Històries Manresanes: de maig 2011\nAl costat del Pont Vell s'inaugurà, l'any 1862, una fàbrica tèxtil actualment desapareguda i situada sobre l'antic Molí Nou. Fou sense cap mena de dubte, un dels referents visuals d'entrada a la nostra ciutat per l'antiga carretera d'Abrera a Manresa, la C-1411, fins a la seva demolició. Fotografies de l'abans i el després:\nFotografia: Alabern i Valentí, Josep: "De l'artesania al coneixement: Aigües de Manresa 25 anys". Edita Aigües de Manresa, Manresa 2007\nImatge de l’any 1911 a la confluència dels carrers Nou i Vell de Santa Clara, abans de la seva urbanització. Es pot observar encara el marcat component social agrícola que tenia el barri de les Escodines.\nArxiu d’Imatges del Centre de documentació mNACTEC. Fons: Oliveró\nEtiquetes: Barris manresans, Manresa en imatges\nRetirades, condemnes, expulsions i banderes robades\nAvui en aquest post, un repàs a tres successos, amb l'ajuntament i llurs regidors que l'integraven com a principals protagonistes, que van marcar la trajectòria política de la nostra ciutat, durant els anys 1996 i 1997. Cap dins!\nRetirada de la bandera espanyola del consistori\nEls grups municipals d'Esquerra Republicana de Catalunya i Iniciativa per Catalunya-AUP, amb el suport dels regidors de Convergència i Unió, van aprovar el 16 de juliol de 1996 la retirada de la bandera espanyola durant la celebració de la diada nacional de l'11 de setembre. La mesura va aixecar un gran impacte mediàtic a la majoria de mitjans de comunicació i Manresa es va fer famosa per ser la ciutat "de la bandera". L'alcalde, el socialista Jordi Valls, es comprometia a respectar la resolució aprovada i presentada pels seus socis minoritaris en el govern municipal, tot i que hi votà en contra. El resultat de la votació seria de 14 vots a favor de retirar la bandera i 11 en contra, aquests últims del Partit dels Socialistes de Catalunya i del Parit Popular. Aquesta última formació, representada per Antoni Arderiu, votà en contra de la proposta per considerar-la anticonstitucional. Per la seva banda, el líder convergent (i cap de l'oposició), Pere Oms, aclareix que la decisió no pretenia generar cap animadversió contra la bandera espanyola, "sinó donar més relleu a la bandera catalana".\nL'expulsió del regidor Toni Casserras del equip de govern\nEl juliol de 1997, la banda terrorista ETA segresta i executa el regidor del Partit Popular a Ermua (Euskadi), Miguel Angel Blanco, la qual cosa crea una gran commoció a tot l'estat espanyol. De seguida arreu dels ajuntaments es presenten mocions unitàries a favor de la democràcia i de condemna explícita a qualsevol forma de violència i la pràctica del terrorisme com a arma política. A casa nostra, es convoca un ple extraordinari a l'ajuntament, presidit per l'alcalde Jordi Valls, on es condemna aquest fet de forma unànime. Totes les formacions polítiques donen suport a la condemna excepte una, l'Assemblea d'Unitat Popular (AUP).\nA finals del 1992 neix l'AUP (Assemblea d'Unitat Popular), el nou intent en l'àmbit nacional de crear una organització independentista àmplia i plural. En les eleccions municipals de 1995, l'AUP es presenta en coalició amb Iniciativa per Catalunya i aconsegueix que Toni Casserras (que anava de número dos) entri de regidor.\nL'AUP es negava a donar suport a la declaració del ple perquè no s'hi feia cap referència a les causes del conflicte basc de forma concisa i imparcial. El fet va aixecar una enorme controvèrsia, i finalment els seus socis de govern: ERC, IC i PSC-PSOE expulsen de forma immediata al representant de l'AUP, Toni Casserras, que era el regidor d'ensenyament. Poques setmanes després Casserras dimitiria com a regidor. La bandera robada i els Setze Jutges El regidor del grup municipal del PP a Manresa Antoni Arderiu va rebre el 29 d'agost de 1997, un sobre que contenia un tros de la bandera espanyola, que fou robada de l'ajuntament poques hores abans, acompanyada d'una carta d'un grup que s'autodenominava Setze Jutges on es firmava explícitament "Qui la fa, la paga" i se'l convidava a abandonar la ciutat de forma immediata. El tinent de la Guàrdia Civil, el responsable de l'hamburgueseria McDonald's (situada en aquells moments al Passeig Pere III) i fins a un total de 15 persones de Manresa van rebre també un tros d'aquesta bandera acompanyada, així mateix, d'una carta, diferent en tots els casos.\nNo obstant això, només la dirigida al regidor del PP Arderiu tenia un to amenaçant. Setze Jutges es va atribuir el dijous 28 d'agost de 1997, el robatori de la bandera espanyola que onejava al consistori, i va anunciar la seva intenció d'enviar més trossos de la mateixa a una sèrie de polítics, entre d'altres el president de la Generalitat, Jordi Pujol.\n- Anuaris, anuaris.cat\n- Diari Regió7 (hemeroteca, 1997)\n- Diari El País, 30/8/1997: "Un concejal del PP de Manresa recibe amenazas y un trozo de bandera española"\n- Diari La Vanguardia, 26/8/1997, p. 4\nUn canvi inesperat al consistori, les eleccions de 1987\nFotografia: Joan Cornet amb Ramon Puig (diari Regió7 - Joan Esteve)\nLes eleccions municipals del dia 10 de juny de 1987 van comportar el final de l'hegemonia del Partit dels Socialistes a l'alcaldia de Manresa que n'ostentava el poder des dels comicis de 1979. Convergència i Unió obtenia la victòria contra tot pronòstic, el seu candidat Juli Sanclimens esdevenia el segon alcalde de la democràcia restaurada.\nUna imatge val més que mil paraules per sintetitzar una derrota inesperada (perquè quatre anys abans, els socialistes manresans obtenien la majoria absoluta a les darreres eleccions municipals) del fins aleshores alcalde Joan Cornet. Manresa canviava el color vermell del Partit dels Socialistes (PSC), pel color blau de Convergència i Unió (CiU).\nResultats de les eleccions de 1987\nEleccions municipals 1987 | Històries Manresanes\n- Les eleccions municipals de 1983: aquí\nLa Seu de Manresa és el principal monument manresà. L'església gòtica que avui podem contemplar fou dissenyada per Berenguer de Montagut, que també projectà obres tan importants com Santa Maria del Mar de Barcelona. La concepció arquitectònica és característica del gòtic català: austeritat en la decoració i predomini dels volums horitzontals, amb una gran amplada de nau. Les obres van iniciar-se el 1325, però fins al final del segle XV no es va finalitzar el temple. La façana principal és neogòtica, dissenyada per Alexandre Soler i March assessorat per Antoni Gaudí. La Seu també presenta un gran interès per les obres d'art que conserva a l'interior, especialment el conjunt de retaules gòtics. Al costat de la basílica hi ha les restes romàniques més rellevants: la Porta de l'Abadia, amb un notable timpà, i el petit claustre.\nEls tresors de la Seu de Manresa\nEl claustre: El claustre de la Seu conté elements de visita obligada. S'hi accedeix per un antic portal romànic i, a l'interior, conserva una columnata romànica i les tombes d'una necròpolis, al subsòl.\nEspai interior: La planta de la Seu és d'una sola nau, d'una extraordinària amplada, vorejada per capelles laterals més baixes que provoquen l'efecte de ser dins un espai distribuït en tres naus.\nLa cripta: La cripta fou construïda el segle XVI i conserva peces barroques salades de la destrucció de l'any 1936. Formen un conjunt d'especial bellesa.\nRetaule del Sant Esperit, obra mestra del pintor Pere Serra (1393-1394)\nEl retaule del Sant Esperit: Considerada l'obra mestra de Pere Serra, el millor pintor català del final del segle XIV. El seu estil es caracteritza per unes composicions equilibrades i amables.\nEl retaule de Sant Miquel i Sant Nicolau: Obra de Jaume Cabrera, deixeble de Pere Serra (inicis del segle XV) i representant de l'anomenat gòtic internacional.\nEl retaule de Sant Marc: És un dels millors retaules de la Seu, obra d'Arnau Bassa, de mitjans del segle XIV. Fou encarregat pel gremi de sabaters de Barcelona.\nMuseu Històric de la Seu de Manresa: Conserva peces d'un interès artístic molt notable: el Sant Crist de Manresa (segle XII), el frontal florentí (segle XIV) i les arques dels cossos sants de la ciutat (segle XVII).\nEl cor: Conserva setze peces tallades en fusta, recuperades del cadirat antic, obra de l'escultor manresà, Josep Sunyer (inicis del segle XVIII).\n- Associació d'amics de la Seu de Manresa, aquí\n- La Seu de Manresa, aquí\n- Antoni Gaudí a la Seu de Manresa, aquí\n- Monestirs de Catalunya, la Seu de Manresa (fotografies), aquí\n- El Retaule del Sant Esperit (fotografies), aquí\nPlànol de la Seu:\nMapa de la Seu, escala 1:300. Dibuix Ignasi Segon Comellas\nEtiquetes: Espais manresans., Manresa medieval, Monuments i edificis.


L'actriu Lina Morgan mor als 78 anys\nLa capella ardent s'ha instal·lat al teatre La Latina de Madrid, un escenari on l'actriu va actuar en nombroses ocasions.\nRedacció 20/08/2015 - 11.24 Actualitzat 20/08/2015 - 21.42\nL'actriu Lina Morgan ha mort aquest dijous a Madrid als 78 anys. La coneguda actriu còmica tenia una malaltia que la va obligar a estar ingressada nou mesos a l'hospital l'any passat. La capella ardent sha 'instal·lat al Teatre La Latina de Madrid, un escenari on l'actriu va actuar en nombroses ocasions.\nEl seu nom real era María de los Ángeles López Segovia. Va néixer el 1937, filla d'un sastre i d'una mestressa de casa. La seva vocació pels escenaris es va manifestar des de ben jove. Als 11 anys, en acabar l'educació primària, va començar a estudiar ball clàssic espanyol.\nPepe Cabo, representant del món de l'espectacle, la va descobrir quan ella tenia 13 anys i li va proposar formar part de la companyia infantil Los Chavalillos de España. Amb 16 anys va entrar a formar part de la companyia Colsada i va començar a treballar com a ballarina del repartiment de la vedet Maruja Tomás. Va arribar a falsificar la seva data de naixement per ingressar al cos de ball. El 1956 li van oferir substituir Mercedes Llofriu, moment en el qual adopta el pseudònim Lina Morgan.\nVa donar els seus primers passos a la gran pantalla al costat d'un Tony Leblanc director amb "El pobre García". "Vampiresas" o "Las que tienen que servir" la van convertir en una secundària de luxe.\nDesprés vindrien altres títols com "Soltera y madre en la vida" o "La tonta del bote", pel·lícules que la van convertir en una de les actrius de còmedia més conegudes pel gran públic.\nEl 1994 va ser un dels fitxatges estrella d'Antena 3 per a la sèrie "Compuesta y sin novio". Després d'aquest serial, va tornar a la cadena pública de la mà de Valerio Lazarov a "Hostal Royal Manzanares", sèrie que no va deixar de recol·lectar èxits en quatre temporades reunint davant del televisor en el seu últim episodi més de set milions d'espectadors.\nDesprés d'aquest èxit gairebé sense precedents de la ficció espanyola, Morgan es va embarcar a altres produccions televisives que no van tenir tant recorregut, com "Una de dos", "Academia de baile Gloria" i "¿Se puede?". Es va anar retirant del que havia estat el seu ofici a poc a poc, apareixent esporàdicament a sèries com "Aquí no hay quien viva", "A tortas con la vida" o "Escenas de matrimonio".\nLa seva carrera està avalada per guardons com el Fotogrames de Plata, tres TP d'Or, l'Antena d'Or de Teatre, un Premi Ondas, el Miguel Mihura, la medalla d'oro al mèrit a la feina i la medalla d'or al mèrit en les belles arts.\nMor Lina Morgan


Jocs Emporion | Activitats 2021\nEls Jocs Emporion han tornat aquest 2021. Després d’un parèntesi d’un any per la COVID-19, l’esdeveniment ha reprès l’activitat amb una edició especial, amb un nou format per adaptar-se a les mesures de seguretat requerides. S’ha disputat durant una setmana sencera (del 31 de maig al 6 de juny) i l’activitat d’aquesta setena edició s’ha repartit per les vuit comarques gironines (Alt Empordà, Baix Empordà, Cerdanya, Garrotxa, Gironès, Pla de l’Estany, Ripollès i Selva).\nEn total, 6.815 participants han pres part en les diferents propostes esportives, competitives i lúdiques dels consells esportius: des d’esports d’equip (futbol 7, voleibol o bàsquet), fins a esports individuals (gimnàstica rítmica, atletisme o natació) passant per trobades multiesportives, ioga o activitats de relaxació. Han estat activitats dirigides principalment a infants, però també a les famílies i a la gent gran.\nEl retorn dels Jocs Emporion ha suposat un pas més cap a la normalitat. Sense eludir-ne el caràcter competitiu, l’edició d’enguany ha volgut també incidir en valors bàsics en l’esport com el respecte, el treball en equip, l’esforç i els comportaments cívics. Uns valors que són el leitmotiv de la Gala Valors en Acció, que aquest any també s’ha tornat a celebrar, en un acte a la sala La Planeta de Girona.\nEls Jocs Emporion estan impulsats per la Diputació de Girona i la Representació Territorial de l’Esport de la Generalitat de Catalunya i compten amb la coordinació tècnica dels consells esportius de les comarques gironines, i el suport i la col·laboració dels ajuntaments dels municipis on es realitzen les activitats. Com ja li corresponia durant el 2020, l’edició d’enguany l’ha liderat el Consell Esportiu de l’Alt Empordà.\nGala Territorial de reconeixement a:\nReconeixement CONSELLS ESPORTIUS VALORS EN ACCIÓ a esportistes individuals, equips, entitats, directius que destaquin per la promoció dels valors, l’exemplaritat, etc.\nReconeixement ESPECIAL VALORS EN ACCIÓ dirigit a esportistes individuals, entrenadors, equips, entitats i directius.\nALT EMPORDÀ / EL BAIX EMPORDÀ / LA CERDANYA / LA GARROTXA / EL GIRONÈS / EL PLA DE L’ESTANY / EL RIPOLLÈS / LA SELVA\nDe dilluns 31 de maig a divendres 4 de juny de 2021\nde 9.30 h a 13.00 h\njornada multiesportiva adreçada a les escoles, que es realitzarà en grups bombolla/classe\nPoliesportiu Municipal de Sant Pere Pescador Carrer del Nord, 3, 17470 Sant Pere Pescador\nde prebenjamí a juvenil\ntrobada comarcal lúdica de voleibol oberta a totes les entitats i associacions de la comarca\nCamp de Futbol Iñaki Fernández Orjales, Búfalo Carrer Aeroclub, 56, 17487 Castelló d’Empúries\ncompetició esportiva d’àmbit comarcal oberta a totes les entitats que hagin participat o no a la Lliga Comarcal de Futbol 7\nPoliesportiu Municipal Roser Llop Plaça Voluntaris, s/n, 17600 Figueres\nde prebenjamí a absoluta i prèmium\ncompetició esportiva d’àmbit comarcal oberta a totes les entitats que hagin participat o no a la lliga territorial\nCamp Municipal de Futbol de Llançà Carrer 8 de Març, 17490 Llançà\nEstadi Municipal Josep i Pla Arbonés Carrer Ample, 105-109, 17200 Palafrugell\njornada multiesportiva adreçada a les escoles que es realitzarà en grups bombolla/classe\nPavelló d’Esports de Pals Passeig d’Europa, s/n, 17256 Pals\npartits de la categoria prebenjamí i benjamí disputats al matí i circuit amb l’equip que estigui descansant en què els jugadors o jugadores hauran de demostrar les seves habilitats amb la passada, el driblatge i el llançament\nCamp de Futbol Pere Servià Cantó Barri Molinet, 12, 17256 Pals\ncloenda comarcal de la categoria benjamí en la qual cada equip jugarà un partit sencer\nde prebenjamí a júnior en les modalitats individual i conjunts DTQ\nprimera jornada de la Fase Comarcal de Gimnàstica Rítmica amb les entitats del Baix i l’Alt Empordà\nPoliesportiu de Puigcerdà Avinguda Ramon Condominas, s/n, 17520 Puigcerdà\nprebenjamí, benjamí, aleví i infantil\nfestival d’àmbit comarcal\ninfantil, cadet i juvenil\nmini torneig de voleibol de categories mixtes\n(encara per determinar) Activitats sobre rodes\nDissabte 5 o diumenge 6 de juny de 2021\nPoliesportiu de Bellver de Cerdanya Carrer de l’Esport, 5, 25720 Bellver de Cerdanya\nprebenjamí, benjamí, aleví, infantil, cadet i juvenil\nexhibició esportiva i de participació lúdica d’àmbit comarcal organitzada conjuntament amb el Club Ciclista Bellver\nprebenjamí, benjamí, aleví, infantil i cadet\ncompetició esportiva d’àmbit comarcal organitzada conjuntament amb el Club Cerdanya Pirineus\nexhibició de patinatge sobre rodes d’àmbit comarcal organitzada conjuntament amb el CHP de Bellver de Cerdanya\ncompetició lúdica d’àmbit comarcal organitzada conjuntament amb el Futsal Vedruna\nPoliesportiu de Puigcerdà / Poliesportiu de Llívia Avinguda Ramon Condominas, s/n, 17520 Puigcerdà\ncompetició lúdica d’àmbit comarcal organitzada conjuntament amb el Club Atletisme Puigcerdà\ncompetició esportiva d’àmbit comarcal organitzada conjuntament amb el Club Atletisme Puigcerdà\nCamp de Futbol Municipal Bosc de Tosca Avinguda Zona Esportiva, s/n, 17178 Les Preses\ntrobada d’àmbit comarcal de futbol 7\nCamp de Futbol Municipal Sant Pere Màrtir Carrer Pic del Bac, s/n 17800 Olot\nTrobada de Bàsquet (cistella)\nEscola Petit Plançó Carrer Joaquim Vayreda, 23, 17800 Olot\ntrobada d’àmbit comarcal de bàsquet amb partits i concursos\nParc Atlètic d’Olot Carrer Sant Feliu, 60C, 17800 Olot\nsortida guiada per a gent gran per l’entorn del parc de Pedra Tosca\ntrobada multiesportiva d’àmbit familiar\nzona esportiva de Celrà Carrers Pins d’en Ros, s/n, 17560 Celrà\ncursos de 1r i 2n de primària\nde 9.30 h a 12.15 h\njornada multiesportiva adreçada a nens i nenes de cicle inicial dels municipis de Celrà, Bordils, Flaçà, Medinyà i Sant Julià de Ramis\nPavelló Municipal de Girona-Fontajau Avinguda del President Josep Tarradellas i Joan, 22-24, 17007 Girona\ntrobada escolar d’escacs entre els centres educatius participants a la promoció d’escacs del programa GAME (Gironès Activitats Multiesportives Escolars)\nCamp de Futbol Municipal de Salt Passeig dels Països Catalans, 220, 17190 Salt Camp de Futbol Municipal Les Guixeres Carrer Juan de la Cierva, 17, 17190 Salt\ntrobada comarcal de futbol 7, amb grups diferenciats segons categoria i any de naixement\nPavelló Municipal de Palau Carrer Josep Aguilera i Martí, 2, 17003 Girona\nbenjamí, aleví, infantil i cadet-juvenil\ntrobada comarcal de voleibol oberta a totes les entitats i associacions de la comarca del Gironès inscrites a la Lliga Territorial de Voleibol\nJornada de Gimnàstica Rítmica\nPavelló Municipal de Celrà Carrer Pins d’en Ros, s/n, 17640 Celrà\nprebenjamí, benjamí, aleví, infantil, cadet i juvenil en les modalitats individual (nivell A, B i obert) i conjunts (nivell A i B) i DTQ\njornada esportiva oberta a totes les participants del Gironès inscrites a la Lliga Territorial de Gimnàstica Rítmica\nDel dilluns 31 de maig al divendres 4 de juny de 2021\nIES Brugulat, Pavelló de la Draga IES Pla de l’Estany, pista poliesportiva exterior del centre IES Pere Alsius, Estadi Municipal Miquel i Moretó\nentre les 8.50 h i les 14.50 h\npràctica d’un esport alternatiu que no s’hagi practicat prèviament al centre i que sigui nou per als alumnes (el professor d’educació física podrà triar entre els esports següents: golbol, ultimate, futbol flag o rugbi flag, corfbol, kinbol i colpbol)\ndiferents espais de la comarca, en funció d’on desenvolupi el grup la seva activitat habitual\nactivitats de relaxació, mindfulness, ioga, pilates, marxa nòrdica, gimnàstica de manteniment i parc de salut\nDivendres 5 de juny de 2021\nCamp Municipal de Porqueres Passeig de la Mediterrània, 48, 17834 Mata\ntrobada comarcal de futbol 7 amb les entitats de la comarca, amb una matinal on els equips disputaran un mínim d’un partit, que els portarà a jugar contra els altres equips de la seva categoria provinents de les entitats de futbol del Pla de l’Estany\nTrobada d’Esports Individuals\nDissabte 6 de juny de 2021\nPavelló de la Farga Passeig Mas Riera, 22, 17820 Banyoles\ntrobada amb les entitats de la comarca de gimnàstica rítmica, patinatge artístic i gimnàstica artística, en què es desenvoluparà una exhibició de cada entitat per torn\nPiscina Municipal de Ripoll 17500 Ripoll\nbrebenjamí, benjamí, aleví i infantil\ncompetició escolar de natació de sèries contra cronòmetre\nTrobada Escolar d’Atletisme\nDimarts 1, dimecres 2 i dijous 3 de juny de 2021\ncamps municipals de Campdevànol, Sant Joan de les Abadesses i Ripoll\nalumnes de 2n curs d’educació primària del Ripollès\ntrobada no competitiva entre els alumnes dels centres escolars de la comarca, en què els participants realitzaran un total de 5 proves: cursa de velocitat, llançament de javelina, salt de llargada, cursa d’obstacles i llançament de precisió\nTrobada de Patinatge Xous\nPavelló Municipal de Ripoll Carrer de Concepció Ducloux, s/n, 17500 Ripoll\ntrobada de clubs i entitats de patinatge de la comarca del Ripollès\nCentre de Tecnificació de l’Avellaneda Polígon Els Pinets, 17500 Ripoll\na partir de les 15.45 h\ntrobada de clubs i entitats de gimnàstica artística de la comarca\nIE Mestre Andreu (Institut) Carrer Bernat Guillem de Samassó, 17860 Sant Joan de les Abadesses\nduatló escolar, cursa a peu i bicicleta\nTrobada Futbol Sala 3 x 3\ntrobada de clubs i entitats de futbol sala de la comarca\nPistes Municipals d’Atletisme Avinguda del Rieral, 14, 17310 Lloret de Mar\nalumnes de 1r, 2n, 3r i 4t de primària\ntrobada d’iniciació a l’atletisme per a alumnes de 1r i 2n cicle de primària, en què els participants duran a terme proves adaptades a la seva edat per descobrir les modalitats atlètiques\nParc de Sant Salvador 17430 Santa Coloma de Farners\ntrobada d’usuaris de les sessions de dinamització dels parcs urbans de salut, en què es durà a terme una caminada saludable amb suport de bastons de marxa nòrdica i emprant la instal·lació del parc urbà de salut com a complement per iniciar i finalitzar l’activitat física\nCiutat Esportiva de Blanes – Pista Blava Carrer Mas Cuní, 43, 17300 Blanes\ntrobada de les gimnastes de la comarca de la Selva per dur a terme la Fase Comarcal de Rítmica dels nivells A, B i obert, en les disciplines individual, conjunts i duos, trios i quartets\nCamp Municipal de Vilobí d’Onyar Cal Ferrer Pagès, s/n, 17185 Vilobí d’Onyar\njornada de cloenda de la Fase Comarcal de Futbol 7, en què es duran a terme partits i activitats lúdiques per als futbolistes en edat escolar de la comarca de la Selva\nPoliesportiu Municipal Zona Esportiva. Avinguda Catalunya, s/n, 17400 Breda\nFase Comarcal de Patinatge Artístic dels nivells A, B i C, en les disciplines individual i grups xous


ERNESTO AURIGNAC QUARTET @ JAMBOREE (Barcelona) - 21/02/2018 - Concert - Agenda Concerts Catalunya\nrecomanar ERNESTO AURIGNAC QUARTET\nImprimir ERNESTO AURIGNAC QUARTET\nErnesto Aurignac saxo alt, Toni Saigi piano, Pau Sala baix, Roger Gutiérrez bateria.\nErnesto Aurignac és considerat un dels saxofonistes més destacats del jazz europeu i internacional. Posseeix un talent i un domini exquisit i vertiginós de l’instrument i es mou amb destresa entre la tradició adherida a l’essència parkeriana i l’avantguarda del jazz. Amb influències com Charlie Parker, Johnny Hadges i Ornette Coleman que ha anat madurant amb el pas del temps i sotmetent a una vitalitat renovada ha aconseguit un so propi d’allò més suggeridor. Avui encapçala un quartet de joves talents de l’escena del jazz a Catalunya per oferir-nos un concert únic, carregat de lirisme i intensitat, amb composicions pròpies i arranjaments d’estàndards de jazz.


jrrofi8mes: biblioteca Núria Albó\n2/7/2010 - Biblioteca\nActe d'anomenament de la Biblioteca Núria Albó\nLa Biblioteca Municipal de la Garriga serà, a partir del divendres 2 de juliol, la Biblioteca Núria Albó. L'acte d'anomenament de l'equipament es farà divendres 2 de juliol a les vuit del vespre en una cerimònia oberta a tothom.\nEn aquest acte es descobrirà la placa amb el nom de l'escriptora local i es podrà visitar una exposició de l'obra literària d'Albó i alguns dels poemes de la mostra "Bosc de Mots", que es va inaugurar per Sant Jordi.\nDurant l'activitat també es presentaran les activitats organitzades per commemorar l'Any Albó. El públic, a més, podrà gaudir del recital poètic musical "Un bes a la Núria Albó", a càrrec de Sònia Carmona i Oriol Cabestany.\nJo hi vaig assistir i us vull dir que va ser un acte emotiu, planer, on va en tot moment manifestar-se la senzillesa, amb la que Núria ens te acostumats, ella somrient, contenta, feliç, ferma segura va llegir amb dolçor el seu manifest ple d’agraïments, la descoberta de la placa una Núria somrient i picant de mans, tots picàvem amb ella i per ella de mans, ens contagià els seu somriure.\nAl dintre de la biblioteca continuava la fes rodejat de llibres seu esposats, un enorme pastís amb el 8o i dues espelmes, ella emocionada va bufar per apagar-les mentes els assistents entonaven el càntic, les ampolles de cava eren escorxades i el pastis trossejat, vaig fer escàpol, camí de casa amb la satisfacció de poder-hi assistí, la seca tos que pateixo fa dies, va respectar tot el acte, no era qüestió de veure, ni menjar res, no fos per de cas que els dimonis interiors es manifestessin en un escanyussa-me’n i esgarriéssim la bonica festa.\nHi havia pasquins i follets un duia aquest poema seu...\nSi hi hagués paraules de colors\nSi el món hi hagués paraules de colors!\nSi brotés la claror de les lletres\ncom brota dels pinzells!\nSi pogués dir amb un mot d’un verd profund\nblau o vermell, l’etern desig de viure!\nPerquè sovint se’m fa enemiga la paraula\ni traeix o no abasta.\nLa llum que he amuntegat dintre els ulls\nPerò tinc una boca massa escarmentada,\nes deleix per mostrar el seu esclat pur\ni em cal deixar apagar sense dir res\nla claror que em batega\nal fons dels arrels.\nPublicat per Josep Rof Rof a 17:09\nEtiquetes de comentaris: llibres, nuria albo, poema


Manchester City Logrò Bicampeonato en Inglaterra | Entre Bolas\nLokomotiv Dió a Conocer Cuatro Casos Más de Covid-19\nConversamos Con Juan Diego Gutiérrez\nHome / Fútbol Internacional / Manchester City Logrò Bicampeonato en Inglaterra\nManchester City revalidó su título de campeón de la Premier League inglesa tras su victoria 4-1 en Brighton en la 38ª y última fecha, que le permitió llevarse finalmente el apasionante pulso que ha mantenido hasta el final con el Liverpool.\nManchester City , que ha ganado sus catorce últimos encuentros en el campeonato, pudo acabar con un punto de ventaja (98 contra 97) en la clasificación final sobre el Liverpool, que ganó por su parte 2-0 en Anfield al Wolverhampton, pero que necesitaba también que hubiera tropezado el equipo de Josep Guardiola.\n← Noticia anterior Seattle Sounders Con Raùl Ruidìaz de Titular Venciò al Houston Dynamo\nNoticia siguiente → Lecce Retornò a Primera En Italia\nAlianza Lima Confirmò Traspaso de Kluivert Aguilar al Manchester City\nLokomotiv Moscú confirmó este jueves que cuatro...


Hidrata, nodreix, regenera i refresca la pell. Ajuda a mantenir i enfortir la barrera protectora dèrmica respectant la seva humitat i funció natural. La seva mida la fa una bona companya per a tota la família!\nACTIUS: Aloe Vera, Oli d'Ametlles Dolces, Mantega de Karité, Extracte de Ginkgo Biloba, Extracte de Cua de cavall i Vitamina E.\nINGREDIENTS: Aqua, Aloe Barbadensis Leaf Juice*, Glycerin*, Glyceryl Stearate SE, Coco-Caprylate/Caprate, Maltodextrin, Caprylic/capric Triglyceride, Butyrospermum parkii Butter*, Pru-nus Amygdalus Dulcis Oil *, Ginkgo biloba Leaf Extract*, Equisetum Arvense Extract, Arachidyl Al-cohol, Cetearyl Alcohol, Glyceryl Caprylate, Behenyl Alcohol, Tocopheryl Acetate, Xanthan Gum, Arachidyl Glucoside, Glyceryl Undecylenate, Cetearyl Glucoside, Citric Acid, Glucose, Phytic Acid, Benzyl Alcohol, Potassium Sorbate, Sodium Benzoate.\nProducte Cosmètic Natural amb el 68.70% d'ingredients Ecològics


El PP imposa l’apartheid sanitari i acaba amb el dret universal a la salut a l’Estat Espanyol – CGTCatalunya\nInici > General > Notícies > El PP imposa l’apartheid sanitari i acaba amb el dret universal a la salut a l’Estat Espanyol\nEl PP imposa l’apartheid sanitari i acaba amb el dret universal a la salut a l’Estat Espanyol\nEl que possiblement sigui un dels majors èxits de la democràcia espanyola, el dret universal a la salut, ha passat a millor vida després de la sentència de mort signada ahir pel Consell de Ministres del Partit Popular.\nEls ciutadans estrangers que no tinguin regularitzada la seva situació al nostre país ja no rebran assistència sanitària pública. La ministra de sanitat, Ana Mato, famosa pe les seves indesxifrables compareixences públiques, ha qualificat la mesura com "un pas de gegant"\nEl Consell de Ministres d'ahir es va despatxar a gust contra la ciutadania, si és que el Partit Popular considera ciutadans a totes les persones. Al fort ajust pressupostari, que no va merèixer ni un esment del president Rajoy a la roda de premsa, es va sumar l'eliminació de la prestació sanitària a les persones estrangeres que es trobin en situació irregular al nostre país.\nEl Govern va donar llum verda al projecte de Reial Decret pel qual es regula la condició d'assegurat i de beneficiari a efectes de l'assistència sanitària pública a Espanya, a càrrec de fons públics, a través del Sistema Nacional de Salut, pel qual exclou de la cobertura sanitària pública a tots els estrangers que estiguin a Espanya en situació il·legal. El Ministeri de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat va donar a conèixer que el Govern havia aprovat la proposta de la ministra Ana Mato, d'aquesta exclusió de la cobertura sanitària.\nUsant el sistema que és ja la "marca de la casa" del govern del PP, consistent en assegurar que una mesura garanteix el dret efectiu que amb ella acaba, el Ministeri de Sanitat assegura garantir "la universalitat de la sanitat per a tots els espanyols i els estrangers amb residència legal "gràcies a l'aprovació d'aquest Reial Decret. O el que és el mateix, el final de l'assistència sanitària universal que situava el nostre país, fins ara, com una referència en la consecució de drets de ciutadania relacionats amb la salut de les persones. Mato ha afirmat que s'ha donat "un pas de gegant "per oferir cobertura a la població, ignorant que aquest era un pas que els espanyols ja havien donat fa més de dues dècades, i no precisament gràcies al suport del seu partit, la al·lèrgia als serveis públics que no generin benefici empresarial és de sobra coneguda.\nA més, ha considerat que es garanteix d'aquesta manera "un major control i transparència", ja que es clarifica la prestació dels serveis sanitaris i sociosanitaris. El Reial Decret, sí que contempla l'assistència sanitària a menors de 18 anys en ciutadans en situació irregular, de manera que ningú podrà dir que els nens fills d'estrangers sense papers no reben assistència mèdica, encara que els seus pares hagin perdut el "dret a emmalaltir".\nImmigració, Salut, Sanitat


Centre de Documentació d'Atenció a les Persones catalog › MARC details for record no. 35926\nMARC view: Percepción de la violencia de género en la adolescencia y la juventud /\nPercepción de la violencia de género en la adolescencia y la juventud / (Record no. 35926)\nCampo de control de longitud fija 01903nam a2200385 a 4500\nCampo de control .b69010869\nCampo de control 20171129122046.0\nCampo de control de longitud fija 150814s2015 sp d d o001 0 spa|c\nTítulo Percepción de la violencia de género en la adolescencia y la juventud /\nMención de responsabilidad etc. [realizado por Verónica de Miguel Luken]\nExtensión 1 pdf, 246 p.\nNota general A coberta: Delegación del Gobierno para la Violencia de Género\nSumario etc. Estudi que analitza els resultats d'una enquesta sobre la percepció social de la violència de gènere en l'adolescència i la joventut realitzada pel Centro de Investigaciones Sociológicas amb una mostra de 2.457 persones d'ambdòs sexes representativa de la població resident a Espanya de 15 a 29 anys.\n-- Estudi de casos\nUnidad subordinada Delegación del Gobierno para la Violencia de Género\nTítulo uniforme Contra la violencia de género\nNombre de parte o sección de la obra Documentos ;\n9 (RLIN) 51336\nIdentificador Uniforme del Recurso (URI) http://centredocumentacioap.diba.cat/cgi-bin/koha/opac-retrieve-file.pl?id=4bb20436e103036e0deece3e4d268574\nIdentificador Uniforme del Recurso (URI) http://www.violenciagenero.msssi.gob.es/violenciaEnCifras/estudios/colecciones/pdf/Libro20_Percepcion_Social_VG_.pdf\nDisponible Benestar social Centre de Documentació de l'Àrea d'Atenció a les Persones Centre de Documentació de l'Àrea d'Atenció a les Persones Mundet 2017-11-29 30.055.2 Mig 0000950083016 2017-11-29 2017-11-29 Recursos electrònics


marfanta.com: Miró (PSC) prioritza les persones, el lideratge territorial i la rebaixa d’impostos a Amposta\nMiró (PSC) prioritza les persones, el lideratge territorial i la rebaixa d’impostos a Amposta\nAMPOSTA (Montsià).- El candidat del PSC a l’alcaldia d’Amposta, Francesc Miró, ha donat a conèixer aquest dimartsels principals punts del programa electoral amb què es presenta a les eleccions municipals el 24 de maig, amb l’objectiu de liderar “el canvi serè” que afirma que “necessita” Amposta. El dirigent socialista ha destacat com a principals eixos l’Amposta de les persones, el lideratge territorial i la rebaixa d’impostos. Entre d’altres, Miró proposa la creació d’una Oficina d’Atenció a les Persones o un pla de xoc per a l’ocupació. Els socialistes també es comprometen a invertir 500.000 euros anuals en plans d’ocupació, posar en marxa un viver d’empreses i rebaixar un 10% l’IBI ja des del primer any de mandat.\nEl PSC d’Amposta també proposa la gratuïtat del transport urbà, multiplicar per deu l’import actual per a beques de transport universitari i un programa progressiu de gratuïtat per a llibres escolars. Així mateix, recull la proposta de creació del Conservatori de Música i nous cicles formatius d’art i disseny a ESARDI, suport al comerç amb la bonificació de la primera hora de la zona blava i convenis de patrocini amb les associacions i entitats per millorar la seva sostenibilitat.\nMiró ha tornat a fer una crida a la ciutadania a apostar pel canvi serè que lideri un nou projecte que situï les persones en l’epicentre de l’acció política a Amposta. / Canal 21 Ebre.


Novetats oferta de batxillerats\nCal fer la preinscripció on-line del 14 al 21 de maig.\nUn batxillerat més enfocat a accedir a CFGS però que també et permetrà realitzar les PAU. Es tracta d'estudis més competencials, amb Estada a l'empresa com a matèria específica i més proper al món empresarial. Aquest nou curs l'impartiran a Barcelona: l’Institut Lluís Vives, l’Institut La Guineueta i l’Institut Sant Andreu.\nBatxillerat amb treball per reptes amb unitats Formatives de Cicles Formatius o projectes d’Aprenentatge i servei\nEs tracta d'una modalitat de batxillerat més competencial i experimental, que inclou assignatures específiques basades en els continguts i manera de treballar dels Cicles Formatius. Aquest nou curs l'impartiran a Barcelona: l’Institut Miquel Tarradell, l’Institut Pau Claris, l’Escola del Treball, l’Institut Montjuïc, l’Institut Les Corts, l’Institut Pedralbes (fusió Àusias March i Joan Boscà),l’Institut Anna Gironella de Mundet, l’Institut Joan Brossa, l’Institut Tecnològic de Barcelona, l’EASD Llotja i l’Institut Joan d’Àustria.\nBatxillerat en 3 cursos\nEt permet preparar-te, tant per accedir a Estudis Universitaris com a cicles formatius de grau superior de manera més flexible, en tres cursos. El podràs estudiar a: l’Institut Infanta Isabel d’Aragó, l’Institut Juan Manuel Zafra,l’ Institut Jaume Balmes.\nBatxillerat en 3 cursos amb ensenyaments esportius\nAmb aquest Batxillerat, obtindràs dues titulacions, tècnic/a en Salvament i Socorrisme, (a segon ja tindràs el títol) i Batxillerat. El pots estudiar a l’institut Ferran Tallada. Cal que t'inscriguis abans a la prova d’accés, del 3 al 22 de maig. La inscripció cal fer-la directament a l’Institut Ferran Tallada.\nEt permet cursar matèries específiques de llengües estrangeres a Escoles Oficials d'Idiomes. Els centres que te l'ofereixen són:l’ Institut Joan Salvat-Papasseit, l’Institut Verdaguer, l’Institut Les Corts,l’Institut Vila de Gràcia i l’Institut Joan d’Àustria.


Presupuestos de Seguros de hogar en Castellar de la Frontera\nSi hay una inversión que de verdad merece la pena es la tranquilidad de tener nuestra casa a buen recaudo, sabiendo que hemos contratado sin lugar a dudas el mejor seguro de hogar en Castellar de la Frontera (Cádiz). Con ello sí que podemos estar confiados de que cualquier contrariedad o bien accidente que pueda causar daños externos o internos no será un problema y contaremos con los medios y apoyos precisos para restituir todo a su estado inicial.\nSon muchos los incidentes que podemos sufrir en nuestra casa, ciertos por causas ajenas y otros por circunstancias personales. Contratar nuestro seguro de hogar en Castellar de la Frontera (Cádiz) garantiza estar respaldados en casos de hurto, incendio, inundación, rupturas de tuberías, problemas eléctricos, pérdida de llaves, y un largo etc. de casuísticas varias que hacen necesario disponer del mejor servicio y en el menor plazo posible.\nSi busca un seguro de hogar en Castellar de la Frontera (Cádiz) está en las mejores manos con un extenso equipo de profesionales que le van a prestar una atención personalizada y totalmente amoldada a sus necesidades.\nSi tomamos la determinación de contratar nuestro seguro de hogar en Castellar de la Frontera (Cádiz) recomendamos a nuestros clientes tomar en consideración estas opciones para conseguir una mayor y mejor cobertura que contemple múltiples posibilidades.\nSabiendo que existe una amplia gama de posibilidades para tener el mejor seguro de hogar en Castellar de la Frontera (Cádiz), aconsejamos a nuestros clientes del servicio y también interesados en nuestros servicios, se pongan en contacto con nosotros llamando a nuestro teléfono de contacto, mandando un e mail o visitándonos para, en cualquiera de los casos, recibir el asesoramiento de los profesionales que componen nuestra empresa y que estarán encantados de prestarles la mejor de las atenciones.


Miki Núñez i Mariona Escoda encenen les «Llums de mitjanit» | Enderrock.cat\nMiki Núñez i Mariona Escoda encenen les «Llums de mitjanit»\nEl tema és la nova cançó de l'estiu de l'estiu de TV3 i Catalunya Ràdio\nEscoda participa en la cançó com a part del premi per guanyar 'Eufòria'\nLes confessions de Mariona, Triquell i Núria d''Eufòria'\nSergi Núñez | 23/06/2022 a les 11:30h\nArxivat a: Enderrock, actualitat, TV3, Miki Núñez, Catalunya Ràdio, Mariona Escoda, eufòria\nMiki Núñez i Mariona Escoda cantant «Llums de mitjanit» a la final d''Eufòria | Juan Miguel Morales\nAvui és dia de revetlla de Sant Joan i per celebrar l'arribada de l'estiu i els dies més llargs de l'any, Miki Núñez i la recentment proclamada guanyadora d'Eufòria Mariona Escoda han presentat "Llums de mitjanit", la cançó de l'estiu de TV3 i Catalunya Ràdio. Malgrat que els dos cantants ja van estrenar el tema en directe a la final del concurs de talents, avui han presentat la versió d'estudi, que ja està disponible a les plataformes digitals i que inaugura la programació d'estiu dels dos mitjans. "Cadascun dels tres finalistes va gravar a l'estudi la seva part per si guanyava. El videoclip, el vam gravar dissabte i va ser una passada. Va ser molt cansat, perquè vam estar de 3 a 9 del vespre gravant, però m'ho vaig passar molt bé", explica Mariona Escoda.\nAmb una mirada alegre, el cantant terrassenc i la vocalista vallenca entonen melodies positives que conviden a oblidar el passat i a afrontar amb vitalitat i positivisme les curtes nits estivals: "omple't de vida, oblida les llàgrimes d'ahir que avui brillen com llums de mitjanit". Acompanyat de guitarres, ukuleles i una base dinàmica que substitueix el charles de la bateria per palmes, el duet construeix una banda sonora que apel·la al bonrotllisme de la calor, la platja i la festa.\nMariona és la gran guanyadora d''Eufòria'


ÈXIT DE PARTICIPACIÓ DE PERSONES VOLUNTÀRIES A LOPERACIÓ QUILO ORGANITZADA PEL ROTARY CLUB MALLORCA\nAquest dissabte un gran nombre de persones voluntàries de les diferents Càritas Parroquials han col·laborat a lanomenada Operació Quilo, organitzada pel Rotary Club Mallorca a diversos comerços de lilla i que consisteix en la recollida de productes de primera necessitat (dhigiene i alimentació) per a donar suport a les famílies i persones que diferents entitats socials acompanyen.\nDes de Càritas Mallorca volen agrair la participació dels Grups dAcció Social que han estat als diferents supermercats fent sensibilització i a tots aquells que han realitzat el transport dels productes recollits als Centres de Distribució dAliments o a les parròquies. Agrair també la bona resposta de les comunitats parroquials, ja que cada any es compta amb lajuda de diferents grups com joves de confirmació, agrupaments escoltes, nins i joves desplai, etc. Per últim, gràcies al Rotary Club de Mallorca per lorganització daquesta iniciativa solidària, així com als comerços que cada any se sumen a aquesta activitat solidària i a, sobretot, a totes les persones que dissabte varen voler compartir els seus bens amb altres i feren la donació dels productes.\nFuente original: http://www.agenciabaleria.com/200-ampliar_noticia.php?idioma=cat&&desc=ÈXIT_DE_PARTICIPACIÓ_DE_PERSONES_VOLUNTÀRIES_A_LOPERACIÓ_QUILO_ORGANITZADA_PEL_ROTARY_CLUB_MALLORCA&&noticia_id=9379


GRÀCIES Un any més per la vostra confiança - Brava Hoteles\nUn any més desde Brava Hoteles volem agraïr als nostres clients la confiança depositada en el grup i en el seu equip humà. Desitgem tornar a veure-us molt aviat.\nL’estiu ja es va acabant…\ni l’Hotel Montjoi i el seu fantàstic equip s’acomiaden i tanquen portes fins la temporada que ve. Gràcies! Concretament el dia 30 de septembre serà l’últim dia en que els hostres hostes podran gaudir de les instal·lacions d’aquest Hotel tan ensisador.\nNo obstant, la resta dels nostres hotels segueixen oberts tot l’any, així que no és un acomiadament sinó un fins aviat.\nCategory: HotelBy BravaH February 12, 2020 Leave a comment\nPreviousPrevious post:VIU LA COSTA BRAVANextNext post:GAUDEIX DEL NOSTRE ENTORN\nApertures Eden Roc Hotel & Spa i Marivent Apartments\nTeletraballa en Marivent Apartments\nAquesta Setmana Santa estem oberts! Actualment, els nostres serveis operatius són Eden Roc Hotel & Spa i Marivent Apartments, amb totes les mesures preventives necessàries per garantir el benestar dels nostres clients. I, el 25 de març, ‘obrim les portes del nostre hotel Cap Roig! On podrà gaudir de les seves vacances amb les millors…\nEn BRAVA Hotels seguim millorant els serveis per obrir les portes de tots els nostres establiments. Per a nosaltres, el client i la seva família segueixen sent una prioritat i és per això que treballem perquè cada estada sigui única i garanteixi un ple confort. Actualment, els nostres serveis operatius són els de Marivent Apartments…\nEl teletreball ja està instal·lat en la nostra nova forma de vida. Qui ens ho havia de dir? Aquest nou mètode de treball es basa en un model més flexible en què els empleats són capaços de ser més independents i productius, gestionant el seu temps i aconseguint conciliar entre vida laboral i…\nDes de BRAVA Hotels esperem que hagueu tingut una feliç entrada d’any! Comencem el 2021 amb moltes ganes de tornar a veure-us i per això, estem millorant les nostres instal·lacions i espais per a que l’obertura garanteixi el benestar de tots els nostres clients en condicions d’higiene, seguretat i confort. Actualment, alguns dels nostres hotels estan…\nJa s’acosta cap d’any! Aquest 2020 ha sigut totalment atípic per a tothom, passant per una crisi sanitària provocada per la Covid-19 i unes restriccions socials i de mobilitat que han canviat els nostres hàbits. Però, en BRAVA Hotels, ens hem adaptat a aquesta situació emprenent un conjunt d’accions per flexibilitzar les condicions de…


Mai | 2017 | Francesc Viadel Bloc\nMiguel Hernández, d’Oriola a Benicarló\nPublicat el 30 Mai 2017 per francescviadel\n*Article de Francesc Viadel publicat el 28 de maig a La Veu. Des d’aquest passat divendres i durant uns mesos a Benicarló es podrà visitar l’exposició ‘Homenatge a Miguel Hernández 75×75’. Es tracta d’una gran mostra plàstica organitzada per la … Continua llegint →\nZaplana sí que en sap\nPublicat el 25 Mai 2017 per francescviadel\n*Article de Francesc Viadel publicat l’1 de maig a La Veu. Eduardo Zaplana sí que en sap. És un tipus llest, astut com una guineu i ràpid i letal com una cobra de Filipines. L’acaben de trincar en unes converses … Continua llegint →\nTindrà Marco Miranda un carrer a València?\nPublicat el 24 Mai 2017 per francescviadel\n*Article de Francesc Viadel publicat a La Veu el 22 de maig de 2017. Quan el juny de 2015 Joan Ribó es va convertir en alcalde de València després de patir durant anys i panys l’autoritarisme putrefacte de Rita Barberà, … Continua llegint →\nPublicat el 17 Mai 2017 per francescviadel\n*Article de Francesc Viadel publicat el 15 de maig de 2017 a La Veu. Des de finals de l’hivern i fins que comença la tardor, treballen de sol a sol al camp, set dies a la setmana. Són jornalers gairebé … Continua llegint →\n*Article de Francesc Viadel article publicat el 15 de maig a Nació Digital. Voltants del carrer Espronceda del Poblenou la mitja tarda d’un diumenge qualsevol de primavera amb un cel lleganyós i un aire tendrusc i enèrgic que bat amb … Continua llegint →\nPublicat dins de Literatura, Periodisme\t| 2 comentaris\nI sí passa, què passa amb els balears?\nPublicat el 2 Mai 2017 per francescviadel\n*Article de Francesc Viadel publicat la darrera setmana d’abril de 2017 a Directe!. Aquest any la Federació d’Organitzacions per la Llengua Catalana (FOLC) dedica uns dies a conèixer la situació del català a les Illes. De la federació en formen … Continua llegint →\nEl valencià pel forro dels collons\nPublicat el 1 Mai 2017 per francescviadel\n*Article de Francesc Viadel publicat el 29 d’abril de 2017 a Nació Digital. Ha tornat a passar. De fet, passa molt sovint. Fet i fet, humiliar el catalanoparlant forma part de la rutina de la policia colonial a Alzira, Maó, … Continua llegint →


DIÀLEG Nº5 - Toni Casares i Oriol Broggi - Hänsel* i Gretel*\nDIÀLEG Nº5 – Toni Casares i Oriol Broggi\nAutor: - 19/02/2017\nEl cinquè Diàleg Barcelona va tenir lloc el passat dia 30 de gener de 2017 a la Sala Beckett de Barcelona, en una interessant conversa entre aquests dos professionals claus de la Barcelona cultural: Toni Casares i Oriol Broggi.\nAquest Diàleg es publica conjuntament amb el diari LA VANGUARDIA\nLLUCIÀ HOMS Aquest Diàleg Barcelona s’enquadra en els que regularment realitzem a Hansel* i Gretel*, una publicació que pivota entre els conceptes de cultura i ciutat; entre la seva versió digital, més adreçada al dia a dia, i la versió en paper, que fa la funció de memòria. A Diàlegs Barcelona proposem a dos professionals claus de la cultura dialogar de manera molt directa, sense cap guió previ. A diferència dels articles diaris que publiquem, concisos, amb una idea definida, pensats per poder ser llegits des de la tauleta o el mòbil, els Diàlegs Barcelona són una conversa tranquil·la, un moment per a la reflexió i la profunditat.\nAquest és el nostre cinquè diàleg. N’hem fet quatre més: el primer va ser entre Albert Serra i Ignasi Aballí, dues mirades artístiques per entendre com es planteja la Barcelona cultural des de la mirada del creador. El segon va ser entre Ricard Robles i Albert Guijarro, que van posar la seva mirada sobre el festival i la festivalització de la cultura; precisament, amb aquest diàleg vàrem obrir el cicle Festival i Creació. El tercer va ser entre Sergio Vila-Sanjuán i Jordi Nopca, dues mirades diferents sobre la comunicació cultural. I el quart va ser entre Antonio Monegal i Lluís Pasqual.\nAvui volem contrastar dos projectes que entenem configuren la Barcelona cultural i que tenen màxima personalitat per la seva manera d’entendre les arts escèniques a Barcelona, dues maneres d’entendre el teatre en plena complicitat amb la cultura de la ciutat: la Sala Beckett, que s’ha traslladat des de Gràcia a Poblenou, amb l’Obrador Internacional de la Dramatúrgia, que és una fàbrica de creació, on té molta importància l’autoria catalana, inserit en un espai d’exhibició; i La Perla 29, que està a un espai també molt singular, la Biblioteca de Catalunya, on fan teatre d’autor, d’idees, que vol canviar la societat. Si hagués de fer un dibuix de la galàxia de les arts escèniques a Barcelona, entre una multitud de petites estrelles i al marge del teatre públic i la constel·lació Focus, hi ha dos projectes que brillen amb llum pròpia: La Beckett i la Perla 29.\nFÈLIX RIERA Totes les arts llegeixen el món de diferents maneres i cadascuna adopta estratègies, formes de comunicació i difusió diferents. Voldríem saber com el teatre està llegint el món actual.\nTONI CASARES Per començar se m’ocorren un parell de qüestions. D’una banda el fet que el teatre és un art en viu i, per tant, el que fa és llegir el món en termes que encara és possible trobar-nos en un mateix lloc i en un mateix temps per conjuntament emocionar-nos. Això molt poques arts encara ho produeixen, perquè actualment estem avesats a llegir el món i a interpretar-lo de forma individual i amb la distància d’una pantalla. Així que com llegeix el món? Doncs, d’entrada, des de l’emoció que produeix poder reconèixer col·lectivament unes mateixes situacions i poder compartir-les en un mateix espai i al mateix moment. Per una altra banda, que potser és més etèria, el teatre llegeix el món repensant-lo permanentment. Tinguem en compte que el teatre tradicionalment ha estat vinculat amb el pensament i que abans els filòsofs escrivien teatre: Camus, Diderot, Sartre. Potser últimament s’ha produït un cert allunyament entre el teatre i la voluntat de pensar el món, sembla que ens hem quedat amb l’emoció de l’empatia, que és important, i la voluntat de pensar junts ha quedat un pèl arraconada.\nORIOL BROGGI El teatre gestiona pensament, però no en produeix. Una obra de teatre no genera moltes idees per metre quadrat. Però, en canvi, genera preguntes. Ofereix una lectura de la societat constantment incompleta. I això té una part dolenta quan, en moments difícils, un ha d’aixecar la mà per donar les raons per les quals és important i cal mantenir-lo. Fa temps que sento moltes veus que diuen que el teatre no va fer els seus deures abans de la crisi, però no sé quins són aquests deures.\nT.C. Li hem demanat al teatre respostes i el teatre està fet per generar preguntes. Quan algú em proposa mètodes per ampliar públics a la Beckett, li accepto el repte sempre que recordi que la Beckett, per definició, té la voluntat de proposar un teatre no acomodatici, que no et deixi relaxar-te a la butaca i que et generi més preguntes que respostes; i això, sovint, està renyit amb fer de la recerca del gran públic una prioritat, perquè estem acostumats a recelar de la incomoditat intel·lectual.\nO.B. Les preguntes van ser respostes en un determinat moment. Malgrat que és evident que el nostre model de societat està en crisi, els nostres líders han tendit a mirar endavant i a pensar que el problema ja se solucionaria; fins i tot, al principi, el van negar… Però el cert és que, quan el teatre genera preguntes que poden ser llegides per la societat com a respostes, la gent té més ganes d’anar-hi. Aquest és el cas d’Incendis, de Wajdi Mouawad, un drama filosòfic i poètic de tres hores, que ens va funcionar perquè estava creant preguntes. Malgrat tot, la Beckett té més sentit que La Perla, perquè la Perla només en té quan funciona.\nT.C. Però no oblidem que, quan la Beckett va inaugurar aquest nou espai amb una nova producció, va anar a buscar a Oriol Broggi. I no va ser un fet arbitrari. La voluntat de connectar amb la gent és important.\nO.B. La Beckett ha estat un pare per La Perla. Han confiat en nosaltres, com en moltes altres companyies. Quan un comença necessita poder trucar a algunes portes i la Beckett ens va ajudar i va convertir-nos en qui som\nF.R. Abans parlaves d’Incendis, quines creieu que serien les obres de teatre que aquests últims anys han tingut una certa influència social? Han canviat les coses més enllà del teatre?\nO.B. Em costa de trobar-les. Obres que hagin transcendit? Només se m’acut Incendis.\nL.H. Amb ella vau introduir a un autor i el seu univers a la ciutat, no?\nO.B. Vam introduir a un autor a la ciutat, però això no va canviar la societat.\nF.R. No es tracta de canviar-la. Però novel·les com les de Bolaño o el cinema de Lars von Trier provoquen canvis.\nO.B. Alguna cosa que ens ha sacsejat? Potser l’eclosió de la dramatúrgia catalana.\nT.C. Hi ha fenòmens importants que poden marcar un canvi, que són clars referents de l’evolució del llenguatge teatral. Per exemple, l’arribada a Catalunya del teatre argentí contemporani, amb la seva idea d’un autor ja no està a casa seva aïllat, sinó que és algú que participa dels processos de creació. O el teatre de caràcter més performatiu, amb Angelica Liddell o Rodrigo García, un teatre que cerca el ritual i l’eliminació de la història o la idea de ficció. I després hi ha autors, com l’anglès Martin Crimp, que proposen un ús de la literatura dramàtica i de la paraula més d’acord amb les formes del pensament i la comunicació contemporània, la fragmentació del discurs, la no literalitat, etc . Quan portem autors de fora és interessant veure com els alumnes de l’Obrador comencen copiant-los d’una manera poc decorosa i dissimulada; i, a poc a poc, els van assimilant, els assumeixen i se’n serveixen.\nO.B. M’he passat molts anys buscant maneres de fer semblants a les que vaig conèixer quan vaig descobrir el Lliure. Durant molt temps he buscat la seva manera de fer i la seva estètica. En canvi no em sento deutor, encara que ho pugui ser, de les influències de què ha parlat en Toni: però sí que és cert que encara que jo no hagi rebut la influència directa del teatre argentí, sí que és un referent per Mouawad i ell ho és per mi. Però, ara, en aquest moment, tinc la sensació que necessito trencar els meus esquemes. M’agradaria trobar una manera de fer en els meus espectacles que influís en la societat, que una frase dita per un dels meus actors representi un abans i un després al teatre o a la societat.\nF.R. El filòsof Julián Marías deia que un dels problemes del cinema espanyol era la seva atracció per aconseguir l’obra mestra; deia que les dificultats per fer cinema eren tan grans que quan un director tenia possibilitats de fer una pel·lícula hi posava en ella tot, fins i tot el que sobrava.\nT.C. En els seus tallers, José Sanchis Sinisterra aconsegueix una cosa molt important: generar confiança. Un mestre ha de generar confiança, autoconfiança. Els cànons, la recerca de genialitat, el fet de voler fer història, et bloqueja, et frustra i et limita com a creador; fa por. Crec que és millor dessacralitzar la creació i apropar-la a una cosa més quotidiana, treure-la de la pàtina romàntica de l’artista il·luminat per la inspiració divina i ser capaços de percebre en cadascú la capacitat de ser creatiu: això és el que en Sanchis feia de manera esplèndida. Deixem que sigui el temps qui faci història. No ens vulguem avançar a ella.\nF.R. A Espanya, a diferència d’altres països amb circuits més sòlids, és tan difícil arribar a fer una obra, que el creador sap que tindrà només una oportunitat. És aquesta la raó per la qual Julián Marías parlava de la síndrome d’obra mestra.\nT.C. L’hi passa a molta gent quan comença i els condiciona molt.\nO.B. Sí, els limita. Hem de ser conscients que només si els teus espectacles venen entrades, podràs seguir treballant. Així que has de pensar a fer-ho molt bé però alhora a omplir la sala per poder fer el següent espectacle. I ho has de saber combinar. De vegades tens por a ofegar-te; i d’altres vegades t’adones que quan penses menys és quan et surt millor.\nOLGA LLOBERES Jo penso que el més important és que tingui veritat, que és això el que fa una obra de teatre magnètica.\nO.B. El que passa és que la veritat en teatre sempre és mentida. A Rosencrantz i Guildenstern són morts, un text de Tom Stoppard que vaig dirigir a la Beckett, un actor explicava que per aconseguir aquesta veritat havien demanat un presoner que havia de ser executat perquè morís a sobre de l’escenari.\nF.R. Actualment hi ha la tendència de parlar de la ciutat des del barri i no des del conjunt de la ciutat i l’actual govern de Barcelona ha fet un impuls en aquesta direcció. Des dels vostres projectes teatrals, un al Raval i l’altre al Poblenou, com treballeu la connexió amb el barri?\nO.B. Depèn del moment i del projecte.\nT.C. Tinc la sensació que, des del punt de vista de la gestió cultural, el tema de la proximitat territorial està un punt mitificat. Si fas bé les coses, aconsegueixes interessar al barri i més enllà. A mi em diuen que la Beckett estava connectada amb Gràcia, Jo no ho sé, però no ho teníem com a objectiu.\nO.B. No estava connectada, però estava a Gràcia.\nT.C. Connectar amb el barri torna a estar relacionat amb la confiança: és adreçar-te amb respecte i de tu a tu al ciutadà, sigui com a espectador o com a creador… La Beckett va estrenar-se a Poblenou amb un cicle on va convidar als antics cooperativistes a explicar-nos les seves vivències; però no ho vam fer per connectar amb el barri sinó perquè som conscients que el nostre nou local té memòria i vam buscar els seus protagonistes. El que sí que trobo important és com ens relacionem amb el públic: i no parlo dels espectadors com a clients, sinó del públic com a algú que ha de poder utilitzar el teatre a favor seu. I fer-lo servir no només com un lloc on va, s’asseu i s’emociona sinó com un lloc on pot desenvolupar la seva capacitat creativa. En els 80 i 90, es parlava de polítiques culturals per aproximar la cultura a la ciutadania i crec que aquesta idea no és exacta; la ciutadania ha de poder desenvolupar la capacitat creativa que ja té. Una visió és paternalista i l’altra demostra respecte.\nO.B. Estic bastant d’acord amb el Toni en què el barri no és important per si mateix, encara que l’hagis d’afavorir. El nostre projecte tampoc té cap relació amb el Raval com a barri, però sí amb Barcelona com a ciutat o amb el país; sí que, des del Raval, ajudem a fer que el barri sigui més permeable. Però crec que el teatre no és només l’espai teatral, no és només l’escenari i les butaques; tant o més importants són el vestíbul, els lavabos, el bar i l’entrada… Perquè anar al teatre és un acte social i t’ha de fer sentir còmode. No és igual pujar les escales del TNC que entrar a la Sala Beckett sense haver de salvar cap desnivell. No crec en el barri, no crec que s’hagi de potenciar… encara que el que estic dient sigui políticament incorrecte.\nL.H. Quan la Beckett aterra a Poblenou no es troba amb un ecosistema erm; i vosaltres vau buscar complicitats.\nT.C. És clar, però no crec gaire que fer campanyes estrictes per a la gent del barri sigui buscar complicitats…. M’agrada que la Beckett s’adreci a la ciutat en el seu conjunt (i amb la mirada més enllà, és clar). Dotar els barris perifèrics d’equipaments és importantíssim, però treure els focus culturals del centre de la ciutat em sembla molt greu. I s’està fent no tant per una estratègia de política cultural sinó per una qüestió d’especulació urbanística, econòmica… Crec que la millor política cultural passa per començar a culturitzar la poca capacitat política que ens queda. El problema de la política és que ja no té capacitat per fer res i que quan fa alguna cosa no té en compte la dimensió cultural de l’individu.\nO.B. Jo no estic en contra de la descentralització. Trobo que és lògic que el governant intenti dinamitzar tots els barris, però no s’hauria de forçar. Crec que, per exemple, discutiria la descentralització del Grec. La descentralització s’ha de tenir en compte, però no ha de ser una prioritat.\nT.C. I sobretot quan la descentralització és una plataforma de salvament perquè la vida cultural s’ha bandejat del centre de la ciutat. La gent actualment demana recuperar la Rambla per la ciutat, com ho farem si eliminem del centre els petits equipaments culturals? Als carrers i places del centre de la ciutat, una companyia petita no pot llogar un espai i això és greu… O els lloguers són assequibles per fer projectes culturals o ens hem venut la ciutat. Estem descentralitzant, però ho fem perquè no podem mantenir-nos al centre.\nF.R. Al principi de la conversa, ha aparegut el terme subvenció que, durant anys, va estar estigmatitzat i que, en l’últim any, ha estat recuperat sense por.\nT.C. No sabia que s’estava represtigiant, però ho celebro perquè sempre ho he reivindicat.\nF.R. Ens diem Hansel* i Gretel* perquè ens agrada seguir pistes. I quan veig que gestors importants de la ciutat parlen obertament de subvencions sense buscar eufemismes, interpreto que s’està revalorant el terme com a manera de dir que la cultura ha de ser ajudada de manera directa. Penseu que amb el canvi de govern de moltes ciutats, liderades ara per partits més socials, aquestes tornen a valorar la cultura no tant pel que costa com pel que val? Perquè com hem estat anys parlant de quant costa, tothom ha volgut reduir costos en comptes de reivindicar el que val…\nT.C. A les administracions públiques hem passat de tenir governs que recelaven del terme subvenció a altres que tenen un nou recel: el recel o el temor de l’excessiva institucionalització. Els comuns, amb tota la meva admiració, de vegades s’han format en el recel permanent davant la institució corrupta i encara recelen i no deixa de ser paradoxal que els responsables a les administracions siguin els mateixos que no confien en la força de l’administració pública com a promotora i impulsora.\nL.H. Aquesta és una idea de gran actualitat.\nT.C. Crec que és molt important diferenciar la cultura institucional de la pública, encara que totes dues són importants i necessàries. I per tant soc acèrrim defensor de la subvenció i crec que el seu valor és objectivable. I també m’agradaria desmitificar el mecenatge i el patrocini, que finalment són subvencions indirectes. Les empreses quan ajudin a determinats projectes el que estaran fent és disminuir el seu compromís amb la política de l’Erari públic.\nO.B. Però generarà moviment.\nT.C. No dic que no, però està mitificat. No serà la solució.\nO.B. No ho és. Crec que el recel per la subvenció ha vingut per la repetició i per la seva durada. Hi ha molts sectors a més del cultural que estan subvencionats; i en el sector cultural, no només ho està teatre. La nostra societat, amb les crítiques que hi podria fer, s’organitza així; i el fet públic ha d’ajudar al que és important, encara que imposant controls per evitar els excessos i aconseguint una rotació en els projectes subvencionats. Jo, per exemple, no acabo de veure els concursos públics: si jo he votat a un president, ell nomena als seus ministres, consellers i regidors i hauria de poder nomenar els seus gerents. El director del Grec o del TNC… els hauria de poder triar directament el governant encara que assessorat pel sector.\nT.C. Fins a quin punt el volum d’ajuts que reps t’ha de convertir en un teatre institucional? Em vaig quedar de pasta de moniato amb el tema del Tantarantana: vaig llegir que l’Ajuntament compra l’edifici i vaig pensar que era el que s’havia de fer; però em va sobtar que es convoqués un concurs per a la seva gestió.\nL.H. O sigui, que se salva el teatre però no se salva el projecte.\nO.B. I l’actual direcció del Tantarantana ha de fer un projecte i presentar-se al concurs? L’ideal és quan el funcionament de la societat és mig públic, mig privat i mig col·lectiu. Però no hauríem de fer un concurs perquè ens fa por dir que comprem un teatre. No cal el concurs. Després ja estarem amatents a què ningú pugui robar. Una altra cosa és que quan veig que no s’ha apujat el pressupost de cultura, em plantejo com podem estar en un procés per defensar la cultura catalana.\nF.R. Un dels problemes essencials és que sabem el que costen les coses però no el que valen. Ara, a Catalunya, si demanéssim a les administracions el que valen els àmbits subvencionats, crec que no ho sabrien. I, si no sabem el seu valor, és difícil canviar l’òptica de la gent i fer-li entendre que el que estem subvencionant té un retorn superior. S’hauria de fer un esforç per saber quant val el projecte cultural del país.\nT.C. Ara seré una mica dogmàtic: quin és el país paradigmàtic del mecenatge privat i del patrocini? Els EUA… Qui ha guanyat les eleccions als EUA? No és un fet cultural, això? No és un indicador del valor que realment es dóna a la cultura en aquell país? Des de la política internacional es diu que Europa es mor i que no té sortida, però què en diem de qui ha guanyat als EUA? Això és cultura. Als EUA, la majoria de la població no dóna importància a valors que a Europa fins ara eren definitoris: solidaritat, sentiment col·lectiu, relativisme, sentit crític… L’actitud davant la pena de mort, els drets humans, la consciència del clima… a EEUU és la que és. Nova York és una illa.\nO.B. És un país que passa per sobre dels individus.\nO.L. Però Trump només ha guanyat en poblacions no urbanes, amb menys d’un milió d’habitants.\nO.B. Sí, però ha guanyat. Als EUA, que és paradigma en el tema del mecenatge i subvenció, no hi ha un element públic que vetlli per la connexió. I nosaltres l’hem de mantenir. No es tracta d’anar en contra de la cosa pública, sinó de compatibilitzar i de saber triar els projectes que se subvencionen. I els creadors mig públics-mig privats hem d’acceptar-ho i ser molt generosos.\nF.R. Parlant de relacions amb el públic, és interessant veure com públic i públics responen a lògiques diferents. Utilitzeu estratègies per construir els vostres públics? O penseu més en públic que en públics?\nO.B. Nosaltres treballem el públic sense tenir una política, sense una idea prèvia. Intentem fer-ho tot tan bé com podem perquè creiem que si la poma és bona, la compraràs encara que sigui una mica més cara.\nL.H. Però teniu una associació d’espectadors, #AsSocPerla.\nO.B. Però no la vam muntar per tenir més públic: la realitat ja existia i li vam donar forma, però no ens la vam inventar.\nT.C. Nosaltres estem aprenent a buscar públics entre els creadors més joves, que són uns mestres i estableixen una comunicació amb el públic que fa que les seves propostes siguin molt seguides. Ara bé, de tota manera, i com ja he dit, a la Beckett més que buscar públic ens preocupa el retorn social, que més que amb el volum de públic té a veure amb facilitar el debut de creadors malgrat que sàpigues que encara no són perfectes. El que passa és que tenir públic també afavoreix el desenvolupament d’aquests creadors.\nO.B Un està content quan té la sala plena. També el públic està més content. Sempre estem depenent d’aquesta sensació d’èxit petit.\nT.C. Però no n’hi ha prou. A la Beckett ens hem de guanyar la subvenció perquè el màxim de gent possible surti rumiant i fent-se preguntes, surti una mica perplexa sobre el que acaba de veure…. Això és el que se’ns ha de demanar.\nO.B Seria semblant al que deies de la política cultural. No necessitem un departament per inventar-nos nous públics, sinó que cada un dels departaments ha de pensar en el públic. No em sembla important gastar moltes hores en pensar com fer venir més públic; ens hem de dedicar més al peix, i a què sigui bo, que al cove.\nF.R. Una obra sobre els bufons de Shakespeare m’ha fet pensar en quin és el lloc que ocupen a la nostra societat aquests bufons que interpel·len, incomoden i qüestionen el poder. Avui el teatre està en condicions de posar en escena uns bufons que puguin qüestionar i incomodar el poder com ho fan altres mitjans sigui la televisió, la literatura o la música? Perquè sembla com si últimament el bufó hagués perdut el lloc a la Cort.\nT.C. Jo pensava que ja no hi havia bufons, que jo no feien cap por, però quan veig què provoquen en el poder…. Em sorprèn constatar que el teatre encara fa por, malgrat els seus errors. I potser no trobarem ja una obra determinada que pugui posar en dubte el poder però, permeteu-me la boutade, crec que és el teatre mateix el que per definició posa en qüestió les estructures de poder, perquè és anti-econòmic, deficitari i en viu i crea comunió i consciència de col·lectiu. Emociona i fa pensar. Quin binomi!\nO.B Recentment, vaig anar a veure a Peter Brook a Girona i em va remoure encara que parlés de mitologies llunyanes, del Mahabharata. Em va passar allò que diu Raimon a la seva cançó, “per unes quantes hores ens vàrem sentir lliures i qui ha sentit la llibertat té més forces per viure”. Encara que el futbol acumuli més passió, no et remou. A la Beckett, la nova generació que està escrivint ara, són en si mateixos bufons.\nT.C. Us explico una anècdota que té a veure també amb noves maneres de concebre el teatre. En obrir a Poblenou vam convidar els antics cooperativistes durant tres dissabtes a fer un cafè i xerrar amb un dramaturg jove. Els cooperativistes li explicaven records i vivències i el dramaturg en prenia notes. Al cap dels mesos, vam fer una lectura dramatitzada de les obres que els dramaturgs havien escrit davant d’un públic integrat pels mateixos cooperativistes. Es va produir una catarsi col·lectiva fantàstica.\nO.B. A totes les obres hi ha un personatge que diu alguna cosa que molesta.\nT.C. Recelo del teatre de míting en què el públic està d’acord amb el que li diran. M’agrada el teatre que em fa dubtar i em trenca llocs comuns. Per això el teatre que fem a la Beckett deixa al públic descol·locat, per exemple això és el que passava en La desaparició de Wendy, el text de Benet i Jornet que va dirigir l’Oriol. I això és fantàstic.\nL.H. Durant tota la conversa ha aparegut el tema de les noves generacions i la seva mirada sobre el teatre de Barcelona. Quina comunió hi ha entre la ciutat i aquestes noves generacions?\nT.C. Hi ha molta gent fent coses molt diferents, hi ha una diversitat d’interessos i estètiques important; major que en altres èpoques. Les noves generacions tenen molt clar que han de trobar públic, que han de connectar i fan el que sigui per aconseguir-ho. Potser, des de l’experiència, sembla que estiguin descobrint la sopa d’all, però és que cada generació la redescobreix.\nO.B. Potser ho fan massa.\nT.C. Quan tu eres jove, els grans també pensaven que tu descobries la sopa d’all.\nO.B. Em pregunto perquè no van més a fons. Per exemple, Jordi Casanovas a Una història catalana podia haver creat una mitologia sobre el nostre país com va fer Espriu.\nT.C. Una cosa a favor del grup que s’ha format en torn d’en Jordi Casanovas és que no els perd la voluntat de ser originals, es preocupen més de connectar i d’explicar coses interessants que de ser trencadors.\nO.B Trobo que de vegades no expliquen res més enllà d’una situació ben resolta.\nT.C. Hi ha companyies: la gent de La Virguería, la Ruta 40, o l’Iván Morales… Però torna a tenir a veure amb la política cultural i aquestes joves companyies estan altra vegada condemnades a treballar en precarietat… Hem estat a punt de pervertir tant el sistema que semblava que les sales, els programadors els havien de solucionar la situació de falta d’ajuts. I això és pervers.\nO.B Però l’administració tampoc pot anar tan ràpidament i saber qui funciona.\nL.H. Ho hauria de saber.\nT.C. A la Coordinadora de Sales Alternatives, que va funcionar als anys 90, ens vàrem adonar que érem un tap perquè apareguessin nous espais. I, quan vam fer desaparèixer l’etiqueta, van començar a aparèixer noves sales que feia temps que pressionaven.\nO.B. No podien ser més alternatius al que ja era alternatiu.\nT.C. Arriba un moment que l’alternativa s’ha d’estandarditzar.\nPublished inDiàlegs Barcelona


ahimsa: diciembre 2013\nNelson Rolihlahla Mandela, in memoriam.\nVaig conèixer la lluita antiapartheid i el seu símbol més conegut, Nelson Rolihlahla Mandela, a mitjans dels anys 80 a Londres i m'hi vaig implicar durant els prop de dos anys que hi vaig viure perquè era una causa justa i perquè reconec que el personatge de Mandela i el que representava em va fascinar. Vaig voler saber què va passar a Sudàfrica, com va ser possible l'existència del règim segregacionista de l'apartheid i d'on venien i qui eren els afrikaners. Però sobretot volia conèixer la història d'un home que va lligar la seva vida i la seva llibertat a la vida i llibertat del seu poble: Els negres de Sudàfrica.\nVint-i-set anys de reclusió, divuit dels quals a la presó de Roben Island, no van fer trontollar mai aquest compromís amb el seu poble, així com tampoc van fer germinar l'odi cap a aquells que durant quasi bé 50 anys van legislar unes polítiques que consideraven la majoria negra de Sudàfrica només com a mà d'obra barata i ignorant que no mereixia ser tractada com a éssers humans.\nAquí és on rau la grandesa de Nelson Mandela, que lluny d'afavorir l'ostracisme de la minoria blanca, va treballar amb fermesa per tal que tots els sudafricans se sentissin a la seva terra.\nEl país de l'arc de Sant Martí va néixer de nou amb Nelson Mandela i els milions de persones que quan el 1994 van poder votar per primera vegada tenien la gran il·lusió que tots serien protagonistes de la nova Sudàfrica. Malauradament la realitat és molt tossuda i la fi de l'apartheid ideològic i legislatiu no ha impedit que continui un apartheid econòmic, en un país on les desigualtats socials són de les més grans del planeta. I és que fa falta molt més que la petjada d'un gran home per capgirar unes realitats injustes.\nNelson Mandela ja forma part de la història de la humanitat i hi ocupa un lloc destacat, juntament a altres icones de la lluita per la llibertat i els drets humans. Madiba, tal com se'l conèixia familiarment, va ser un referent per a moltes persones que, com jo, ens va inspirar a treballar per un món més just i en pau, i des d'aquells anys 80 amb el moviment antiapartheid moltes i molts activistes seguim creient en la lluita no violenta per aconseguir la llibertat, la justícia i la pau.\nBon viatge Mr Mandela!\nPublicado por carme suñé en 2:31 No hay comentarios:\nLa Unió Europea ha cedit davant la diligència diplomàtica d'Israel\nEl passat mes de juliol la Comissió Europea va fer públiques les directrius que haurien de regir la cooperació científica Horitzó 2020 amb l'estat d'Israel. Segons aquestes directrius la Unió Europea prohibeix que fundacions i agències comunitaries concedeixin subvencions, beques o premis a entitats israelianes dels assentaments o a aquelles que puguin treballar directament o indirecta més enllà de la línia verda de 1967. A més a més, les directrius europees fan palès que qualsevol acord amb Israel no pot incloure els assentaments de Cisjordània, Jerusalem Est o dels Alts del Golan.\nL'acord de cooperació científica Horitzó 2020 proporcionaria centenars de milions d'euros durant els propers anys als instituts de recerca i a les companyies d'alta tecnologia israelianes.\nDes del mes de juliol la diplomàcia israeliana ha intentat que la Comissió Europea suavitzi la seva postura respecte als assentaments i va enviar tot un seguit de suggeriments per tal que finalment Isarel pugui signar la iniciativa de cooperació científica Horitzó 2020. En primer lloc Israel estaria disposada que els assentaments no s'incloguin en els acords de cooperació sempre i quan no es faci constar en cap clàusula de les directrius i amb la condició que aquesta acceptació no suposi en cap cas establir la línia verda de 1967 com a frontera permanent amb les negociacions amb els palestins..\nPel que fa a l'obligatorietat que les agències i companyies israelianes haurien d'adquirir de fer constar la seva col·laboració amb els assentaments, Israel demana que no s'hagi de fer explícit, que n'hi hagi prou que les companyies israelianes facin constar que compleixen tots els requisits per poder tenir accés a les subvencions o aportacions de fons.\nLa resposta de la Unió Europea no es va fer esperar i d'entrada va rebutjar quasi la totalitat de les demandes d'Israel, però tenint en compte la ingent quantitat de diners que implica el programa Horitzó 2020, i després de denunciar la intransigència de la burocràcia europea, la diplomàcia israeliana ha continuat pressionant Europa, especialment mitjançant països com França i el Regne Unit. I la pressió i diligència israelianes han obtingut resultats perquè finalment la Comissió Europea en gran part ha cedit a les demandes d'Israel i d'aquesta manera, i des del meu punt de vista, s'ha fet un pas enrrere en el que havia estat una iniciativa valenta d'Europa a l'hora d'aïllar un estat que practica unes polítiques d'apartheid cap als palestins.\nFinalment l'acord se signarà perquè les dues parts s'han posat d'acord a estar en desacord i així les directrius del programa inclouran un apèndix on es farà constar que les condicions de l'acord no impediran que la Unió Europea apliqui les directrius aprovades pel que fa a la noassignació de fons a entitats que operin als assentaments, i per la seva part, Israel inclourà un altre apèndix on declara la seva objecció a les directrius pel que fa als assentaments. L'altre punt de fricció també s'ha suavitzat i les dues parts han acordat que qualsevol entitat israeliana amb seu a Israel però que també operi als territoris ocupats pugui optar a fons i subvencions del programa Horitzó 2020 i que ja s'estudiaran els mecanismes adients per assegurar que els diners no arriben als assentaments.\nNo sóc cap experta en llenguatge diplomàtic i per tant no puc entrar a analitzar en profunditat aquest accord, però com a ciutadana europea avui em sento decebuda perquè considero que l'organisme europeu que ens representa no ha estat capaç de mantenir amb fets concrets tot allò a què es va comprometre quan el passat mes de juliol va fer públiques les directrius que haurien de regir l'acord d'iniciativa científica Horitzó 2020, i em pregunto fins quan tolerarem aquesta doble moral que afavoreix clarament els interessos d'un estat moltes voltes denunciat per les seves polítiques d'expansió dels assentaments. Tot un èxit de la diplomàcia israeliana i un fracàs per als que havíem intuït un canvi de rumb de la Unió Europea respecte a Israel.\nPublicado por carme suñé en 9:21 No hay comentarios:\nLa Unió Europea ha cedit davant la diligència dipl...


Redacció Vilafranca del Penedès 06-08-2020 09:07\nJoan Hurtado “Canano” presenta una estampa de Sant Fèlix realista, que ressalta el seu vessant més místic. Ajuntament de Vilafranca\nL’administradora Núria Rovira ha explicat que l’estampa estarà a la venta a partir de dimarts 18 d’agost, a les 17h, a la parada que els administradors instal·len davant del seu local a la plaça de la Vila. Els dies 19 i 20, que haurien estat els dies de la Capta, es vendrà matí i tarda. El preu serà de 5 euros, “un preu popular perquè volem que l’estampa i la Festa Major sigui present a totes les cases. Que ningú es preocupi que hi haurà estampa per a tothom”, ha dit Rovira.\nJoan Hurtado “Canano”


Közzétéve: 2013. febr. 26., 1:51\n2013. febr. 26., 1:51\nLegutóbb szerkesztette: Zedux; 2013. febr. 26., 2:27\n1–15/309 megjegyzés mutatása\n2013. febr. 26., 3:03\n2013. febr. 26., 4:19\n2013. febr. 26., 5:47\n2013. febr. 26., 9:50\n2013. febr. 26., 9:57\n2013. febr. 26., 10:15\n2013. febr. 26., 12:19\n2013. febr. 26., 12:27\n2013. febr. 26., 17:09\n2013. febr. 26., 18:11\n2013. febr. 26., 19:12\n2013. febr. 26., 21:46\n2013. febr. 27., 16:32\n2013. febr. 27., 18:31


Arxivades les causes contra els batlles de Manresa i Moià pel seu suport al referèndum de l'1-O\nArxivades les causes contra els batlles de Manresa i Moià pel seu suport al referèndum de l’1-O\nJunyent i Guiteras van ser citats com a investigats l'octubre del 2017 i tots dos es van negar a declarar davant del fiscal\nLa fiscalia de Manresa ha arxivat les diligències contra el batlle de Manresa, Valentí Junyent (PDeCAT), i el batlle de Moià, Dionís Guiteras (ERC), per haver donat suport al referèndum de l’1-O. Segons el text del fiscal, no hi ha prou elements per considerar que els batlles col·laboressin activament en el referèndum.\nTots dos han rebut la notificació de la fiscalia i l’han valorat positivament. En el cas de Junyent, el batlle considera que es tracta d’un cas ‘que mai hauria d’haver arribat als jutjats’, mentre que Guiteras ha assegurat en el seu compte personal de Twitter que ‘les urnes són l’expressió civilitzada de la voluntat popular’. Tots dos batlles van ser citats com a investigats l’octubre del 2017 i van acollir-se al seu dret a no declarar.\nEn el cas del batlle de Manresa, després de la seva citació als Jutjats de Manresa en qualitat d’investigat, la fiscalia va demanar als Mossos que investiguessin la seva presumpta responsabilitat en l’obertura dels centres de votació, i es va prendre declaració als responsables dels quatre locals que es varen utilitzar en el referèndum de l’1 d’Octubre.\nEn un comunicat, Junyent considera que l’arxivament de la causa és ‘la conclusió lògica del despropòsit que va ser, en el seu moment, les actuacions contra batlles i càrrecs electes’. El batlle considera que ‘exercir la democràcia mai no podrà ser un delicte’.\nTant el batlle de Moià com el de Manresa han agraït la tasca dels advocats voluntaris de Manresa que els han defensat, i a la resta de lletrats que treballen en els casos oberts en relació al referèndum. A més, també han mostrat el seu suport i solidaritat amb els exiliats i els presos polítics.


EN 5 MINUTS: DE BARCELONA AL MÓN: 2009\nPublicat per Raimond Blasi i Navarro a 17:16 2 comentaris:\nCarta oberta a la Ministra de Sanitat en relació a la Grip A\n(Desconec fins a on pot ser certa però convida a la reflexió)\nVerá usted, le agradezco que me haya colocado a la cabeza de los grupos de riesgo y que venga usted tantísimo interés en que no me coja la gripe. Entiendo que usted me necesita para que el sistema de salud no se colapse; sin embargo, es una gran pena que al igual que usted se preocupa por mi salud y de repente me valore como un bien racional, no se preocupe por mi situación laboral. La invito a que venga a ver mi contrato o el del resto de los médicos en este país. La gran mayoría trabajamos con contratos que en el resto de la Europa antigua serían una vergüenza.\nPublicat per Raimond Blasi i Navarro a 9:26 1 comentari:\nPublicat per Raimond Blasi i Navarro a 15:35 1 comentari:\nPublicat per Raimond Blasi i Navarro a 11:21 Cap comentari:\nUna de les tasques més enriquidores com a regidor està essent la sort de poder casar. Reconec que dins del meu partit hi ha companys i companyes que exerceixen el seu dret d’objecció de consciència o fins i tot senzillament no els agrada, cadascú és lliure.\nEn el seu moment també vaig tenir el meu propi discerniment moral de si ho havia o no de fer. El meu discerniment no va diferenciar entre les tipologies de parelles sinó en el fet. És a dir, a dia d’avui en el nostre país tothom té dret a casar-se d’acord amb el que estableix la llei. I afegiria que en un context social com el nostre un pas com aquest és d’admirar i cal fomentar-lo ja que és una voluntat d’oficialitzar una relació, un compromís.\nEl fet és que a mi m’agrada, i és una sort que dins de les meves tasques hi hagi aquesta facultat, això sí, delegada per l’alcalde. És un dels pocs moments en que tinc la possibilitat de “enfrontar-me” a un cert públic realitzant una activitat que, com a mínim per a dues persones serà amb probabilitat el dia més important, i espero que feliç, de la seva vida (a banda de la signatura de la hipoteca).\nAixò sí, independentment de la importància de la normes en aquests actes, un servidor procura humanitzar el màxim la cerimònia i fer que siguin els nuvis els veritables protagonistes del moment, com crec que hauria de ser. Us haig de confessar que acabo celebrant bodes un mínim d’un cap de setmana al mes, fent substitucions, i si no és així ho trobo a faltar. Què hi farem? Potser vaig equivocar la vocació.\nPublicat per Raimond Blasi i Navarro a 19:19 1 comentari:\nTots sabem qui son els temes de debat d’aquests dies i que afecten negativament a la ciutat de Barcelona, com a imatge i socialment. Avui, gràcies al facebook, he tingut un intercanvi d’opinions amb un amic. D’una banda per la crisi del sistema polític; La crisi en aquest “sector” ha tingut diferents facetes, les crisis polítiques i de govern, les crisis de la classe política (de les relacions entre els agents polítics) i ara estem immersos en la crisis dels sistema polític, de les regles de joc que s’estipulen entre els ciutadans i els seus representants.\nL’altra tema ha estat la tolerància (Actitud teòrica i pràctica de qui respecta les conviccions d'altri en matèria religiosa, política, ètica, artística, etc, ni que siguin molt diverses de les personals, i no n'impedeix l'exercici). He parlat de tolerància arrel d’un desagradable fet i que malauradament no és aïllat a la nostra ciutat, l’agressió d’una persona homosexual pel fet de ser homosexual.\nPermeteu-me que em centri amb el tema de la tolerància però crec que te molt a veure amb el que li està passant a la nostra ciutat. Fins no fa gaire Barcelona era una ciutat de referència en el terme ben entès de la tolerància, del respecte d’acord amb la definició abans citada. D’aquesta tolerància s’ha passat a un “laissez faire laissez passer” que ha portat a la ciutat a caure en mans del tot si val, independentment de l’altra. Un entorn social que deriva cap el seu aspecte més salvatge, primari i racional, com reflectien fins i tot algunes fotografies de la premsa escrita.\nJa va tocant que diguem prou, com a ciutadans i ciutadanes de Barcelona, cal que ens tornem a fer nostra la ciutat i que tornin uns valors (amb mentalitat oberta per descomptat i si us plau!) dels quals nosaltres en som els propis garants.\nPublicat per Raimond Blasi i Navarro a 14:59 2 comentaris:\nUn bon vídeo – denúncia. Penjar-lo és també un reconeixement al seu autor.\nPublicat per Raimond Blasi i Navarro a 11:56 Cap comentari:\nAvui he tingut un dilema, o bé parlar d’una notícia d’ahir, les obres del TAV que afecten al CEIP Octavio Paz i a molts veïns i veïnes, o bé parlar de la notícia d’avui sobre la prostitució i l’incivisme. Com que la segona és molt més mediàtica i tothom en parlarà, parlaré de la primera que a més és de Sant Andreu, el meu districte (laboral).\nEl fet és que ara redescobrim que hi ha obres a la zona del carrer Mallorca amb Navas... doncs la veritat és que porten un cert temps, amb la corresponent queixa de veïns i comerciants. Sense anar més lluny hi ha una persona molt entregada al seu barri i a la seva gent, en David Vallespí que porta des del primer dia denunciant la situació d’inseguretat i desinformació que pateixen. Gràcies a ell em puc interessar, pràcticament a diari, de l’estat de la zona i fins i tot presentar les oportunes queixes i iniciatives.\nNo pot ser que des de l’Ajuntament descobreixin ara que l’accés al CEIP Octavio Paz és totalment insegur i inviable davant la proximitat de l’inici del curs escolar. Però el fet és que el CEIP no és l’únic edifici de la zona que requereix d’un accés en condicions. Allà hi viuen i hi treballen persones que no han trobat resposta a les seves necessitats de tenir alternatives.\nDuran unes quantes setmanes les persones afectades, veuran ampliada la setmana laboral de les empreses que hi treballen a tot el cap de setmana. Això segons un anunci d’ADIF que no ha tingut ni la dignitat, de la mà del districte, d’informar-los personalment.\nUna vegada més s’improvisa i es va amb preses. És comprensible que es demani solidaritat a les persones davant la necessitat de fer obres públiques, que son en benefici de tothom, però no podem aspirar que a sobre siguin a qualsevol preu. Sembla que en aquesta ciutat tot si val i més encara quan és l’Ajuntament.\nPublicat per Raimond Blasi i Navarro a 15:14 Cap comentari:\nEl passat dimecres vaig assistir en representació del meu grup a la clausura del curs de Llengua Catalana que s’ha impartit a l’Associació de Treballadors Pakistanesos de Catalunya. A l’acte hi va assistir també el cònsol del Pakistà, que començarà un curs de Català el setembre, una representant de la Secretaria de Política lingüística i un representant de la Secretaria d’Immigració i una trentena més de persones, majoritàriament homes.\nMés enllà del fet que el president de l’entitat, Javed Ylias, ha estat la meva primera parella lingüística i hem quedat com uns bons amics que ens veiem de tan en tan per comentar la jugada, volia llençar dues reflexions.\nD’una banda l’ús del Català com un instrument vertebrador i cohesionador de la nostra societat que suposa un pas endavant en la construcció d’un projecte comú de País, així obviem l’obligatorietat de parlar del concepte de integració que tant m’avorreix. Conjuntament amb la voluntat d’aprendre.\nPer altra banda la capacitat de l’immigrant d’adaptar-se però amb un instint d’agudesa important. En altres paraules que son gent molt espavilada i saben com aprofitar les ocasions, i un clar exemple és la capacitat de generar activitat d’aquesta entitat i la seva virtut de fer participar a totes les formacions polítiques que si vulguin sumar, independentment del seu rol de govern o d'oposició. Sense temors, que ja en tenen prous al seu país d’origen. Em sembla que aquesta és una bona lliçó.\nPublicat per Raimond Blasi i Navarro a 9:00 Cap comentari:\nPublicat per Raimond Blasi i Navarro a 9:25 Cap comentari:\nPublicat per Raimond Blasi i Navarro a 8:07 Cap comentari:


Dia 29/3/2020 - Pàgina 3 - Arts escèniques - Agenda - Àrea de Cultura, Ajuntament de Vic\nData: Del 16/03/2020 al 31/05/2020\nData: Del 17/03/2020 al 31/05/2020\nEl Museu Episcopal de Vic cancel·la la seva activitat pública fins a nou avis seguint les recomanacions per la contenció del Coronavirus.\nEl Museu reforçarà la seva activitat online per tal de poder continuar aproximant l’art i el patrimoni al públic. Sota l'etiqueta #elMevACasa, el Museu Episcopal de Vic ofereix continguts digitals per continuar aproximant l’art i el patrimoni a tot el públic.\nHas vist mai el museu des de casa? Us proposem un recorregut per les sales del museu on podreu veure les obres d'art que s'hi exposen a través de fotografies panoràmiques de 360º.\nSegueix la conferència en streaming que va fer Marc Sureda, conservador del MEV, en relació a l'exposició temporal. "Nord & Sud: reconstruir l'Europa medieval des de Noruega a Catalunya".\n#elMevACasa us proposa un recorregut per les joies del museu amb les obres més destacades de les seves col·leccions. Veure recorregut\nL’objectiu és mantenir la seva activitat com a museu, conservant, estudiant, comunicant i difonent el patrimoni.\nCELESTE ALÍAS & MANEL FORTIÀ\nCeleste Alías i Manel Fortià, dos músics intensos i actius en el panorama musical en l'escena actual, s'han trobat i han creat un duet eclèctic de veu i contrabaix, fan aquest cop una proposta que explosiona contundència. Diversos temes de diferents procedències i estils van teixint un repertori de complicitats entre la conjunció de la música i els seus silencis, sempre amb la mirada fixa cap a la investigació sonora i el gaudi del que vol dir fer música.\nCeleste Alías veu, pedals i loop | Manel Fortià contrabaix


Barcelona Clàssica: Guillem Ponsí, guanyador de 14è Premi Internacional Joan Guinjoan: "Ara per ara, l'important és aprendre, però no em tanco a res"\nBarcelona Clàssica: Com ha estat la teva trajectòria?\nGuillem Ponsí: Vaig començar a estudiar música als 6 anys a l’Escola de Música de Palafrugell, on hi vaig cursar el grau elemental i el grau mig. Als 18 anys vaig entrar al Conservatori Superior de Música del Liceu amb la modalitat de composició, on avui estic cursant el segon curs.\nB.C. Com et vas iniciar a la composició?\nG.P. Vaig començar a “compondre” des de ben petit. Recordo que tenia un teclat que m’havien portat els reis i era la meva joguina preferida. A aquella època vaig fer la meva primera petita peça, que era pel flautí travesser, que utilitzava llavores, el qual mesos més tard vaig substituir per la flauta travessera. Durant els anys de batxillerat, m'hi vaig prendre la música més seriosament i vaig adonar-me que era allò el que volia estudiar i al que em volia dedicar.\nB.C. Combines la composició amb la interpretació?\nG.P. De moment estic únicament concentrat amb la composició, que ja porta molta feina. Crec que, si ho hagués de combinar amb interpretació musical, no podria donar el màxim de mi mateix en cap de les dues coses. De tota manera, per complementar la meva formació, m'agradaria estudiar direcció, ja que crec que són dues carreres que s'entrellacen molt: una aporta coses positives a l’altra i a la inversa.\nB.C. Què has volgut expressar amb la peça guanyadora del Premi Internacional Joan Guinjoan, The Arousal?\nG.P. Amb The Arousal he volgut congelar el temps en les primeres hores del dia, just el moment en què la natura comença a despertar. L’obra està dividida en quatre moviments que s'interpreten de manera contínua, l'un darrere l'altre sense parar. De mica en mica, es van presentant els diferents elements que acabaran formant aquest paisatge sonor.\nEl primer moviment, Mediterranean Breeze , és força tranquil, ja que he volgut recrear els sons i els efectes de la brisa matinal. En canvi, Waterfalls, el segon moviment, simula el nerviosisme de l’aigua del riu en el seu fluir i per aquest motiu és una mica més ràpid. Al tercer moviment, The Stirring Canes, el ritme torna a recuperar la calma, una calma interrompuda de manera irregular que suggereix els sons de les ràfegues del vent en bressolar les canyes.\nEl quart moviment, The Arousal, ens situa en el ple despertar davant d’un paisatge sonor que queda del tot complet.\nB.C. Estàs familiaritzat amb l'obra de Joan Guinjoan?\nG.P. Al llarg d’aquests dos anys de carrera he fet una gran immersió en la música contemporània i he fet grans descobriments com, per exemple, Guinjoan. No considero que conegui molt la seva obra, però espero anar-m’hi familiaritzant cada cop més.\nB.C. Et veus desenvolupant una carrera internacional com a compositor? Quin tipus de projectes t'agradaria fer?\nG.P. Si més no, m’agradaria. Respecte a els projectes, ara per ara el principal és aprendre, tot i que tampoc no em tanco a res. Crec que qualsevol projecte és una gran oportunitat per superar-me i créixer com a compositor.