SFxI: de novembre 2016\nEn plena onada de l'operació Diàleg(Mare de Déu que es farà llarg, això) i en plena operació Conferència de Presidents (còmica, ahir, la baralla entre Albiol i Arrimadas per veure qui era més espanyol i qui feia la reunió unionista més gran), fa gràcia que ens retreguin tan sovint això de les desobediències. Avui el vicepresident del govern presentarà el pressupost i s'haurà obert la cursa entre el Consell de Ministres i el TC a veure qui diu més aviat allò que és il·legal, que la partida pel referèndum no compleix la llei i que no es pot desobeir ni l'Estat ni la Constitució, que és aquesta mena de Codi Penal contra els polítics, en paraules de Junqueras. I si encetem l'any amb nou pressupost (vagin-se preparant) entrarem a la fase B, la de la màquina de fabricar suspensions cautelars de càrrecs polítics un rere l'altre amb l'argument, és clar, que desobeïm. I jo em pregunto: i, posats a fer, segons quines altres desobediències, quina pena haurien de merèixer? Què fem quan és l'Estat qui desobeeix impunement allò que aprova? A quin tribunal hem d'acudir? Van llegir vostès, fa quatre dies, la denúncia que va fer la Cambra de Comerç amb relació a les inversions de l'Estat a Catalunya? Dels 949,5 milions pressupostats, només en van executar 555,9, un 59%. I es queden tan amples. I ara a vostè li pot semblar que 555,9 milions d'euros són molts. Però faci, sisplau, l'exercici que va fer el president de la Cambra en explicar-ho. Aquests 555,9 milions d'euros representen el 9,9% del pastís total d'inversions de l'Estat, i Catalunya representa el 16% de la població d'Espanya i el 18,8% del PIB de l'Estat. L'informe sosté que de les obres previstes a Renfe, per exemple, només se n'acaben executant un 5%. I això, any rere any. I la pregunta, i torno al principi, continua sent la mateixa: i nosaltres què fem, quan l'Estat desobeeix de la manera que desobeeix? Que no és una desobediència el que practiquen un dia rere l'altre amb Catalunya? On és el TC de les inversions? I de tantes altres injustícies? Ara que ja ha quedat demostrat que el TC no és cap àrbitre sinó que porta la camiseta de l'equip visitant, i que s'asseu a la seva banqueta, què fem? Què fem amb les seves, de desobediències? A mi només se m'acut una manera de solucionar-ho.\nMarc Sanjaume: «Els miralls internacionals del referèndum»\nXerrada veïnal «Venem? Lloguem? Que hem de fer?» organitza l'associació veïns Sagrada Família, el 28 de novembre\nManifest aprovat al Consell d'Assemblees Territorials, Sectorials i Exteriors celebrat a Cervera.\nEn Ciencia Políticas se define la judicialización en la política, como el mecanismo por el cual los problemas políticos son transferidos hacia la esfera judicial para su resolución. En estos momentos se ha instaurado descaradamente como norma esa descripción. El tinglado comienza así: La clase política nombra a los componentes del Consejo y estos integrantes proponen a los miembros del Tribunal Constitucional, los Presidentes y Magistrados del Tribunal Supremo, los Presidentes de los Tribunales Superiores de Justicia, acuerdan revocaciones y jubilaciones. Por ende, la clase política controla el tronco y las ramificaciones de un Poder, sobre el papel independiente, como el Judicial.\nLa relación entre política y justicia en España es un mal endémico en sus fundamentos al no querer la primera (sus réditos tiene) diferenciar, separar y respetar la correcta misión de la segunda en el ejercicio del Poder. La historia de ambas en el devenir preconstitucional de sus inapelables actuaciones y opacas colaboraciones ha sido sangrante, abusiva, desmesurada e injusta. Desde la instauración de la Constitución en la última etapa democrática no hace falta esforzarse para percibir que la Justicia sigue en muchos caso igual, desempeñado un papel servil de instrumento del gobierno. Por cuanto la función de juzgar, es puramente un problema político.\nJofre Llombart: «La independència en època de la post-veritat»\n"La diferència per discernir entre veritat i post-veritat és ben simple: l’independentisme es trenca les banyes perquè els del NO votin i l’unionisme se les trenca perquè no es voti"\nOxford Dictionaries ha resolt que la paraula de l’any 2016 és ‘post-truth’, és a dir, post-veritat. El concepte defineix l’entrada de la humanitat en una nova etapa de la era de la informació: una etapa en què la percepció que tenim de les coses acaba configurant la realitat per més que les dades objectives ens ho desmenteixi. L’entitat, que penja de la prestigiosa Universitat d’Oxford, conclou que aquest augment de l’ús de la paraula post-truth aquest 2016 es deu bàsicament a dos fenòmens: Donald Trump i Brexit. És a dir, tant el pròxim president dels Estats Units com els partidaris que la Gran Bretanya marxi de la UE, han aconseguit arribar a un nombre de ciutadans suficient com per, a través de les emocions i les creences, donin suport a les seves causes. Que després aquestes creences siguin certes ha passat a ser secundari.\nAl cap de poc, una altra universitat, la d’Stanford, publicava un informe amb una realitat que em preocupa més com a pare que com a periodista: un 82% dels joves són incapaços de discernir una notícia real d’una falsa. La post-veritat no és només un estadi; és la porta d’entrada a la manipulació de bona part de la població (la suficient per tombar governs) i, el més greu de tot, sense que aquesta se’n pugui arribar a adonar mai.\nGermà Bel: «La diferència amb el 9-N la marcarà el que passi l'endemà»\n“Al disseny institucional i al model constitucional espanyol li fa més mal acordar un referèndum que la independència”\n“El no al pressupost al maig va tenir un efecte de cimentació interna; el grau de cohesió dins de JxSí no té precedents”\n“En alguns casos la CUP ha decidit donar prioritat a altres coses [en lloc de la independència]”\nL'economista i diputat independent per Junts pel Sí al Parlament, Germà Bel, analitza les relacions entre Catalunya i Espanya en un capítol inclòs en el llibre de referència que acaba d'editar l'Institut d'Estudis Catalans: Raó de Catalunya. La societat catalana al segle XXI.\nTanca el capítol del llibre dient que el referèndum “no serà possible si depèn de les dinàmiques espanyoles”. Aleshores?\nJo crec que no hi haurà referèndum acordat. Ho crec des de fa molts anys. Al disseny institucional i al model constitucional espanyol li fa més mal acordar un referèndum que la independència. Viure la independència té tot el dolor que pot provocar l'amputació d'una part del cos, però el referèndum és acceptar la gangrena. Si el model d'estat francès [d'una sola nació] té l'acceptació que té a Espanya, no el veig suïcidant-se i acceptant un referèndum. Per què no és com la Gran Bretanya o el Canadà? Aquests són models anglosaxons, basats en l'individu i en el territori, no en la nació poble, compacta.\nPer tant, hi haurà referèndum? I tindrà validesa?\nEl govern de Catalunya ha fet la proposta i el Parlament hi ha votat a favor: referèndum o referèndum. Acordat o no acordat. I aquesta és la posició política del govern i del Parlament.\n«Que De los Cobos demane, en públic, que aquest diàleg servesca per a rebaixar la judicialització és un altre míssil, i ja en són uns quants, a la línia de flotació de Mariano Rajoy»\nEl president del Tribunal Constitucional espanyol inaugurava ahir en un d’aquells actes en teoria poc apassionants la nova web de la institució –si teniu curiositat per a veure-la, podeu visitar-la: https://www.tribunalconstitucional.es/\nSi el vostre navegador és configurat en llengua catalana observareu amb sorpresa que només d’entrar a la nova web del tribunal us apareix directament en català, sense necessitat de canviar de llengua. Una part important de la web té el contingut també en català. Tot això va proporcionar tema de debat al grup de periodistes que assistia a la inauguració de l’invent. Certament, hi ha molt poques webs de les institucions de l’estat espanyol que tinguen versió catalana i, sens dubte, crida l’atenció que siga precisament la del TC la que fa el tractament simbòlicament més favorable de la llengua catalana. Un gest, evidentment.\nUn gest que va donar peu al president del Tribunal Constitucional, Francisco Pérez de los Cobos, a comentar que els governs espanyol i català haurien de negociar. Aquesta apel·lació al diàleg fou una altra sorpresa, que anà acompanyada finalment d’una altra, encara, digna de ser destacada. Preneu-ne nota: el president del Tribunal Constitucional espanyol va demanar als governs que aquesta negociació servís per a reduir el pes de la seua institució en la resolució de les discrepàncies polítiques. Caram. Caram.\nTaller obert de sardanes «Sardanegem al barri». T'hi apuntes? 11 desembre\nNo era el que molts catalans haurien volgut, però es va acceptar com a mal menor. En comptes de definir Catalunya, el País Basc i Galícia com a “nacions”, l'article 2 de la Constitució del 1978 les anomena “nacionalitats”. Per si no ho recorden, la redacció és aquesta: “La Constitució (...) reconeix i garanteix el dret a l'autonomia de les nacionalitats i de les regions que la integren i la solidaritat entre totes elles.” És a dir, les “nacionalitats” tenen un rang superior, o així ens ho van vendre en aquell moment, que la resta de les “regions” espanyoles. Per aquest motiu, les “nacionalitats” van accedir a tenir autonomia d'una manera més ràpida que les “regions”. Tot i que Catalunya, cal recordar-ho de nou, ja havia recuperat el seu autogovern força mesos abans, relligant d'aquesta manera, en un fet polític que molts semblen obviar, la legalitat de la Generalitat republicana amb l'actual institució.\nTots sabem, però, que, des del primer moment, les coses no han estat així. Primer amb el “cafè per a tots” implementat de manera ben ràpida amb autonomies, amb tot el respecte, ben artificials, com Múrcia, la Rioja, Cantàbria o Castella, on mai hi havia hagut demanda d'autogovern. Més endavant va venir la Loapa, l'intent socialista de pervertir encara més el sistema, afortunadament aturat en part.\nNo em negaran que la successió de fets és del tot aclaridora. Dilluns, el govern del PP dispara l'operació Diàleg i Enric Millo i Soraya Sáenz (que un dia d'aquests ens dirà que parla català en la intimitat) fan tota mena de crides al seny i al diàleg i mostren la seva disponibilitat a parlar del que calgui. I com s'acaba el dia? Amb la confirmació per part del Suprem de la suspensió de tres anys de feina al jutge Santi Vidal. Ahir, dia 2 de l'operació Diàleg, la jornada s'acaba amb dos fets també prou aclaridors: amb la citació a la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, per anar a declarar al TSJC el dia 16 de desembre vinent pels presumptes delictes de desobediència i prevaricació; i, al capvespre (aquestes coses sempre es fan amb nocturnitat) amb la votació al Congrés del suplicatori a Francesc Homs que ara permetrà que sigui jutjat formalment per desobediència i prevaricació pel 9-N. Vistos el dia 1 i el dia 2 de l'operació Diàleg, francament jo ara no sé si cal un dia 3. Perquè si el diàleg és aquest, ja se'l poden confitar. Ho dic sobretot pel suplicatori d'Homs. Perquè fa uns quants dies que tota la classe política popular (del PP, vull dir, que no és ben bé el mateix que popular) argumenta que el diàleg que hi hagi d'haver a partir d'ara no pot tenir en compte, de cap manera, els fets que ja es troben en via judicial. “No hi podem fer res, en aquests casos”, argumenten els Millos i les Sorayes de torn (que, insisteixo, un dia d'aquests ens dirà que parla català en la intimitat). S'aferren a la separació de poders, i ho fan sense que se'ls escapi el riure i sense fer cap referència als afinaments de la fiscalia. I jo em pregunto: i la votació que es va fer ahir al Congrés, a porta tancada, en secret i amb nocturnitat, no era una decisió política? Ahir el PPSOE i C's tenien l'oportunitat de demostrar que consideren el cas català un afer polític que s'ha de resoldre amb diàleg i no per la via judicial. I ens ho van tornar a deixar clar. Puigdemont va ser prou caut dient que cada cop hi ha “més pedres a la maleta del diàleg”. Jo, com que no tinc l'obligació de ser tan políticament correcte, em pregunto si el que van posar ahir a la maleta no van ser pedres sinó dinamita. I si no han fet saltar pels aires el diàleg abans de començar.\nPerò amaguen que els règims autoritaris també estableixen un ordre jurídic que legalitza la negació dels drets democràtics. Les lleis només són legítimes si es poden consensuar amb la població concernida. Espanya funciona amb lleis fonamentals que no gaudeixen del consens necessari. Són lleis que protegeixen interessos nacionals culturals i socials de sectors de la societat i que legalitzen l´exclusió dels drets d'altres col·lectius.\nLa constitució espanyola, que es va redactar pactant amb representants de la dictadura franquista, és el paradigma d'una llei que subordina els principis democràtics a dogmes polítics al servei de la unitat política, la imposició de la cultura castellana i la protecció dels poders econòmics fàctics tradicionals. Des de Catalunya es denuncia que la pretensió de defensar la constitució vigent com si fos la defensa d'un estat de dret. Un estat de dret és incompatible amb aquesta constitució. Els espanyols tenen dret a una altra constitució i els catalans tenen dret a dotar-se d'una constitució pròpia que correspongui a la seva personalitat nacional.\n«Tot el que hem fet aquests últims 10 anys té sentit només si arribem a un desenllaç aquest estiu»\nPuntuals com els canelons i la carn d'olla per Nadal i Sant Esteve, arriba l'Operación Diálogo de cada any. Amb més o menys parafernàlia, a vegades un simple sospir del ministre de torn, altres cops algun titular equívoc deixat caure mil·limetradament, han aconseguit el seu resultat, que no és cap altre que fer que els ressorts de l'establishment s'activin per girar la roda de la gàbia de nou i així seguir rodant. Generacions de catalans senceres han passat tota la seva vida rodant i rodant a la gàbia. Un joc dantesc.\nAnàvem tan marejats que ni ens n'adonàvem que rodàvem i rodàvem. Els dolços i baleàrics temps del catalanisme, on hi havia sempre temps per tot, senzillament perquè no hi havia cap objectiu final. Ser "catalanista" ha estat una feliç indefinició que, voluntàriament o involuntàriament, ha servit tant als partits nacionalistes com a esquerres i dretes no nacionalistes d'aquest país per anar tirant. Ara una competència, ara un 35% de l'IRPF, ara una mica més, ara una mica menys, ara una punteta... ara res, ho sentim molt. Ja ni esmentem el federalisme o altres invents de noves gàbies amb els mateixos barrots.\nVicent Partal: «I vosaltres us ho creieu, que no som prou?»\nEl cap de files del PDECat a Madrid, que dimarts perdrà l'aforament al Congrés i serà jutjat al Suprem, dóna per fet que el condemnaran i constata "tics franquistes" en el procés del 9-N\nAssenyala que l'Estat ha "gripat el motor" contra la jornada de participació i que la unitat desarma Madrid\nManté que la CUP aprovarà els pressupostos, però preveu "disgustos" en el tràmit parlamentari\nNo fer el referèndum és el mateix que fer-lo però donant per guanyadors els qui volen preservar l’‘statu quo’\nEl secretari d'estat d'Infraestructures, Transport i Habitatge ha rebutjat taxativament aquest cap de setmana el traspàs total al govern del servei de rodalies. Malauradament res de nou sobre aquesta qüestió. El que indigna, i molt, és l'argument utilitzat per aquest alt funcionari de l'administració espanyola per justificar la seva negativa. El senyor Gómez Pomar sosté que el control de la xarxa és més eficient si existeix un administrador únic de la infraestructura. I jo em pregunto: eficiència, de quina eficiència parla el secretari d'estat? Es pot parlar d'eficiència quan rodalies suma prop de 1.600 incidències en quatre anys, i la meitat de les quals estan provocades per mancances pròpies de la infraestructura? Es pot parlar d'eficiència quan el servei registra sistemàticament retards injustificats que compliquen el dia a dia de milers d'usuaris? Que parli d'eficiència als més de quatre milions d'usuaris que han resultat afectats per múltiples incidències en els darrers anys.\nEficiència vol dir tenir la capacitat i la competència per dur a terme una tasca satisfactòriament, i això, senyor Gómez Pomar, està molt lluny de complir-se en les actuals circumstàncies a rodalies. I la culpa, benvolgut senyor, la té l'administració que vostè representa, que s'ha oblidat de les rodalies a Catalunya i ha incomplert, any rere any, pressupost rere pressupost, els seus compromisos en inversions malgrat les demandes del govern, el món empresarial i la societat civil. O cal recordar-li que enguany Renfe només ha executat el 5% de la inversió prevista i Adif el 27%? De 4.000 milions previstos en quatre anys amb prou feines han acabat invertint 100 milions.\nÉs precisament per aquesta eficiència que vostè defensa que volem el traspàs total del servei. Davant la ineficiència demostrada per l'administració espanyola, el govern se sent en l'obligació moral de dotar els catalans d'unes rodalies pròpies del segle XXI. És una reivindicació més que justa per resoldre un problema de país causat pel dèficit crònic d'inversions. El traspàs sí que portarà eficiència.\n"Suárez li explica a Prego la veritat però, això sí, partint de la confiança total en què la periodista encobrirà els motius i les decisions i que sempre buscarà el relat més favorable per al poder"\nL'entrevista que mai no es va emetre amb Adolfo Suárez ha posat la cirereta a l'enorme gripau que es van haver d'empassar, del tot precuinat, els ciutadans d'aquell estat espanyol dels anys setanta, un entramat repressiu i institucional que provenia, directament, de la força de les armes. En aquelles imatges Suárez recorda, explícitament, com van col·locar-li a la gent una monarquia que no volia ningú, saltant-se fins i tot les cancelleries estrangeres i el conjunt de l'opinió pública internacional. El rei, Suárez i els seus van fer el que els va donar la gana perquè mantenien la força i el poder d'intimidació.\nEl discurs de Suárez és del tot desvergonyit. Però encara és més significatiu el gest que fa de tapar-se el micròfon amb la mà per explicar-li a Victoria Prego com i per què es va fer aquella marranada que acabaria imposant el monarca designat per Franco. En aquella entrevista, Suárez li explica a Prego la veritat però, això sí, partint de la confiança total en què la periodista encobrirà els motius i les decisions i que sempre buscarà el relat més favorable per al poder. No és casualitat que Victoria Prego hagi aconseguit el títol informal de cronista oficial de la transició.\nAquesta indulgència amb el poder és una constant dels mitjans de comunicació que han estat hegemònics a Madrid des de finals dels anys setanta. Una actitud que explica bona part de les mancances democràtiques de l'estat espanyol i que, encara ara, fa que la legitimitat del règim del 78 es basi en mentides i fabulacions. Les que porta dècades escrivint Victoria Prego, per exemple.\nXerrada «Empreses, empresaris i la independència» el 24 de novembre\nMònica Planas: «La Sexta descobreix la trampa d'Adolfo Suárez»\nDivendres al vespre La Sexta columna, el programa de reportatges d’actualitat amb un punt de vista àcid, va demostrar a l’audiència una jugada política d’Adolfo Suárez que evidencia com la Transició va ser la que alguns volien i no la que la ciutadania va poder decidir. Amb motiu dels quaranta anys de l’aprovació a Espanya de la llei per a la reforma política, La Sexta va analitzar tot el que va envoltar la seva redacció i aprovació. Aquesta llei va significar el primer pas jurídic per a la dissolució del franquisme. Establia, entre altres coses, la creació del Congrés de Diputats i el Senat, on els membres serien elegits per sufragi universal (excepte una cinquena part, que serien escollits pel rei).\nAquests propòsits contenien una trampa maquinada per Adolfo Suárez que La Sexta va descobrir gràcies a unes imatges d’arxiu d’Antena 3. Fa 21 anys, la periodista Victoria Prego va entrevistar Suárez i li va preguntar per la monarquia. En un off the record (que per sort va quedar enregistrat), Suárez va admetre que va incloure la figura del rei en aquell apartat de la llei perquè així s’estalviava fer un referèndum especial sobre la monarquia perquè totes les enquestes que tenien indicaven que hauria guanyat el no. Així, el monarca quedava legitimat de manera automàtica. La troballa de La Sexta és d’un valor documental potent. Ho van complementar amb una entrevista a Victoria Prego, que queda retratada. Quan li ensenyen les imatges, ho troba lògic i ella mateixa defensa no celebrar un referèndum “ porque la situación política no permitía esas alegrías ”. Prego, tot i saber aquesta dada, es va encarregar que aquest truc de Suárez no transcendís en els seus nombrosos llibres i documentals.\nGemma Aguilera: «Es pot ser antifranquista i monàrquic?»\nEls governs que ha tingut l’Estat són la conseqüència lògica de la renúncia de l’esquerra espanyola i de l’antifranquisme a trencar totalment amb el règim\nL’Estat espanyol està governat per un partit legitimat a les urnes que prové de les estructures del franquisme, del qual mai ha renegat obertament. I està flanquejat pel PSOE, que tot i venir d’una tradició republicana, durant l’exili ja havia abraçat la monarquia. Per si hi havia dubtes, el socialista Gregorio Peces Barba ho va aclarir l’any 1982 després que el PSOE hagués obtingut majoria absoluta: “Monarquía y Parlamento son términos complementarios, y su integración en la monarquía parlamentaria produce una estabilidad, un equilibrio y unas posibilidades de progreso difíciles de encontrar en otras formas de Estado". El PCE, que va ser el partit hegemònic en la lluita antifranquista, també s’havia declarat monàrquic: “Consideramos a la Monarquía como un régimen constitucional y democrático [...] Estamos convencidos de ser a la vez enérgicos y clarividentes defensores de la unidad de lo que es nuestra patria común".\nAixí, l’esquerra antifranquista espanyola no només deixava enrere la seva tradició republicana, sinó que abraçava un nou règim basat en un estat centralitzat i amb capacitat per establir un estat d’excepció permanent contra qualsevol dissidència envers la unitat d’Espanya, amb la institució monàrquica, l’església i l’exèrcit, com a garants d’aquesta unitat. O el que és el mateix, com a garantia dels privilegis pactats entre la dreta, l’esquerra i els poders econòmics l’any 1978. Uns pactes als quals s’hi van sumar el nacionalisme basc i català que, temorós que la violència al carrer anés a més i d’un possible intent de cop d’Estat, va rubricar els acords de la Moncloa sense veure venir la trampa de la LOAPA, que ignorava la promesa del reconeixement de les nacions històriques i les rebaixava a la mateixa alçada que les regions inventades.\nSegons l'informe de política lingüística corresponent a l'any passat, el català continua naufragant en dues mars salades i hostils. L'ús de l'idioma propi de Catalunya és residual, com sempre i com sol passar, a l'administració de justícia i al cinema. Trinxeres irreductibles. Els successius governs i consellers de la Generalitat ho han intentat tot en aquestes dues jungles i han fracassat de manera reiterada. Al cinema, contra les grans empreses nord-americanes i contra els exhibidors. A la justícia, contra l'Estat i els seus funcionaris. Només un 8,4% de les sentències que es van perpetrar l'any passat a Catalunya van ser redactades en l'idioma constitucionalment cooficial. Pel que fa al cinema, la xifra destarota encara més: un 3,7% de les pel·lícules es van filmar originàriament, es van doblar o es van subtitular en català. Oscar al residu. Totes les lleis i totes les normes que han intentat pal·liar aquesta desigualtat també aquí s'han estavellat contra una pantalla d'intransigència. Els lectors amb una certa memòria en la selva de la informació actual deuen recordar que els exhibidors catalans fins i tot van fer un dia de vaga “contra la imposició de les quotes”. Com si ells no les imposessin. I què més diu l'informe? Diu que molta gent entén el català i que molta però menys diu que el parla. Això diuen. Però després només cal parar l'orella. I constatar que molts carrers de Catalunya són com els jutjats i els cinemes. Sort de l'escola. I no paren d'envestir-la...\nA mi, amb això del PP i Fernández Díaz em passa allò de l'ou i la gallina, que no sé ben bé qui és primer. Qui té agafat a qui? ¿El PP vol agrair els serveis prestats a l'exministre després del FdezDíazGate i el vol col·locar en un lloc de visibilitat sigui quin sigui, ara a presidir la comissió de peticions del Congrés (que ningú sap ben bé què es) i més endavant vés a saber què? O és a la inversa? ¿El PP ja el podria donar per amortitzat després de tots els escàndols que ha protagonitzat (i d'haver estat reprovat pel Congrés), però ara se l'ha d'empassar perquè l'exministre sap moltes coses que no s'haurien de saber? Qui té agafat a qui? Perquè, és clar, que ara tothom ens vengui com una gran victòria que Fernández Díaz no podrà ser president de la comissió d'Exteriors perquè tots els grups menys el PP l'han vetat és un pèl ridícul. El PP i Fernández Díaz se n'han sortit, i nosaltres ens hem especialitzat a convertir les derrotes en victòries. Perquè, escolti'm, un ministre que condecora la Verge, que va ser espiat al seu despatx sense saber-ho, que es va dedicar a conspirar contra els independentistes i que va arribar a fabricar informes contra Mas i contra Trias amb total impunitat, que li afinen els informes i que ha estat reprovat pel Congrés i que ara haurà de comparèixer en una comissió d'investigació, aquest senyor continua actiu al govern, té càrrecs de responsabilitat i tots intuïm que en tindrà més. On és la victòria aquesta d'haver vetat Fernández Díaz? La victòria seria que hagués dimitit quan tocava, senyors meus. Ara no presidirà Exteriors i presidirà una altra comissió de menor rang, i això és una victòria? Senyors meus, la seva és una victòria. I la del PSOE, una derrota. Perquè ara ens ven com una victòria la seva gran aportació ajudant a impedir que l'exministre presideixi Exteriors, però es va rendir al PP sense condicions, sense posar cap condició per facilitar la investidura de Rajoy, ni la de deixar clar que Fernández Díaz seria diputat ras o dimitiria després de la comissió d'investigació. Res. Tot plegat és la prova que el PP actua com si res, tornant els favors, i que l'exministre també se'ls cobra. I nosaltres, ingenus, aplaudint les derrotes.\nEl rei d'Espanya arriba al Congrés dels Diputats en un Rolls Royce Phantom IV blindat encarregat i utilitzat pel general colpista que va governar l'Estat entre 1939 i 1975. Aquell que ho va deixar tot atado y bien atado amb un nivell de detall que arriba fins al cotxe oficial que fa servir el cap d'Estat. En el seu discurs, després d'apel·lar al diàleg, va fixar-ne els límits: obediència a l'Estat i parlar només d'allò que entri dins de les lleis de l'Estat. També va deixar clares les (nul·les) possibilitats de canvi: “Espanya no es pot negar a si mateixa tal com és; no pot renunciar al seu propi ésser.” Un missatge a Catalunya que es pot resumir així: no pots marxar, només parlarem del que jo vulgui i sóc com sóc, no penso canviar. Hores abans, el Constitucional s'atorgava una nova competència profundament antidemocràtica en rebutjar el recurs de la presidenta Carme Forcadell: el TC té a partir d'ara la potestat discrecional de definir els límits del debat parlamentari. Pot establir sobre què es pot parlar i sobre què no es pot parlar a l'hemicicle. Pobre Montesquieu! Mentrestant, PSOE fulminava l'oposició interna sense contemplacions. Davant aquest panorama, hom pot entendre el posicionament dur i contundent del president Puigdemont en presència de Felip de Borbó i de Soraya Sáenz de Santamaria a Barcelona, líders d'un Estat que “ha negligit” Catalunya. Ja n'hi ha prou de menyspreus i maltractaments.\nDurant la Via Catalana de l’onze de setembre del 2013, la Plataforma d’afectats per la Hipoteca va decidir donar suport a ‘Encerclem la Caixa’. Aquest novembre del 2016, la PAH s’ha manifestat davant del Palau de la Generalitat per demanar a Gas Natural que compleixi la llei de la pobresa energètica i eviti més morts com les de l’àvia de Reus.\nO sigui, que durant una manifestació política van fer una concentració davant d’un gegant econòmic (Caixabank) i quan és el moment de queixar-se davant d’un altre gegant econòmic (Gas Natural) llavors la concentració és davant d’un estament polític. Un estament polític que, per acabar-ho d’adobar, s’ha enfrontat directament amb Gas Natural. Tant el president de la Generalitat com l’alcalde de Reus, tots dos escollits quan el seu partit es deia Convergència, han censurat l’acció de l’empresa. Per contra, a Catalunya Sí que Es Pot han prioritzat demanar explicacions a aquestes dues administracions abans que presentar, per exemple, una demanda judicial a aquest membre de la mare de totes les castes, que és l’Íbex-35.\nAra bé, aquest debat polític és foc d’encenalls perquè l’essència és un altre: és qui té el poder i qui l’exerceix. El rerefons del cas de Reus és tan sabut com contundent: encara que ho vulgui, la Generalitat no pot aplicar la seva autoritat, la d’obligar a les empreses energètiques a tenir en compte els casos de pobresa energètica. Hi ha protocols, sí. Hi ha convenis, també. Però actualment el seu compliment es basa en la bona voluntat de les subministradores. La llei 24/2015 és la famosa llei contra la pobresa energètica que va tombar el Tribunal Constitucional. Aquesta normativapreveia que les empreses garantissin a les famílies pobres el subministrament de llum, aigua i gas en els mesos d’hivern. I que en cas de no fer-ho, la Generalitat els ho podia imposar. I aquí arribem al punt central de la qüestió: diu la justícia espanyola que això és competència del govern espanyol. I com que el govern espanyol no va legislar sobre el tema, va deixar Catalunya sense aquesta garantia. O tots, o ningú: España, antes fría que rota.\nEl finançament autonòmic. un fracàs pels Països Catalans, difícil de resoldre\nEl sistema actual perjudica clarament el Principat, el País Valencià i les Illes, però serà molt difícil de reformar\nLa formació d’un nou govern a l’Estat ha reobert la porta a la negociació d’un nou model de finançament i és amb aquest objectiu que el president espanyol convocarà la Conferència de presidents autonòmics abans que finalitzi l’any. El president de la Generalitat de Catalunya, ja ha declinat assistir i demana un tracte bilateral mentre que el president de la Generalitat Valenciana i la cap del Govern Balear han anunciat que aniran a fons per a revisar un model clarament desfavorable i que no funciona.\nEl president català, Carles Puigdemont, ha decidit no assistir, així com tampoc liderar cap reivindicació en un nou model, ja que considera que seria contraproduent amb les actuals relacions amb l’Estat. En canvi sí que participarà en les negociacions i farà front comú amb altres governs amb problemes similars, ja que encara afecta a la contribució, inversió i pressupost dels catalans.\nEl front comú de les comunitats autònomes perjudicades pel sistema de finançament, que són Catalunya, les Illes Balears i el País Valencià (i teòricament Madrid) ja fa temps que s’està gestant. La presidenta balear, Francina Armengol i el president valencià, Ximo Puig van signar aquest any l’Acord de Consolat de Mar, amb l’objectiu de trencar l’actual situació de finançament. Aquest setembre Puigdemont i Ximo Puig es va reunir per a fer també front comú per a la millora del finançament. Abans Puigdemont s’havia reunit amb Armengol a Palma i havien acordat posar en marxa un grup de treball sobre el model de finançament sota el lideratge de l’economista menorquí, Guillem López Casasnovas.\n"El govern actual (i també bona part de la CUP) vol que el ciutadà no noti de manera brusca que dilluns vivia a l’estat espanyol i dimarts a l’estat català"\nVicent Partal: «La batalla és a Brussel·les i a Nova York?»\n«Els nervis a Madrid són tan indissimulables que ahir va córrer l'alarma quan es va saber que un possible candidat a secretari d'estat dels Estats Units és un dels més ferms defensors del dret d’autodeterminació de Catalunya al congrés nord-americà»\nHo havíem dit i comença a passar: quan les dates fossen definitives i clares passarien coses. A Madrid –ja en parlava fa un parell de dies– hi ha unes fissures cada dia més evidents. I mentrestant comencen a sonar veus a Europa que avisen que això no pot continuar així gaire temps més.\nContinuem amb Margallo. En la seua venjança contra Rajoy, ahir va travessar una ratlla més: declarà que la solució del problema català ja es juga a Brussel·les i Nova York, en referència a la UE i l’ONU. Déu n’hi do quina xarrera que té l’ex-ministre i quines coses que diu. No és que no se sabés, això, és que no ho volien reconèixer de cap manera. Per això és tan xocant que ho diga precisament ell.\nA la diplomàcia catalana fa temps que li arriben insinuacions en el sentit que la jugada de Margallo consistia a obligar Catalunya a fer la DUI per poder anar al Consell Europeu i exigir una declaració unànime contra el trencament de la legalitat estatal. És a dir, volia convertir la DUI en un colp d’estat antidemocràtic. Si és així, cada dia ho tenen més malament.\nAcció contra el dèficit d'infraestructures ferroviàries a que ens sotmet l'estat espanyol, divendres 18 de novembre\nEl “procés” fa pensar en el vell mite de Sísif, condemnat a pujar una i altra vegada un enorme roc fins al cim de la muntanya, per llavors veure com rodola pendent avall i tornar a començar. Els passos que fan el govern i el Parlament, seguint el full de ruta, topen un cop i un altre amb la impugnació del govern d'Espanya i el bloqueig sistemàtic del Tribunal Constitucional. La Constitució lliga de mans i peus la Generalitat. Els polítics unionistes no paren de distingir entre els partits constitucionalistes i els altres, els bons i els dolents. Doncs bé: sobre la legitimitat de la Constitució, convé recordar cinc detalls:\n«L’estat espanyol només té un camí que podria donar-li una opció per a evitar l’inevitable, de seguir en aquesta direcció: jugar la carta del pacte»\nAcostumats a veure el procés des de la perspectiva de l’èxit de l’independentisme, oblidem la perspectiva contrària: què li convé a l’unionisme?\nDomina la idea que l’estratègia de l’estat espanyol –confirmada dilluns pel propi exministre Margallo- es basa en 3 grans eixos: l’inevitable trencament a la llarga de les forces que donen suport a la independència; l’anell preventiu a les aspiracions catalanes treballat des de la diplomàcia espanyola per a impedir i ofegar la comunicació a nivell internacional; i la judicialització estricta i acèrrima de qualsevol “il·legalitat” comesa en qualsevol moment i per qualsevol càrrec públic. Amb aquesta combinació de factors, l’Estat espanyol aspira a una victòria total, sense rendició.\nI tanmateix, una darrera l’altra, aquestes tres grans línies d’actuació han esdevingut impotents per frenar la secessió inevitable.\nDesprés de les proves superades pels partits polítics independentistes, queda fora de qualsevol dubte que es mantindrà el gran consens per a arribar l’estiu vinent al moment de l’aprovació de la nova legalitat catalana (via la Llei de Transitorietat) i convocatòria del referèndum unilateral. A 8 mesos, cap dels partits no es separarà del gran objectiu que persegueix històricament la nació catalana en segles. Seria, senzillament, injustificable.\nFrancesc de Dalmases: «La ideologia de la independència»\n"El fons de la qüestió, la línia que separa i defineix els posicionaments polítics a la Catalunya del 2016 és aquesta: o s’està per la República Catalana o s’està per la monarquia espanyola"\nUn dels valors principals del procés independentista és la capacitat d’aplegar al si d’una causa comuna sectors polítics i socials diversos. De fet, és el valor essencial de l’independentisme perquè és el que ens costa més a l’ideal republicà. Una república independent no és, per definició, ni de dretes ni d’esquerres, sinó que evoluciona políticament, i de forma cíclica, en funció d’allò que tria la seva població a través de mecanismes democràtics establerts.\nL’antropòleg Jordi Fexas es refereix sovint a la feina pendent que tenim a Catalunya per desideologitzar el concepte de república. Fexas assumeix que l’èxit del projecte republicà s’assegura, precisament, deslligant-lo de sigles i ideologies concretes, i obrint-lo a totes les opcions i col·lectius polítics que fan de la lluita per la República Catalana una lluita compartida.\nÉs des d’aquesta perspectiva que cal entendre i analitzar el valor de l’acord entre posicions polítiques diferents, sovint oposades, per bastir els fonaments de la nova república.\nLa pastanaga és un ens de ficció. Fins ara s'ha limitat a una sol·licitud expressa de Rajoy a Puigdemont perquè assisteixi a la conferència de presidents autonòmics, constant-li la negativa del català. L'argument és: "No es perd res assistint-hi", típic de la indolència mental del personatge. No és segur que Rajoy entengui la resposta de Puigdemont complint la seva paraula de no assistirperquè això de complir la paraula donada no té sentit per a ell.\nXerrades, activitats infantils i cercavila a la Pl. Virrei Amat «Nou País, informa't» el 20 de novembre\nUn sondatge de l’ICPS pronostica la victòria independentista en un referèndum, independentment de què facin els indecisos\nEl sí obtindria el 52,6% dels vots, pel cap baix\nEl sí s’imposa amb claredat en un referèndum sobre la independència de Catalunya, segons el sondatge que ha publicat avui l’Institut de Ciències Polítiques i Socials (ICPS), adscrit a la Universitat Autònoma de Barcelona. La pregunta de la mostra és: ‘Si demà es fes un referèndum per decidir la independència, vostè què faria?’ El 43,8% dels enquestats responen que sí i només el 33,6,% que no. Un 16,7% ha dit que s’abstindria.\nSi projectem els resultats a una votació real i, per tant, en descartem l’abstenció, el sí a la independència obtindria, pel cap baix, el 52,6% dels vots i el no, el 46,8%. Diem pel cap baix, perquè comptabilitzem els ‘no contesta’ i ‘no sap’ com a vots en contra. Conjuntament, són el 6,7% dels electors.\nEl sondatge de l’ICPS va ser fet amb una mostra de 1.200 censats, entre el 26 de setembre i el 17 d’octubre.\nJavi López, del PSC, ha dit unes paraules molt senzilles, lògiques i transparents sobre el problema que té el seu partit per -ves per on- no haver volgut fer president un senyor de dretes. “Si no cabem dins del projecte federal, es fa difícil defensar que Catalunya cap dins d’Espanya”.\nAmb els braços oberts li dic: “Benvingut”. Perquè jo tampoc no era independentista (els còmodes mai no ho som). No he sigut ni tan sols catalanista. Vaig començar a escriure en la meva llengua, l’any 99, donant-ho tot per descomptat i volent-ho tot, com els americans (el meu mirall pel que fa a l’escriptura). No sentia que hagués de reivindicar res; no hi havia crisi (ni fatxes a Twitter, perquè no hi havia Twitter). ¿Recordeu el Fòrum? ¿La pasta que ens vam deixar en la mandala gegant i en els bitllets d’avió perquè vingués en Gorbatxov a dialogar?\nMai he plorat quan he sentit El virolai però sí quan he sentit Leonard Cohen. Em fa vergonya cantar l’himne de Catalunya (i també el del Barça) però canto alegrement cançons dels Beatles i de Brassens. No m’agraden els vestits folklòrics, excepte si els ha dissenyat Isabel de Pedro. L’única cosa que em fa catalana és l’incomprensible amor que, com els meus compatriotes, professo a aquestes cebes recremades que es diuen calçots. Vaig fer-me independentista empesa per la revolta. La crisi et fa veure molt de prop el patiment dels compatriotes i veus que no pots seguir així, rebent les molles que algú espolsa de taula on han fet un festival que has pagat tu.\nSI FÉSSIM UNA ANTOLOGIA de textos publicats des de fa temps des de l’unionisme, veuríem un fet remarcable. S’han dedicat molts fulls, força enginy i una gran quantitat de finestres a subratllar el que els sembla ridícul o negatiu de l’opció independentista. Alguns en to burleta, altres indignats, molts amb una gran arrogància. Molta literatura també per dir que complir la Constitució és infinitament més democràtic que preguntar als ciutadans què pensen. Però no han dedicat gairebé cap línia a dir quina és la seva oferta als catalans, per què la cultura o els interessos dels catalans estaran més ben defensats dintre d’Espanya, com les infraestructures o les polítiques responen a aquests interessos... Mirem les reaccions a la manifestació de diumenge. L’unionisme s’ha instal·lat en un argumentari reactiu. Parla tan poc del que proposa que acaben estant en un mateix sac federalistes, autonomistes i recentralitzadors, que figura que tenen ofertes contradictòries per als catalans, però com que no les diuen poden fer front comú sense manies. Se’n foten, insulten o combaten la proposta dels independentistes, però no expliquen la seva, més enllà de quedar-nos com estem. Aquesta és a hores d’ara la seva major derrota.\nÒmnium «II Jornada de memòria històrica de l'Eixample» el 19 de novembre\n«És possible imaginar que Espanya –per resoldre el problema català– agafi una deriva autoritària com la de Turquia? Sí, és possible. És possible que Europa s'ho miri sense fer-hi res. Sí, també és possible »\nÉs una gran notícia que el múscul de la mobilització popular segueixi en tensió. La manifestació de diumenge, convocada amb molt poc marge i amb una publicitat més aviat escassa, ha tornat a demostrar que el poble respon, sense dubtes i sense por, a l'assetjament judicial de l'Estat.\nCentenars de causes judicials contra ajuntaments, regidors, alcaldes, exconsellers i un expresident ens mostren que l'Estat vol resoldre un conflicte polític fent servir la Justícia de braç executor. És l'inici d'un espiral que en els propers mesos anirà a més, sense cap dubte. Les noves atribucions del TC el converteixen en un escamot d'acció directa, i no dubtaran a actuar amb contundència.\nÉs forassenyat imaginar que Espanya entri en una deriva autoritària similar a la turca, suspenent, detenint i àdhuc empresonant càrrecs electes, periodistes, funcionaris, professors. sindicalistes, etcètera, acusant-los d'anar contra la Constitució? Sí, és possible. És possible que –com en el cas turc– Europa s'ho miri de reüll i no mogui un dit? Sí, també és possible.\nJosep Ginesta: «El dret a decidir sobre el nostre benestar»\n«El prat verd que definim per al futur de la nostra República només és possible perquè gaudirem de la sobirania, recursos i competències plenes per desenvolupar-ho»\nL'economia catalana es recupera. De fet, es recupera molt millor que el conjunt del sud d'Europa, i diferents indicadors així ens ho demostren. Si bé els poders polítics i fàctics de l'Estat Espanyol ens advertien que la nostra deriva sobiranista comportaria una recessió econòmica sense precedents, el cert és que com altres vaticinàvem, la major inestabilitat i dificultats se situen just de la seva banda.\nLes dades de reducció de l'atur, la millora de la conjuntura, la millora dels indicadors en general, doncs, ens diuen que recuperem, més o menys, la meitat d'algunes coses que hem anat perdent al llarg d'aquesta crua crisi econòmica. Però el cert és que no podem fer triomfalismes de cap tipus. I no només perquè ens queda molt per fer i molt per consolidar, i encara avui, algunes empreses decideixen marxar de casa nostra o tancar les portes. No podem fer triomfalismes perquè el cert és que la recuperació no acaba d'arribar al conjunt de les persones en forma de millora qualitat del treball que recuperen, de condicions laborals, de millora de les prestacions. De fet s'estén la convicció que la recuperació no la socialitzem prou.


Studio Apartment Nika Anđusa Petrovac Montenegro - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Studio Apartment Nika Anđusa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Petrovac Na Moru, no busqui més enllà de Studio Apartment Nika Anđusa. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Petrovac Na Moru. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com transport hotel/aeroport, habitació familiar, ascensor, servei de llançadora.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Studio Apartment Nika Anđusa no troba competidors en cap categoria.


15 d’octobre, o mundo en a carrera contra o sistema | Arredol\n15 d’octobre, o mundo en a carrera contra o sistema\nEn o país bi'n ha convocadas manifestacións en Zaragoza, Uesca, Teruel, Andorra, Monzón u Alcanyiz\n15 octubre, 2011 | Politica | Autor: Arredol | Tweet\nCartel global d'a convocatoria\nPor un cambeo global en o planeta o mundo sale huei ta la carrera. En más de 90 paises, en más de 800 ciudatz y lugars, os ciudadans prenerán as carreras ta demandar un cambeo en as relacions economicas, politicas y socials. En o nuestro país bi’n ha convocatorias en 6 ciudatz que s’adhiben a la convocatoria global.\nEn Zaragoza a convocatoria ye a las 6 d’a tardi en Glorieta Sasera, encara que tamien i habra columnas que partiran d’os esferents vicos d’a ciudat. En Sant Chusé han quedau en a Plaza Mayor a las 17. A ixa mesma hora s’achuntaran en as Delicias en a plaza d’a Convivencia, en Universidat, en Plaza Sant Francisco y os integrants d’a masa cretica en bici. A las 17:15 a chent d’o Gancho y l’Almozara han quedau en a plaza Santo Domingo, y os d’a marguin cucha, en a carrera Sobrarbe. A la fin, a chent de Torrero ha quedau a las 17.30 en As Canteras, t’achuntarse totz en a convocatoria prencipal en Glorieta Sasera a las 18.\nA la cita de Zaragoza acudira tamién la chent de Monzón, que han quedau a las 12 ta fer una concentración y dimpués a las 16 ta salir enta Zaragoza.\nEn Uesca la cita ye en Plaza Navarra a partir d’as 17 horas, encara que la manifestación no prencipiará dica las 20, de conchunta con atras muitas ciudatz europeas.\nA plaza Sant Chuan ye o punto de trobada d’os manifestants de Teruel. Será a las 18 y a la manifestación s’adhibe una pucherada.\nA las 19 ye convocada a concentracion-manifestación d’Alcanyiz, en a plaza Espanya. En Andorra, más maitinadors, s’achuntan a la 13 en a plaza d’o Regallo ta «romper» con a crisis, y animan a levar cualsiquier traste ta fer-lo sonar.\n2 Rispuestas a 15 d’octobre, o mundo en a carrera contra o sistema\nO Charraire 15 octubre, 2011 - 16:15\nYo iré hué ta la manifestación de Zaragoza. Me ferá goi veyer muita chent astí. A la fin as chents d’o mundo rebellan d’a suya modorra y s’esbellugan una mica. Mai no ye tardi.\nAlex 15 octubre, 2011 - 16:40\naspero que la chent no s’amodorre con ixo d’as fiestas y bi vaiga. yo voi !!\nResponder a O Charraire Cancelar respuesta


Fundació Valvi: Exposicions\nTATE LUCENA DESNONATS\nPodeu veure el catàleg aquí.\nA L'OMBRA DEL CODONYER\nRECORREGUT DE 30 ANYS DE PINTURA\nEXPOSICIONS DE MADURESA\nMARZO-MART VISIONS 1970-2020 PINTURA / GRAVAT\nEXPOSICIÓ DE L'ARTISTA MARC ESTANY\nENCREUAMENTS QÜOTIDIANS (escultura)\nEXPOSICIÓ DE L'ARTISTA ANNA AGUSTÍ\nMOMENTS TROBATS AFIRIK'A (Pintura)\nEXPOSICIÓ DE L'ARTISTA LLUÍS XIFRA\n"AMORF" (Són figues d'un altre paner)\nEXPOSICIÓ DE MADURESA DE LA ARTISTA ASSUMPCIÓ MATEU\n"TRACES DE PASSIÓ" que compren del 1974 al 2019\nEXPOSICIÓ de maduresa del pintor ARTUR AGUILAR, titulada Rectes i Corbes, període 1990 al 2010\nUs adjuntem el catàleg\nExposició de Fiona Morrison ( Andorra,1970).\nA través de diverses disciplines : fotografia, instal·lació i video, aquesta artista ens presenta la mostra titulada El Joc.\nPodeu veure aquí el catàleg.\nManu vbTIntoré (Bruselles 1964)\ntitulada: Petite Nature\nUna aproximació al detallisme de Joaquim Vayreda\nExposició TRISTOS TÒPICS: pintura i il·lustració digital de Joan Dalmau sota el pseudònim de Joanic Geniüt.\nExposició de Jordi Amagat a la Fundació Valvi\nExposició de Josep Albertí ( 1913-1993) La vida amb els cinc sentits\nCERÀMICA , DIVERSES MIRADES\nEn aquesta ocasió, la Fundació Valvi ofereix al visitant l'oportunitat de contraposar individualitats entre artistes d'aquí i d'arreu que exploren una tècnica tan ancestral com és la ceràmica. Per això, us convidem a la inauguració dimarts 3 de juliol, a 2/4 de 8 del vespre, a la Fundació Valvi per presentar l'exposició:\nLa mostra acull les visions de ceramistes d'aquí: Dolors Bosch, Emili Biernès, Carlets i Lluís Xifra, en front de 16 propostes realitzades pels artistes estrangers que varen participar en el I Simpòsium de ceràmica negra de Quart l'estiu del 2016, vinguts d'arreu: Letònia, Finlàndia, Turquia, EUA i Alemanya.\nUna exposició organitzada conjuntament amb el Museu de la Terrissa de Quart i l'associació de Terrissers Artesans de Quart.\nUs adjuntem el catàleg i la invitació amb tots els participants.\nEscultura Claudi Casanovas a la Fundació Valvi\nLa Fundació Valvi presenta una exposició que recull l'obra més recent d'un dels ceramistes més reconeguts en l'àmbit internacional; Claudi Casanovas.\nUs convidem a la inauguració del proper dimarts 22 de maig a 2/4 de 8 del vespre a la Fundació Valvi.\nLa mostra es divideix en dues parts; d'una banda la part dedicada a Lluís M. Xirinacs en què destaquen tres escultures de bronze. En la segona part de l'exposició s'exhibeixen sis peces de ceràmica polida , de gran format, de la sèrie Jardí de la lluna negre.\nClaudi Casanovas té un enfocament innovador i experimental que recorre tota la seva trajectòria.\nLa presentació irà a càrrec de Lluís Busquets Grebulosa, professor de filosofia\nUs adjuntem el catàleg.\ndibuix i pintura B. Anson anys 70 a París/ a la Fundació Valvi\nUs convidem per aquest dijous 12 d'abril a 2/4 de 8h del vespre a la Fundació Valvi.\nFarem dos actes totalment entrelligats: per una part la presentació del llibre autobiogràfic de l'artista Bonaventura Anson on descriu les vivències en el taller de " Les Fusains" concretament a l'adreça: 22, rue Tourlaque. París-18ème\nAl mateix temps inaugurarem l'exposició dels gravats, dibuixos i pintures que va realitzar en aquell mític indret parisenc. D'aquesta manera ens podrem endinsar en la bohèmia dels anys 70 a través del valuós testimoni del mateix pintor.\nProjecte L de Jaume Geli\nL'artista es regala el projecte L en celebra els seus 50 anys, hi ha treballat els 365 dies ( de febrer de 2017 a febrer 2018) Rere l'aparença formal del seu treball multidiciplinar es pot intuir l'eix sobre el qual rota realment el Projecte L: la intersecció d'acotació temporal i creativitat o si es vol, la fusió de viure i crear.\nEl dia de la presentació es farà una acció d'ombres xineses titulada: L de Plató\nPEP CAMPS. Fronteres, contrabandistes, viatges i aterratges.\nEn el cicle expositiu de Memòria Personal, la Fundació Valvi presentarà una selecció de la producció artística de Pep Camps en el període entre 1985 i 1992, on el públic podrà resseguir un triple viatge: la seva estada a diversos punts del món, un viatge iniciàtic vital i, com a conseqüència, l’evolució artística del pintor que conjuga la consolidació del seu llenguatge personal i la influència de les cultures tant oriental com occidental.\nUs adjuntem la invitació i el catàleg\nJohn Morrison , o l'obertura a la intuïció\nJohn Morrison (Woodford, 1942) artista andorrà que viu a la Pera des del 2003.\ndel 19 de setembre al 31 d'octubre 2017\nUs adjuntem la invitació i el magnífic catàleg escrit per Letícia Martin, una jove historiadora en art de la UdG\nAiguafots,pintura i collage de E.Perevalsky\nALBERTO FABRA FOIGNET, el descobriment\nAlberto Fabra (1920-2011) és el pintor a qui Picasso anomena “ el meu fals nebot"quan van a picar-li la porta els tres joves amics pintors: J. Fín (1916-1969), J.Vilató (1921-2000) i el propi Alberto (1920-2011). És, doncs, un personatge conegut i estimat en els ambients bohemis del Paris .\nAra la Fundació Valvi presenta, per primera vegada, una revisió integral de la seva trajectòria organitzada en dues exposicions que cobreixen les principals etapes de la seva carrera.\nMEMÒRIA PERSONAL Exposició Jordi Gich (Palafrugell, 1975) TRACES\nUs convidem a la propera MEMÒRIA PERSONAL que serà de l'escultor Jordi Gich (Palafrugell, 1975) titulada;TRACES\n"l’obra de Gich planteja la història d’una desaparició. La història d’una desaparició de la història, de l’espai i del cos, del qual només en romanen les traces. Unes traces que demanen a crits ser resseguides infinitament per una mirada que troba en aquestes peces de forma simultània, passat i futur, que troba alhora veritat i invenció." ( fragment del catàleg, Letícia Martín)\nVegeu el reportatge de TV3. Enllaç al vídeo.\nPere Bellès - Memòria personal\nInauguració número 77 de la Fundació Valvi, que tindrà lloc el proper dijous 26 de maig a 2/4 de 8 del vespre.\nLa Fundació Valvi enceta amb Pere Bellès ( Terrassa,1965;viu i treballa a Cadaqués) un nou cicle d’exposicions titulades Memòria personal. Es tracte de mostres que tindran en comú artistes que es troben en un moment de plenitud , per haver portat a terme un recorregut prou extens que els defineix perfectament.\nAquesta exposició, sota el títol: la pintura expandida, pretén donar una visió global de l’ obra. L'espectador tindrà unes eines per comprendre més enllà de la funció plàstica i visual . Seguirem el procés de recerca, treball i experimentació de Pere Bellès.\nComptem amb la col·laboració d' Àlex Roa Casellas, alumne de 4 art curs en història de l'art, que ens aportarà una visió fresca de l'obra de Bellès.\nPodeu descarregar el catàleg\nNàugraf de Bonaventura Anson\ninauguració: dijous 17 de març de 2016\nhora: 19,30 del vespre\nLes seves obres revelen com pensa l'artista. En aquests moments es defineix ell mateix com a nàufrag i ens convida a reflexionar sobre la pèrdua de rumb de la societat, o fins i tot, a emmirallar-nos en algun d'aquests nàufrags. Anson diu representar en aquests hipotètics autoretrats, els sentiments de rebuig a les realitats que ens envolten.\nDuet innovador format per: Jordi Serra , micrommappingi Dani Buch , il.lustració, gravat i pintura\nDel 28 de Gener al 5 de Març de 2015\nExposició de maduresa de Josep Perpiñà (Girona, 1945) titulada : Cop d’ull_ 70 del 26 de novembre 2015 al 16 de gener 2016\nAquesta mostra ens proposa contraposar els inicis de l'artista ( anys 60) davant de l’obra actual.Ho farem amb dos únics temes: figures i façanes de l’Onyar, el primer molt desconegut pel públic i el segon inèdit en les seves peces, mai exposades abans.\nDel 23 de Setembre al 14 de Novembre de 2015\nEscales que no menen enlloc\nInauguració de la temporada amb una exposició de maduresa de Narcís Costa, escultura\nDel 2 al 31 de Juliol de 2015\nDel 16 d'abril al 19 de Maig\nVeig però no amb els meus ulls de Pau Baena i\nMons paral.les... en ressonància de Torrent-Pagès\nDel 19 de Febrer al 4 d'Abril de 2015\nJoan Vilajoana, pintura / Pere Matamala, gravat\nFeu clic aquí per veure el catàleg\nDel 20 de Novembre al 5 de Gener de 2015\nJosep Niebla De la tempesta a la calma\nDEL 25 DE SETEMBRE AL 12 DE NOVEMBRE DE 2014\nL’enigma del jo\nDel 12 de Juny al 31 de Juliol. Exposicions de Maduresa - Bep Marqués\nDUETS DE LA FUNDACIÓ VALVI\nDEL 6 DE MAIG AL 7 DE JUNY DE 2014\nJOSEP CANALS. EXPOSICIÓ DE MADURESA (Del 20 de febrer al 26 d'abril de 2014)\nPANOS MITSOPOULOS, Gàbies-refugi ( del 10 de gener al 7 de febrer de 2014)\nDUET: ELENA FONT RODÀ / ANDRES BÜHLMANN ( del 14 de novembre al 5 de gener de 2014)\nSIBECAS: ORDRE EN LLIBERTAT 1928-1969 ( del 19 de setembre al 2 de novembre de 2013)\nDUET: MONTSERRAT COSTA / MARC PADROSA, titulat UR( del 9 de maig al 22 juny de 2013)\nEXPOSICIÓ DE MADURESA: ICTUSTRANSFORMACIÓ, MIQUEL RUÍZ AVILÉS ( del 14 de març al 27 d'abril de 2013)\nEXPOSICIÓ DE MADURESA: DE LA TERRA AL CEL, G. CARBÓ BERTHOLD (17 gener al 2 març 2013)\nDUET: BIARNÈS/CURTO ( 16 de novembre 2012 al 5 gener de 2013)\nEXPOSICIÓ DE MADURESA: LA CALMA, CLAUDI CASANOVAS (setembre - octubre 2012)\nDUET: IGNASI ESTEVE/ MERCÈ IBARZ (maig - juny 2012)\nEXPOSICIONS DE MADURESA: BONAVENTURA ANSON (març -abril 2012)\nEXPOSICIONS DE MADURESA: JAKOB ENGLER (gener- febrer 2012)\nDUET: PEP AYMERICH/ QUICO ESTIVILL (novembre-desembre 2011)\nDUET: EVDOKIM PEREVALSKY/ SEBI SUBIRÓS (SETEMBRE-OCTUBRE 2011)\nDUET: MIM JUNCÀ/ JOSEP MASDEVALL (maig-juny 2011)\nEN EL TEMPS: A LA MANERA D'EN MANERA (març-abril 2011)\nDUET: ESTER BAULIDA/ ALEX NOGUÉ (gener-febrer 2011)\nDUET: LÍDIA MASLLORENS/EVDOKIM PEREVALSKY (Novembre-desembre 2010)\nAMAT: L'ESSÈNCIA DELS TRAÇ (setembre-octubre 2010)\nDUET: PEP ADMETLLA/ JORDI AMAGAT (abril-juny 2010)\nDUET: JORDI GISPERT/ NARCÍS COSTA (febrer-març 2010)\nMARIA MERCADER: VISIONS DEL LAI CATARINA ( novembre-desembre 2009)\nMERCÈ SEBASTIÀ: LÍNIES I PARAULES ( setembre-octubre 2009)\nTOMÀS PONS: ÒXID ( maig -juny 2009)\nJAUM,E GELI: INTERIORS INFINITS ( març-abril 2009)\nTEO ORTIZ: INDIVIDUS, FUSTES I CARTRONS ( gener-febrer 2009)\nVALERY FLORKIN: PINTURA ( novembre -desembre 2008)\n2008 XILOGRAFIES GIRONINES I NOVES XILOGRAFIES GIRONINES\nLA MÀGIA EN EL TEMPS: COL.LECCIÓ XEVI. LA CASA MÀGICA\nIMPRESSIONS DE LA POLINÈSIA: ART I LITERATURA\nMERCÈ HUERTA: FIDELITATS\nJOAN CROUS: SOPAR PLA (AMB JOAN ROCA)\nGLÒRIA CORTINA: PINTURA\nBONAVENTURA ANSON: NOSALTRES, NOSALTRES, NOSALTRES\nMERCÈ FERRER-RUNDAN: GROC ENCÈS\n2007 JOAN CROUS: TRANSFORMA\nPRUDENCI BERTRANA: PINTOR\nQUIM COROMINAS: OBRA RECENT\nISIDRE VICENS: VIATGES\nJ.S. CARRERA: RECORDS\nXAVIER GARCÉS: DIBUIX, PINTURA, ESCULTURA\nALBERT APARICIO: TRACES\nJOAN DALMAU ARASANZ: PINTURA I ARTEFACTES\n2006 KIM BOVER: PEDRES DE L'ORIENT\nANNA ESTADELLA: EN VIU\nPEP CAMPS: UN POSSIBLE RETRAT DEL S. XX\nARNALD BOSCH: FAÇANES\nBEA: UNA PORTA OBERTA\n2005 NARCÍS COSTA: EMBOLICS(...)...I SOBRETOT RÍNXOLS\nCASADEMONT LE VIEUX: HOMENATGE A L'ARTISTA I A LA COSTA BRAVA\nBENET COSTA: PINTURA\nXPRESART: EXPOSICIÓ D'ART URBÀ\nDOLORS BOSCH: FRAGMENTS D'UN TOT. TOT UNS FRAGMENTS\nMERCÈ HUERTA: L'ETERN PAISATGE\nMIQUEL PLANA: ENTORN DE LA NATURA\nXICU CABANYES: FERROS\nTATE: VIATGE A CASA\nLAURA REIXACH: MISCEL.LÀNIA


Web oficial del Villarreal CF - Bloeman delecta a l'afició 'grogueta' a la Fan Zone\nEl cantant de reggae ha estat el primer candidat de Groc Talent a actuar costat de l'Estadi de la Ceràmica\nTot un espectacle. Groc Talent es va estrenar amb magnificència en la prèvia del xoc contra el Deportivo Alavés. El cantant de reggae Bloeman, encarregat d'inaugurar el certamen, va delectar als centenars d'aficionats grocs presents a la Fan Zone, situada al costat de la façana sud de l'Estadi de la Ceràmica i coorganitzada amb l'Ajuntament de Vila-real.\nL'artista provincial va entonar els seus millors temes i va tenir l'oportunitat de donar a conèixer la seua música en un escenari d'excepció com és el feu groc, en els instants previs a un partit de la màxima categoria del futbol espanyol.\nCal destacar que el proper dilluns a partir de les 12.00 hores s'obrirà el termini per puntuar a Bloeman i conclourà al dilluns següent, a la mateixa hora. Els aficionats grocs podran votar a la web oficial (GROC TALENT), puntuant del 1 al 5 a la banda en qüestió (sent 1 la puntuació més baixa i 5 la més alta). Un cop realitzades les actuacions, els tres grups amb més vots emesos passaran a la gran final. El còmput de vots serà la suma del públic, del Villarreal CF i de la direcció del SanSan.


Anglès i els pisos i habitatges ocupats | PERE ESPINET I COLL, PORTAVEU DE PAU (PER ANGLÈS UNITS) | El lector escriu | El Punt Avui\nAnglès i els pisos i habitatges ocupats Anglès i els pisos i habitatges ocupats Anglès i els pisos i habitatges ocupats Anglès i els pisos i habitatges ocupats + Anglès i els pisos i habitatges ocupats E-mail\nAnglès i els pisos i habitatges ocupats\nAnglès i els pisos i habitatges ocupats Anglès i els pisos i habitatges ocupats Anglès i els pisos i habitatges ocupats Anglès i els pisos i habitatges ocupats Anglès i els pisos i habitatges ocupats E-mail\nPERE ESPINET I COLL, PORTAVEU DE PAU (PER ANGLÈS UNITS)\nL’ocupació il·legal de pisos i habitatges al nostre poble és una realitat. En el darrer ple ordinari, el nostre grup municipal PAU, preocupat per l’incendi d’un pis ocupat, va preguntar a l’equip de govern (PDeCAT- ERC) quants pisos ocupats hi ha al poble d’Anglès i la resposta que ens van donar va ser no es pot dir. Aquests pisos estan privats de la connexió del fluid elèctric i d’aigua, la qual cosa pot posar en perill els habitatges dels veïns que estan a tocar dels pisos ocupats, i mancats de seguretat i salubritat, ja que malauradament es poden manipular els sistemes elèctrics i altres. Per tal de prevenir qualsevol ensurt, com els incendis que hem vist aquests dies, seria bo que el nostre Ajuntament junt amb les parts implicades, formés una comissió mixta i fes un inventari d’aquests pisos. Una vegada feta la valoració, programar les accions pertinents per tal de prevenir accidents, tot assegurant les normes bàsiques de convivència. Una d’elles podria molt bé ser la d’instal·lar comptadors solidaris. Esperem que l’equip de govern tingui presents aquests precs per tal que no s’hagin de lamentar desgràcies personals i pel bé del nostre poble.\nEl Punt Avui. Girona 17-01-2019, Pàgina 4\n“L’Estat mira de mantenir en silenci una realitat”\nCrònica d’una empresa en situació crítica


Sant Pere de Vilamajor demana subvencions per 695.605 euros a la Diputació | NacióBaixMontseny\nSant Pere de Vilamajor demana subvencions per 695.605 euros a la Diputació\nL'objectiu serviria per endegar quatre projectes en el bienni 2013-2014\nper NacióBaixMontseny , 10 de desembre de 2012 a les 08:32 |\nRehabilitar el local La Fàbrica, un dels projectes pels quals s'ha demanat ajuda econòmica Foto: Aj. Sant Pere de Vilamajor\nL'Ajuntament de Sant Pere de Vilamajor ha aprovat acollir-se a la convocatòria d'ajuts econòmics de la Xarxa de Governs Locals de la Diputació de Barcelona. El programa d'actuacions presentat per l'actual legislatura inclou diversos projectes com millores d'equipaments existents, millores en vies de comunicació o suport financer. Tot i que la voluntat del Govern Municipal és realitzar el màxim de les millores necessàries al municipi, el nombre d'actuacions i el seu calendari d'execució estarà lògicament condicionat a la quantitat de subvenció que concedeixi la Diputació.\nLes sol·licituds de subvenció que ha presentat Sant Pere de Vilamajor són la rehabilitació del Local Municipal "La Fàbrica". L'objectiu serien fer les obres necessàries per rehabilitar la coberta i poder obrir de nou aquest equipament al públic durant el bienni 2013-2014. Import sol·licitat 181.949 euros.\nTambé l'ampliació del Cementiri Municipal. Deguda a la previsible manca d'espai, es preveu construir, durant el 2013, un nou mòdul de nínxols per poder donar servei els propers anys. Import sol·licitat 56.876 euros.\nIgualment, s'ha sol·licitat la pavimentació del camí d'accés a Les Pungoles. L'objectiu seria, durant el 2014, asfaltar l'actual camí de terra que comunica Les Pungoles amb la carretera BP-5107 a l'alçada de l'entrada del barri de Les Faldes del Montseny. Import sol·licitat: 116.780 euros.\nFinalment, s'ha demanat suport financer. L'objectiu d'aquest ajut seria com a cobertura al dèficit de finançaments d'inversions. Import sol·licitat 340.000 euros.\nPolítica, subvencions, diputació, barcelona, sant pere de vilamajor


Tret de sortida al primer concurs de bandes emergents de Lleida - Teleponent\nInici Cultura Música Tret de sortida al primer concurs de bandes emergents de Lleida\nTret de sortida al primer concurs de bandes emergents de Lleida\nLa Casa de la Música de Lleida dóna el tret de sortida al seu primer concurs de bandes emergents dirigit a joves d’entre 18 i 35 anys.\nEls grups, que no han de tenir cap contracte discogràfic vigent, han d’estar formats, almenys en el 50%, per músics que resideixin a la província de Lleida. El període d’inscripció finalitza el 30 de novembre i, tot seguit, un jurat especialitzat escollirà un total de cinc bandes que tocaran en un concert que es retransmetrà via streaming el dia 22 de desembre.\nAquestes bandes optaran a un total de tres premis. Qui ocupi la tercera posició tindrà l’obsequi d’una sessió professional de fotografia; el segon la gravació d’un videoclip; i el primer l’enregistrament d’un EP en un estudi professional. En qualsevol dels casos, totes les bandes disposaran del vídeo de l’actuació que oferiran en la final. Podeu trobar la fitxa d’inscripció a la web de l’Orfeó Lleidatà, així com a les diferents xarxes de la Casa de la Música de Lleida.\nInscripcions obertes fins el 30 de novembre.\nPots consultar les bases a: www.orfeolleidata.cat\nCasa de la Música de Lleida\nArticle anteriorCorbins escull la pavimentació dels carrers en els pressupostos participatius\nArticle següentLa 22a edició de la fira Denuvis de Lleida serà virtual i comptarà amb 110 expositors


El PSOE adverteix a Catalunya i Euskadi que no permetrà acords «bilaterals» - Diari de Girona\nEl PSOE adverteix a Catalunya i Euskadi que no permetrà acords «bilaterals»\nLa Generalitat qualifica els pactes adoptats en la reunió d´«inconcrets» i assegura que en tot cas «arriben tard»\nefe/ddg madrid/barcelona 18.01.2017 | 07:21\nEl portaveu del PSOE al Senat, Vicente Álvarez Areces, va advertir als presidents de Catalunya i Euskadi que la seva absència en la Conferència de Presidents és un «error polític» i que la resta de comunitats autònomes no «toleraran» que intentin resoldre «bilateralment» els seus problemes.\n«Els assumptes multilaterals no poden ser resolts per la via bilateral», va destacar el portaveu socialista, tot destacant la importància dels temes socials incorporats a l´agenda de la conferència de Presidents com a òrgan que «articula un Estat de caire federal», on les comunitats i l'Administració General de l'Estat tinguin «polítiques coordinades i marcs per negociar».\nPer part seva, la Generalitat va donar poca credibilitat a uns acords de la Conferència de Presidents que veu «inconcrets» i que «arriben tard», encara que va assegurar que l'Executiu català no es «desentendrà» del finançament autonòmic malgrat l'absència del president català, Carles Puigdemont.\nLa consellera de Presidència i portaveu del Govern, Neus Munté, va manifestar «poca confiança» en què els acords en el fòrum de presidents donin resultats. «Si algú creu que són grans avenços, ho respectem, però es tracta d'acords molt inconcrets», va afirmar la portaveu, que va considerar que el que es va fer al Senat «és xutar la pilota cap endavant» en qüestions que són «d'especial rellevància».\nMunté va reiterar que el Govern català «no liderarà» el nou model de finançament autonòmic, però va destacar que tampoc es «desentendrà» dels treballs que es realitzin sobre aquesta matèria.\nLa Generalitat no té previst designar un representant específic per al nou grup de treball del model de finançament, però la consellera va assenyalar que faran seguiment a través de l'economista Guillem López-Casasnovas, que ja coordinada la taula que comparteixen Balears i Catalunya per articular una proposta conjunta en aquesta matèria. Pel que fa a la dependència, Munté va assenyalar que «no cal cap grup de treball, sinó que s'ha de complir la llei».\nRajoy i les autonomies pacten que el model de finançament estigui enllestit aquest any. Espanya Internacional


Avellanes naturals o torrades: propietats i beneficis | 7 DIES ACTUALITAT\nInici COMARQUES Avellanes naturals o torrades: propietats i beneficis\nAvellanes naturals o torrades: propietats i beneficis\nL’avellana és una de les fruites seques més consumida. L’avellana (Corylus Avellana) és originària de la Xina, encara que es conrea en tota la conca mediterrània. A Espanya, les zones més productores són Astúries, València i Catalunya. Les de Reus són molt reconegudes i tenen la seva pròpia denominació d’origen.\nWhite bowl of hazelnuts on wooden background\nEs poden prendre torrades o naturals, si bé les trobem més habitualment de la primera forma, i amb elles es poden fer múltiples receptes, sobretot formant part de salses que acompanyen a arrossos o guisats, en amanides, en el desdejuni barrejades amb els cereals o el iogurt, en rebosteria, o ben soles, sent un saludable piscolabis entre hores.\nEs recomana prendre diàriament uns 10 grams, entre tres i quatre vegades a la setmana per a una dieta equilibrada.\nEntre les seves propietats es troben:\n– És la fruita seca més recomanada durant l’embaràs, ja que contribueix a la bona formació del sistema nerviós del fetus.\n– Contenen un alt contingut de vitamina E (ens aporta el 86% de la dosi recomanada), per la qual cosa tenen efectes antioxidants.\n– També contenen altres vitamines com la B, la C i la K i minerals com el Calci, Coure, Ferro, Magnesi, Manganès, Fòsfor, Potassi i Zinc. Que entre altres funcions ajuden a cicatritzar ferides, a activar enzims del metabolisme o a ajudar a transportar l’oxigen i el diòxid de carboni.\n– Són riques en greixos saludables.\n– Per a esportistes són molt recomanables, ja que aporten molta energia, i també per a tots aquells que hagin de realitzar grans esforços físics o mentals.\n– Pel seu alt contingut en fibra, combaten el restrenyiment i regulen el trànsit intestinal, així com eviten la formació de càlculs renals.\n– Com la resta de fruita seca, són aptes per a diabètics perquè els hidrats de carboni que contenen són d’absorció lenta.\n– Mantenen ben controlat i equilibrat el colesterol.\n– Són beneficioses per al cor, per la seva alta aportació d’àcid oleic.\nArticle anteriorEls Rens i el Nadal. Per què ells?\nArticle següentArriben les primeres vacunes a la comunitat valenciana


Nàstic-Barça B: duel d’alçada per disputar-se el lideratge\nEl tècnic grana donant instruccions als seus jugadors en un entrenament | Gimnàstic\nNàstic i Barça B se citen per disputar-se el lideratge\nEls grana reben diumenge un Barça B que és segon classificat, acumula tres victòries seguides i que ha estat l’únic equip que ha vencut els de Toni Seligrat a la lliga\nper Redacció 16/01/2021 09:30h\nEl Nàstic rebrà diumenge a les 12.00 hores el FC Barcelona B al Nou Estadi en el matx corresponent a la jornada 12 del subgrup català del grup III de Segona Divisió B en el que serà l’encontre més atractiu del cap de setmana tenint en compte que els jugadors dirigits per Toni Seligrat són els líders i els blaugrana són els segons classificats amb un punt menys. L’encontre també servirà per a què els tarragonins intentin sumar contra l’únic conjunt de la categoria contra qui no ho va aconseguir en la primera volta, ja que els culers es van imposar per la mínima (1-0) a l’Estadi Johan Cruyff.\nSeligrat, especialment motivat\nSi fa una setmana Toni Seligratreconeixia que preferia jugar contra un rival en ratxa positiva en lloc de fer-ho contra un en ratxa negativa com era el Cornellà, ara el valencià veu garantida la seva preferència. El Barça B es presenta al Nou Estadi després de tres victòries seguides i haver sumat dotze dels darrers quinze punts, fet que l’ha fet escalar places a la classificació a una velocitat de vertigen. Seligrat, content: «És el tipus de partit que m’agrada i més quan ets local, venen aquí i en bona dinàmica; nosaltres juguem a casa i som especialment forts, el rival ha jugat cinc partits fora i n’ha perdut quatre i ha guanyat molt a casa».\nTot i la motivació del tècnic, Seligrat avisa: «En la primera volta els podíem superar en experiència, anys i jugades de pilota aturada i vam perdre 1 a 0». Passi el que passi sobre la gespa, el valencià té clar que la segona volta serà quelcom més important que les de les lligues habituals pel fet de ser més curta: «Cada any ho diem els entrenadors, les segones voltes són més importants, tothom pren més consciència dels punts però ho notarem molt perquè sabem que la lliga és molt curta».\nEl matx comptarà amb l’arbitratge de Manuel Ángel Pérez Hernández amb l’assistència a les bandes de Gonzalo López i Kilian Conde.\nOK Lliga - jornada 10: El Vendrell perd contra el Vic i es complica la vida


Estàs interessat en Oceanic Sidescan II Compass Wrist Assembly? En aquests moments el producte està en estoc a scubastore, la teva botiga online de submarinisme. A scubastore trobaràs tot tipus de productes de submarinisme de la marca Oceanic. No esperis més i gaudeix del Oceanic Sidescan II Compass Wrist Assembly en molts pocs clics. Descobreix a scubastore una àmplia varietat de material de submarinisme avui mateix!\nSostenibilitat Oceanic Sidescan II Compass Wrist Assembly


Inici > Hory\nHORY és una empresa de disseny de producte. Els primers productes que ha dissenyat són joguines de suro (SURA i BLOC) inspirades en la Costa Brava, 100% ecològiques i km0. HORY aposta per un disseny respectuós amb el medi ambient i integrat en el territori, i per establir aliances amb petites empreses de l’entorn.\nLa joguina SURA ha estat guardonada Finalista i Premi del Públic en la categoria Joguines Ecològiques dels Premis Ibertoy 2015. Sura és una barca de suro natural per jugar a pescar peixos i recrea l’ofici dels petits pescadors de palangre del Mediterrani, una de les arts de pesca més respectuoses amb el medi ambient. Actualment HORY està en procés de dissenyar nous productes i de cercar aliances amb agents del territori.\nBLOC és una joguina de suro natural aglomerat, per jugar a allò més bàsic: construir!Els BLOC són lleugers, suaus i silenciosos i transmeten a través del tacte, la vista i l’olor l’experiència inimitable dels materials de la natura.Disponible en packs de 15 i 25 blocs.\nSURA és una joguina de suro natural, per jugar a pescar peixos. Un joc d’habilitat, on enfilar els peixos a la boia és tot un repte. Incorpora una plantilla perquè a casa els infants amb les seves famílies puguin crear més i més peixos. És una joguina 100% sostenible, dissenyada i manufacturada a Catalunya.Disponible en dues mides.


Ramon Espadaler (bloc): Fer-nos respectar\nChapeau! o Chapó!\n11 de juliol de 2014, a les 8:37\n5 d’agost de 2014, a les 5:41


On van a parar els productes electrònics de Malàisia? – Mobile Social Congress\nOn van a parar els productes electrònics de Malàisia?\nMalàisia és un dels principals exportadors dels xips informàtics que hi ha a l’interior de pràcticament qualsevol aparell electrònic del mercat. Amb tot, saber on van a parar exactament els xips d’origen malai no és una tasca fàcil.\nEls ordinadors, els telèfons i la resta de dispositius de TIC estan fets de centenars de petits components i subsistemes. Fins que no arriben a la fase de muntatge final i a les mans del consumidor, han de passar per cadenes de subministrament específiques i complexes que s’estenen per molts països.\nTot i que Malàisia exporta milers de tones de productes electrònics cada any, saber la seva destinació exacta no és gaire fàcil.\nEl 2018, els components elèctrics i electrònics van generar més d’un terç dels ingressos per exportacions de Malàisia. El mateix any, la Unió Europea va importar peces elèctriques i electròniques procedents d’aquest país per valor d’uns 8.000 milions d’euros, segons Comtrade (ONU).\nTot i això, durant els darrers anys, la majoria de components produïts a Malàisia s’han enviat a la Xina, Hong Kong i Singapur, sobretot per abastir les cadenes de muntatge de les seves fàbriques. Després, un cop muntats, els productes es poden reexportar a altres països per a una altra fase d’assemblatge, o bé acaben a mercats de consum com Europa, per exemple, que obté la majoria de subministraments de productes electrònics de l’est asiàtic.\nCrucial per a tots els productes actuals\nLes exportacions de productes electrònics de Malàisia solen dividir-se en tres grans categories: semiconductors, perifèrics d’ordinador i electrònica de consum. Pel que fa als semiconductors o microxips, són el tipus de producte que més exporta aquest país.\nDurant els darrers dos anys, Malàisia ha estat el màxim exportador mundial de semiconductors als Estats Units i el segon –just darrere de la Xina– a Alemanya, Àustria i el Japó, segons Comtrade.\nAbans, les grans marques d’electrònica fabricaven els seus propis productes, però actualment la majoria externalitza les tasques de disseny, producció i embalatge a proveïdors, els quals, alhora, també subcontracten parts del procés productiu a altres empreses.\nAbans d’acabar formant part de pràcticament qualsevol producte electrònic del mercat, els semiconductors han de passar per una complexa cadena de subministrament.\n“Són fonamentals per a tot el que és modern o electrònic: conduir un cotxe, navegar per Internet, fer servir un supercomputador… Tot depèn d’una gran quantitat de semiconductors”, explicava Jimmy Goodrich, vicepresident de política global de l’Associació d’Indústries de Semiconductors, en unes declaracions al portal d’informació econòmica Quartz.\nA l’interior dels aparells més coneguts del món\nPerò, tal com succeeix amb la cadena de subministrament de qualsevol component electrònic, no es pot afirmar que els semiconductors siguin exclusivament “fabricats a Malàisia”. En realitat, les fàbriques de Malàisia solen muntar components procedents d’altres països, segons Timothy J. Sturgeon, expert en cadenes de subministrament de TIC i investigador titular a l’Institut Tecnològic de Massachusetts (MIT).\n“Exceptuant algunes plantes, la prestigiosa indústria de semiconductors de Malàisia està formada majoritàriament per fàbriques que es dediquen a muntar xips procedents d’altres llocs, principalment de Taiwan, Singapur i els EUA. Molts o gairebé tots aquests xips i subsistemes s’envien a la Xina, on s’incorporen als productes finals i, normalment, després s’exporten als mercats mundials”, explica Sturgeon a Danwatch.\nÉs el cas de Possehl, on Danwatch va revelar que les condicions laborals indicaven l’existència de treball forçós. La fàbrica es dedica a tasques d’estampació, recobriment i embalatge de components per a semiconductors i ofereix serveis a altres fàbriques del sector ubicades a Malàisia, Singapur i Filipines.\nAquestes fàbriques pertanyen a empreses de semiconductors d’Alemanya (Possehl i Infineon), els Països Baixos (NXP), França-Itàlia (ST Micro) i els EUA (Texas Instruments, Vishay, Diodes Inc.), o bé són proveïdores seves. I, tal com ja s’ha dit, també produeixen per a les principals marques mundials d’electrònica, com Apple, HP, Samsung, Microsoft, Google, HTC, Philips, LG, Sony, Lenovo, Dell, Intel, Siemens i Huawei.


L'endemà: ni oblit ni perdó La República\nXavier Martinez 02/10/2020\nL’1 d’octubre de 2017 va passar quelcom que no estava previst ni pel Govern ni d’aquí ni pel Govern d’allà. Va haver-hi urnes a temps per increduilitat del CNI, va haver-hi paperetes malgrat els esforços de la Guàrdia Civil (“donde estan las papeletas? las papeletas dónde estan?”) cantava la gent a la porta de cada escorcoll que feien els de la benemèrita. Les escoles van obrir, per desesperació del jutge, el sistema informàtic i el cens únic va funcionar davant l’estupor del hackers de l’Estat i, sobretot, els votants vam votar en massa malgrat la pluja de porres amb que van intimidar la població. L’Estat va perdre “de facto” el control del territori a Catalunya. Aquest escenari no estava previst per ningú. Rajoy tenia clar que “no se va a celebrar ningún referéndum”, va dir. Però el nostre Govern tampoc no s’esperava l’escenari que es va trobar el dia 2 d’octubre. Vam votar més de 2.400.000 persones i vam guanyar pel 90% de vots favorables a la independència. El Govern donava per fet que, malgrat tots els intents de fer el referèndum, aquest no es podria materialitzar de cap de les maneres. Les preteses “estructures d’estat” no existien més enllà del món de les idees. Però òbviament no ho podien dir i havien de seguir endavant, com James Dean en el joc de la gallina a “Rebel sense causa” on l’aposta consitia a veure qui saltava últim del cotxe abans no caigués pel precipici. No us faré espòiler de com va acabar.\nEn resum, amb el govern de Puigdemont i Junqueras vam arribar fins les portes de la independència, cosa que els hem d’agrair eternament. Vam arribar més lluny del que havíem arribat mai perquè ningú no ens va dir que fos impossible. Però són també els polítics que, un cop arribats a la porta de la independència, no van saber traspassar el llindar. La realitat és que, malgrat els preparatius dels 18 mesos, no tenien res preparat per l’endemà en l’escenari de victòria del referèndum. L’únic escenari que tenien previst era no aplicar un referèndum que no s’havia de realitzar per culpa de l’estat espanyol. Va ser el dia que la gent (no els partits) vam conquerir els carrers: els carrers seran sempre nostres!


L'Associació de Biotecnologia d'Andorra, AndBio, nascuda amb la voluntat de "desenvolupar el sector biotecnològic" al país ha inaugurat un canal audiovisual per "descobrir com la biotecnologia ens acompanya en la vida diària i quins usos, per exemple terapèutics, ja fa temps que s'utilitzen a Andorra".\nL'objectiu dels biotecnòlegs andorrans és divulgar diverses vessants de la biotecnologia publicant un vídeo cada setmana per escalfar motors fins a la inauguració del primer Fòrum de Biotecnologia d'Andorra, que se celebrarà el 7 d'octubre. Els audiovisuals estan publicats en català i anglès. De moment, al canal de l'associació es poden trobar reportatges sobre la medicina regenerativa a base de plasma ric en plaquetes o una entrevista amb els responsables d'AndBio.\nEls membres de l'associació representaran Andorra al Fòrum 'BioSpain', del 24 al 26 de setembre a Santiago de Compostel·la, segons expliquen "un dels esdeveniments de més notorietat d'Europa en l'àmbit biotecnològic".\nL'Associació de Biotecnologia d'Andorra, Andbio, va celebrar ahir a la nit la tercera reunió de socis, que va captar l'atenció de nous emprenedors int...\nMagda Marquet recomana apostar per l''ehealth' per desenvolupar una indústria de la biotecnologia a Andorra


Holiday home Godthåbsvænget H- 1388 Vaeggerlose Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHoliday home Godthåbsvænget H- 1388Marielyst, Vaeggerlose, Dinamarca - Veure al mapaHoliday home Godthåbsvænget H- 1388Veure més fotosVeure més fotosVeure totes les 22 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsjardí\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Holiday home Godthåbsvænget H- 1388 està situat idealment a Boto; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Boto. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, forn microones, renta vaixelles, plat de dutxa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com jardí. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Boto, el Holiday home Godthåbsvænget H- 1388 és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Coses a fer, maneres de relaxar-sejardí Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióforn microonesrenta vaixellesempolles d'aigua de cortesiaplat de dutxareproductor de DVD/CDMostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantPlease note that:\nHoliday home Godthåbsvænget H- 1388


terra verda: 11/2010\n24 D´OCTUBRE. FONT ROJA PER SANT PASQUAL\nCom en altres ocasions, aprofitem la tardor per contemplar la policromia del bosc de la Font Roja. Però en aquest cas triem per a pujar una senda que naix des de l´ermita de Sant Pasqual, d´Ibi. Passem per l´estació biològica de les Torretes, on hi han algunes plantacions d´herbes aromàtiques, medicinals, i altres espècies pròpies d´aquestes terres, i ens enfilem barranc de Sant Pasqual amunt, per una senda empinada que va pujant entre bancals abandonats i carrascar de solana, esguitat de rosers bords que van tornant-se grocs amb la tardor, i carregats de fruit. Després d´una forta pujada passem per la penya de l´Hedra, i des d´allí podem albirar gran part de la Foia de Castalla, la Canal, la Carrasqueta i els Plans.\nSeguim costera amunt, però amb menys pendent, carenejant entre dos barrancs. Poc més amunt ja veiem el mas del Canyo entre mig de les carrasques, i els cims de la Teixereta i el Menejador.\nPassem per la cava de Simarro, i poc després per la de la Noguera, i finalitzem l´ascensió en un collat on hi ha una bassa conta incendis. Estem en les immediacions del Menejador, però avuí no el pujarem. Esmorzem a la vora de la bassa.\nDes d´allí passem a l´ombria, i ens meravellem de nou amb els colors tardorals dels aurons, els freixos, les moixeres i els corners, com si fóra la primera vegada que anem per allí. Seguirem el camí per la part més alta de l´ombria, sota les cingleres de l´alt del Ginebrar, que és on més esplendor ens mostra el bosc.\nQuan el camí torna a pujar a la carena trobem uns ruscs ecològics, destinats a la pol·linització mitjançant les abelles. Ara tornem per un camí que recorre un sector de carrascar de solana, aclarit com a tallafocs, fins arribar de nou a la cava de Simarro, i a pocs metres, la del Canyo.\nLa baixada la fem per la mateixa senda, i en arribar a les Torretes, parem atenció a les instal·lacions que allí s´han bastit, al mas, on hi trobem informació sobre les senderes de la finca i les espècies que s´han plantat, i al Jardí de les Cultures, en honor a Santiago Grisolia, president del Consell Valencià de Cultura, i Premi Príncep d´Astúries d´Investigació Científica i Tècnica l´any 1991.\nPublicat per administrador a 0:38 Cap comentari:\n3 D´OCTUBRE. COVA DE L´AIGUA - TORRE DEL GERRO - COVA TALLADA\nTornem de nou a la cova Tallada, però en aquest cas des de Dénia. Aquest dia vam fer dues excursions curtes, però de gran bellesa i certa dificultat. Primerament, des de l´ermita del Pare Pere (afores de Dénia), pugem per una pista forestal que recorre la falda del Montgó, i per una senda zigzaguejant accedim a la cova de l´Aigua. Aquesta cova, en un temps fou un dipòsit que recollia les aigües subterrànies del Montgó, i les emmagatzemava al seu interior. Ara, la paret que retenia l´aigua està mig enrunada, i a principis de la tardor a penes deixa córrer un filet. Els voltants són espectaculars: parets altíssimes que ens recorden a les del naixement del riu Mundo, i verdor pertot arreu: esbarzers, heures enfiladisses, margallons, coscolles i alguns rodals de pins que han sobreviscut als incendis dels anys 90. Els freixos i els marfulls van rebrotar d´entre les cendres, i per les roques, les falgueres donen un toc selvàtic a l´entorn. Allí esmorzem.\nBaixem de nou a l´ermita, i des d´allí ens desplacem amb els cotxes a les Rotes.\nAra pugem per una enlairada carretera a la torre del Gerro, magnífic mirador sobre la mar, amb Dénia a un costat, i els penyassegats del cap de Sant Antoni a l´altre. Per una senda una mica perillosa arribem a la cova Tallada, i gaudim de l´últim bany de la temporada. La tornada fins a les Rotes la fem per la mateixa senda, però sense arribar a tornar a pujar a la torre del Gerro, i dinem en un restaurant en primera línia de costa.\nDe vesprada, tornant per la Vall de Gallinera, podem contemplar un fet que sols ocorre dues vegades a l´any: un raig de sol, a certa hora de la vesprada, travessa el forat de la Penya Foradada i dóna llum durant uns instants al lloc on antigament hi havia el convent de Benitaia.\n3 D´OCTUBRE. COVA DE L´AIGUA - TORRE DEL GERRO - C...


Josep Lleixà: julio 2017\nKronos me ha devuelto recuerdos veraces.\nPaseos junto al serpenteante riachuelo,\nde ilusiones que creia compartidas\nJuntos por la vereda verde del rio,\npero no el corazón ni el pensamiento.\nEl agua se llevaba mis ilusiones ,\npero las tuyas quedaban atrapadas\npor desamor o miedo,\nesperando a que Saturno las devorase,\npara sentirte ligera para al llegar a la encrucijada,\ny escoger otra vereda ,otro camino.\nTardaste mucho en decirlo .\nEl recuerdo es un infierno.\nKronos hubieses podido callar\nyo a todo estaba ajeno.\nFifo – Josep Lleixà 23 -7- 2017\nPublicat per Josep Lleixà a 9:52 No hay comentarios:\nTe he visto saltar\nTe he visto saltar como un cabritillo feliz\nen un prado lleno de margaritas .\nComo eres un ángel, no pisabas la flores\ny elles se quejaban,\nquerian ofrecerte su olor,\nTu vestido blanco de falda larga ,\nrevoloteaba al acorde de tus manos\ny de tu corazon,\n¿ que melodia bailabas ?,\n¿porqué reias gozosa,?\n¿ con quien soñabas , con el amor?\nFifo – Josep Lleixà 23-7-2017\nHe seguit les petjades dels teus peus descalços\ni no t'he trobat,\nHe seguit la aroma de la teva pell nua\nque la brisa m'ha portat\ni no t'he trobat.\nHe preguntat a les orenetes\ni m'han indicat el camí\nperò no t'he trobat.\nLi he preguntat al rierol on has begut\ni m'ha dit que en el has saciat la set\nperò que no anaves sola.\nHe deixat de buscar, no vull trobar-vos\ns'ha de complir el meu destí.\n“Porque no engraso los ejes, me llaman abandonao......”\nFifo – Josep Lleixà. 22-7-2017\n(Torna la melangia)\nLa tarde se bañaba de oro en la campiña,\nde muchas confesiónes la llenamos,\nel fuego la leña secaba y consumía,\nentre promesas las horas añoramos.\nRecuerdo cuando nuestras pieles se juntaban\nen la ambrosía nuestros labios se mordian.\n"Tú no me amabas"\nsentía que tan solo me querías ,\nel sexo no lo es todo en la vida,\npromesas de amor, de besos y caricias.\nHoy el dolor de tu partida sin adiós,\ndejó promesas incumplidas y dolor,\nmientras al filo de las letras me sostengo\nllorando sola esperando te arrepientas.\nTu me dejaste, sumergido en la tristeza,\ntu te llevaste el sabor de mis gemidos., Decías que pronto a mi regresarías,\n¡Promesas incumplidas! y ahora que quieres? Mi cama está vacía .\nAmbos fallamos, tu corazón muy bien lo sabe,\ndebo marchame en el ocaso de la tarde,\nvan necrozados sentimientos,\nte digo adiós y lo lamento.\nLa llama sin la brasa de la pasión se apaga,\nlos besos ya no serán humedos ni lascivos\ntus olores de lugares escondidos no me embriagan\npoco deseo , mucha ceniza y promesas incumplidas tuyas mías, adiós.\nPublicat per Josep Lleixà a 15:53 No hay comentarios:\nhazlo con el vuelo de los pájaros,\nve a tu constelación preferida,\na las nebulosas de los recuerdos felices.\ndeja los amaneceres intactos, luminosos,\ndeja la lluvia, deja el silencio.\nDéjanos la poesía,\nNo tardes demasiado tiempo en volver,\nUn ángel como tú da sentido a la VIDA,\nFifo - Josep Lleixà 8-7-2017\nPublicat per Josep Lleixà a 15:29 1 comentario:\nde una diosa de carne y hueso,\nnecesita mi lengua que se esta quemando\npara apaciguar mi deseo,\ny poder viajar juntos pero sin vernos\na paraisos que hemos soñado,\ncerca, muy cerca del cielo.\nFifo - Josep Lleixà 7-7-2017\nPublicat per Josep Lleixà a 13:32 No hay comentarios:\nEl concepte d'infinit escapa a la meva comprenssió, faig esforços per imaginar que l'univers sigui infinit com també per entendre que sigui finit i s'estigui expandint. Cap on , al no Res?\nAixò es degut a que jo soc finit , estic a un nivell de l'espiral de la VIDA on només puc entendre certes questions i altres intuir-les . Estic convençut que tal com vagi ascendint, el coneixement s'expandirà i al millor arribo a la conclussió de que els dos conceptes intelectuals son només Un.\nQue he de fer?, deixar de preguntar i preguntar-me? O aprofitar esclexes de llum de coneixement que escapen d'algun lloc per tafanejar?\nFifo – Josep Lleixà`\nPublicat per Josep Lleixà a 6:18 2 comentarios:\n(Traducción de un poema del mismo autor)\nEl pez no es azul por los reflejos del sol jajajaja\nTus cabellos quedan mojados,\nEl espectáculo es excelso\nel mar, tu cara, y la blusa desabrochada.\nVolveremos a la mar, volveremos a la barca\ny estaré bogando esperando atento,\nPublicat per Josep Lleixà a 12:46 No hay comentarios:


El CTC oferirà un servei especialitzat d’orientació laboral a persones amb discapacitat - Notícies de l'Ajuntament de la Vila de Masquefa\nEl servei es prestarà a través de la Fundació Privada Àuria amb l’objectiu d’oferir als seus usuaris una inserció al mercat laboral estable i de qualitat.\nL’Ajuntament de Masquefa i la Fundació Privada Àuria (FPA) han signat un conveni de col·laboració per a la cessió d’ús dels espais del Centre Tecnològic Comunitari (CTC) per a oferir un servei d’orientació laboral dirigit a persones amb discapacitat, problemes de salut mental i/o en situació de vulnerabilitat.\nUn equipament referent al municipi i a la comarca en matèria de formació i ocupació\nEl conveni signat entre el consistori masquefí i la FPA permetrà atendre al CTC a persones en situació de vulnerabilitat en recerca activa de feina. Per tot plegat, l’Ajuntament cedirà els espais del CTC per tal que Àuria Grup pugui prestar aquest servei d’inserció i orientació especialitzat.\nXavier Boquete, alcalde de Masquefa, posa en valor la tasca social que duu a terme la FPA a Masquefa i arreu de l’Anoia i explica que “hem fet una gran aposta per ampliar el catàleg de serveis que es presten des del CTC, ja que és una de les prioritats del govern afavorir que totes les persones –en especial, les dels col·lectius més vulnerables- trobin feina, fomentant la seva autonomia i el seu empoderament”. Boquete, a més, afegeix que “amb aquest nou servei el CTC es dotarà amb més eines i capacitat per oferir una millor atenció”.\nCategoria: Butlletí, Centre Tecnològic Comunitari (CTC), General, Promoció Econòmica, TICPer Ajuntament de Masquefa 12/12/2019\nAnteriorPrevious post:Gaudeix a Masquefa del Nadal més màgicSegüentNext post:12 de desembre: Ple municipal ordinari de l’Ajuntament


C.D. Ardentía. Ardentía | Edicións do Cumio - Música\nC.D. Ardentía. Ardentía(Edicións do Cumio)\nComprar C.D. Ardentía. Ardentía con 10,00% de descuento por 8,95€ (antes 9,95€). Producto en stock, recogida en tienda y envío desde 4,00€.\nPrecio, información, características e imágenes de C.D. Ardentía. Ardentía pertenece a la categoría Música (89) y a la marca Edicións do Cumio (87).\nEncuentra productos relacionados y de similares características a C.D. Ardentía. Ardentía en "Música".