El RC de Polo organitza el 31è TORNEIG INTERNACIONAL DE HOCKEY DE LA IMMACULADA Trofeu Marga Monegal – Federació Catalana de Hockey\nEl RC de Polo organitza el 31è TORNEIG INTERNACIONAL DE HOCKEY DE LA IMMACULADA Trofeu Marga Monegal\nLes instal•lacions del RC Club de Polo de Barcelona acolliran, des de divendres 8 de desembre a diumenge 10 de desembre, la 31a edició del “Torneig Internacional de Hockey de la Immaculada Trofeu Marga Monegal”, una de les competicions no oficials més importants i conegudes de categories inferiors i la competició estatal més important del hockey base.\nAquest concorregut torneig té com a filosofia que centenars de joves jugadors i jugadores de hockey de diferents ciutats i països tinguin l’oportunitat d’estrènyer els seus llaços d’amistat a través d’un magnífic ambient de convivència i competició. A més s’instal·larà un animat village comercial, un Hockey market amb productes esportius, i un espai de food trucks amb una variada oferta per a tots els gustos.\nA aquesta celebració del hockey pels més petits, hi prendran part 106 equips, un total de 1.200 nens i nenes, procedents de diversos punts de Catalunya, la resta d’Espanya i l’estranger (Anglaterra, Bèlgica, Holanda, Itàlia, França o Rússia).\nTeniu tota la informació a: https://hockeyinmaculada.com/\nArticle anteriorLa Federació Catalana de Hockey s'adhereix a la Campanya del l’esport contra la violència envers les dones\nArticle següentEl HOCKEY PLUS PRESENT AL TORNEIG DE LA IMMACULADA\nEl Junior FC subcampió de l’EuroHockey Club Trophy Women\n06/12/2017 Jordi Lobo Respon\nDe ben segur serà una molt bona jornada de kockey, de hockeyPlus+ i de constatació de capacitats!!


Drets en els establiments d'oci | Consumer\nDrets en els establiments d’oci\nLa responsabilitat de qualsevol accident en llocs d'esbarjo recau en l'empresari\nQuè ocorreria si una persona que es troba a l’interior d’una discoteca, bar o sala de festa té un accident provocat per una caiguda mentre balla? O si durant un concert es produeix un incendi que provoca ferits, i fins i tot morts? I si el cantant d’un grup lesiona a algú del públic mentre es llança des de l’escenari presa de l’eufòria? Els empresaris de l’oci estan obligats per llei a subscriure una assegurança de responsabilitat civil que els permeti respondre davant aquestes i altres situacions que afecten els seus clients. Els usuaris també disposen de fulles de reclamacions quan creïn lesionats alguns dels seus drets. Les queixes més freqüents tenen a veure amb l’excés d’aforament o la cancel·lació sense previ avís d’un espectacle.\nUn cigarret mal apagat, un curt circuit o les males condicions de seguretat poden desencadenar la tragèdia en un local d’oci. Sales de festa, discoteques, bars, cinemes i fins a concerts que concentren a milers de persones no escapen a aquests successos. De fet, cada cert temps salten a les primeres pàgines de periòdics de tot el món incidents en locals d’aquest tipus que deixen una reguera de víctimes mortals. El febrer passat, per exemple, el foc voraç es va encebar en una discoteca de Rhode Island, als Estats Units. Gairebé un centenar de persones van morir abrasades o intoxicades pel fum. Les flames es van iniciar pels focs pirotècnics que usaven els integrants d’un grup de rock per a amenitzar el seu concert.\nL’exemple de Rhode Island il·lustra perfectament el que suposa la responsabilitat d’un local d’oci davant possibles accidents. Durant les recerques que es van dur a terme després, un dels principals motius de la polèmica era que el grup de rock adduïa que havia demanat permís als propietaris de la discoteca per a utilitzar focs pirotècnics. Però aquests ho negaven. Què hauria passat si la tragèdia hagués tingut lloc a Espanya?\nA la memòria vénen diversos fets tràgics, però un d’especial rellevància va ser l’ocorregut en la nit del 17 al 18 de desembre de 1983 a Madrid. La flames van posar fi a la vida de 83 persones que es trobaven en una discoteca en ple cor de la capital. Des de llavors, molt ha transcorregut i les lleis en matèria d’espectacle són ben clares. Qui respon pel que li ocorri als usuaris de centres d’oci? Quins drets tenen els clients?\nTota la responsabilitat del que li ocorri a un usuari dins d’un centre d’oci, com a sales de festa, cinemes, bars i discoteques, recau sobre l’empresari, segons afirma Juan Antonio Fernández, de l’Associació de Salas de Festa i Discoteques de la Comunitat de Madrid (Asfydis). Fernández conta que s’ha arribat a donar el cas d’una persona que ballava en la pista i, que després de caure i lesionar-se el coll, el propietari de la discoteca hagués d’assumir l’accident.\nSi durant una llarga nit de festa, la policia irromp en un local d’oci nocturn i en arribar es troba amb persones en possessió de drogues o que es dediquen a vendre-la a l’interior d’aquest, una multa de molts zeros recaurà també sobre el propietari del recinte. En aquest aspecte, els empresaris es reconeixen afectats, perquè manquen de maniobres legals que els permetin verificar si una persona porta estupefaents. Els tribunals ja han dictaminat en algunes ocasions que els porters de discoteques no poden escorcollar als usuaris, encara que en comunitats com Madrid aquesta possibilitat s’ha vist reflectida en l’esborrany del reglament que desenvolupa la Llei d’Espectacles Públics.\nFins fa un temps, segons explica el portaveu d’Asfydis, els centres d’oci en tota Espanya es regien pel reglament sobre Espectacles Públics i Activitats Recreatives de 1982. Ara, les comunitats compten amb la seva pròpia normativa sobre aquest tema, encara que existeixen algunes en les quals encara no s’ha arribat a desenvolupar el reglament i fan ús del qual encara està vigent a nivell nacional.\nVes a la pàgina següent: Assegurança de responsabilitat civil »\naccidents centres discoteques especial incendios-ca Ocio-ca queixes responsabilitats


La teen mulata Noemilk follada en una cueva…Shira XXX | Shira XXX\nLa teen mulata Noemilk follada en una cueva…\nShira — 2 julio, 2013\nHoy os traigo una escena porno de la teen mulata Noemilk. En ella, veremos como la lolita española es follada en una cueva por el también español Kevin White… Mención especial al voluptuoso culazo de ésta sexy negrita de tan solo 18 años, y al vicio y al ansia que demuestra la lolita cuando folla y cuando chupa pollas…\nSeguro que lo que menos esperaba encontrarse el español cuando entró en esa cueva, era una preciosa mulata ninfómana como Noemilk dispuesta a dejarse a follar por él allí mismo, pero si, hay chicos con suerte, y con Kevin White es uno de ellos…\nTags: 18 AñosActrices PornoCorridasCulazosCulonasExterioresFolladasGargantas ProfundasInterracialJovencitasKemacoKevin WhiteLolitasMMM 100MMM100MulatasNegrasNegritasNoemilkOutdoorsPor el CoñoPorno 2013Porno EspañolPornostarsSexo al Aire LibreTeensTetas PequeñasTetitasViciosasXXX 2013\nNext post Casting porno oficial de la bella Claudia Sánchez...\nPrevious post La prostituta colombiana Dana follada en el coche...


Bill Walton - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(en) William Theodore Walton III\nLa Mesa (Califòrnia)\nUniversitat de Califòrnia a Los Angeles (1970–1974)\nHelix High School (en) (1966–1970)\nWilliam «Bill» Theodore Walton III (La Mesa, Califòrnia, 5 de novembre de 1952) és un basquetbolista retirat i comentarista esportiu estatunidenc. Walton, en la posició de pivot, es va fer famós com a jugador de l'equip de bàsquet d'UCLA Bruins de principis dels 70, on guanyà tres Premis al Jugador Universitari de l'Any i conduí l'equip a dos títols de l'NCAA. Fou una peça clau en les 88 victòries consecutives que aconseguí l'equip, un rècord a la competició; en conseqüència, alguns consideren Walton com el millor jugador de bàsquet universitari de tots els temps. Posteriorment, s'embarcà en una prolífica carrera a l'NBA; fou el número u del draft de l'NBA del 1974, i fou escollit MVP de l'NBA una vegada i conquerí dos campionats, el 1977 amb els Portland Trail Blazers (en què a més fou l'MVP de les Finals) i el 1986 amb els Boston Celtics. La seva carrera es va veure marcada per diverses lesions al peu, especialment la seva etapa als San Diego Clippers.\nEl 1993, Walton fou introduït al Basketball Hall of Fame i tres anys després fou escollit com un dels 50 millors jugadors de la història de l'NBA. Bill Walton és el pare de Luke Walton, exjugador de l'NBA i actual entrenador dels Los Angeles Lakers.\nDoug Collins Primera elecció del Draft de l'NBA\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Bill_Walton&oldid=28125121»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 27 ago 2021 a les 21:35.


Airbnb® | Aldingen: lloguers de vacances i allotjaments - Baden-Württemberg, Alemanya\nTroba llocs on allotjar-te a Aldingen a través d'Airbnb\nLloguers vacacionals a Aldingen\nAllotjaments a Aldingen\nAirbnb de Jen va ser increïble. Tenien tots els detalls perfectes per a mi i la meva família, especialment per a la meva filla de 2 anys (trencaclosques, cavallet, televisió, etc.). Abans d'arribar, Jen es va assegurar de tenir la xemeneia perquè el lloc sigui agradable i acollidor. Recomano que us quedeu aquí.\nL'apartament estava increïblement net i organitzat. Jens era molt hospitalari i l'apartament es troba en un poble preciós.\nGrans hosts. Gran apartament. Aquí us sentiu bé i dormiu bé i tranquil. El més destacat: l'estufa s'escalfa quan estàs en moviment. Amants afectuosos.\nUn bell apartament amb totes les comoditats que s'ofereixen. Arribem molt tard a l'apartament, però Tina va esperar i ens va donar la benvinguda. Realment ho va apreciar. A l'arribar, era extremadament fred a l'aire lliure i al entrar a l'apartament es va calmar molt bé i ens va mantenir càlids tota la nit. Una zona bastant rodona i una zona d'habitatges exquisidament bella. L'apartament era bonic, impressionant interior, impecable, súper còmode per a tots quatre de nosaltres. Les comoditats estaven perfectament proporcionades. M'encanten els push pins disponibles per localitzar el nostre país d'origen als mapes. Som els primers del nostre país. També ens proporcionen mapes, informació sobre viatges, localització a botigues de queviures i llocs interessants recomanats per visitar a prop. Desitjaria que poguessin quedar-se més temps a casa seva i si tornem a Dormettigen, definitivament, optaria per quedar-me a la plaça de Jens & Tina de nou. Recomano a qualsevol persona a qui li agrada quedar-se en un acollidor apartament, bon amfitrió, tots els serveis proporcionats i una zona molt agradable, aquest és el lloc perfecte per a vostè.\nTot com s'indica a la descripció. Només puc recomanar l'Airbnb.\nUna nit meravellosa a la xemeneia.\nUn allotjament fantàstic per un preu just! Ens va agradar molt!\nTot és meravellós! Un gran apartament molt bé dissenyat als quatre de nosaltres ens va sentir molt còmode. No hi havia res dolent en nosaltres. Hosts molt bons!\nDormettingen, Baden-Wurttemberg, Alemanya\nAldingen, Baden-Württemberg, Alemanya\nDenkingen, Baden-Württemberg, Alemanya\nEls avis de Laura ens van donar la benvinguda i ens van fer sentir com a casa. L'apartament estava net i ben situat just al costat del bosc.\nUn allotjament molt net, ben equipat i tranquil. Perfecte. Sens dubte tornarem amb la propera oportunitat.\nCom es va descriure, només ens queda l'oportunitat d'allotjar-nos. Situació actual molt ben cuidada i neta de l'apartament.\nEstava en el meu camí a Suïssa i havia de passar la nit. El lloc de Laura era perfecte per a una família. Hi va haver un lloc suficient per a 3-4 persones, potser més. El lloc estava net, ordenat i còmode. La nit era realment pacífica i silenciosa. Definitivament és un lloc recomanat per allotjar-se.\nAmfitrions molt amables! Bonic apartament!\nParfait! Perfecte! Molt bé !\nVillingen-Schwenningen, BW, Alemanya\nDeißlingen, Baden-Württemberg, Alemanya\nGunningen, Baden-Württemberg, Alemanya\nGosheim, Baden-Württemberg, Alemanya\nTuttlingen, Baden-Württemberg, Alemanya\nL'apartament era súper agradable i molt net. Amb Maik, tot va funcionar bé\nVaig tenir un bon viatge professional a Alemanya, gràcies a Maik. És un amfitrió agradable i atent. L'apartament està ben situat i molt net, perfecte per a una sola persona. Ho recomano!\nTot estava molt ben preparat, els equips per a la cuina i petites coses (per exemple, filtres de cafè) estaven disponibles, molt ben preparats. L'estacionament es pot trobar a l'aparcament davanter sense problemes, la ubicació és agradable i tranquil. han utilitzat l'allotjament com a base per a viatges al paradís de bany.\nDurchhausen, Baden-Württemberg, Alemanya


La producció de la plus-vàlua absoluta - 5. El procés laboral i el procés de creació de valor\n4. Capítol. La transformació dels diners en capital | Índex | 6. Capítol. Capital constant i capital variable\nLa producció de la plus-vàlua absoluta\nEl procés laboral i el procés de creació de valor\n1. El procés laboral\nL'ús de la força de treball és el propi treball. El comprador de força de treball la consumeix en deixar treballar al seu venedor. El darrer esdevé d'aquesta forma força efectiva de treball, en actu, un treballador, quan abans ho era tan sols en potentia. Per tal que el seu treball reaparega en una mercaderia, ha d'emprar-lo per damunt de tot en un valor d'ús, en quelcom que servesca per satisfer una necessitat de qualsevol mena. És per tant un valor d'ús particular, un article determinat, ço que el capitalista deixa fer al treballador. La producció de valors d'ús o de béns no s'altera de cap manera en la seua natura general pel fet que tinga lloc en benefici del capitalista i sota el seu control. El procés laboral s'ha de considerar per tant, en primer lloc, amb independència de qualsevol determinada forma social.\nEl treball és en primer lloc un procés entre l'humà i la natura, un procés, on l'humà regula i controla les seues reaccions amb la natura mitjançant la seua pròpia acció. Apareix oposat a la natura com una força natural. Les forces naturals habituals del seu propi cos, braços i cames, cap i mans, es posen en moviment, per tal d'apropiar-se dels materials naturals d'una forma adient al seu propi cos. Mitjançant aquests moviments actua damunt la natura exterior i l'altera, i al mateix temps altera la seua pròpia natura. Desenvolupa les seues potències adormides i les força a actuar d'acord amb el propi designi. No tractam ací de les primeres formes bestials i instintives del treball. Les circumstàncies on el treballador apareix en el mercat de mercaderies com a venedor de la seua pròpia força de treball es troba separada per un interval incommensurable de temps de les circumstàncies on el treball humà era encara en la seua primera forma instintiva. Presuposam el treball en una forma que el fa exclusivament humà. Una aranya realitza operacions que ens recorden a les del teixidor, i una abella deixa en evidència nombrosos arquitectes humans en la construcció de les seues cel·les de cera. Però ço que distingeix el pitjor arquitecte de la millor abella és que l'arquitecte erigeix la seua estructura en el seu cap abans de construir-la en cera. A la fi del procés laboral hi arriba un resultat que ja existia al principi en la pròpia imaginació del treballador, que ja hi era per tant de forma ideal. No tan sols realitza una transformació dels materials; realitza en els materials igualment el seu propòsit, el qual forneix la llei de la seua acció i a la qual ha de sotmetre la seua voluntat. I aquesta subordinació no és cap acte aïllat. A banda de l'exercici dels òrgans, el treball demana que durant tota l'operació la seua voluntat siga en consonància contínua amb el seu objectiu, amb una atenció ferma, i com menys l'atraga la natura del treball i la forma com el du a terme, i menys el gaudesca com quelcom que posa en joc les seues potències corporals i mentals, més atenció es veu forçat a posar-hi.\nEls moments simples del procés laboral són l'activitat deliberada o el propi treball, el seu objecte i els seus mitjans.\nLa terra (això econòmicament compta també l'aigua) en l'estat originari en el qual aporta (1), a l'home mitjans de subsistència ja acabats, existeix independentment d'ell, i és l'objectiu universal del treball humà. Totes les coses que el treball separa simplement de la connexió immediata del seu ambient, són subjectes de treball, aportats espontàniament per la natura. És el cas dels peixos, que podem captar del seu element vital, l'aigua, la llenya que cau en el bosc verge, els minerals que extraiem de les vetes. Si l'objecte de treball, per contra, ja ha sigut, per dir-ho així, filtrat per un treball anterior, l'anomenam matèria primera. Per exemple el mineral ja extret i que ara s'ha de rentar. Tota matèria primera és objecte de treball, però no tot objecte de treball és matèria primera. La matèria primera és tan sols objecte de treball quan ja ha patit una alteració mitjançant un treball.\nEl mitjà de treball és una cosa o un complex de coses, que el treball interposa entre ell i l'objecte de treball, i que li serveix de conductor de la seua activitat damunt aquest objecte. Utilitza les propietats mecàniques, físiques, químiques, de les coses, com a mitjà de força per fer que unes altres coses actuen d'acord amb el seu objectiu.(2) Deixant de banda mitjans de subsistència ja acabats, com fruits, en la recol·lecció dels quals les pròpies extremitats de l'home l'hi serveixen de mitjans de treball, la primera cosa que el treballador fa seua no és l'objecte de treball, sinó el mitjà de treball. Així els propis objectes naturals esdevenen òrgans de la seua activitat, òrgans que afegeix als seus propis òrgans corporals, en ampliació de la seua forma natural, malgrat la Bíblia. Així com la terra és el seu rebost originari, és també el seu arsenal originari de mitjans de treball. Li ofereix, per exemple, pedres per llençar, per esmicolar, per pressionar, per tallar, etc. La pròpia terra és un instrument de treball, però en emprar-la com a mitjà de treball en l'agricultura requereix tota una sèrie d'altres mitjans de treball i un desenvolupament relativament alt de la força de treball.(3) Tan bon punt el procés laboral es desenvolupa ni que siga mínimament, requereix uns mitjans de treball particularment elaborats. En les coves dels humans més antics trobam eines i armes de pedra. Juntament amb elaborades pedres, fustes, ossos i closques, en l'inici de la història humana també juguen ja el paper principal com a mitjans de treball, animals que han sigut criats per aquest objectiu, i que han patit modificacions mitjançant el treball.(4) L'ús i la creació de mitjans de treball, per bé que existeix germinalment entre certes menes d'animals, caracteritza el procés laboral específicament humà, i Franklin defineix per tant els humans com «a toolmaking animal», un animal que fa eines. La mateixa importància que tenen les restes òssies pel coneixement de l'organització dels gèneres animals extints, la tenen les relíquies dels mitjans de treball per la reconstrucció de les formacions socials i econòmiques extintes. No són els articles fets, sinó com i amb quins mitjans de treball es fan, ço que diferencia les èpoques econòmiques.(5) Els mitjans de treball no tan sols aporten una mesura del grau de desenvolupament que ha assolit la força de treball humana, sinó que també són indicadors de les relacions socials en les quals es treballa. Entre els propis mitjans de treball, els mitjans de treball mecànics que, considerats conjuntament, bé podem denominar el sistema ossi i muscular de la producció, ofereixen una característiques molt més decisives d'una època de la producció social com a mitjans de treball, que aquells que, com les canonades, els tubs, els cistells, els jerros, etc., serveixen tan sols per guardar els materials de treball, que podem anomenar en general, el sistema vascular de la producció. Aquests comencen a jugar un paper important en la fabricació química.(5a)\nEn un sentit més ampli també compten com els seus mitjans del procés laboral, a més de les coses que s'empren directament per transferir treball al seu objecte i que, d'una forma o d'una altra, serveixen de conductors de l'activitat, tots aquells objectes que són necessaris per la realització del treball. No hi entren directament, però sense ells o bé és impossible que tinga lloc, o tan sols és possible parcialment. De nou la pròpia terra és un mitjà de treball universal d'aquesta mena, ja que dóna al treballador el locus standi i al seu procés l'àmbit de realització (field of employment). Mitjans de treball d'aquesta mena que ja són el resultat de treball són, per exemple, els tallers, els canals, els camins, etc.\nEn el procés de treball, per tant, l'activitat humana, a través dels mitjans de treball, realitza una alteració deliberada de l'objecte de treball. El procés s'esvaeix en el producte. El seu producte és un valor d'ús, un material natural adaptat per una alteració formal a una necessitat humana. El treball s'hi ha incorporat en el seu objecte. S'hi ha objectificat, i l'objecte s'ha treballat. Ço que en la banda del treballador apareix en forma mutable, apareix ara com a propietat immutable, en la forma de qualitat, en la banda del producte. Ell ha forjat, i el producte és un forjat.\nConsiderat tot el procés des del punt de mira del seu resultat, el producte, apareixen tots dos, mitjans de treball i objectes de treball, com a mitjans de producció (6) i el propi treball com a treball productiu (7).\nQuan un valor d'ús sorgeix del procés laboral com un producte, uns altres valors d'ús, productes de processos laborals anteriors, hi entren com a mitjans de producció. El mateix valor d'ús que n'és producte constitueix el mitjà de producció d'un altre treball. Els productes no són per tant tan sols el resultat, sinó igualment la condició del procés laboral.\nAmb l'excepció de les indústries extractives, on l'objecte del treball el forneix la natura, com la mineria, la caça, la pesca, etc. (l'agricultura tan sols si es limita en primera instància a les terres verges), totes branques industrials manipulen un objecte, la matèria primera, és a dir un objecte de treball ja filtrat pel treball, que ja és en si mateix un producte de treball. Així, per exemple, les llavors en l'agricultura. Els animals i les plantes, que hom acostuma a considerar com a productes naturals, no són tan sols productes del treball de l'any anterior, sinó el resultat d'una transformació gradual, realitzada durant moltes generacions, sota el control humà i mitjançant treball humà. Els mitjans de treball mostren en una immensa majoria, però, fins i tot a l'ull més superficial, espurnes d'un treball passat.\nLa matèria primera pot constituir la substància principal d'un producte o pot entrar-hi tan sols com un ingredient de la seua constitució. L'ingredient el consumeixen els mitjans de treball, com el carbó la màquina de vapor, l'oli la roda, el forratges els cavalls de càrrega, o es barreja amb la matèria primera per produir-ne una transformació material, com el clor al lli sense blanquejar, el carbó al ferro, el tint a la llana, o bé contribueix a la realització del propi treball, com ara els materials destinats a la il·luminació i calefacció dels locals de treball. La diferència entre substància principal i ingredient s'esvaiex en la fabricació pròpiament química, ja que cap de les matèries primeres originals apareix de nou com a substància del producte.(8)\nCada objecte posseeix diverses propietaris i es pot per tant emprar en diverses aplicacions, el mateix producte pot constituir la matèria primera de processos laborals ben diferents. El gra, per exemple, és matèria primera per moliners, fabricants de midó, destil·ladors, ramaders, etc. És matèria primera de la seua pròpia producció com a llavors. També el carbó apareix com a producte de la indústria minera i alhora hi fa de mitjà de producció.\nEl mateix producte es pot servir en el mateix procés laboral de mitjà de treball i de matèria primera. En l'engreix d'animals, per exemple, l'animal fa de matèria primera treballada, i al mateix temps de mitjà de generació d'adob.\nUn producte que ja existeix en una forma apropiada pel consum, pot servir de nou de matèria primera d'un altre producte, com el raïm que és matèria primera del vi. O el treball pot deixar el producte en formes que tan sols es poden emprar com a matèria primera. Matèries primeres d'aquest estil són mig fabricats per un fabricat de nivell superior, com ara el cotó, el fil, la fibra, etc. Tot i que ja és producte, la matèria primera originària pot passar per tota una sèrie de processos diferents, on en cadascú serveix, sota una forma constantment alterada, de matèria primera, fins que el darrer procés la deixa com un producte perfecte, com a mitjà de vida acabat o com a mitjà de treball acabat.\nHom veu que un valor d'ús apareix com a matèria primera, mitjà de treball o producte, segons la seua funció determinada en el procés laboral, segons la posició que hi ocupa, i amb el canvi d'aquesta posició varia el seu caràcter\nMitjançant l'entrada com a mitjà de producció en un nou procés laboral el producte perd llavors el caràcter de producte. Funciona ja tan sols com un factor objectiu del treball viu. El filador tracta la filadora tan sols com a mitjà, i el lli tan sols com l'objecte que fila. Certament que no hom no pot filar sense material ni filadora. La presència d'aquests productes és per tant precondició per començar a filar. En aquest propi procés, però, és indiferent que siguen productes d'un treball anterior, de la mateixa forma que en l'acte de la digestió tant se val que el pa siga el producte del treball del pagès, del moliner, del forner, etc. Al contrari. Els mitjans de producció fan patent en el procés laboral el caràcter de productes d'un treball incomplet, per tant una mancança. Un ganivet que no talle, un fil que no resistesca, etc., ens recorden forçosament un ganivetaire A i un filador E. En el producte completat mitjançant l'adquisició de la utilitat s'esvaeix el treball realitzat.\nUna màquina que no serveix en el procés laboral és inútil. A més, esdevé una presa per la força destructora de les transformacions naturals. El ferro es rovella, la fusta es podreix. El fil amb que no s'hi teixeix o s'hi cus, és cotó malbaratat. El treball viu ha d'apoderar-se d'aquestes coses i despertar-les de la mort, transformar-les de valors possibles d'ús en valors reals i efectius. Banyades en el foc del treball, que se'ls fa membres seus, i les anima per cobrir funcions del procés, són també de fet consumides, però amb un objectiu, com a elements constitutius d'un nou valor d'ús, un nou producte, ja apte com a mitjà de vida en el consum individual o com a mitjà de producció en un nou procés laboral.\nSi per tant els productes disponibles no són tan sols els resultats, sinó també condicions d'existència del procés laboral, d'altra banda la introducció, per tant el contacte amb el treball viu, és l'únic mitjà pel qual aquests productes del treball incomplet poden mantindre's i realitzar-se com a valors d'ús.\nEl treball empra elements materials, objectes i mitjans, els consumeix, i és per tant un procés de consum. Aquest consum productiu es diferencia del consum individual en el fet que el darrer empra els productes com a mitjans de vida de l'individu viu, i el primer com a mitjans de vida del treball, per realitzar-ne la força de treball. El producte del consum individual és per tant el propi consumidor, el resultat del consum productiu és un producte diferenciat del consumidor.\nEn la mesura que mitjans i objecte són ja alhora productes, el treball consumeix productes per generar productes, o empra productes com a mitjans de producció de productes. De la mateixa forma, però, que originalment tan sols participaven en el procés laboral els homes i la terra que existeix prèviament, fins i tot ara fem servir encara uns mitjans de producció, fornits per la natura, que no representen cap combinació de matèria natural i de treball humà.\nEl procés laboral, expressat com a abans en moments simples i abstractes, és l'activitat humana destinada a la confecció de valors d'ús, l'apropiació d'objectes naturals per a les necessitats humanes, condició necessària del bescanvi material entre els humans i la natura, condició natural eterna de la vida humana i per tant independent de qualsevol forma d'aquesta vida, o més aviat igualment comuna a totes les formes socials. Per tant no ens calia presentar el treballador en relació amb els altres treballadors. N'hi havia prou amb l'home i el seu treball d'una banda, i la natura i els seus materials de l'altra. Així com poc pot hom saber hom d'olorar el gra, qui l'ha plantat, tampoc en veure aquest procés hom pot conèixer quines són les condicions socials sota les quals té lloc, ja siga sota el fuet brutal de l'amo d'esclaus, o l'ull ansiós del capitalista, sota un Cincinat que s'enriqueix amb el cultiu del seu tros, o sota un salvatge que mata bèsties a pedrades.(9)\nRetornam al nostre futur capitalista. El deixàrem just després d'haver comprat en el mercat de mercaderies tots els factors necessaris per un procés laboral, els factors objectius o mitjans de producció, el factor personal o força de treball. Amb l'ull acurat d'un expert ha seleccionat els mitjans de producció i la mena de força de treball millor adaptada a la producció particular, filatura, fabricació de botes, etc. El nostre capitalista es posa així per tant a consumir la mercaderia comprada, la força de treball, és a dir deixa que el portador de la força de treball, el treballador, consuma els mitjans de producció amb el seu treball. La natura general del procés laboral no s'altera naturalment pel fet que el treballador enriqueix el capitalista per comptes de si mateix. Tampoc, però, la forma i la manera de fer botes o de filar no s'alteren en un principi per l'aparició del capitalista. Ha de prendre la força de treball tal com la troba en el mercat, i per tant conformar-se amb la mena de treball que rep del període immediatament anterior, quan no hi havia cap capitalista. Les transformacions del propi sistema de producció per la subordinació del treball al capital tan sols poden tindre lloc en un període posterior, i per tant les considerarem més tard.\nEl procés laboral, convertit en el procés de consum de la força de treball pel capitalista, mostra ara dos fenòmens característics.\nEl treballador treballa sota el control del capitalista, en qui recau el treball. El capitalista té cura que la feina es faça correctament, i que els mitjans de producció s'empren assenyadament per tal que no s'hi malbarate matèria primera ni es desgaste l'instrument de treball, és a dir no més enllà d'allò necessariàrament provocat per l'ús en el treball.\nEn segon lloc, però, el producte és propietat del capitalista, i no del productor directe, el treballador. El capitalista paga, suposam, un jornal per la força de treball. L'ús li pertany durant un dia, de la mateixa forma que l'ús de qualsevol altra mercaderia, com ara un cavall que hagués llogat per un dia. Al comprador d'una mercaderia li correspon l'ús, i el venedor de la força de treball, en lliurar la seua feina, no fa més en realitat que lliurar el valor d'ús que ha venut. Des de l'instant que entra en el taller del capitalista, el valor d'ús de la seua força de treball, per tant el seu ús, el treball, pertany al capitalista. El capitalista, per la compra de la força de treball, incorpora el propi treball com a ferment vivent als inerts elements constituents del producte. Des del seu punt de mira el procés laboral és tan sols el consum de la mercaderia comprada, la força de treball, però tan sols pot consumir-la en fornir-hi els mitjans de producció. El procés laboral és un procés entre coses que el capitalista ha comprat, entre coses que li pertanyen. El producte d'aquest procés li pertany, del tot igual com li pertany el producte del procés de fermentació del seu celler.(10)\n2. El procés de creació de valor\nEl producte – propietat del capitalista – és un valor d'ús, fil, botes, etc. Però, per bé que, per exemple, les botes constitueixen en certa mesura la base del progrés social i el nostre capitalista és un progressista declarat, no fabrica les botes per ell mateix. El valor d'ús no és de cap manera la cosa qu'on aime pour lui-même en la producció de mercaderies. Els valors d'ús es produeixen tan sols, en general, perquè i en la mesura que són substrat material o portadors de valor d'intercanvi. I el nostre capitalista els tracta doblement. De primer vol produir un valor d'ús que tinga valor d'intercanvi, és a dir un article destinat a la venda, una mercaderia. I en segon lloc vol produir una mercaderia el valor de la qual siga més gran que la suma dels valors de les mercaderies emprades en la producció, és a dir, dels mitjans de producció i de la força de treball, que va comprar amb els seus diners en el mercat de mercaderies. No tan sols vol produir un valor d'ús, sinó una mercaderia, no tan sols un valor d'ús, sinó valor, i no tan sols valor sinó també plus-vàlua.\nDe fet, com que tractam de la producció de mercaderies, fins ara tan sols hem considerat un aspecte del procés. Com a mercaderies són una unitat de valor d'ús i de valor, de forma que el procés de producció ha d'ésser una unitat de procés laboral i de procés de creació de valor.\nConsideram ara també el procés de producció com a procés de creació de valor.\nSabem que el valor de cada mercaderia el determina la quantitat de treball materialitzat en el seu valor d'ús, a través del temps de treball socialment necessari per a la seua producció. Això val també pel producte que obté el nostre capitalista com a resultat del procés laboral. Per tant cal primer calcular el treball incorporat en aquest producte.\nPosam que es fil.\nPer generar fil, cal primer matèria primera, com ara 10 lliures de cotó. No hem d'investigar ara el valor del cotó, ja que el capitalista l'ha comprat en el mercat pel seu valor, posam 10 xílings. En el preu del cotó ja s'hi expressa el treball requerit per la seua producció com a treball social general. Assumirem a més que el desgast de la filadora pel treball del cotó, que pot representar tots els altres mitjans de treball requerits, posseeix un valor de 2 xílings. Si calen vint-i-quatre hores de treball, o dues jornades laborals, per produir la quantitat d'or representada per dotze xílings, tenim, per començar, dos dies de treball ja incorporats en el fil.\nLa circumstància que s'ha alterat la forma del cotó i la matèria global de la filadora s'ha consumit en part, no ens ha d'errar. Segons la llei general del valor si el valor de, posam, 10 lliures de fil equival a 10 lliures de cotó i 1/4 de filadora, el valor de 40 lliures de fil = valor de 40 lliures de cotó + valor d'una filadora completa, és a dir que, s'esmerça el mateix temps de treball per produir totes dues bandes d'aquesta equació. En aquest cas se suposa que el maeix temps de treball que es materialitza una vegada en e valor d'ús del fil, es mateixa una altra vegada en els valors d'ús del cotó i de la filadora. Per tant és igualment vàlid el valor, tant si apareix en el fil, com si ho fa en la filadora o en el cotó. La filadora i el cotó, per comptes de restar quietes al costat, entren plegades en el procés de filar, s'alteren les llurs formes d'ús, es transformen en fil, però el valor s'hi altera tant poc per aquest fet, com si se'ls hagués bescanviat simplement per un equivalent de fil.\nEl temps de treball requerit per la producció de cotó és part del temps de treball requerit pel fil i que hi és contingut, ja que n'és matèria primera. El mateix val pel temps de treball requerit per la producció de la porció de filadora, sense el desgast o consum de la qual, no es podria filar el cotó.(11)\nAixí, en el determinació del valor del fil, o del temps de treball requerit per generar-lo, cal considerar plegats tots els processos particulars realitzats en diversos temps i en diversos llocs, que són necessaris, primer per produir el cotó i la porció de filadora que es desgasta, i després per filar el fil amb el cotó i la filadora, com a fases diferents i successives d'un únic procés laboral. Tot el treball contingut en el fil és treball passat. Que els elements constituents del temps de treball requerit per la producció siguen anteriors al procés final de filar, que té lloc en el mateix present, és una circumstància del tot indiferent. Si una massa determinada de treball, com ara 30 jornades laborals, calen per la construcció d'una casa, no canvia en res la quantitat global de temps de treball emprat en la casa perquè el treball de la jornada 30 es faça 29 dies després que la primera. I així el temps de treball contingut en els materials i mitjans de treball es pot considerar com si fos treball esmerçat en un estadi inicial del procés de filar, abans que el treball adoptàs la forma de filar.\nEls valors dels mitjans de producció, el cotó i la filadora, expressats en el preu de 12 xílings, constitueixen per tant porcions del valor del fil o del valor del producte.\nCal complir tan sols dues condicions. El cotó i la filadora han de servir efectivament alhora per a la producció d'un valor d'ús. Han d'esdevindre en el nostre cas fil. El valor és independent del valor d'ús que el porta, però l'ha de portat un valor d'ús. En segon lloc hi ha la precondició que no depasse el temps de treball necessari d'acord amb les condicions socials presents de producció. Així si cal tan sols 1 lliura de cotó per filar 1 lliura de fil, cal tindre cura que no s'hi consuma més cotó en la formació d'una lliura de fil. El mateix val per la filadora. Si el capitalista té la fantasia d'emprar una filadora d'or per comptes d'una d'acer, tan sols compta en el valor del fil el treball socialment necessari, és a dir el temps de treball necessari per la producció d'una filadora d'acer.\nJa sabem quina part del valor del fil constitueixen els mitjans de producció, el cotó i la filadora. És igual a 12 xílings o a la materialització de dues jornades laborals. Es tracta per tant ara d'establir la porció del valor que afegeix al cotó el treball del propi filador.\nJa hem de considerar aquest treball des d'un punt de mira completament diferent al del procés laboral. Allà es tractava d'una activitat deliberada de transformació del cotó en fil. La idoneïtat del treball, la qualitat del fil, i totes les altres circumstàncies, es presuposaven. El treball del filador era específicament diferent dels altres treballs productius, i la diferència era tant subjectiva com objectiva, en la finalitat particular de filar, en la forma particular d'operar, en la natura particular dels mitjans de producció, en el valor d'ús particular del producte. El cotó i la filadora serveixen de mitjans de vida al treball de filar, però hom no en pot treure cap ús per fer canons retallats. Quan, oposadament, consideram el treball de filar com a creador de valor, és a dir com a font de valor, no és gens diferent del treball del perforador de canons, o, ço que ens toca de més a prop, del treball del cotoner i del fabricant de filadores, que s'hi incorpora en els mitjans de producció. Tan sols per aquesta identitat la plantació de cotó, la fabricació de filadores i filar poden constituir parts diferents del mateix valor global, del valor del fil. Ja no es tracta de la qualitat, de la propietat i del contingut del treball, sinó tan sols de la quantitat. És això el que s'ha de comptar. Assumim que el treball de filar és un treball simple, un treball socialment mitjà. Hom veurà més tard que l'assumpció oposada no alterarà la qüestió.\nDurant el procés laboral, el treball canvia constantment de forma, del canvi al repòs, de la forma de moviment a la forma d'objecte. A la fi d'una hora, el moviment de filar s'expressa en una determinada quantitat de fil, per tant en una determinada quantitat de treball, una hora de treball es materialitza en el cotó. Diem hora de treball, és a dir esmerçament de la força vital del filador durant una hora, i no treball de filar, perquè el treball específic de filar tan sols compta com a esmerçament de força de treball.\nÉs ara de gran importància que en la dura del procés, és a dir en la transformació del cotó en fil, tan sols es consume el temps de treball socialment necessari. Si sota condicions de producció normals, és a dir socialment mitjanes, a lliures de cotó es transformen en una hora de treball en b lliures de fil, llavors una jornada laboral tan sols compta com a jornada laboral de 12 hores, si 12 x a lliures de cotó es transformen en 12 x b lliures de fil. Ja que per la creació de valor tan sols compta el temps de treball socialment necessari.\nCom el propi treball, també hi apareixen amb tota una altra llum la matèria primera i el productor des del punt de mira del procés laboral pròpiament dit. La matèria primera s'hi dóna tan sols com a absorbent d'una determinada quantitat de treball. Mitjançant aquesta absorció es transforma de fet en fil, perquè s'hi esmerça i s'hi afegeix força de treball en la forma de filar. Però el producte, el fil, és ara tan sols la mesura del treball absorbit pel cotó. Si en una hora 12/3 lliures de cotó es filen o es transformen en 12/3 lliures de fil, llavors 10 lliures de fil suposen l'absorció de 6 hores de treball. Determinades quantitats de producte, fixades empíricament, representen ara únicament quantitats determinades de treball, masses determinades de temps de treball fixat. Són ja tan sols la materialització d'una hora, de dues hores, d'un dia de treball social.\nQue el treball siga filar ens és tan indiferent com que el material siga cotó i el producte fil, com també ho és que l'objecte de treball siga un producte, i per tant matèria primera. Si el treballador, per comptes de filador, fos en una mina de carbó, l'objecte de treball, es carbó, el disposaria la natura. Amb tot, una determinada quantitat de carbó extret, com ara una centada, seria una determinada quantitat de treball absorbit.\nSi la venda de la força de treball suposàs un valor de jornada = 3 xílings, i que s'hi incorporen en les darreres 6 hores de treball, i que per tant aquesta quantitat de treball és la requerida per la producció de la suma mitjana dels mitjans de vida diaris del treballador. Si el nostre filador transforma ara durant una hora de treball 12/3 lliures de cotó en 12/3 lliures de fil (12), de forma que en 6 hores fa de 10 lliures de cotó 10 lliures de fil. En el decurs del procés de filar el cotó absorbeix per tant 6 hores de treball. El mateix temps de treball s'expressa en una quantitat d'or de 3 xílings. Així s'hi afegeix al cotó, en filar-lo, un valor de 3 xílings.\nVegem ara el valor global del producte, les 10 lliures de fil. S'hi materialitzen 21/2 jornades laborals, 2 jornades contingudes en el cotó i en la porció de filadora, 1/2 jornada de treball absorbit durant el procés de filar. El mateix temps de treball s'hi expressa en una massa d'or de 15 xílings. Per tant el preu que comporten 15 xílings s'adiu al valor de 10 lliures de fil, el preu d'una lliura de fil seria d'1 xíling i 6 penics.\nEl nostre capitalista dubta. El valor del producte és igual al valor del capital avançat. El valor avançat no ha augmentat, no s'ha generat cap plus-vàlua, i per tant els diners no s'hi han transformat en capital. El preu de 10 lliures de fil és 15 xílings, i 15 xílings s'esmercen en el mercat de mercaderies pels elements constitutius del producte o, el que és el mateix, els factors del procés laboral: 10 xílings pel cotó, 2 xílings per la porció de filadora consumida i 3 xílings per la força de treball. El valor inflat del fil no garanteix res, ja que el seu valor és tan sols la suma dels valors parcials anteriors, del cotó, de la filadora i de la força de treball, i d'una addició aixó de simple no en pot sorgir de cap manera una plus-vàlua.(13) Aquests valors es concentren ara en una cosa, però ja hi eren en la suma monetària de 15 xílings, abans de dividir-la en aquestes tres compres de mercaderies.\nI no hi ha res d'estrany en aquest resultat. El valor d'una lliura de fil és d'1 xíling i 6 penics, i per 10 lliures de fil el nostre capitalista ha de pagar en el mercat de mercaderies 15 xílings. Tant si es compra la casa privada construïda en el mercat, o se la fa construir, cap d'aquestes operacions augmentarà els diners esmerçats en l'adquisició de la casa.\nEl capitalista, que se sap la resposta de l'economia vulgar, diu fort que hi avançat diners amb la intenció de fer-ne més. El camí a l'infern, però, l'aplanen les bones intencions, i bé podria haver intentat de fer diners sense produir.(14) Amenaça. Hom no es deixarà ensarronar més. En el futur comprarà les mercaderies ja fetes en el mercat, per comptes de fabricar-les. Si, però, tots els seus germans capitalistes fessen igual, on trobaria mercaderies en el mercat? I els diners no es poden menjar. Catequitza. Hom hauria de pensar en la seua abstinència. Podia haver-se gastat els 15 xílings. Per comptes d'això els consumí productivament i en feu fil. Però per això ara és en possessió de fil per comptes de remordiments de consciència. Mai no hauria de recaure en el paper de l'atresorador, de l'ascetisme del qual en sabem els resultats. D'altra banda, on no hi ha res, l'emperador hi perd dret. Siga quin siga el servei del seu dejuni, no hi ha res d'extra per pagar-li, perquè el valor del producte sortit del procés és únicament igual a la suma dels valors de les mercaderies emprades. Deixam-li així el consol com a salari. Per comptes d'això es fa pesat. El fil li és inútil. El produí per vendre'l. Que el venga, o, encara més fàcil, deixam-li produir en el futur únicament coses que li siguen de profit, una recepta que el seu metge de capçalera MacCulloch ja ha prescrit com a mitjà demostrat contra l'epidèmia de la sobreproducció. Ací és quan s'emprenya. Hauria produït mercaderies de l'aire blau el treballador amb els seus propis membres? Que no li forní de materials, amb els quals i tan sols amb els claus es materialitza el seu treball? I com que ara la major part de la societat consisteix en aitals sense-res, no li ha fet un servei incaculable a la societat amb els seus mitjans de producció, el seu cotó i la seua filadora, ni també al treballador, qui ha rebut encara mitjans de vida? I no en treure res d'aquest servei? Que no li ha fet el treballador, però, el servei oposat de transformar el cotó i la filadora en fil? D'altra banda no s'hi tracta de cap servei.(15) Un servei no és res més que una realització útil d'un valor d'ús, siga una mercaderia, siga un treball.(16) Ací, però, s'hi dóna un valor d'intercanvi. Li paga el treball un valor de 3 xílings. El treballador li retorna un equivalent exacte en el valor de 3 xílings afegit al cotó. Valor per valor. El nostre amic, que encara era un fanàtic de capital, assum sobtadament la modesta fila d'un dels seus propis obrers. Que ell mateix no hi ha treballat? Que no hi ha aportat el treball de la intendència i de la supervisió del filador? Que aquest treball seu no constitueix també valor? El seu propi overlooker i el seu manager encongeixen els muscles. De seguida, després d'una sorollosa riallada reprèn l'antiga fisonomia. Ens recita tota la letania. Però no hi dóna cap importància. Deixa tots aquests subterfugis i faules als professors d'economia política que ell mateix paga. És un home pràctic, i tot i que de fet no sempre pensa el que diu fora del negoci, sap, però, de què va.\nVejam-ho de més a prop. El valor diari de la força de treball suposa 3 xílings, perquè en ells s'hi materialitza mitja jornada laboral, és a dir perquè els mitjans de vida necessaris per la producció de la força de treball costen mitja jornada laboral. Però del treball passat, que apareix en la força de treball, i del treball viu, que el pot accionar, els costos de manteniment i l'esmerçament diari, són dues quantitats del tot diferents. La primera en determina el valor d'intercanvi, la segona en constitueix el valor d'ús. Que mitja jornada laboral siga necessària per mantindre'l en vida durant 24 hores, no impedeix de cap manera l'obrer de treballar a jornada completa. El valor de la força de treball i l'augment del valor que genera en el procés laboral són per tant dues quantitats diferents. Aquesta diferència de valor la té el capitalista als ulls quan compra la força de treball. Les llurs propietats útils, les de fer fil o botes, eren tan sols una conditio sine qua non, ja que cal l'esmerçament del treball d'una forma útil per crear valor. Ço que, però, el decidí era el valor d'ús específic d'aquesta mercaderia, font de valor propi, i de més valor del que té. Aquest és el servei específic que el capitalista espera. I actua d'acord amb les lleis eternes de l'intercanvi de mercaderies. De fet, el venedor de la força de treball, com el venedor de qualsevol altre mercaderia, realitza valor d'intercanvi i aliena valor d'ús. No pot fer-se amb un sense perdre l'altre. El valor d'ús de la força de treball, el propi treball, li pertany tant poc al seu venedor, com el valor d'ús de l'oli al tractant d'oli. El propietari de diners havia pagat el valor diari de la força de treball; li'n pertoca per tant l'ús durant el dia, el treball d'un dia. La circumstància que el manteniment diari de la força de treball tan sols coste mitja jornada laboral, mentre la força de treball pot actuar durant tot un dia, i que per tant el valor que genera durant un dia és el doble del valor diari propi, és una sort particular pel comprador, però de cap manera un tort pel venedor.\nEl nostre capitalista havia previst el cas, i era això que el feia riure. El treballador troba per tant en el taller els mitjans de producció necessaris no tan sols per un procés laboral de sis hores, sinó per un de dotze. Així com 10 lliures de cotó absorbien 6 hores de feina i es transformaven en 10 lliures de fil, ara 20 lliures cotó absorbeixen 12 hores de feina i es transformen en 20 lliures de fil. Consideram ara el producte del procés laboral ampliat. En les 20 lliures de fil s'hi materialitzen ara 5 jornades laborals, 4 en el cotó i la porció de filadora consumides, 1 absorbida pel cotó durant el procés de filar. L'expressió en or de 5 jornades laborals és, però, de 30 xílings, o 1 lliura esterlina i 10 xílings. Aquest és per tant el preu de 20 lliures de fil. La lliura de fil costa com abans 1 xíling i 6 penics. Però la suma de valors de les mercaderies que entre en el procés consisteix en 27 xílings. El valor del fil consistia en 30 xílings. El valor del producte augmenta 1/9 vegades per damunt del valor avançat en la seua producció. Així 27 xílings s'han transformat en 30. S'ha generat una plus-vàlua de 3 xílings. L'hàbilt jugada reïx finalment. Els diners es transformen en capital.\nTotes les condicions del problema es resolen i les lleis de l'intercanvi de mercaderies no es violen en cap sentit. S'ha bescanviat equivalent per equivalent. El capitalista paga com a comprador pel llur valor, el cotó, la porció de filadora i la força de treball. Després feia ço que fa qualsevol altre comprador de mercaderies. En consumeix el valor d'ús. El procés de consum de la força de treball, que alhora és el procés de producció d'una mercaderia, li donà un producte de 20 lliures de fil amb un valor de 30 xílings. El capitalista retorna ara al mercat i ven la mercaderia, allà on abans n'havia comprat. Ven la lliure de fil a 1 xíling i 6 penics, ni un bri per damunt del seu valor. I amb tot en treu de la circulació 3 xílings més dels que hi havia llençat originalment. Aquest cicle complet, la transformació de diners en capital, s'hi dóna dins i fora de l'esfera de la circulació. Mitjançant la circulació perquè la condiciona la compra de força de treball en el mercat de mercaderies. Fora de la circulació, ja que el procés de creació de valor s'hi du a terme en l'esfera de la producció. I així és «tout pour le mieux dans le meilleur des mondes possibles».\nEn transformar els capitalistes els diners en mercaderies, que serveixen de constituents materials d'un nou producte o de factors del procés laboral, en encarnar força de treball viva en els llurs objectes morts, transformen valor, treball passat, materialitzat, mort, en capital, valor en valor crescut, un monstre animat, que comença amb «treballs», i que fa carn de la carn.\nSi comparam ara el procés de producció de valor i el procés d'augment del valor, veiem que el procés d'augment del valor no és res més que el procés de producció de valor dut un punt més enllà. Si el darrer no es dugués més enllà d'aquest punt, on el valor pagat pel capital per la força de treball el substitueix un nou equivalent, és un simple procés de producció de valor. Si el procés de producció de valor hi va més enllà, esdevé procés d'augment de valor.\nSi comparam seguidament el procés de producció de valor amb el procés laboral, el darrer consisteix en treball útil, que produeix un valor d'ús. El moviment s'hi considera qualitativament, amb una forma i manera particulars, segons l'objectiu i el contingut. El mateix procés laboral en el procés de producció de valor es presenta tan sols des de l'aspecte quantitatiu. S'hi tracta ja únicament del temps d'operació del treball, de la durada de l'esmerçament útil de la força de treball. Ací les mercaderies que entren en el procés laboral ja no són determinants funcionals, factors materials de la força de treball realitzada amb un objectiu. Compten ja tan sols com a quantitats determinades de treball materialitzat. Tant si el contenen els mitjans de producció o l'introdueix la força de treball, el treball tan sols es compta per unitat de temps. Consisteix en tantes hores, dies, etc.\nTan sols compta, però, el temps socialment necessari emprat en la producció d'un valor d'ús. Això té diverses conseqüències. La força de treball ha de funcionar en condicions normals. Si la filadora mecànica és el mitjà de treball socialment predominant per filar, seria absurd fornir el treballador amb una filadora manual. El cotó ha d'ésser d'una qualitat normal pel moment, i que no continga impureses. En tots dos casos caldria emprar més temps de treball del socialment necessari per la producció d'una lliura de fil, i el temps superflu no crearia, però, ni valor ni diners. El caràcter normal dels factors objectius del treball no depenen, però, del treballador, sinó del capitalista. Una condició addicional és el caràcter normal de la pròpia força de treball. En el ram en qüestió, ha de posseir la mesura mitjana predominant de destresa, fermesa i rapidesa. Però el nostre capitalista compra en el mercat de treball força de treball d'una qualitat normal. Aquesta força s'hi ha d'esmerçar amb la mesura mitjana habitual de dedicació i amb el grau socialment habitual d'intensitat. Per això el capitalista vigila que en cap moment s'estiga sense treballar. Ha comprat la força de treball per un determinat període de temps. Defensa el que és seu. No vol pas que el roben. Finalment – i per això aquest senyor té un code pénal propi – es prohibeix tot consum sobrer de matèria primera i de mitjans de treball, ja que el material o mitjans de treball esmerçats supèrfluament representen una quantitat de treball que no es materialitza, i que per tant no compta pel producte ni entra en la creació de valor.(17)\nHom veu: que la diferència descoberta per l'anàlisi de les mercaderies entre el treball com a valor d'ús, i el mateix treball com a creador de valor, s'expressa ara com la diferenciació dels distints aspectes del procés de producció.\nCom a unitat del procés laboral i del procés de creació de valor, el procés de producció és un procés de producció de mercaderies; com a unitat del procés laboral i del procés d'ampliació del valor és un procés de producció capitalista, la forma capitalista de la producció de mercaderies.\nS'ha remarcat abans que pel procés d'ampliació del valor és del tot igual si el treball apropiat pel capitalista és un treball simple, socialment mitjà, o un treball més complex, un treball d'una destresa específica superior. El treball que és superior o més complex al treball socialment mitjà és l'alienació d'una força de treball on hi entren uns costos de creació superiors, la producció de la qual costa més temps de treball i que per tant té un valor superior a la de la força de treball simple. El valor d'aquesta força és superior, i així genera també un treball superior, i s'hi materialitza, en el mateix període de temps, en uns valors relativament superiors. Amb tot, siga quina siga la diferència de grau entre el treball de filador i el de joier, la porció del treball amb la qual el joier tan sols substitueix el valor de la pròpia força de treball, no es diferencia qualitativament de cap manera de la porció de treball addicional amb la qual genera plus-vàlua. La plus-vàlua tan sols hi sorgeix d'un excedent quantitatiu de treball, mitjançant l'ampliació de la durada d'un mateix procés laboral, en un cas en el procés de producció de fil, en l'altre en el procés de producció de joies.(18)\nD'altra banda, en cada procés de creació de valor, la reducció del treball superior a treball socialment mitjà, com ara un dia de treball superior a x dies de treball simple és inevitable.(19) Hom s'estalvia per tant una operació supèrflua i simplifica l'anàlisi mitjançant l'assumpció que el treball emprat pel capital és un treball socialment mitjà.\n(1) «Les produccions espontànies de la terra, escases en quantitat i del tot independents dels homes, apareixen als homes des de la natura de la mateixa forma que s'hi dóna una petita suma a un jove, per posar-lo en el camí de la indústria, i de fer fortuna». (James Steuart, «Principles of Polt. Econ.», edit. Dublin 1770, v. I, p. 116.) <=\n(2) «La raó és tan astuta com poderosa. L'astúcia consisteix bàsicament en l'activitat mediadora, que, en provocar que els objectes actuen i reaccionen entre ells d'acord amb la pròpia natura, d'aquesta forma, sense cap interferència directa en el procés, du a terme els seus propòsits». (Hegel, «Enzyklopädie», Erster Teil, «Die Logik», Berlin 1840, p. 382.) <=\n(3) En l'altrament pobra obra: «Théorie de l'Écon. Polit.», Paris 1815, Ganilh enumera d'una forma sorprenent contra els fisiòcrates la llarga sèrie de processos laborals que constitueixen una presuposició de l'agricultura pròpiament dita. <=\n(4) En les «Réflexions sur la Formation et la Distribution des Richesses» (1766) Turgot hi desenvolupa bé la importància dels animals domèstics en els inicis de la civilització. <=\n(5) De totes les mercaderies, les mercaderies de luxe pròpiament dites són les menys importants per la comparació tecnològica de les èpoques de producció més diferents. <=\n(5a) Nota a la 2a edició. Tot i que la historiografia prèvia ha assenyalat poc el desenvolupament de la producció material, i per tant el fonament de tota vida social i alhora de qualsevol història efectiva, hom ha classificat els temps prehistòric damunt la base de la ciència natural i no de la recerca històrica, i l'ha dividida en períodes d'acord amb el material de les eines i de les armes, en edat de pedra, edat de bronze i edat de ferro. <=\n(6) Sembla paradoxal afirmar, per exemple, que els peixos encara no pescats són un mitjà de producció per a la pesca. Fins ara, però, ningú no ha descobert l'art de pescar en aigües on no se'n troben. <=\n(7) Aquesta determinació del treball productiu des del punt de mira del simple procés de treball, no val de cap manera pel procés de producció capitalista. <=\n(8) Storch diferencia les matèries primeres pròpiament dites com a «matière» del material auxiliar com a «matériaux»; Cherbuliez reconeix els materials auxiliars com a «matières instrumentales». <=\n(9) Amb aquest alt fonament lògic el coronel Torrens ha descobert en aquesta pedra dels salvatges l'origen del capital. «En la primera pedra que el salvatge llença a la bèstia que persegueix, en el primer pal que pren per fer caure des de baix el fruit, hi veiem l'apropació d'un article amb l'objectiu d'ajudar-se en l'adquisició d'un altre, i així descobrim l'origen del capital». (R. Torrens, «An Essay on the Production of Wealth etc.», p. 70, 71). D'aquest primer pal (stick) s'explica probablement també perquè stick en anglès és sinònim de capital. <=\n(10) «Els productes d'apropien abans de covnertir-los en capital; aquesta conversió no s'assegura amb aquesta apropiació». (Cherbuliez, «Richesse ou Pauvreté», édit. Paris 1841, p. 54). «El proletari, en vendre el treball per una quantitat determinada de mitjans de vida (approvisionnement), renuncia a tota participació en el producte. L'apropiació del producte resta igual que abans; no s'altera de cap manera pel tracte esmentat. El producte pertany exclusivament al capitalista, que fornia la matèria primera i l'aprovisionament; i això és una conseqüència rigorosa de la llei d'apropiació, una llei el principi de la qual era just el contrari, és a dir, que cada treballador té un dret exclusiu a la propietat del que produeix». (ibid., p. 58.) James Mill, «Elements of Pol. Econ. etc.», p. 70, 71: «Quan l'obrer treballa per un salari, el capitalista no és tan sols propietari del capital» (ací vol dir els mitjans de producció), «sinó també del treball (of the labour also). Quan hom compta el salari laboral, com es fa habitualment, en el concepte de capital, és absurd de parlar de treball com separat del capital. El mot capital emprat així inclou tots dos, capital i treball». <=\n(11) «No tan sols el treball aplicat directament a les mercaderies influeix en el valor, sinó que també el treball emprat en els dispositius, eines i edificis que suporten directament l'esmerçament de treball». (Ricardo, l.c.p. 16.) <=\n(12) Els nombres hi són del tot arbitraris. <=\n(13) Aquesta és la frase fonamental en la qual es funda la doctrina dels fisiòcrates sobre la improductivitat de tot treball no-agrícola, i que és de fet irrefutable pels economistes. «Aquesta forma d'imputar a una sola cosa el valor de moltes altres» (per exemple al lli el consum del teixidor) «d'aplicar, per dir-ho així, un damunt l'altre, múltiples valors damunt un de sol, fa que aquest augmente... El terme d'addició pot explicar molt bé d'on es forma el preu de les articles de mà d'obra; aquest preu no és més que un total de molts valors consumits i aplegats; o bé, sumar no és pas multiplicar». (Mercier de la Rivière, l.c.p. 599.) <=\n(14) Així, per exemple, d'ençà del 1844-1847 part del seu capital en el sector productiu el dedicà a especular amb accions ferroviàries. Així, en el període de la guerra civil americana, tancà la fàbrica i tregué al carrer els treballadors, per jugar a la Borsa del Cotó de Liverpool. <=\n(15) «Lloa't, cuida't i orna't... Però qualsevol que prengue de més o de millor» (del que dóna), «aquest és un usurer, i un aprofitat, no fa cap servei sinó un tort al proïsme, com qui furta i roba. No tot allò que hom anomena servei i benefici és servei i benefici pel proïsme. Ja que una adúltera i un adúlter es fan entre ells un gran servei i benefici. Un genet fa un gran servei a un incendiari, en ajudar-lo a robar pels camins, i a saquejar terres i gents. Els papistes ens fan un gran servei quan no ens ofeguen, cremen, assassinen o ens deixen podrir a tots a la pressó, sinó que deixen viure qualcuns, i tan sols els expulsen o els prenen tot el que tenen. El dimoni fa als seus un servei incommensurable... En resum, el món és ple de grans, excel·lents i quotidians serveis i beneficis». (Martin Luther, «An die Pfarrherrn, wider den Wucher zu predigen etc.», Wittenberg 1540.) <=\n(16) Remarcava això en «Zur Kritik der Pol. Oek.», p.14 u.a.: «Hom entén quin «servei» de la categoria «servei» (service) ha de fer a una mena d'economistes com J. B. Say i F. Bastiat». <=\n(17) Aquesta és una de les circumstàncies que fan costosa la producció basada en l'esclavatge. El treballador es diferencia tan sols, segons una expressió eloqüent dels antics, com a instrumentum vocale en relació a les bèsties com a instrumentum semivocale i a les eines morten com a instrumentum mutum. Però ell mateix deixa clar tant a les bèsties com a les eines que no és com elles, sinó que és un home. Es convenç amb satisfacció de la seua diferència, en maltractar les primeres i danyar les altres con amore. Per tant s'hi dóna el principi econòmic en aquest sistema de producció de tan sols emprar les eines més brutes i resistents, i aquells instruments de treball que són més difícils de fer malbé. Fins a l'esclat de la guerra civil, en els estats esclavistes que voregen el golf de Mèxic, tan sols s'hi trobaven arades construïdes a la manera dels antics xinesos, que més aviat penetraven la terra com un porc o un talp per comptes de fer-hi solcs. Vegeu J. E. Cairnes, «The Slave Power», London 1862, p. 46 sqq. En el seu «Seaboard Slave States» Olmsted relata: «Hom m'hi mostra eines que cap home entre nosaltres en el seu judici lliuraria a un treballador a qui li pagàs un salari. L'extraordinari pes i la feixuguesa em fan pensar que el treball amb elles rendeix menys d'un 10 per cent del fet amb les nostres eines habituals. I n'estic segur que, de la forma descurada i brutal que les empren els esclaus, no se'ls hi podria fornir qualsevol cosa que fos més lleugera o menys basta amb profit, i que les eines que constantment lliuram als nostres treballadors i que trobam profit en lliurar-los-hi, no durarien ni un dia en el sòl de Virgínia, tot i que és molt més lleuger i més lliure de pedres que el nostre. Així, també, quan deman perquè les mules substitueixen d'una forma tan universal els cavalls en la granja, la primera raó que em donen i que confessen com la més concloent, és que els cavalls no poden suportar el tractament que rebrien sempre dels negres; els cavalls sempre se'ls troben afeblits o baldats, mentre que les mules resisteixen més, i en perdre's un dinar o dos, no es veuen materialment perjudicades, ni tampoc es refreden o emmalalteixen en patir negligències o sobresforços. Però no em cal anar més enllà de la finestra de la cambra on estic per veure gairebé sempre un tractament al bestiar que suposaria un acomiadament immediat a qualsevol granja del Nord». <=\n(18) La diferència entre treball superior i simple, «skilled» i «unskilled labour», es basa en part en meres il·lusions o en diferències menors que fa temps que han deixat d'ésser reals, i que sobreviuen tan sols encara per una convenció tradicional; en part per la situació irreversible de certes capes de la classe obrera, que les impedeix de comparar amb la resta el valor de la llur força de treball. Hi juguen un gran paper circumstàncies accidentals, que canvien la situació d'aquestes formes de treball. Allà on, per exemple, la substància física de la classe obrera s'ha deteriorat i s'ha esgotat relativament, com passa en tots els països amb una producció capitalista desenvolupada, les feines brutes genèriques, que requereixen molta força muscular, es consideren en general feines qualificades, en relació a les formes molt més delicades de treball, que cauen en el nivell de treball no-qualificat, com per exemple la feina d'un bricklayer (paleta) d'Anglaterra, que assum un nivell superior a la d'un damasquiner. D'altra banda, el treball d'un fustian cutter (un tallador de pana) figura entre les feines «simples» tot i que costa un gran esforç físic i és a més insana. D'altra banda hom no ha d'oblidar que l'anomenat «skilled labour» no ocupa un lloc d'importància quantitativa en el treball nacional. Laing estima que a Anglaterra (i Gal·les) l'existència de més d'11 milions depèn del treball simple. Si substraiem un milió d'aristòcrates i un milió i mig de pobres, vagabunds, criminals, prostitutes, etc., dels 18 milions de poblador en l'època de l'obra, hi resten 4.650.000 de classe mitjana, inclosos petits rendistes, funcionaris, literats, artistes, mestres, etc. I per tal d'inflar aquests 42/3 Millionen inclou en la porció treballadora de la classe mitjana, a banda dels banquers, etc., tots els «obrers de fàbrica» més ben pagats! Tampoc els bricklayers hi manquen entre els «treballadors més potentats». Hi resten per tant els dits 11 milions. (S. Laing, «National Distress etc.», London 1844). «La gran classe dels qui no tenen res més per nodrir-se que el treball ordinari, són la gran massa del poble». (James Mill in Art. «Colony». «Supplement to the Encyclop. Brit.», 1831.) <=\n(19) «Allà on el treball s'empra com a mesura del valor, hom hi assenyala necessàriament un treball d'una determinada mena... en relació al qual, totes les altres menes de treball s'hi refereixen». («Outlines of Polit. Economy», London 1832, p. 22, 23.) <=


Cadira eléctrica | La Mongetera\nPublicat el Març 4, 2007 per isidreb\nSempre he pensat que els dissenyadors, arquitectes i demés professionals implicats en la construcció d’edificis, habitatges o infraestructures, haurien, per llei, de viure-hi, treballar-hi i fer-ne ús durant unes quantes setmanes. Pensarien més en les persones i menys en el seu ego (tant o més alt que el dels bloggers).\nA la feina estem tots elèctrics. No pots tocar les boniques cadires sense que et donin una descarrega de electricitat estàtica, fa, fins i tot una mica de cosa asseure-s’hi. Aquesta vivència diària amb l’estàtica, m’ha fet parar més atenció en la notícia apareguda sobre la contaminació dels edificis, arran del cas de Gas Natural. Li diuen “la síndrome de l’oficina malalta”\nImagino que això és degut a que l’edifici esta encara per acabar i que quan tot estigui llest això no passarà. Però per ara, els elements de risc laboral hi són i venen donats per:\nCom he comentat abans, hi ha molta electricitat estàtica. No se si te efectes nocius sobre la salut, però és força empipador (està prou protegit el cablejat? hi ha prou preses de terra?).\nLa temperatura és massa alta, la mitjana és de 25 graus a la segona planta i el sol peta fort en una part de l’oficina. No hi ha cortines.\nHi ha molta sequedat ambiental, ho notes només entrar. En dos mesos, dues afonies. Feina anys que no n’agafava cap.\nL’edifici no te finestres per airejar de manera natural. La veritat no entenc aquesta mania de tancar-ho tot.\nHem de conviure amb un alt nivell de soroll ambiental, del que en som responsables els mateixos treballadors: converses telefòniques cridaneres, tertúlies sorolloses als sofàs, diàlegs a crits d’una punta a l’altra de l’oficina…\nDe manera circumstancial, mentre duri l’obra, els gasos de les pintures, dels grups l’electrogens de soldadura, els sorolls de la maquinaria de construcció,… estan també presents en la jornada laboral.\nI la pols, la omnipresent pols, que ho cobreix tot i que sembla que ningú neteja…\nJa portem dos mesos, caldrà tenir paciència, desitjar que no hagi conseqüències i esperar a que tot es normalitzi aviat.\nL'entrada va ser publicada el fundació per isidreb. Guarda l'enllaç permanent.


Nova concentració silenciosa al Port per reclamar la llibertat dels presos polítics - Revista Cambrils\nPublicat el Dilluns, 20 de juliol de 2020 10:28h\nAhir, a les vuit del vespre, prop d'una seixantena de persones es va concentrar davant de les Escales Reials del Port per reivindicar l'alliberament dels presos polítics. Com en les ocasions anteriors, la convocatòria va anar a càrrec de la crida "Anem per feina". Els participants a la concentració es van distribuir per aquest tram de passeig, guardant la distància de seguretat i amb mascareta. Tots duien algun cartell amb algun missatge reivindicatiu. Es va guardar silenci durant 20 minuts i, posteriorment, es van iniciar els diferents càntics com "amnistia", "llibertat", "Li diuen democràcia i no ho és... presos al carrer!", "Som república, quedeu-vos el Borbó" o "Ni un pas enrere", entre d'altres. Mentre va durar la convocatòria, algun vianant va cridar algun "Viva España!", però d'altres persones que passejaven també van aplaudir els concentrats. Per acabar es van cantar l'Estaca i el cant dels Segadors.\nAquestes concentracions estiuenques convocades per la crida "Anem per feina" està previst fer-les un cop cada quinze dies en aquest punt del port de Cambrils, durant el període estival.


Sale priceRs. 15,091 Regular priceRs. 17,990


The Golden Hotel Taipei Taiwan - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNo. 13, Lane 34, National Rd, Districte Banqiao, Taipei, Taiwan - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a The Golden Hotel?\nMés informació sobre The Golden Hotel\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, The Golden Hotel es troba a la zona de Districte Banqiao de la ciutat de Taipei. Amb aquesta situació a només del centre de la ciutat i a de l'aeroport, aquest hotel de 2.5-estrelles atreu nombrosos viatgers cada any. També són a fàcil accés Christmasland in New Taipei City, Mercat Nocturn Nanya, National Taiwan University of Arts.\nEl The Golden Hotel, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, bugaderia, servei de taxi, recepció 24 hores, express check-in/check-out.\nL'ambient de The Golden Hotel es reflexa en cada habitació. televisió de pantalla plana, accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, aire condicionat són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Taipei, el The Golden Hotel és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nTots els tipus de viatgers (468)Viatger de Negocis (88)Parelles (234)Viatgers en solitari (94)Famílies amb infants petits (18)Famílies amb infants grans (12)Grups (22)\nHabitació designada per l'hotel Eco Plan sense comoditats\nGood and comfortable service”


El claustre de l’Auró us donem la benvinguda al nou curs 2021-22.\nPla d’organització· CURS 21-22 ·\nTancament curs 2020-21\nJuntxs hem aconseguit ser INVENCIBLES!\nINFORMACIÓ MATRÍCULA 21-22\nDivendres vam celebrar Sant Jordi a l’escola. Us deixem un petit vídeo amb algunes de les activitats que vam realitzar.\nDes de la Biblioteca també hem fet un recull de novetats que podeu trobar aquí.\nSetmana Cultural 20-21\nUs adjuntem la infografia de les activitats que es faran a l’escola al llarg de la Setmana Cultural, del 15 al 19 de març.\n17 de setembre de 2021 @ 15:00 - 17:00\nÚLTIM DIA D’ESPAIS\nEL PUNT VERD MOVIL\nWANDA THE WICH\nFEM ESPAIS D’APRENENTATGE A 2n


Germà Bel amenaça amb denunciar l'OK Diario si no canvia un titular "difamador" ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4126. Dimarts, 23 d'abril de 2019 02:17 h\nPolítica Última actualització Dimarts, 21 de novembre de 2017 15:45 h\nEl diari d'Eduardo Inda, el pitjor valorat dels digitals\nRedacció | Germà Bel, exdiputat de Junts pel Sí al Parlament, va concedir ahir una entrevista al diari digital Vilaweb. Evidentment, parlava sobre la situació política catalana, sobre el 155 i les actituds del Govern català i espanyol després de l'1 d'octubre fins a les detencions i l'exili. El diari madrileny OK Diario, dirigit per Eduardo Inda, n'ha manipulat el contingut i el mateix Bel ha assegurat que si no es modifica la notícia, posarà una denúncia.\ngerma bel, ok diario\nConcretament, Germà Bel amenaça OK Diario que en denunciar-lo. Al seu perfil de Twitter, enllaçant la notícia, afirma "aquest titular em difama. Considerin retirar-lo. Poden limitar-se a enllaçar l'entrevista. En cas contrari, consideraré jo denunciar-los davant la jurisdicció pertinent".\nEl titular en qüestió manipula algunes de les afirmacions de l'economista català assegurant que Bel "defensa l'ús de la força per a controlar el territori després del 21-D".\nOK Diario, el pitjor valorat\nEl gener d'aquest any es va dur a terme una enquesta sobre la percepció i la valoració de Mitjans de Comunicació i de Periodistes espanyols pels grups de recerca en GIPEyOP (Grup de Recerca en Processos Electorals i Opinió Pública) i Mediaflows de la Universitat de València. L'enquesta, en la qual s'entrevista a 5.414 persones, d'entre tots els analitzats, OkDiario, el 'diari digital' d'Eduardo Inda, és el que surt més mal parat: la seva nota és del 2,3, en una escala de 0 a 10 -on 0 és cap credibilitat, i 10 total credibilitat.\nHola @okdiario . Este titular me difama. Consideren retirarlo (pueden limitarse a enlazar la entrevista). En caso contrario, consideraré yo denunciarlos ante la jurisdicción pertinente https://t.co/LKbr6m3gOw via @okdiario\n— Germanov Belevsky (@gebelque) 21 de novembre de 2017\nUn botiguer de Valladolid canvia el nom de la seva botiga per la catalanofòbia que patia 15.11.2017.\n21 de novembre de 2017, 19.04 h\nAnar a la justícia espanyola, apel·lar-hi, és reconèixer-la. Admetre-la. Penso que no hauríem de fer-ho mai.\n21 de novembre de 2017, 18.39 h\nSON LA VERGONYA D'UN GREMI.......\n21 de novembre de 2017, 18.38 h\nGermà, el que sigui necessari. Inda i el seu diari son INFUMABLES.........


Garagenstellplätze zum verkauf in Olesa de Montserrat in Seite 2 | fotocasa\nGaragenstellplätze zum verkauf in Olesa de Montserrat\nGarage in Olesa de Montserrat\nParking en Olesa de Montserrat zona Centre, 11 m. de superficie (de 4m de largo por 2´60m de ancho.). Extras: luz, autobuses, céntrico, centros médicos, parques, zona de paso Aparcament a Olesa de Montserrat zona Centre, 11 m. de superfície (de 4 m de llarg per 2´60m d´ample.). Extres...\nParking con longitud de 4,50 m y de ancho 2,25 m, ubicado en zona central. Dispone de puerta automática. Fácil acceso, pocos vecinos. Pàrquing amb longitud de 4,50 m i d´ample de 2,25 m, situat en zona central. Disposa de porta automàtica. Fàcil accés. Pocs veïns.\nParking en Olesa de Montserrat zona Estatut, 10 m. de superficie. Extras: colegios, parques, zona de paso Aparcament a Olesa de Montserrat zona Estatut, 10 m. de superfície. Extres: escoles, parcs, zona de pas\n69 Garagenstellplätze zum verkauf in Olesa de Montserrat\nGaragenstellplätze zum verkauf cheap in Olesa de Montserrat


utopies quotidianes: de maig 2015\n30 de maig, 2015 0\nTreballadores del vers. Marea poètica del Sud.\nS’acaba d’editar el nou poemari d’Ángeles Mora, “Ficciones para una autobiografía”. Repassant els seus llibres, sorgeix una curiosa simetria temporal: el 2001 publicava “Contradicciones, pájaros” i el 2008 “Bajo la alfombra”. Cada set anys, doncs, apareix un recull de la poeta cordovesa. És un procés a foc lent, amb resultats d’una gran bellesa. Tenir entre els dits els versos nous d’Ángeles Mora és un plaer. I fa gairebé inevitable pensar i rellegir els de Josefa Parra i Rosario Troncoso, dues poetes gaditanes que comparteixen una geografia creativa solcada per una mateixa llum. Ángeles, Pepa i Rosario són poesia en carn viva i són vent del sud a cada vers.\nÁngeles Mora (1952) viu a Granada, on va impregnar els seus versos dels codis de la poesia de l’experiència, la proposta que fa del poema territori de diàleg entre consciència personal i ètica col.lectiva, forjada a cops de quotidianitat. Avui presideix l’associació de dones i literatura “Verso Libre”. Josefa Parra (1965) és de Jerez i com ella mateixa diu (http://josefaparr9.wix.com/poeta) s’hi dedica “a la gestió cultural per mantenir el cos, i a escriure poemes per mantenir l’esperit. O algo así”. És sotsdirectora de la revista literària “Campo de Agramante”. Rosario Troncoso (1978) és de Cadis i dirigeix la revista cultural “El ático de los gatos”. Tres dones nascudes en tres dècades diferents (amb la màgia d’una altra simetria temporal: cada tretze anys!) que són avui referents de força poètica, i de compromís amb l’entramat cultural d’Andalusia.\nÁngeles Mora és poesia de la memòria, i dels desitjos i els somnis. Els seus poemaris són terrenys de joc entre la veritat i la ficció. Veritats petites i concretes, i ficcions per construir una memòria decent -ni maldita ni ensucrada- i un futur on la dignitat és el bescanvi de la utopia. Josefa Parra és poesia d’imatges enlluernants, de metàfores teixides amb pols d’estrelles. I és alhora l’ancoratge del vers en llocs i calendaris precisos, allà on el poema esdevé experiència. Rosario Troncoso és pura marea poètica. Expressat en les seves pròpies paraules “Escribo para amar, para que me amen./ Para estar viva. Para negar la despedida de Dios./ Para atarme a la locura, por si la razón me encuentra (…)/ Para errar y deshacerme en cenizas./ Y resurgir en una vorágine de palabras en erupción”. Són tres meravelloses poetes, treballadores del vers. Referents d’honestedat creativa.\nBuscábamos tal vez alguna excusa\npara salir sin fin, a corazón abierto,\ny respirar un aire de los dos conocido.\nEran las noches largas, sin dormir,\ny las dulces farolas tiritaban\nAún guardabas aquel resplandor tibio\ndebajo de la trenka,\ncruzando la ciudad como una estrella el cielo\n(un gato al verte formuló un deseo).\nEra el amanecer apenas vivo.\nTú desaparecías algo antes que la luna,\ncuando el alba creciendo goteaba en los mapas.\nEran las noches altas del amor\ny el futuro temblaba en nuestros labios,\nde pronto presentido... Eran las noches largas.\nAl fondo una mañana desnuda se tendía.\nSolitario acto de amor.\nBálsamo para el vacío.\nRáfaga de luz.\nUn llenar los huecos\nde otros versos que volaron.\nAquelarre de sintagmas\nborrachos de belleza.\nCorte limpio en las venas\npara desangrarse adrede.\nSuicidio de atrezzo.\nes recoger cada recuerdo roto\nde las cunetas del alma.\nLa inmortalidad perdida,\nbuscada, no encontrada.\nUn poema más,\ncomo todos los poemas,\ntiene la piel del silencio\n28 de maig, 2015 0\nPer què crec que vivim un canvi d'època política a Catalunya?\n(Article que em publica El Crític 28 de Maig del 2015)\nVivim un canvi d’època que es manifesta en moltes dimensions. Al llarg dels últims anys s’han expressat indignacions i alternatives socials. A les eleccions de diumenge la ciutadania ha situat la política, també, com un territori on és possible forjar somnis, on l’esperança busca camins de majoria. Des del 1979 no havia passat una cosa així; un procés polític amb remor de moment històric. A les municipals, les forces de la vella centralitat (CiU, PSC i PP) perden 435.000 vots a Catalunya respecte el 2011. Els diferents espais de l’esquerra vinculada a la superació del règim del 78 (ERC, ICV-EUiA, CUP i formats diversos de Confluència) en guanyen 536.000. No és tan sols una qüestió de volum de vots. És un punt d’inflexió: en actors, guió i agenda.\nHo és en actors, perquè més enllà de la lògica de partits emergeix la dels nous subjectes de confluència. Barcelona en Comú (Bcomú) n’és l’expressió més rellevant però no l’única. A Terrassa, Vilafranca, Mollet, Santa Coloma, Badalona, Vic, Tortosa, Sabadell, Castelldefels… s’han articulat també confluències de geometria variable, totes elles amb components de ciutadania potents, més enllà dels espais polítics preexistents. I no es tracta només de presència o irrupció en l’ecosistema polític, sinó d’apostes amb vocació guanyadora que trenquen els respectius taulers. Bcomú assoleix el 25,2% dels vots i guanya a 6 dels 10 districtes, i a 54 dels 73 barris de la ciutat. A feus històrics del PSC, com Nou Barris, s’enfila al 34% dels vots, deixant els socialistes al 16,3%, un veritable canvi d’hegemonia.\nEl punt d’inflexió es produeix també en la reconfiguració de l’agenda política. El triomf de Bcomú, els bons resultats de moltes altres candidatures de confluència, el manteniment de les alcaldies d’ICV-EUiA i l’avenç important de la CUP, fan emergir les dimensions social i ciutadana amb força, és a dir, els antagonismes polítics a l’entorn de les injustícies socials i de la corrupció estructural. Queda molt tocat el guió de la unidimensionalitat política a l’entorn del procés sobiranista. L’eix nacional no s’abandona, però s’articula als altres dos eixos del conflicte polític. Bcomú incorpora el compromís programàtic de situar Barcelona com a capital del dret a decidir, única forma de resoldre en clau democràtica el conflicte entre Catalunya i l’estat espanyol. Però Bcomú ha ubicat la lluita contra les desigualtats i contra la corrupció en el nucli del seu relat. No, el triomf d’Ada Colau no afebleix el procés; però impugna frontalment les polítiques socials de CiU. És més, Bcomú fa l’aportació d’emmarcar el vot majoritari de les classes populars de la ciutat en el terreny del catalanisme, barrant el pas a l’avenç del fenomen Ciutadans.\nFinalment, les ruptures en el sistema d’actors i en el guió polític tenen lloc en un context de canvi de règim. Les correlacions de força canvien substancialment. A Barcelona les forces favorables a exercir el dret a decidir (per tant sobiranistes) passen de 21 a 29 regidors, produïnt-se a més un gir substancial: les esquerres pel dret a decidir (Bcomú, ERC i CUP) passen de 7 a 19 regidors, deixant CiU (10 regidors) clarament en minoria dins el camp sobiranista. A l’interior de l’esquerra, la suma de Bcomú i la CUP (14 regidors) deixa molt enrere els 5 d’ERC i els 4 del PSC, un escenari ni tan sols imaginable fa només 4 anys. Barcelona, a més, no és un cas aïllat. La dinàmica guanyadora -o la possibilitat real de liderar governs- dels subjectes de confluència es reprodueix, per exemple, a la capital de l’estat (Ahora Madrid), València (Compromís), Saragossa (Zaragoza en Común) o A Coruña (Marea Atlántica). Els nous actors emergeixen com a espais de majories, configurant-se, per tant, alternatives guanyadores no només al PP, sinó al bipartidisme del 78 (PSC-CiU a Catalunya; PP-PSOE a l’estat).\nLa consolidació o afebliment d’aquestes dinàmiques resta oberta. En tot cas, les municipals han representat un pas endavant rellevant per les esquerres alternatives i ciutadanes. Un salt qualitatiu en clau de canvi de règim, en tant que canalitzen propostes de nova política, i de sobirania social i nacional, de lògica constituent. Barcelona esdevé de nou, com en altres moments de la seva història, la punta de llança. Potser sense l’èpica de la Rosa de Foc o del 14 d’Abril, però amb la possibilitat d’obrir un escenari fins ara inèdit, referent de justícia social i revolució democràtica per a les ciutats i els pobles del Sud d’Europa.\nEtiquetes de comentaris: Barcelona en Comú, eleccions, ICV Barcelona, ICV-EUiA\n24 de maig, 2015 0\n13 de maig, 2015 0\nConstruint alternatives. ICV-EUiA-EPM a peu de carrer\n“Som d’esquerres i ecologistes perquè som municipalistes. Des de sempre, i ara més que mai. Fem activisme polític des del compromís amb la quotidianitat, com a espai per transformar la vida. Amb les polítiques de proximitat, com a eines per construir igualtat, llibertat i fraternitat. Amb la democràcia local, com a projecte per situar el poder en mans de la gent”.\nAixí arrenca el Manifest 2015 d’ICV-EUiA-EPM. Sí, el municipalisme de l’esquerra verda nacional, colze a colze amb la ciutadania i els moviments socials, ha estat clau per avançar cap a pobles més humans i habitables, cap a barris dignes, com a àmbits de convivència entre persones diferents. Mai no hem deixat de treballar per millorar les condicions de vida de la gent. Sempre hem lluitat per fer possible que la gent escrigui el seu propi futur, ciutat a ciutat. Aquests últims anys han estat molt durs. Anys de crisi-estafa on PP-PSOE-CiU, al dictat de la troika, han retallat i mercantitlitzat els drets bàsics de tothom per finançar el rescat de bancs i banquers corruptes. Però la gent comú ha plantat cara: amb indignació col.lectiva i construint alternatives. Molts Ajuntaments han estat trinxeres de resistència ètica. El món local d’ICV-EUiA-EPM hem estat a peu de carrer, compartint espais de mobilització; i als Ajuntaments, a molts governs municipals, fent de les polítiques públiques eines de treball pels drets, la dignitat i la democràcia. Tot aquest bagatge de lluita i de govern el posem ara al servei de projectes municipalistes carregats de futur. Perquè el 24M la ciutadania ompli les urnes de força i esperança; de vots a les candidatures on s’integra la gent lluitadora d’ICV-EUiA-EPM.\nÉs un gran bagatge: la força dels valors traduïts en fets. El grup de Suport Municipal d’ICV-EUiA-EPM ha recollit les experiències en una magnífica publicació coordinada pel Santi Cayuela. Es tracta del llibre “Construint Alternatives”, on es fan visibles i prenen significat fins a 92 pràctiques –vertebrades en 4 blocs i 22 eixos- impulsades pels governs de l’esquerra verda a molts pobles i ciutats. És el relat dels fets. Una realitat escrita amb la gramàtica del compromís municipalista i transformador. Una aportació on conceptes com nova política, on paraules com esquerra i ecologisme prenen vida, s’omplen de contingut. Fóra impossible fer-ne una síntesi en poc espai. Es pot llegir/consultar el llibre a http://apeudecarrer.cat/publications/1362 val la pena fer-ho. Però val la pena també destacar alguns elements a tall il.lustratiu.\nEn el primer bloc, sobre “territori i recursos naturals” s’hi presenten més de 30 experiències al voltant de models urbans i ecològics amb implicació ciutadana, orientats a construir entorns habitables de vida quotidiana: la gestió pública de l’aigua al Prat, les polítiques exemplars d’energies netes a La Sénia, l’urbanisme participatiu i amb consulta ciutadana d’Olesa i Altafulla, les anelles verdes de Terrassa i St Boi, o la xarxa d’horts urbans de St Feliu i Sta Coloma de Gramenet. Al segon bloc, el de “les polítiques municipals per la justícia social” s’hi despleguen pràctiques de rescat ciutadà, accés a l’habitatge, garantia del dret a l’alimentació, educació al llarg de la vida o cultura per la igualtat: la mobilització de pisos buits per lloguer social a St Vicenç dels Horts, l’escola municipal de música a l’Hospitalet, la potent tarifació social de St Feliu i Cerdanyola, el projecte educatiu de Sta Coloma de Cervelló o el Pla Jove de Cubelles. El tercer bloc fa visible l’esforç municipal per “superar la crisi amb nous models productius i ocupació digne” i s’exposen més de 20 polítiques concretes de dinamització econòmica i lluita contra l’atur: l’exemplar iniciativa de Sta Perpètua de convertir cada inversió en un projecte associat a un pla d’ocupació, la gestió de serveis municipals per impulsar cooperatives a La Llagosta i entitats socials a Esparreguera, o el projecte d’emprenedoria social a St Boi. El quart bloc, per últim, tracta les pràctiques de “qualitat democràtica i participació” on emergeix la gestió ciutadana d’espais, les audiències públiques i les consultes o l’elaboració participativa de pressupostos: les regidories de barri a St Feliu, el portal de transparència a Sta Perpètua, el pla de participació ciutadana de La Palma de Cervelló, les inversions participatives a Altafulla o les reunions veïnals obertes a Argençola.\nSí, un llegat sòlid que cal posar en valor: el millor punt de partida per anar ara més enllà. Per construir el nou municipalisme del bé comú. Des de la confluència de totes les opcions compromeses a derrotar les causes i les polítiques del patiment; des de l’aposta per la justícia, la vida i la felicitat, poble a poble; barri a barri. A Barcelona hi estem treballant de valent per fer-ho possible a través de Barcelona en Comú. Arreu del país, centenars de candidatures municipals d’ICV-EUiA-EPM i d’espais de Confluència estan també plantejant alternatives per guanyar, per obrir un temps nou de ciutats humanes i habitables. Fem-ho possible el 24 de Maig. Que l’esperança trobi camins de majoria.\n05 de maig, 2015 0\nUn Programa En Comú per guanyar Barcelona\nUn dels components clau dels períodes electorals és l’elaboració i aprovació de programes per part de les candidatures que s’hi presenten. A Barcelona En Comú ho hem fet. I hem considerat el procés com a oportunitat per transformar les formes i els resultats: per innovar en el com i en el què. Tenim un programa sòlid i atrevit, i ho és en la mesura que s’ha construït en comú, a partir de les capacitats col.lectives. És un programa transformador i factible, i només podia ser-ho si arrelava i creixia en espais d’intel.ligència vivencial i quotidiana, amb aportacions des de molts angles d’expertesa. Es tracta d’un programa trenat i amb valors que el vertebren, però obert i dinàmic, entès com a espai de diàleg permanent amb la ciutadania. S’havien d’explorar maneres d’obertura democràtica inèdites, i crèiem tenir el teixit humà i el cabal d’il.lusions necessari per fer-ho. S’hi han implicat a l’entorn de 5.000 persones que, des d’aportacions molt diverses, han anat forjant un programa per guanyar Barcelona, per escriure el futur de la ciutat amb lletres de justícia social i ambiental, amb músiques de revolució democràtica i fraternitat.\nEl procés va arrencar fa temps, a la tardor del 2014, lluny encara de les pressions electorals. Centenars de persones als eixos temàtics, als grups de barri i als espais polítics van elaborar diagnosis, reflexions compartides i unes primeres propostes. Un cop tancat l’acord de confluència i concretada l’aposta de Barcelona En Comú, es va posar en marxa un procés de participació presencial i digital, amb l’objectiu d’incorporar propostes, valorar-les i prioritzar-les. El resultat és, d’una banda, un Mandat Ciutadà format per un nucli de 40 mesures de màxima prioritat. I d’altra banda la proposta Fem Barris, un conjunt ampli de mesures de proximitat, elaborades barri a barri, a peu de carrer. Al Mandat Ciutadà i al Fem Barris s’incorpora, finalment, el document de la Ciutat En Comú, amb propostes aportades per col.lectius de població i àmbits temàtics, moltes d’elles amb un alt grau de transversalitat. No ha estat fàcil anar encaixant les peces del mosaic programàtic, però ha estat possible. I s’ha erigit un procés d’aprenentatge col.lectiu inèdit i molt valuós. Inscrit en els valors de democràcia oberta que habiten l’ADN de Barcelona En Comú.\nEl resultat d’aquest procés no és, no podia ser un programa convencional. No és un document rígid i tancat, carregat de promeses amb peus de fang. És un programa articulat per mesures concretes orientades a l’acció; mesures ambicioses i alhora realitzables; transformadores; molt pensades i alhora obertes a noves interaccions.\nEl programa es vertebra a partir de quatre blocs. El primer d’ells, Drets Bàsics, recull el conjunt de propostes orientades a reconstruir la dignitat i l’autonomia personal, a restablir el respecte més estricte pels drets humans vulnerats en època de crisi i desmantellament social: des de la prevenció dels desnonaments i la lluita per l’ocupació digne, fins al compromís d’assegurar els subministraments bàsics, passant per la seguretat alimentària, o la garantia d’una renda municipal perquè ningú no visqui en situació de pobresa. El segon bloc, Canvi de Model, incorpora les mesures que expressen amb força l’aposta per un nou model econòmic i ecològic: una economia urbana diversificada, cooperativa, amb teixit comercial i industrial de proximitat, generadora d’ocupació estable; i una ciutat ecològica i habitable que situa els bens comuns –l’aigua, l’energia, l’aire; i també l’habitatge i els carrers- sota control social, perquè mai més no siguin privatitzats. El tercer bloc, Ciutat per la Vida, agrupa les mesures vinculades al dret a la salut, a l’educació, al suport a l’autonomia i a la vida en comunitat. Les propostes per construir entorns urbans, ambientals i culturals acollidors i incentivadors: una quotidianitat de relacions cuidadores i emancipadores. Com ens diu la xarxa feminista, ciutadania i cuidadania. Una Barcelona on tots els projectes de vida siguin realitzables, on els barris siguin dignes perquè la gent pugui ser feliç. Finalment, el quart bloc, Democràcia Oberta, allà on s’articulen les mesures de govern exemplar i transparent; de rendició de comptes i control ciutadà; de democràcia participativa i institucions obertes. Unes noves regles del joc per una nova política, perquè Barcelona estigui en mans de la gent; de veïnes i veïns que han de poder exercir el seu dret a decidir sobre inversions i projectes, sobre el model de barri i ciutat on volen viure i atrapar la felicitat.\nSí, un Programa En Comú de veritat; un programa per guanyar el 24 de Maig. Una proposta sòlida i oberta per construir en clau col.lectiva una Barcelona més justa, humana, habitable i democràtica.


Gogistes Solsonins han repartit un any més centenars de goigs en la festa de Sant Cristòfol | Nació Solsona\nGogistes Solsonins han repartit un any més centenars de goigs en la festa de Sant Cristòfol\nper Ramon Estany, Solsona | 8 de juliol de 2018 a les 17:12 |\nAquesta informació es va publicar originalment el 8 de juliol de 2018 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nRepartint els goigs entre els conductors Foto: Ramon Estany\nUna de les entitats que col·labora amb la festa de Sant Cristòfol de Solsona, i ja porta 19 edicions, són els Gogistes Solsonins, que cada any, s'encarreguen d'imprimir una edició commemorativa dels Goigs de Sant Cristòfol, que com a particularitat, al revers, incorpora un texte històric sobre empreses o persones vinculades al món del transport de Solsona.\nL'edició dels goigs d'aquest any ens presenta els goigs amb lletra i música de Miquel Guillamón Casanovas i han estat coordinats per Domènec Camps Canal, amb un tiratge de 175 exemplars a color en paper Conqueror Bamboo de 300 g, i 450 exemplars en negre en paper Conqueror Bamboo de 100 g.\nEl texte històric parla del transportista Jaume Altarriba Argerich.\nJaume Altarriba Argerich va començar amb un camió transportant fusta i al cap d'uns anys va dedicar-se a comprar-la i transportar-la.\nPer això els camions sempre han estat la seva afició i va fer que comprés el camió que mostra la primera fotografia, totalment desballestat, per restaurar-lo i adaptar-lo a la manera que es carregava la fusta fa 50 anys.\nEl camió marca M.A.N. dièsel de 162 cv de potència, estava inservible, el que va fer que la seva restauració fos llarga i costosa. Es calcula que aquest vehicle és d el'any 1958.\nUna de les tasques més costoses i laborioses fou l'adquisició de la documentació obligatòria per tenir-lo declarat legalment. Durant cinc anys va estar lluitant per poder adquirir aquesta documentació. Finalment el 2013 el va poder matricular.\nLa matrícula és de les anomenades històriques, això vol dir que no resta autoritzat a dur càrrega, però sí és apte per circular. La seva matrícula és H2370BBF.\nAcabada la restauració, el camió ha quedat tal com es veu a la segona fotografia. Una meravella!\nDes de fa anys i fins a l'actualitat, la seva feina és portar el Sant el dia de la Festivitat de Sant Cristòfol, des d'on el mossèn imparteix la benedicció de vehicles.\nSocietat, Sant Cristòfol, gogistes