrevista dins la confusió : ser ajudada la converteix en incapaç. El que és bo, ser ajudat per créixer, és viscut com dolent.\nL’Ana ha crescut en una família amb forts mecanismes expulsius i sense capacitat de pensar. No ha trobat un espai contenidor i se sent desesperada, esquerpa i rebutja qualsevol nova relació i al mateix temps molt necessitada. La sentim sincera i en guàrdia front el que és desconegut però al mateix temps pot posar paraules a la seva desconfiança i el seu malestar.\nA la segona entrevista, només arribar, la mare pregunta quan de temps haurà de venir i la nena es posa a jugar amb els cercles i el pal, va enfilant els cercles en el pal, després buida un cub de roba i se’l posa al cap i juga a caminar sense veure res. Se’l treu, ens mira i riu. La mare està pendent de protegir la seva filla durant el joc i també ens parla dels conflictes amb els seus pares. Explica com li afectava quan li canviaven alguna cosa de lloc. Li parlem de la seva fragilitat, que qualsevol canvi era una amenaça. Assenteix i diu: “yo estaba fatal. Ahora tengo que ocuparme de mi hija. Mi padre habla a gritos y mi madre dice que la asistente social viene a quitar los niños. No entienden tal como hablan los profesionales y ellos no saben hablar de otra forma.\nEns parla de la seva parella, pare de la Misy, de la relació esporàdica que té amb ell i també de la possibilitat que els avis paterns es facin càrrec de la nena, encara que l’Ana desitjaria viure independent. Li parlem del conflicte dependència-independència- La Misy agafa la bossa de la mare, aquesta la renya i la nena diu: no! i plora. La mare comenta: “me carga hasta que no puedo más y chillo”! Li expliquem a la mare que el que ella pensa que és una reacció de rebuig, en realitat és un desenvolupament saludable de la nena.\nPorta la preocupació de no poder calmar el plor de la Misy i pensem que tampoc pot calmar el seu propi plor. Pot parlar del seu patiment i pot connectar amb el terror a la repetició de la seva història. Quan se li ofereix un espai, al començament ho sent com invalidant però molt aviat pot expressar la seva angoixa front a la repetició de les rebequeries de la seva filla, que ella no pot controlar. Ens diu: “ yo quiero ocuparme de mi hija, pero hay momentos que me cuesta. Cuando Misy dice que no a todo, me voy cargando hasta que no puedo más. Cuando siento que estoy a punto de explotar, la dejo en la cuna y me voy hasta que se calma”. Valorem que expressa una preocupació per les rebequeries de la seva filla i per el seu creixement. Al final de l’entrevista fa una demanda angoixada d’ajuda per canviar aquesta situació que sent impossible de manegar i la desespera.\nVol educar la seva filla d’una altra manera, que pugui rebre el que ella no va rebre. Li preguntem a l’Ana en què pensa que la podem ajudar i ens diu que en les rebequeries de la seva filla perquè no sap com fer i li recorda les rebequeries que ella mateixa feia de petita i no vol que la seva filla passi pel mateix. Espontàniament fa un vincle entre la seva pròpia història i el creixement de la seva filla, passat-present per evitar les repeticions inconscients.\nAmb això, podem sentir la necessitat inconscient i processar la demanda. El que vivia com persecució es va transformant cap a el que pot arribar a ser un espai continent. La mare ens comunica la seva necessitat i al tractarla com focus de la nostra teràpia, sent la possibilitat de rebre ajut, en lloc de sentir persecució i separació. Intueix que li oferim un espai que li permetrà créixer i accepta la proposta de psicoteràpia setmanal mare-bebè. L’Ana assumeix el compromís i acudeix regularment a les sessions.\nCONSIDERACIONS I REFLEXIONS A L’INICI DE LA PSICOTERAPIA\nEns plantegem la teràpia com un àmbit on hi ha accés a l’espai mental, a poder observar i pensar el que passa, a comprendre les ansietats i sentiments i a integrar en lloc de descarregar i expulsar.\nUn dels objectius de la teràpia familiar és interrompre la repetició patològica dels patrons transgeneracionals. Tenim aquí una reconversió que està directament relacionada amb l’espai contenidor i una disposició de la mare connectada amb el seu patiment i la seva motivació que ajuda a establir l’aliança terapèutica.\nPodem connectar amb el dolor i patiment de la seva infantesa mitjançant el seu propi relat: Va créixer a base de crits i baralles a la seva família, va estar molt al carrer des de la pubertat, ens diu: “me perdía por esos mundos”. Tenim present una cita de Selma Fraiberg (1987), “l’accés al dolor i al patiment infantil és una eina poderosa per desterrar els fantasmes i prevenir la compulsió a la repetició en la transmissió transgeneracional. Si els pares poden recordar, reviure i elaborar l’ansietat i patiment de la seva infantesa a l’espai terapèutic, els fantasmes desapareixen, i els pares angoixats poden arribar a tenir una cura protectora envers els fills, en lloc de repetir els seu propis conflictes del passat”.\nPROCESSAMENT DE LA DEMANDA\nA la primera sessió de teràpia ens porta al pare “para que también aprenda a hacer de padre de su hija” Ana sent que vol aprendre a fer de mare i posa en evidència que ella sola no pot, que necessita ajut. Veiem com al disminuir la projecció augmenta la persecució interna.\nAviat la Misy s’impacienta , se’n va al racó i es tira a terra, plora i pica de peus. Es dona cops amb el cap contra la paret. La mare diu que ho fa per cridar l’atenció i no li fa cas. M’acosto a la Misy tot dient-li que avui tenim una situació nova i difícil. Misy mira i escolta. Tot seguit la mare s’apropa i la calma. Llavors el pare rivalitza amb la mare per agafar la nena i aquesta el rebutja. El pare explica que tot es molt costós i difícil, es justifica de no poder fer res. L’Ana respon i manifesta la seva necessitat de no estar sola a l’hora d’educar la nena. Al mateix temps, ens pot dir que a vegades sent que són com dos nenes, com si fossin germanes, diu. D’aquesta manera connecta amb els seus aspectes infantils amb la seva dificultat de tolerar la frustració.\nL’Ana para atenció en com es comporta la Misy i com reaccionem amb les coses que fa la nena . Ens identifiquem amb la forma de treballar de Lebovici: dirigir-se directament al bebè, iniciant un intercanvi lúdic amb ell, buscant captar en el discurs parental “els mandats transgeneracionals inconscients”.\nEn aquesta sessió Ana reconeix que ella sola no es pot fer càrrec de la filla, el que interpretem com un insight. Necessita suport i saber que el té. Reconeixem la seva necessitat de créixer per fer plenament de mare.\nApreciem que l’Ana es troba frustrada i sent ràbia per la situació que ha de suportar. La Misy rep aquestes projeccions de la mare i reacciona amb rebequeries, es tira per terra, es dona cops contra la paret, però també, busca un racó que li proporcioni contenció, intenta donar-se el que li caldria rebre i no obté. Com diu Esther Bick “el dolor es converteix en el focus d’excitació somàtica al servei de mantenir la coherència del self.\nValorem que hi ha un dèficit en la funció de rêverie que descriu Bion, i una dificultat en quan a la relació continent-contingut, amb la presència de la projecció del malestar de la mare cap al bebè.\nA les primeres sessions, l’Ana centra el seu interès en l’educació de la filla, amb una gran necessitat que creixi ràpid, i aprengui moltes coses. Manifesta por que s’estanqui i no progressi.\nExplica que la seva filla fa més coses de les que li correspon per l’edat que té. Es mostra satisfeta de com l’ ensenya. Informa que ella no va rebre cap tipus d’educació “a mi, me educaron como de locos”. L’Ana vol creure que ella actua d’una forma molt diferent a com van actuar els seu pares. Encara que també ens pot manifestar que ella desitja ocupar-se de la seva filla però que hi ha moments que li costa perquè sent que la nena es col·loca amb una actitud de desafiament. Observem com ella no pot suportar el “nos” de la nena perquè ella, com nena, no pot suportar els “nos” dels adults.\nL’ Ana desitja que la seva filla no pari de fer progressos i això la porta a un tracte exigent. Es que per l’Ana, cada cosa que aprèn a fer la seva filla, significa que ella és bona mare? L’Ana ens diu que ella explica les coses a la Misy perquè ho comprengui i senyala que no funciona a cops i crits, sense pensar en el que fa. Això li confirma que no actua com els seus pares?\nHi ha situacions que ens informen de la gran inseguretat que sent com a mare de la seva filla. S’aferra a un funcionament super-joic que no acaba de servir.\nObservem un fràgil moviment en que mare i filla poden començar a comunicar-se i es percep comprensió entre elles. La Misy és capaç de tolerar millor les frustracions i disminueixen les rebequeries. L’Ana dona, rep i pot començar a fer-se càrrec dels seu propis aspectes infantils. Al mateix temps, observem que la nena està més comunicativa i alegre.\nL’Ana imagina, fantaseja ser acollida amb la seva filla, a casa dels avis paterns, però aquests renuncien i aquesta possibilitat s’esvaeix. Es repeteix de nou la vivència de no tenir qui es faci càrrec d’ella. Desemparada, com als 12 anys, sense un adult que estigui pendent d’ella. El pare es retira i deixa d’acompanyar-la a les sessions. Falten 3 mesos per cumplir 18 anys i se’n haurà d’anar del centre. No té un lloc on anar amb la seva filla. Si tingués un bon comportament, adaptat a les normes, potser li allargarien l’estada, tenir una mica més de temps perquè no la separin de la seva filla.\nEl seu futur està en entredit és tan insegur! Li poden retirar la filla. Contratranferencialment sentim que les sessions esdevenen feixugues i dures, la situació externa és preocupant, es troben desprotegides.\nÉs un moment delicat, el centre no veu capaç a l’Ana per fer-se’n càrrec i encara no hi ha un adult responsable i compromès.\nCONTACTE AMB SENTIMENTS DOLOROSOS\nAviat l’Ana arriba deprimida i trista. Silenciosa. La Misy s’apropa a la mare i mirant-nos diu “papà”. Senyalem com sent l’absència del papà i com això afecta la mare. La Misy ens escolta, agafa els cubs apilables, les bosses i ho porta tot cap a la mare i s’instal·la entre les seves cames, amb les joguines. La mare no reacciona ni fa gest de jugar. La Misy es posa el telèfon de joguina a l’orella i mira a una terapeuta, que li diu : “te quieres comunicar, recordando el juego de otros días”. L’Ana sent la trucada i comença a reaccionar i comença a col·laborar en el joc. També pot comunicar amb nosaltres i ens diu que no pot comptar amb la família del pare de la nena. A mida que acollim el seu dolor i preocupació la mare és més capaç de jugar amb la nena, que jugar a fer taaaat! I quan va vers la mare, aquesta la rep amb els braços oberts i l’omple de petons. Senyalem com dins la comunicació es retroben, es recuperen i apareix la tendresa.\nA les sessions següents surt la ràbia, el no voler pensar, l’ interès per marxar. Ana vol llibertat i mentre ho diu, la nena es dona cops de cap varies vegades al front amb el canto de la taula i va a buscar consol amb la mare en repetides ocasions. Senyalem aquesta situació d’atacar el cap i la ment, d’atac al pensament. La mare pot, llavors, acollir la seva filla a la falda. Estableix un joc de fragmentació- trossos de nena: agafa el braç de la nena i diu: “este es el brazo de la mamá”!, després amb les cames, després amb el cul: “el culo de la mamá”. Ens diu que si perd a la seva filla, ja la recuperarà ! Fa un moviment de fugida, moviment esquizo-paranoide, en el que no vol saber res, no vol que li expliquin res, no vol continuar al centre maternal. Li interpretem que es troba en una situació difícil, en part per no voler pensar, volent evitar aquest patiment actual pot trobar un patiment encara més gran.\nEs manifesten ansietats paranoides i por a no poder-se contenir. Se sent provocada per les educadores perquè exploti i si ho fa, tem que li prenguin la nena. L’educadora comunica que és esquerpa i que ” en lloc de parlar, borda!” No confia en ningú. Li molesta la proximitat. Mentre expressa aquest malestar a la sessió no pot estar receptiva als jocs de la nena. La Misy va a seure al peu d’una terapeuta i aquesta li fa el joc del tatanet, mentre li canta la cançó. La qual acaba amb un fort salt que provoca el riure de la Misy. Llavors, la mare pot començar a connectar observant i aproximant-se. Mentre tenim la fantasia de ser una família acollidora per la Misy i l’Ana. Interpretem les ansietats paranoides que viu la mare com a pors a perdre-ho tot i fer malbé tots els esforços fets fins ara. L’Ana parla llavors d’uns pares incapaços, desemparats, dolorits, que viuen en un cul-de-sac.\nEs que l’Ana també es troba en un cul-de-sac? Pot tirar endavant la seva vida? S’identifica amb els seus pares? Es pot identificar amb les terapeutes?\nL’Ana està a punt de fer 18 anys i segueix obstinada en la seva posició. Sembla que no pot pensar però, una sessió més tard recapacita i demana ajut. Ha parlat amb la directora del centre, demanant que li perllonguin el permís d’estada uns mesos fins acabar el curs i al mateix temps ha buscat ajut amb les seves germanes. La més gran, que viu a Mallorca, està disposada a acollir-les, fent-se responsable de la petita. Els Serveis Socials hauran de valorar-la.\nFOMENTEM L’OBSERVACIÓ I LA COMPRENSIÓ\nL’ Ana començar a tenir cura d’ella mateixa i a prendre iniciatives. S’integra més al centre i gaudeix de les activitats. A una sessió explica que va anar al chiquipark amb les educadores i companyes i diu: “Me lo pasé muy bien, me tiré por los toboganes con Misy y también me tiré yo sola por todos lados porque una educadora se quedó cuidando a mi hija.” Mentre explica això la Misy s’ha tret els mitjons i juga a ficar-los a un recipient. Observem que quan la mare està continguda, la nena també està continguda. Entenem aquest joc com una dramatització de la nena que mostra com l’experiència de contenció de la mare es converteix en contenidora per la nena. El fet que l’Ana estigui més en contacte amb el seu patiment i amb els seus aspectes infantils afavoreix més contenció d’ella mateixa i de la nena, alhora que li permet disfrutar de les activitats i del grup.\nL’Ana, en aquests moments, pot reconèixer espontàniament que l’espaï de teràpia li serveix. Ens diu: “ Aqui es un sitio de tranquilidad, de sentir cosas distintas del centro, de poder pensar en mi misma y me escuchais.”\nAl llarg del procés observem com l’Ana es va refent, pot jugar amb la seva filla d’una forma més propera. Apareixen a les sessions amb més freqüència els manyacs. La mare fomenta les carícies en la relació amb la seva filla. En una sessió, la Misy es posa sobre la falda de la mare i demana pessigolles. Estableixen un joc: l’Ana fa pessigolles i immediatament li demana una abraçada a la Misy. Si l’abraçada és curta, les pessigolles són curtes, si és llarga, les pessigolles són llargues. La Misy fa riallades. Es respira tendresa i alegria.\nObservem una evolució clara de com l’Ana es viu a ella mateixa com a mare. Es mostra satisfeta que la seva filla estigui més viva, amb un bon estat d’ànim. No posa l’accent en que sàpiga fer més coses de les que li correspon. Detectem una vitalització de la relació que permet que el trastorn emocional ara pugui ser treballat mitjançant la relació mare-bebè.\nEn aquesta segona etapa, es fa més palès, com podem observar i anomenar, els moviments expulsius de la mare a la sessió i mostrar-li com mimèticament la Misy s’identifica amb ella i comença a fer gestos expulsius, fins i tot amb els elements de joc que li agraden. Aquests moviments exasperen a la mare. L’Ana no pot ser acceptada ni continguda i la nena, identificant-se amb ella, fa el mateix. Les nostres intervencions van dirigides cap a metabolitzar aquest malestar que necessita ser pensat. Mostrem a la mare el moviment de la seva filla lligat al seu. Poder sentir, pensar i contenir per no vomitar i expulsar.\nLa nena imitant aquesta comprensió s’identifica amb la mare i comença a ser una senyal de progrés per modificar el cercle generacional. Separació-abandonament-ràbia.\nAl mateix temps es pot acostar a les seves dificultats i comunica que té problemes per dormir. Diu que és perquè la Misy té malsons, i no la deixa dormir. I els malsons de l’Ana? Anar a viure a un lloc desconegut, amb gent poc coneguda?\nPreguntem a l’Ana per els seus projectes. Ens pot dir que ha parlat amb la germana però encara no sap quan aniran a Mallorca.\nInterpretem el dolor que representa marxar, perdre el centre, anar a un lloc que no coneix i no sap el que es trobarà. L’Ana al començament posa expressió d’indiferència i al cap d’una mica pot dir que és cert, que trobarà a faltar a la seva educadora amb la que ha establert un bon vincle.\nAl final de la sessió, al moment de recollir i posar-se la jaqueta, la nena comença a dir que no i fa una rebequeria que la mare no pot controlar i ens diu:”¡veis como se pone!”\nL’Ana no pot acomiadar-se, pot exercir el seu rol de mare però en determinats moments, quan la situació la supera emocionalment, llavors, no pot fer servir les seves capacitats.\nExpliquem a la nena que necessita temps per acabar el joc i poder acceptar que se’n va. Necessita temps i comprendre la separació fins el proper dia. Sentim que la mare no pot pensar ni pot posar paraules i es desespera perquè espera obediència immediata.\nMentre li anem parlant, la nena es calma i pot acceptar la segona vegada que la mare li proposa que es posi la jaqueta.\nEls parlem de com el dolor de la separació les posa en tensió a les dues, tant quan en parlem com quan cal separar-se com ara.\nQuan l’Ana està estressada no pot pensar o renúncia a fer-ho i recorre a imposar, sense tenir en compte el que pugui sentir la seva filla. La Misy actua les ansietats de la mare que nosaltres senyalem i descrivim. Al nostre treball terapèutic veiem que quan falla la funció continent de la mare, el bebè actua la ràbia.\nEn aquest moment veiem com busca l’ajuda del tercer objecte, la terapeuta que actua com catalitzador en la relació mare-bebè. “¡veis como se pone!”. D’acord amb Norman 2001, l’afecte del bebè connectat amb necessitats insatisfetes i amb el rebuig de la relació amb un objecte absent i frustrant podrà ser portat al aquí i ara de la sessió i funcionarà com un poderós recordatori de rêverie i contenció, per la mare.\nEVOLUCIÓ I CONCLUSIÓ\nEn una sessió l’Ana explica amb una mica de vergonya que quan està enfadada o no sap com fer, es tanca a l’ habitació i parla amb la seva imatge al mirall, deixant anar paraulotes. Així, mica en mica, diu que va sabent, ella mateixa, que és el que ha de fer. Aquest diàleg en front el mirall, ho entenem com un diàleg intern projectat, on l’Ana busca una mare interna que l’ajudi a pensar i que li digui el que ha de fer.\nL’Ana fa amb la seva filla, com la” mare” del mirall fa amb ella. Educar-la en lloc de deixar-la al bressol plorant. Les seves rebequeries com expressió de l’abandonament poden ser més evidents quan són reflectides al mirall. Mirant-se a ella mateixa al mirall, ens fa pensar que l’Ana es critica: “¡veis como se pone!”\nWinnicott ens diu que: “ quan el bebè explora la cara de la seva mare, el que, el bebè veu és a si mateix…. La mare mira al bebè i el que la seva cara expressa està en relació directe amb el que ella veu”\nWinnicott diu que Francis Bacon força a través dels seus quadres la discussió entre la cara i el self mitjançant. Mirar les pintures de Bacon és com mirar-se en un mirall i veure-hi les nostres pròpies afliccions i les nostres pors de soledad, el fracàs, l’ humiliació, la vellesa, la mort i la amenaça de catàstrofe innombrable.\nFem la hipòtesi que l’Ana va tenir, a la seva primera infantesa, una mare o germana amb alguna capacitat contenidora, abans que la mare emmalaltís i que actualment, reviu aquesta relació en la maternitat i a la teràpia. Això li permet fer una transferència d’algun objecte continent.\nLa reaparició del pare en alguna sessió permet a la mare observar-se i observar la relació, prendre consciència de la situació d’ell i d’ella, amb projectes diferents, sense un recolzament mutu. El moviment de negació i d’idealització es desfà ràpidament. L’Ana ens comunica que sent que ha trobat en la teràpia un espai que valora, on es pot sentir continguda i ajudada ( viu l’ajut ara com una cosa bona). Sent que la psicoteràpia significa realment ser mira’t i existir veritablement.\nMare i filla arriben 15 minuts tard. L’Ana està seriosa, explica que han esperant al Miguel però aquest no ha aparegut. La fem adonar-se del estat de contrarietat en que la posa.\nLa Misy juga entretinguda introduint figures geomètriques al forat que li correspon d’un recipient. Es mostra alegre i s’observa que gaudeix amb el que fa.\n30 minuts tard, arriba Miguel.\nLa Misy no s’immuta. Continua el joc però amb expressió seria. L’Ana dona mostres de malestar degut al comportament d’en Miguel.\nComentem que sembla que la mare està enfadada i la Misy connecta amb l’estat de la seva mare i també està enfadada perquè el pare ha arribat tard. Verbalitzem aquesta observació.\nEn Miguel demana a la nena que vagi amb ell. La Misy respon:- no. Segueix amb lo seu. Al cap d’una estona, la nena es dirigeix cap a la mare i es queda amb ella. Es fa un silenci feixuc\nEl pare informa que s’ha endarrerit perquè s’havia de posar crema. Diem que amb aquest retard, potser també comunica que hi és temporalment, que no es pot comptar amb ell. Respon llavors en un to i mirada agressiva diu: “ no sigas por ahí, no te confundas, yo no estoy temporalmente!\nL’Ana li exigeix que parli bé. Miguel s’aixeca i se’n va. Segueix la sessió sense ell.\nL’Ana ens diu: “ Miguel es como mi padre, que grita para hablar pero no es violento. Sabe que lo que se le ha dicho es verdad y es por eso que se va”. Ana és conscient que no serà la seva parella, ni farà de pare de la seva filla, encara que reconeix que també ha rebut ajuda d’ell.\nEns diu que sent que la Misy representa el millor de la seva vida, que és irreemplaçable ! L’Ana mostra satisfacció envers la seva filla, la qual s’ha aproximat i es mostra amorosa amb ella i ara és una nena alegre.\nSenyalem el que ha rebut de bo de la teràpia i del centre maternal i el que pot rebre de la germana i ho reconeix. L’Ana assenteix amb el cap i diu que durant aquest període de temps, ha crescut. Una vegada ha pogut connectar amb el que és bo, li parlem de la seva part “borde” que ha pogut prendre consciència de la ràbia que desperta la situació, tot desvetllant també la seva part capaç de pensar.\nL’Ana pot pensar en la sessió en els empipaments, en com la perjudiquen i com li poden ser útils.\nManifesta que ha après a no enfadar-se en el centre perquè això la perjudica. S’ha adaptat a les normes i pot expressar la idea que quan arribi a Mallorca haurà de fer el mateix a casa de la germana. Però també afegeix que, segons com és tractada, per exemple per en Miguel, llavors mostrar l’enfado també li fa servei per fer saber que a ella no se la pot tractar de qualsevol manera. Posa l’accent que el que és important és trobar la forma d’expressar l’enfado i que ella sent que ara ho pot fer sense descontrol. Aquesta manca de control era el que havia viscut a casa seva, amb els seus pares i ella repetia.\nVeiem com tracta de comprendre i sentir la seva pròpia ràbia quan la veu reflectida en els altres. Reconeix la seva pròpia dignitat mitjançant el sentiment de ser ferida.\nFINAL DE TRACTAMENT\nL’Ana no pot continuar venint, arriba l’autorització i amb ella el passatge a Mallorca. S’acomiada per telèfon de la teràpia. Al cap d’uns mesos, tenim notícies mitjançant la seva germana que comunica que les coses van bé a Mallorca amb l’Ana i la Misy.\nEn aquest procés s’han anat desenvolupant les capacitats de la mare. L’espai d’observació, de contenció i pensament que hem pogut construir amb mare i filla, ha permès crear un espai on es reconeix la necessitat de pare però també posa de manifest la seva absència. Vivim una manca de la figura paterna en el rol parental. Com terapeutes exercim el lloc del tercer, com catalitzador de la relació mare-bebè. El terapeuta ha d’oferir la seva capacitat de rêverie i la contenció del nen i la mare, i treballar ajudant a que no sigui necessari recorre als mecanismes d’evitació. El bebè gira, a llavors, cap a la mare, amb totes les emocions, demandes i el trastorn pot ser treballat dins la relació mare-bebè. Norman 2001.\nL’Ana té, ara, una millor comprensió de la seva ràbia i desesperació i té més confiança en les seves pròpies capacitats.\nEs desenvolupen aspectes sans de la nena, pot buscar l’objecte i pot tenir una parella interna a la seva ment. També pot rebre i acollir els intents de la mare de contenir-la. El seu llenguatge s’ha enriquit i es comunica fàcilment mentre identifica una amplia gama de sentiments de la seva mare.\nHi ha interrogants respecte el futur de la relació i el creixement de la bebè. Malgrat això, nosaltres sentim que mare i filla han experimentat un període d’evolució encara que no sabem la solidesa que pugui tenir. Desitgem que l’Ana i la Misy disposin, ara, d’una experiència emocional diferent en la qual puguin recolzar-se, que les ajudi en la seva nova vida, sigui quin sigui, el seu futur.


Posteriorment, es va realitzar una reunió a la mateixa Casa de Cultura per analitzar i coordinar les "accions que es poden desenvolupar per posar de nou en marxa la Seu" per part del regidor responsable de la Seu, Joan Lluís Escoda i la directora del secretariat de Seus, Eva Valero. Així com per part de la regidora de Turisme, Comerç i Indústria, Cristina Hernández i la regidora d'Educació i Medi Ambient, Asun Gregori, qui també va posar sobre la taula futurs projectes conjunts amb la UA i les àries de les seues regidories pel que fa a Educació i Medi Ambient.\n"És inconcebible pensar en el futur del nostre poble sense pensar en la seua gent jove i en la formació dels seus veïns i veïnes"\nAmb les paraules que va dedicar el regidor de Seu Universitària, Joan Lluís Escoda, durant la recepció en el Saló de Plens, va posar de relleu que "la Universitat és un organisme viu, que s’adapta i evoluciona en paral·lel als canvis de la societat al servei de la qual està. En aquestes darreres dècades així ho ha fet, des de la transició democràtica fins l’actual crisi econòmica i social."\nCom també la importància de "voler universitats de qualitat que hem de tenir present que aquestes es caracteritzen per l’atracció d’estudiants amb talent, l’excel·lència de la investigació, la docència de qualitat, i nivells de finançament suficient amb estructures autònomes de govern i llibertat acadèmica."\nPer finalitzar que "és inconcebible pensar en el futur del nostre poble sense pensar en la seua gent jove i en la formació del seus veïns i veïnes. La Seu Universitària de Biar ens aportarà les eines necessàries per acomplir aquest objectiu. És d’agrair que la la Universitat estiga pròxima als pobles més menuts, com és el cas de Biar, ja que açò és una garantia del seu futur tant acadèmic com cultural."\nFotografies: Biar Digital/Rectorat UA\nVist 1750 vegades


Frente al desprecio de los de arriba, la palabra desde abajo nos hace libres: Comunicado medios libres México | Regeneración Radio\nNosaltres, els mitjans lliures, alternatius, independents, autònoms o com es diguin, hem estat des de fa temps informant des de i amb les lluites, organitzant-nos i desenvolupant le\ns nostres necessitats comunicatives amb les nostres pròpies mans; qüestionant la manipulació que els mitjans comercials fan dels fets i les notícies, desmitificant la idea que els periodistes són objectius.\nC’est bien cette violence que nombre de médias tentent d’invisibiliser. Comme si la mémoire et la di\ngnité avait une date de péremption, comme si la douleur et la souffrance pouvaient être condamnées à l’oubli.


Representants de les entitats en el grup impulsor - Construïm\nRepresentants de les entitats en el grup impulsor\nCoordinador de la Territorial de Sant Pere de Ribes de l’Assemblea Nacional Catalana.\nEdat 64 anys, estat civil Casat amb dos fills i resident al Municipi de Ribes des de 1992. Situació laboral jubilat.\nPosem en valor el capital polític de la ciutadania i dels representants dels partits per anar junts, també des dels municipis, cap a la República Catalana.\nMiquel (Muç) Vall i Soler\nVeí de Ribes des de fa 60 anys. Treballo en una fundació que té com a eix fonamental la formació. Sóc llicenciat en geografia i història per la Universitat de Barcelona. He estat 12 anys regidor de l’Ajuntament de Sant Pere de Ribes per Unitat Municipal 9. Republicà i d´esquerreres. Penso que la independència ens pot portar una nova manera de fer i de ser col·lectiva.\nCDR Ribes i Roquetes\nAraceli (Sali) Esparducer i Broco\nTinc 46 anys i estic casada. També sóc mare de dos fills. Llicenciada en Química i en Psicologia, postgrau en psicoteràpia, actualment treballo de terapeuta. Presidenta durant 6 anys de l’AMPA Els Costerets i col·laboradora 9 anys més, ara estic molt implicada amb el CDR. Em sento tan ribetana i republicana com la que més i estimo profundament Sant Pere de Ribes i la seva gent. Plena d’il·lusió i gratitud de poder participar en la confecció d’aquesta candidatura.\nMembre del grup impulsor com representant del CDR Ribes-Roquetes.\nDes de fa un any col·laboro amb el CDR de Ribes – Roquetes i agraeixo als companys del CDR que m’hagin escollit per representar-los en el grup impulsor. També col·laboro amb l’ANC de Ribes, sóc soci del GER, pujo muntanyes amb els amics de Farra i Acció del Xulius, consumeixo productes de proximitat a la cooperativa de consum La TK, cremo energia neta a Som Energia i ajudo a consolidar el projecte de banca ètica de Fiare. Ganes de treballar, ganes de transformar i content de col·laborar en aquest equipasso!!\nPau Canela Barrull\nNascut al 1977, ribetà nouvingut procedent del barri de Sants de Barcelona. Soci cooperatiu del restaurant Terra d’escudella i pare d’una filla. Militant de diferents moviments socials com el moviment estudiantil, l’antimilitarisme, l’okupació i l’antixeixisme. Soci i membre de la Impulsora de l’entitat Ger i militant de UM9-CUP.\nÀngel Marcó Sáez sóc militant de MES (Moviment d’Esquerres Socialista) Socialistes per la Independència i la República, de professió sóc Educador Social, i Fundador de l’Associació Educativa per a Joves Betània i Director de Llar Betània desde 1990 fins a 2004. Actualment jubilat i cooperant amb diversos projectes a l’Àfrica Sub-Sahariana.\nMoviment Republicà i SI\nCarme Farràs Amigó\nRepresento a l’associació Moviment Republicà, entitat transversal que promou els valors republicans, i També a SI, solidaritat catalana per la independència.\nAra més que mai tenim l’oportunitat d’anar junts, perquè s’han trepitjat els nostres drets com a poble, i des dels municipis hem sumar, per fer possible una nova majoria. Sóc Profe de Comerç Internacional, i membre del sindicat USTEC. Sòcia d’ANC i Òmnium. Vaig ser regidora d’erc a l’Ajuntament.\nTinc 28 anys. Fill de comerciants de Ribes i vinculat al teixit associatiu del municipi, a Els Xulius, al Pessebre Vivent, a les Caramelles, entre d’altres. Bastoner des de petit. Soc president de l’Assemblea de la Vegueria Penedès per la JNC, conseller Nacional del PDeCAT i la JNC, vicepresident de l’Executiva Comarcal del PDeCAT, i president local del PDeCAT. Enamorat de Sant Pere de Ribes i de la política, sobretot la municipal. El compromís d’aquesta candidatura, amb marcat caràcter municipalista, alhora que es defensen els valors de l’1 d’Octubre, m’encoratja a formar-ne part i a treballar pel municipi.\nNascuda a Barcelona, esquerra de l’eixample, al 1970. Vaig aterrar a Sant Pere de Ribes , Les Roquetes al 1997. Tot i ser dos nuclis amb importants fets diferencials, penso que això s’ha aprofitat políticament per “dividir i vèncer”. Crec que s’hauria de treballar per acabar amb aquesta rivalitat i donar a cada població el que millor cobreixi les seves pròpies necessitats.\nDiplomada en turisme.\nVaig ser sòcia fundadora i Presidenta de l’Ampa de l’escola Mediterrània i secretaria de l’Ampa de l’institut Xaloc.\nTambé he estat vinculada amb l’Agrupacio de Balls Populars de Les Roquetes, amb el ball de bastons i col.laborant amb la Gimcana Infantil i la Cursa Solidària.\nActualment sóc la cap d’una família monoparental amb dos fills i em trobo en situació de recerca de feina.\nCrec que en aquest projecte tothom ha d’estar representat i és molt important que totes les veus siguin escoltades. No es poden fer accions polítiques d’allò que no es coneix de primera mà.\nVull viure a la República Catalana i simpatitzo amb ViA\nVaig néixer a Barcelona l’any 1969 i visc a Ribes des de que fa 20 anys em vaig casar amb un ribetà.\nTreballo a la Generalitat com a subdirectora de gestió econòmica a la Secretaria d’Universitats i Recerca i soc regidora de l’ajuntament de Ribes pel Pdcat-Via. Sòcia del Barça, vocal de la Penya Barcelonista de Ribes, sòcia de Òmnium Cultural i de l’ANC, fundadora de la Crida. Seré militant de qualsevol causa que treballi honestament i decidida per la independència de Catalunya.\nCrec en la política com a instrument per millorar la vida de les persones i dels pobles, per això vaig acceptar el repte de dedicar un temps de la meva vida al lloc on visc, al poble que estimo.\nParticipo en aquest projecte perquè crec que és una oportunitat única de construir poble amb la gent del poble, perquè constitueix un repte en ell mateix, perquè el municipi necessita noves formes de participació i representació, perquè crec que des del municipalisme farem camí cap a la República, cap a un país fonamentat en la democràcia, la igualtat i la justícia.\nParticipo en aquest projecte perquè les meves companyes i companys del Pdcat-Via m’han fet confiança per fer-ho en el seu nom.\nUM9 – Cup\nTinc 34 anys. He crescut a Ribes a l’escola El Pi i els Costerets i posteriorment a l’Institut Can Puig. Vaig estudiar Sociologia a la Universitat Autonoma de Barcelona. Fa deu anys que treballo com a educador social al Centre Residencial d’Acció Educativa per a joves Llar Betània. He estat vinculat a moviments i associacions culturals, socials i esportives del municipi des de sempre. Soc regidor a l’Ajuntament de Sant Pere de Ribes des de l’any 2011 per Um9-Cup. Vaig formar part del govern municipal del 2013 al 2015 essent regidor de Cooperació i Benestar social, i president de l’Area d’atenció a les persones.\nTinc 23 anys i sóc veí de Ribes. He passat pel Cargol, els Costerets, l’INS Can Puig i finalment per Universitat Pompeu Fabra, on he estudiat Dret. Actualment estic preparant oposicions. Infant de l’esplai dels Xulius i posteriorment monitor de l’esplai GER durant 6 anys. Soci de Som Energia i l’Entitat Ger, membre d’UM9 i militant de la CUP.\n36 anys. Pedagoga. Des de fa 4 anys treballant a l’Institut Xaloc de Les Roquetes. Vinculada i expresidenta de l’Entitat Ger. Aprenent de la lluita feminista i les lluites compartides. Participo als balls populars. Membre de la cooperativa de consumLa Teka. Sòcia Coop 57.


Elogi de la paraula | política&prosa\nS’estrena ‘Drive My Car’, l’últim treball de Ryûsuke Hamaguchi i una de les grans pel·lícules de l’any\nFotograma de la pel·lícula Drive My car dirigida per Ryûsuke Hamaguchi.\nCarlos Losilla 02 març 2022\nPer atzars de la pandèmia, el cineasta japonès Ryûsuke Hamaguchi va acabar estrenant els seus dos últims llargmetratges amb només uns mesos de diferència, entre març i juliol del 2021. La ruleta de la fortuna y la fantasía es va presentar al Festival de Berlín, que va tenir lloc en format on-line, i va aconseguir el Premi Especial del Jurat. Drive My Car va irrompre com un vendaval a Cannes i es va emportar el premi al millor guió i el que atorga la crítica internacional.\nLa primera d’aquestes pel·lícules consta de tres episodis, escrits pel mateix Hamaguchi, i té molt a veure amb els migmetratges que el seu responsable màxim ha anat fent al llarg de la seva carrera, un format que sembla que li interessa especialment. La segona pren com a punt de partida un relat de Haruki Murakami, de tot just unes pàgines, i el converteix en un film de tres hores que, mentre escric aquestes línies, es perfila com un ferm candidat per representar el seu país en les nominacions als Oscars de Hollywood.\nDe tot això s’ha de deduir, és clar, que Hamaguchi no és un desconegut. Ja el 2015, la seva pel·lícula Happy Hours, que dura més de cinc hores, va cridar poderosament l’atenció en el prestigiós Festival de Locarno. I Asako I & II, tres anys després, ja va participar en la competició de Cannes i es va poder veure a Sant Sebastià. Quin és el secret del que molts ja comencen a anomenar el «fenomen Hamaguchi»?\n2022-03-02T13:41:34+01:00 Carlos Losilla|