Sis-cents anys de correu, de l'edat mitjana al segle XXI\n26 Gener 2019 09:45\nRecorregut amb el qual visitàrem alguns espais privilegiats de Barcelona.\nTot i que en l'actualitat l'ús del correu electrònic s'ha fet quotidià entre nosaltres en detriment del correu postal, aquest mitjà tradicional de comunicació ha estat un element a considerar al llarg de la Història. I això és el que ha fet ANTONIO AGUILAR, geògraf i especialista en la història de les comunicacions, que va crear aquest interessant itinerari d'autor ‒a partir de la seva tesi doctoral‒ on es mostren les singularitats del correu a Barcelona, alhora que s'expliquen anècdotes històriques d'aquesta ancestral activitat humana.\nLa ruta està condicionada per la ubicació de les localitzacions, és a dir, no segueix un ordre cronològic, sinó que s'avança i es retrocedeix en el temps d'acord amb el lloc on ens trobàvem. En aquesta crònica ens mantindrem fidels al relat rebut aquell matí de dissabte, que començà fred però que anà suavitzant la temperatura a mida que el Sol s'aixecava.\nEl punt de trobada fou la plaça d'Urquinaona. Tot seguit n'explicarem el motiu. Amb absoluta puntualitat (britànica?, no... catalana!) ens havíem aplegat una bona colla d'amics i arribà el nostre guia ocasional. Fetes les presentacions, tinguérem una exposició general de la qüestió, així com un avançament de per on aniríem fins arribar a terme.\nEs té notícia que ja als imperis assiri i persa existia un servei de correus reial, amb el fi de distribuir proclames i edictes al territori. La xarxa de vies de comunicació terrestre feta durant l'imperi romà amb finalitats militars fou de gran utilitat també pels diversos serveis de correus. A l'edat mitjana ‒com en tants altres àmbits‒ es visqué una forta regressió i el correu quedà reduït al servei reial. La revifalla arribà a la baixa edat mitjana, quan els mercaders començaren a establir xarxes de relacions internacionals. Però per ara ja n'hi ha prou, més endavant entrarem en detalls.\nAbans d'emprendre la caminada només quedava saber el perquè del punt d'inici. Resulta ser que l'edifici on ara veiem el Teatre Borràs acollí les oficines centrals de Correus entre els anys 1904 i 1929 (quan es varen traslladar on són actualment), com se'ns va mostrar en una fotografia de l'època on es poden observar estacionats els vehicles a motor que ja s'utilitzaven llavors pel seu transport. Fou la primera seu fora muralles, aixecada on hi havia estat el portal de Jonqueres, en una Barcelona que anava estenent-se pel seu pla amb la urbanització de l'Eixample.\nVorejant el contorn de la Ciutat Vella pel carrer de Trafalgar, podem (si sabem) observar com ens han arribat immobles que varen ser bastits per exercir la funció de fàbriques (d'indianes) al segle XVIII. Això li va donar peu a l'amic ANTONIO per descriure'ns el funcionament del servei de correus contemporani a la primera industrialització del país. L'auge del comerç va propiciar la millora dels camins i la creació de línies de transport de passatgers amb carruatges, els quals s'aprofitaven per dur també la correspondència. És més, sovint l'explotació d'aquestes línies ‒que funcionaven en règim de concessió administrativa‒ s'obtenia a canvi del compromís de fer-ho.\nUna davallada pel passatge de les Manufactures (el nomenclàtor ens acostuma a donar pistes) ens endinsà en l'històric barri de Sant Pere. Al carrer de Sant Pere Mitjà (al número 60) un rètol ens recorda que hi hagué la darrera Casa de Postes de Barcelona, que funcionà entre els anys 1814 i una mica més enllà de 1860. Pere Estrany i Gumà fou nomenat Mestre de Postes en acabar la Guerra del Francès, gràcies a la seva valenta contribució en mantenir la comunicació entre Manresa i Sant Cugat del Vallès. En morir (1846) va heretar el càrrec (com era costum) el seu fill Pere Estrany i Gabriel (1819-1860), la vídua del qual no va reeixir a mantenir el servei gaire més anys.\nEl servei de postes té les arrels en l'antiguitat romana. Els correus recorrien uns trajectes fixats, al llarg dels quals s'emplaçaven a distàncies regulars les parades de postes, on podien anar canviant de cavall per tal de mantenir la velocitat. Els responsables eren els mestres de postes i tenien al seu càrrec els postillons, que acompanyaven els correus fins a la següent parada i se'n tornaven amb les muntures a ritme lent. Una altra funció del postilló era fer sonar la cornamusa (una mena de trompeta recargolada, que s'ha fet símbol del servei de correus arreu) per avisar de l'imminent arribada i així accelerar la preparació del relleu.\nTornem a Barcelona, tornem al segle XIX i al barri de Sant Pere. Era una zona plena d'activitat, d'indústria i de comerç. Per llei, el mestre de postes havia de viure a la casa de postes, de manera que sempre estava “de servei”, arribés a l'hora que arribés el correu. A la planta baixa hi tenia les cavallerisses i també havia d'oferir allotjament adequat pel descans dels correus i postillons. Fet i fet, tot estava regulat: ordenació de les cavallerisses, dels postillons o les tarifes; també temes d'imatge, com ara els uniformes o els rètols a les façanes a les parades o cases de postes. El rètol de la darrera Casa de Postes de Barcelona es conserva al Museu Gabinet Postal de Barcelona.\nPer atansar-nos fins el proper punt d'interès circulàrem pel carrer de les Basses de Sant Pere, la plaça de Sant Agustí Vell i els carrers dels Carders i dels Corders, indrets tots ells ja analitzats quan l'activitat Parlament de Catalunya + Mercaders, artesans i banquers (30/04/2018). En una Barcelona medieval fortament mediatitzada pels Gremis, hem de referir-nos a la Confraria dels Correus a Cavall i a Peu, la seu de la qual fou la Capella d'en Marcús, on havíem d'aturar-nos.\nL'origen de la capella cal situar-lo l'any 1148, quan el comte-rei Ramon Berenguer IV va demanar ajut financer a un grup de burgesos de Barcelona, encapçalats per Guillem Ramon de Montcada i entre els quals hi havia Bernat Marcús. Per compensar-los els cedí uns terrenys fora muralla, a tocar de la Vilanova del Mar. A Bernat Marcús li correspongué el solar que feia llinda amb el camí que ‒hereu de la Via Franca romana‒ sortia del Portal Major (on es trobava també la plaça del Blat) i es dirigia cap el Nord.\nBernat Marcús era ric i piadós. El 1166 decidí fundar un hospital, que en aquells temps era una barreja del que ara entenem per hospital i també per alberg. Recordem que la ciutat tancava les portes de la muralla a partir de certa hora i ja no es podia entrar fins l'endemà. L'hospital tenia la seva pròpia capella, així com un fossar pels enterraments. L'hospital (que ja havia passat a dependre del consell de la ciutat) fou un dels sis que s'integraren en el nou Hospital de la Santa Creu (1401). El cementiri fou eliminat (com tots els parroquials de la ciutat) arran de les mesures higienistes de les acaballes del segle XVIII. La capella està adscrita a la Basílica de Santa Maria del Mar.\nLa Capella d'en Marcús és una petita construcció romànica de planta rectangular i d'una sola nau amb volta de canó. Probablement tenia un absis, que fou suprimit per la construcció de la casa seu del Gremi dels Assaonadors (segles XVII-XVIII). A la façana ressalta l'espadanya del campanar.\nEn aquesta ocasió sí que vàrem poder accedir a l'interior. Asseguts tranquil·lament als seus bancs, ens disposàrem a continuar escoltant l'ANTONIO AGUILAR, aïllats del natural brogit d'un matí de dissabte al carrer, mentre contemplàvem la Mare de Déu de la Guia, una característica imatge de la Verge asseguda en un tron amb el Nen a la falda, però que té la mà lliure en una peculiar postura que fa que ens assenyali el camí.\nVal a dir que aquesta senzilla capella ha patit força estralls: bullangues anticlericals de 1835, afegiment d'un pis el 1860, cremades el 1909 i el 1936. També s'ha recuperat en diverses fases: la primera (1955) amb l'arquitecte municipal Adolf Florensa al capdavant, la segona entre 1975 i 1980 i encara una darrera el 1996, quan es restaurà el retaule neoclàssic i el fresc que decora el cambril de la Verge.\nLa importància d'aquesta esglesiola rau en el fet que s'hi establí el primer servei organitzat postal d'Europa, posant-lo a l'abast dels ciutadans, més enllà dels antics correus reials i dels correus privats de la ciutat o de les diverses institucions. Usat principalment per comerciants i banquers, les condicions de tramesa de les cartes eren fixades entre el remitent i l'hoste. L'hoste de correus era un càrrec públic i regulat. L'hoste distribuïa les cartes als correus o troters que hi tenia adscrits. Un troter havia de ser persona de gran resistència física, ja que recorria entre 30 i 40 quilòmetres diaris. A cavall (correu a la lleugera) s'arribava als 120. Hem de pensar en el mal estat de les vies (sobretot si estaven enfangades per la pluja) i en el perill de sofrir atacs per part de bandolers... per això s'encomanaven a la Mare de Déu de la Guia abans de marxar. I en la cripta ‒on també vàrem baixar‒ feien les seves reunions. Fou allà on ens assabentàrem de l'existència de les primeres guies de camins, publicades al segle XVIII per facilitar el quefer dels correus.\nEn sortir d'aquest emblemàtic espai i creuar el carrer de la Princesa havíem canviat de quarter. També de tema. Era el moment de conèixer ‒allà, al bell mig de l'acollidora plaça Jaume Sabartés, camí del carrer de Flassaders‒ la història del correu desinfectat. Situem-nos al període de la pesta negra (mitjans del segle XIV), quan la mortaldat a Europa per aquesta pandèmia era esfereïdora i es desconeixia com aturar-la. Tot allò que havia estat en contacte amb una persona infectada podia portar la llavor de la malaltia i era cremat. Les cartes que havien transitat per territoris afectats també podien estar contaminades, però per la seva importància no podien ser destruïdes, així que varen idear mètodes de desinfecció. Amb unes mostres facsímils ens va parlar d'un dels més emprats: amb un rastell es foradava la carta i llavors se la fumigava damunt una foguera on cremaven plantes aromàtiques i medicinals. Un salt en el temps ens portà al segle XXI i a l'episodi de terrorisme amb l'amenaça de l'àntrax.\nObviant la seva entrada principal ‒on encara rau un gran escut borbònic‒, la passejada ens dugué fins al darrera de la Seca, casa on s'encunyà moneda (documentada des del 1441 i que fou definitivament tancada el 1879). I què té a veure això amb el correu? Doncs el segell!\nAnem a pams. Ja havíem après que la tramesa de cartes s'havia popularitzat amb la democratització del servei de correus. Aquest servei era abonat pel destinatari en ser-li entregada la carta en qüestió. Però la picaresca aparegué i els teòrics receptors podien rebutjar la carta (adduint qualsevol excusa, començant per la falta de diners) i així no l'havien de pagar... cosa que no vol dir que no els arribés el missatge, el qual estava codificat mitjançant senyals privades fetes en el seu exterior (les cartes eren un paper doblegat i escrit per la part de dins, encara no s'havien inventat els sobres). A finals del segle XVIII va començar a pagar-se en origen, cosa que s'indicava amb uns tampons tintats.\nEl segell, tal i com ara el coneixem, va néixer el 1840 al Regne Unit. El seu inventor fou l'anglès Rowland Hill i és coneguda la llegenda que diu com, allotjat en un hostal escocès cinc anys abans, va presenciar com l'hostalera rebutjava una carta per falta de diners i ell s'oferí cavallerosament a avançar-los-hi. Ella ho agraí i va declinar l'oferiment, tot explicant-li allò que acabem de contar en el paràgraf anterior. El primer segell mostrava el perfil de la reina Victòria i escrit Correus (a dalt) i un penic (a baix).\nA Espanya el segell arribà deu anys més tard. Es feu a la Fábrica Nacional del Sello, sota la direcció del barceloní Bartomeu Tomàs Coromina i Subirà, el qual s'havia format a l'escola de la Llotja (on el seu pare, gravador notable, era professor). És evident que no s'escarrassà gens ni mica, el primer segell espanyol mostrava el perfil de la reina Isabel II, tal qual l'anglès.\nLa traca de l'assumpte: feia deu anys que diversos països havien anat introduint el sistema del segell per cobrar el seu servei de correus, la primera falsificació del Món es detectà a Espanya (per la zona d'Alacant) només a quatre mesos de la seva posada en circulació.\nI les dues darreres pinzellades (que ho relliguen tot amb el nostre itinerari):\n- els segells són responsabilitat de la Fábrica Nacional de Moneda y Timbre, nascuda el 1893 de la fusió de la Casa de la Moneda i la\nFábrica Nacional del Sello.\n- hi ha un document de l'any 1056 on el comte-rei Ramon Berenguer I arrenda l'encunyació de moneda a un tal Marcús.\nSeguim? Vàrem passar per davant els amics del Centre Cultural Euskal Etxea de Barcelona (Euskal Etxea, gastronomia (cultura) basca i Taller de Pintxos) i del Fossar de les Moreres (on es commemorava el Dia del Soldat Català, en record de la victòria a la Batalla de Montjuïc de 1641). A l'exigu carrer de l'Anisadeta fou on l'amic ANTONIO ens volgué explicar com va anar allò del primer correu submarí del món.\nEnrere ens havíem deixat la relació de Barcelona amb el correu aeri. Aquesta relació s'iniciava amb vols de prova entre Tolosa i Barcelona a cavall dels anys 1918 i 1919 (la Gran Guerra havia donat un fort impuls a la navegació aèria) a càrrec de Pierre Latécoère. Ja l'1 de Setembre de 1919 s'inaugurava la ruta aeropostal entre Tolosa i Casablanca, amb parades a Barcelona (va aterrar a El Prat de Llobregat), Alacant i Màlaga.\nNoteu que la importància secular intrínseca del correu ha fet que sempre hagi utilitzat els mitjans més ràpids que la tecnologia del moment permetia. No fou aquest el cas del correu submarí. Es tractà d'una operació recaptadora de fons mitjançant una emissió filatèlica commemorativa. Ens trobàvem a l'any 1938 i les coses anaven mal dades per a la República. La idea d'aquesta emissió sembla que va venir d'un assessor nord-americà (Arthur Barger) i per tenir validesa s'havia de fer (ni que fos) un viatge. Heus aquí que la nit del 12 d'Agost va salpar un submarí des del port de Barcelona amb destí a Maó. La navegació fou en superfície, perquè les condicions del submarí no aconsellaven gaire la seva immersió. L'acció fou un èxit propagandístic... i econòmic.\nTravessàrem la Via Laietana i ens dirigírem al carrer del Correu Vell. Allà hi trobem una mostra de l'evolució patrimonial de Barcelona: sobre carreus de la segona muralla romana, s'aixecà al segle XVI el palau de la família Ferran, reformat al segle XVIII quan era propietat d'un fabricant d'indianes i modernament restaurat per acollir part del Centre Cívic Pati Llimona.\nEls Ferran ostentaren durant algunes generacions el títol hereditari de Correu Major de Catalunya. I això que varen haver de litigar amb el poder internacional de la família Tassis, que tenien el monopoli del correu amb l'imperi dels Habsburg i també a Espanya amb l'adveniment dels Àustries (i encara avui són de les famílies més riques que hi ha). Això fou liquidat ‒com tantes altres coses‒ amb els Decrets de Nova Planta promulgats per Felip V, que unificaren el servei.\nLa Casa Golarons (a la plaça Regomir) es on es va traslladar l'oficina central de Correus al segle XVIII (i suposem que es quan es va anomenar “Correu Vell” al carrer on hi havia estat fins llavors). Es té constància que el correu procedent de Castella arribava els dimecres a la tarda i el d'Itàlia els divendres a la nit, per posar dos exemples. La gent s'amuntegava per consultar la llista amb els noms dels destinataris. També s'acostumava a llegir en veu alta el contingut d'algunes cartes (silenciant les qüestions privades) i així es coneixien les notícies d'altres territoris, de les quals es nodrien els diaris informatius. Noteu com molts d'ells encara porten la paraula Correu incorporada a la seva capçalera.\nTambé en aquests anys veiem una nova manera de buscar-se la vida, perquè les cartes s'entregaven sense identificar-ne el destinatari i n'hi havia que recollien les destinades a ciutadans rics i les hi portaven a casa a canvi d'una gratificació. El cos de carters no aparegué (primer a Madrid) fins el 1756. I les bústies domiciliàries no foren obligatòries fins... el 1962!\nHavíem arribat al final del trajecte, a l'actual seu central de Correus a Barcelona. Hi vàrem entrar pel darrera, pel carrer d'Àngel Josep Baixeras (dedicat a un dels ideòlegs de la Via Laietana), no debades anàvem de la mà d'un home de la casa.\nDe primer pujàrem (en ascensor) fins el pont que uneix l'edifici amb l'annexe (de factura molt posterior i falt d'interès arquitectònic). És un pont que ha estat prou utilitzat pel rodatge de pel·lícules i d'espots publicitaris i que ofereix vistes de Ciutat Vella (cúpula de La Mercè) i dels terrats (també visitables) de Santa Maria del Mar.\nEra el moment d'escoltar coses sobre aquest Palau de Comunicacions (nom oficial), que reuneix les oficines centrals de Correus i de Telègrafs (en aquells moments ens independents). Fou projectat ja el 1914 i es pretenia que el seu estil monumental prestigiés (juntament amb la seu de la Companyia Transmediterrània) la nova i moderna via que comunicava la façana marítima amb l'Eixample. El concurs per a la seva construcció fou guanyat pels arquitectes Jaume Torres i Josep Goday, però les obres no començaren fins el 1926. S'inaugurà a corre-cuita el 1929, aprofitant la visita reial arran de l'Exposició Internacional.\nUnes escales ens dugueren fins el terrat, passant pel replà on es troba l'accés als pisos destinats als directors dels respectius serveis (de Correus i de Telègrafs, recordem que la llei els obligava a residir-hi). El terrat és transitable i ‒a banda dels safareigs‒ ens ofereix noves i millors vistes del front marítim, així com la possibilitat de contemplar (pel dors, però a tocar) el gran escut que corona la façana principal i les figures que l'envolten. Val a dir que les escultures que guarneixen l'edifici són obra de Pere Jou, Manuel Fuxà i Eusebi Arnau.\nLa cirereta del pastís fou la pujada (per una escala de cargol) a la torratxa de la dreta. Durant una estona no calgueren explicacions, només el gaudi d'unes insòlites vistes de 360º beneficiades per un dia ben clar. Els comentaris (i els dispars fotogràfics) eren prou eloqüents.\nCamí de retorn al nivell de terra, encara vàrem poder treure el cap per l'entramat de la magnífica cúpula (obra dels vitrallers Rigalt i Granell) que il·lumina el gran saló central que minuts més tard havíem d'observar. Realment estava sent una visita molt completa.\nUna vegada desfets els passos vàrem sortir al carrer per on havíem entrat, rodejàrem l'edifici pel costat de la Via Laietana i, llavors sí, accedírem per l'escalinata. L'ampla escalinata i les quatre columnes jòniques coronades per escultures al·legòriques confereixen l'aspecte grandiloqüent que inequívocament es buscava.\nA dintre, l'expert ANTONIO AGUILAR ens feu notar ‒entre d'altres aspectes‒ les quatre grans pintures d'inspiració classicista que representen al·legories de les comunicacions. Els seus autors són Francesc Galí, Josep Obiols, Francesc Labarta i Francesc Canyelles.\nLa darrera parada també fou en una capella. No és més que un oratori dedicat a la Mare de Déu del Pilar (s'ignora el motiu de la dedicació) en temps de postguerra, en un racó de la planta baixa on hi havia hagut la sala de premsa amb els seus aparells de telègraf en morse. Aquesta singularitat fa que sigui l'únic edifici de Correus d'Espanya amb capella, ja que l'altre que en tenia una (el de Madrid) ara és seu de l'Ajuntament de Madrid.\nAllà l'ANTONIO AGUILAR ens presentà el seu llibre: Cartes i carters. Una història del correu postal a Barcelona. Més d'un se'l va endur dedicat cap a casa. Que sapigueu que el CLUB n'adquirit un exemplar i el posa a la vostra disposició amb les condicions habituals de la Biblioteca.\nAbans de marxar l'inefable ANTONIO ens repartí unes targetes il·lustrades amb la portada del seu llibre i ens explicà que el sistema de “llista de correus” (vegeu el segle XVIII) és absolutament vigent avui en dia i que ens pot ser útil en cas d'una estada temporal en una altra població (sigui per vacances o tractament mèdic, per exemple). Nosaltres li hem enviat una comunicant-li la publicació d'aquesta crònica... confiem que la reculli.\nTot plegat, com heu vist ‒i ja dèiem a l'inici‒, ben remenat. Però feu com nosaltres, deixeu que les idees es vagin ordenant i veureu com us fareu una idea cabal de la Història del Correu i de la seva relació amb la ciutat de Barcelona des de l'edat mitjana fins els nostres dies. Això sí, gràcies al savi guiatge d'ANTONIO AGUILAR. Moltes gràcies mestre, un luxe!\nUna fotografia de grup a l'escalinata de Correus va cloure la vessant cultural de l'activitat.\nFaltava la gastronòmica. Només ens calia encaminar-nos cap el Pas de Sota Muralla i arribar-nos al Palau de Mar, on els amics del Restaurant La Gavina ja ens ho tenien tot a punt.\nSi la colla que havia deambulat gairebé quatre hores ja era prou nombrosa, encara s'hi afegiren vuit companys més que, per una o altra raó, acudiren directament a l'àpat.\nFeia goig!, ocupàvem la sala reservada de gom a gom.\nLa gentilesa de La Gavina d'oferir-nos un programa de taula personalitzat (que reproduïm) ens estalvia de detallar el menú. És de justícia afegir que ‒com és habitual‒ va ser del gust de tothom.\nTal i com van les coses en aquest Curs del Cinquantenari només tenim motius per sentir-nos ben cofois. I d'aquestes fites mai ens oblidarem.


Format de presentació del treball final de màster (TFM) - Màster en Interacció Persona-Ordinador\nLes altres dues còpies han d’estar en format electrònic en dos CD:\nCD1: Inclourà els arxius del TFC en format pdf. Si un document porta associats altres fitxers, com per exemple el codi font d’un programa, aquests s’han d’incloure en algun dels següents formats de compressió: tgz, zip o rar. La mida dels fitxers sempre haurà de ser inferior a 10 MB, podent-hi haver tants fitxers com faci falta.\nCD2: Ha de contenir tots els arxius fets per l’estudiant durant la preparació del TFC, en el format en el qual han estat\nCadascun del CD ha de portar una funda en la qual s’indiqui el format de l’arxiu o arxius que conté.\nEl color de les tapes ha de ser blanc. Si el treball té més d'un volum enquadernat, s’haurà de posar dins d’una caixa de projectes de cartró, que ha de ser del mateix color que les tapes.\nLes còpies enquadernades seran retornades a l’estudiant perquè les entregui als membres del Tribunal. També se li retornarà el CD2 perquè l’entregui al director del treball. El CD1 es quedarà a la Secretaria per a la seva possible consulta fins al dia de la lectura del TFC, després, prèvia autorització de l’estudiant, es trametrà al Repositori Electrònic de la Recerca de Catalunya (RECERCAT: http://www.recercat.net/), a través de la Biblioteca.


Exposicions anteriors | Museu del Suro | Pàgina 5\nPOP UP! Llibres amb moviment\n1.8.15 - 27.9.15\nEls pop-up són llibres que, mitjançant mecanismes diversos, aconsegueixen efectes visuals i volum en les seves il·lustracions. Amb una història de més de set segles, estan molt arrelats en la literatura infantil, però amb aquesta exposició veurem que el ventall és molt més ampli i que podem trobar llibres pop-up de temàtiques molt diverses, de caràcter divulgatiu, pedagògic, infantil, artístic…\nA la mostra es podrà veure d’una forma didàctica i interactiva com són aquests llibres, quins mecanismes tenen, com es dissenyen, qui ho fa, on es fabriquen… i es podrà gaudir d’una mostra impactant i representativa del que són aquests llibres amb moviment.\nAquesta mostra conté una selecció de la col·lecció de llibres pop-up de Núria Ochoa, que compta amb més de 700 exemplars que daten del 1900 fins al 2015. Conté llibres de temes molt diversos que han estat creats per enginyers del paper reconeguts arreu del món.\nInauguració dissabte 1 d’agost a les 20h. Exposició oberta al públic fins al 27 de setembre.\nInauguració infantil diumenge 2 d’agost a les 12h. Realitzarem activitats a l’entorn de l’exposició i es podrà participar al contacontes que hi haurà durant la inauguració.\n11.6.15 - 22.8.15\nEl proper dijous es presenta al Museu del Suro l’exposició Les cares del museu. El museu de les cares, un treball en col•laboració amb l’Espai Jove de Can Genís. El museu ha ofert els seus fons i instal•lacions als joves amb la idea d’acostar aquesta institució a tota mena d’usuaris a través de treballs específics per a cada col•lectiu.\nAquest projecte va començar amb la instal•lació d’una lona a a la façana sud del museu, en el marc de la celebració de Flors i Violes. Els joves varen construir, a partir de les seves pròpies fotografies, el retrat de Joan Miquel Avellí, cofundador de la fàbrica Miquel, Vincke & Meyer. La segona part del treball és la que es presenta dins el museu. A partir d’una selecció de fotografies de l’arxiu d’imatges del suro, els joves han construït els seus propis retrats.\nL’Espai Jove és un lloc de trobada i de relació per a joves de 12 a 17 anys. El punt de trobada és als Ametllers, on es programen activitats pensades per aprofundir i treballar aspectes de convivència entre la gent jove. Les activitats estan dirigides pels educadors socials, amb la col•laboració dels educadors de carrer, que faciliten la comunicació i la integració de les persones joves del municipi amb l’administració local, les entitats i la ciutadania; també intervenen en cas de conflicte i promouen el civisme i la participació.\nL’art solidari. Fons d’art de la Creu Roja.\n27.6.15 - 26.7.15\nL’exposició inclou obres donades solidàriament d’artistes reconeguts com Miró, Barceló, Guinovart, Tàpies, Clavé, Amat, Beulas, Niebla, Alejo, Pitxot, Domene, i Vilaró. S’hi sumaran també les obres originals donades de Tano Pisano, Josep Guerrero Medina, Eduard Bigas i Jaume Canet.\nDes de dissabte, 27 de juny i fins el 26 de juliol, el Museu del Suro de Palafrugell acull l’exposició gratuïta L’Art solidari. Fons d’Art de la Creu Roja conformada per una vintena d’obres dels grans artistes catalans contemporanis. El president de Creu Roja a Catalunya, Antoni Aguilera; el primer tinent d’Alcalde de Palafrugell, Albert Gómez; la presidenta de la Creu Roja a Palafrugell, Lluïsa Capellà; i el comissari de l’exposició, Amat Las Heras, inauguren dissabte 27 de juny, a les 20 hores la mostra L’art solidari. Fonts d’Art de la Creu Roja a Catalunya.\nL’exposició del Fons d’Art de la Creu Roja inclou una vintena d’obres cedides solidàriament per alguns dels grans artistes contemporanis catalans de gran renom com ara: Alejo, Frederic Amat, Miquel Barceló, Josep Beulas, Carbonell, Antoni Clavé, Quim Domene, Montserrat Gudiol, Josep Guinovart, Joan Hernández Pijuan, Javier Mariscal, Joan Miró, Josep Niebla, Antoni Pitxot, Albert Ràfols Casamada, Riera i Aragó, Antoni Tàpies, Joan Pere Viladecans, o Xavier Vilaró, entre altres.\nA més, durant l’acte, es farà el descobriment de peces artístiques originals acabades de donar pels pintors Tano Pisano, Josep Guerrero Medina i Eduard Bigas.\nGyotaku: capturar l’ànima dels peixos.\n4.4.15 - 21.6.15\nA partir d’una tècnica japonesa nascuda cap a 1800, anomenada gyotaku, que els pescadors usaven per tenir proves de les seves captures, Victòria Rabal ha creat una suggerent exposició en la que mostra les impressions de peixos amb tinta xina sobre paper fet a mà.\nLa paraula gyotaku significa ‘impressió de peixos’ i no només recull la seva fesomia sinó també la seva ànima i la seva essència. Aquesta tècnica va ser usada en els mercats del Japó per mostrar els peixos que es posaven a la venda i actualment és vigent encara entre els pescadors esportius.\nVictòria Rabal va visitar el Mercat Central del Peix de Barcelona i, també, diversos mercats d’arreu del món (Catania, Baton Rouge, México…) entre 2011 i 2014 on va realitzar aquestes impressions a les mateixes instal·lacions. L’exposició consta de més de 150 làmines que mostren més de 70 espècies diferents.\nVictòria Rabal és llicenciada en Belles Arts i Historia de l’Art, artista i directora del Museu Molí Paperer de Capellades. Té el títol de Mestra Paperera de la Generalitat de Catalunya i ha realitzat cursos i conferències arreu del món, a banda d’exposicions de pintura i gravat. És membre fundadora de IAPMA (International Association of Papermakers and Artists) i Membre d’Honor de l’ACCA (Associació Catalana de Crítics d’Art).\nHi havia una vegada. Exposició de Rodolfo Candelaria\n14.2.15 - 29.3.15\nEl Museu del Suro de Palafrugell acull a la sala manufactures d’exposicions temporals, l’exposició Hi havia una vegada… amb obra de l’artista Rodolfo Candelaria. dibuixant i pintor nascut a El Paso (Texas) l’any 1932, que després d’estudiar i residir a Mèxic, Anglaterra i França, el 1958 es va establir a Calella de Palafrugell i, més tard, a Palafrugell. A Catalunya va exposar per primera vegada a la Sala Vayreda de Barcelona l’any 1965. Posteriorment, va participar en nombroses mostres col·lectives i certàmens a diverses poblacions catalanes, amb exposicions a Palafrugell, Barcelona i Mèxic. La seva obra està està connectada amb la pintura mural popular mexicana, especialment amb l’aportació de Diego Ribera. Hereu d’un repertori temàtic que se centra sobretot en personatges de l’entorn mariner de la Costa Brava, figures de vells pescadors amb boina i siluetes amb fons difosos, suggerits amb lleus línies. Figures d’homes, dones i gent de mar, que amb el temps s’han convertit en un segell d’identitat.\nNota de premsa Candelaria\nEl color de la vida. Specialdown-art i Kim Soler\n8.11.14 - 22.11.14\nProjecte d’art teràpia realitzat per Kim Soler amb un grup de nois i noies amb síndrome de Down i altres discapacitats de l’Associció Síndrome de Down Virgen de las Nieves. El treball que presenten és un conjunt d’idees dissenyades per ells, després d’explicar-los la proximitat del mar i la natura que envolta Palafrugell, tenint el suro com a suport per pintar i crear.\nSurart. Pintura sobre suro de Masdeu i Torrens\n16.10.14 - 16.11.14\nMostra de pintura de dos artistes palafrugellencs que han optat per l’art figuratiu integrat en un suport de suro natural, amb un treball d’adaptació a les textures i formes que aporta aquest material natural, variable i irregular.


Vergés reconeix que aniria “molt bé” si les mesures en vigor encara fossin més estrictes i restrictives\nBarcelonaCatalunya va tornar a entrar aquest dijous en el confinament municipal per pal·liar l’augment disparat dels contagis i reduir la mobilitat. Les noves restriccions, que inclouen també el tancament de botigues no essencials el cap de setmana, han de durar deu dies, però el Govern de la Generalitat admet que allargar-les més enllà és una opció que preveu en funció de com evolucioni la situació epidemiològica. Salut insisteix que en tot cas es tracta de mesures que han de frenar la corba de contagis però que no la reduiran. La consellera Alba Vergés va reconèixer dijous que aniria “molt bé” si les mesures en vigor encara fossin més estrictes i restrictives, però va insistir -en línia amb el discurs del Govern des que van anunciar-se- que la pandèmia no només té efectes sobre la salut (física i emocional) sinó també en l’àmbit econòmic.\nDe fet, la factura econòmica és un dels motius que frena el plantejament d’un confinament domiciliari més contundent per fer front a la nova onada de casos de covid-19. Les mesures restrictives que s’han anat encadenant des del mes de setembre han afeblit el teixit empresarial, i Vergés va dirigir la crítica al govern espanyol per no garantir una política d’ajudes per anticipar-se i esmorteir els efectes econòmics de la crisi sanitària. “És l’únic estat que no ha donat ajudes directes a les persones”, va dir.\nPer aquest motiu, va subratllar la consellera, les autoritats sanitàries no descarten que calgui allargar les mesures actuals més dels deu dies previstos, o endurir-les en funció de com estiguin els hospitals. La Generalitat, però, assumeix que venen setmanes amb una incidència molt alta i ingressos a l’UCI també a l’alça. Les restriccions actuals només poden ajudar a alentir l’avenç, va insistir també aquest dijous el secretari de Salut Pública, Josep Maria Argimon. “Són mesures que han de tenir un gran impacte en un termini molt curt de temps”, va apuntar.\nEl confinament domiciliari, però, no està sobre la taula del govern espanyol -que és qui hauria de fer canvis via decret que el permetessin aplicar-. El ministre de Sanitat, Salvador Illa, va tornar a descartar aquesta via ara mateix i va dir que hi ha “un ventall” de mesures pactades entre les comunitats que donen marge d’actuació per doblegar la corba de contagis.\nCatalunya Covid-19 coronavirus


Johnny Castle és un expert professor de ball, i Baby Houseman és una adolescent innocent de 17 anys. Un estiu es coneixen al balneari on ell treballa i, tot i que pertanyen a classes socials molt diferents, quan la música sona i ballen, les diferències que els separen desapareixen.\nPel·lícula: Amor a distancia\nL'Evie, una gerent de construcció, s'espera un ascens que la porti a Rio de Janeiro. Tot i així, aviat descobreix que els seus somnis no podien estar més lluny de la realitat: li donen l'ascens, però ha de traslladar-se a un recòndit poble costaner d'Holanda i, a més, els vilatans no la reben amb els braços oberts.


Dades sobre ocupació de la indústria química a Tarragona.\nImatge de les instal·lacions al polígon nord de Repsol.\nActualitzada 25/09/2019 a les 14:40\nL’informe de l’AEQT referma la química com una indústria «de present i de futur, amb una contribució cabdal a la societat gràcies als seus importants esforços en recerca i desenvolupament», sobretot en sectors com la construcció, la salut, l’agricultura, el tractament d’aigua, l’automoció, el tèxtil o l’alimentació.\nEn l’informe, l’AEQT reclama potenciar la finalització de l’A-27 perquè les mercaderies perilloses puguin trobar una sortida en direcció a l’interior -sigui a través d’aquesta mateixa autovia o d’alguna via alternativa que quedi alliberada com a conseqüència de la seva posada en funcionament- i reclama també les infraestructures de ferrocarril amb la «inajornable» arribada del Corredor Mediterrani. A més, el sector també es queixa de les dificultats que existeixen per atreure tràfic marítim intermodal.\nEl treball conjunt desenvolupat amb el Port de Tarragona per a l’impuls de la Zona d’Activitats Logístiques (ZAL); l’èxit de les certificacions conjuntes AEQT-AEST, que s’han començat a «exportar» a altres zones; l’elaboració d’un nou mapa logístic que revela els principals fluxos i mitjans de transport emprats pel sector, o el paper que juga el Panel Públic Assessor (PPA) com a eina de diàleg amb la societat són altres dels temes que es radiografien en l’informe.\nComenta el contingut : La química tarragonina va produir 19,3 milions de tones el 2018, el 25% de tot l'Estat


Arcalís rebrà el Freeride World Tour del 2 al 8 de març del 2019 - FÒRUM.ad\nArcalís rebrà el Freeride World Tour del 2 al 8 de març del 2019\nOn: 02/10/18 18:11\nL’organització del FWT, que aquests dies visita Andorra per treballar en l’aturada de la prova a Vallnord – Ordino Arcalís, ha fet pública aquest matí l’agenda del tour previst per a la temporada 2019. L’estació d’esquí d’Arcalís serà la darrera ocasió per a l’elit mundial del freeride de situar-se entre les primeres places de la lliga. Això tindrà lloc la primera setmana del mes de març: el programa del FWT contempla una finestra meteorològica de 7 dies perquè l’explosiva lluita tingui lloc al Principat entre els dies 2 i 8. Es tracta de la 4a aturada de la temporada, després de passar per Hakuba (Japó), Kicking Horse Golden Bc (Canadà) i Fieberbrunn (Àustria).\nAquesta serà la 5ª edició en què Vallnord – Ordino Arcalís, seu manifestament classificada entre les favorites per a l’entorn freeride i per als seus seguidors, rebi el campionat, sota el nom Crunch Time. El freeskier Aymar Navarro, rider freqüent de les canals d’Arcalís, tornarà a comptar entre la cinquantena de corredors que s’enfrontaran al Baser Negre per cercar el seu bitllet cap a Suïssa. Només la meitat dels participants aconseguiran el seu passi per a la cerimònia final.\nA més, l’organització del FWT guarda una important sorpresa per a la parada andorrana. L’organització afegirà a la llista dels millors riders internacionals que faran el tour una wild card molt destacada que, de ben segur, tindrà una gran acollida entre els seguidors i que es donarà a conèixer en les properes setmanes.\nPrevious Post: Andorra participa en la 8a Conferència pel Control del Tabac de l’OMS\nNext Post: Puigneró inaugurarà la 5a edició de les Jornades per a l’Excel·lència


«És gratuït internet?» – Ràdio Pego\nComunicació Educació Formació Joventut Mancomunitat de Serveis Socials Notícies Ràdio Pego\n«És gratuït internet?»\n15 de desembre de 2017 Sara Garcia 0 Comment Gratuïtat, Internet\nEixa és la qüestió que dimecres passat la Unitat de prevenció comunitària de conductes addictives i la Mancomunitat de Serveis Socials de Pego, l’Atzúbia i les Valls proposaven a mares i pares i hui han plantejat a xiquets i xiquetes de 5é i 6é de primària de totes les escoles de Pego.\n«És internet gratuït?» És una pregunta que sembla que tinga una senzilla resposta, però al darrer amaga moltes reflexions que habitualment no contemplem. I és per això que ha estat el títol elegit per la Unitat de prevenció comunitària de conductes addictives i la Mancomunitat de Serveis Socials de Pego, l’Atzúbia i les Valls per a reflexionar sobre una eina que actualment està a l’abast de pràcticament tot el món.\nEste matí, al teatre municipal xiquets i xiquetes d’entre 10 i 12 anys de totes les escoles pegolines han rebut una xerrada sobre els perills que s’amaguen al darrere de l’accessible internet. Raquel Nadal, educadora social de la Uppca explicava que ha estat una qüestió demandada des de les escoles a la que tant la regidora de Serveis Socials, Rebeca Bañuls, com ella mateixa, van accedir convençudes de la seua importància. El ponent, Sergio Serna, els ha transmés «els riscos» associats a internet.\nHui han participat en esta xerrada o taller, l’alumnat de 5é i 6é, però la intenció realitzar una altra jornada dirigida a l’alumnat de 3r i 4t perquè l’expert en la matèria, Serna, considera que el llenguatge i concepte a gastar són diferents depenent de les edats a qui es dirigisca la xerrada.\nEsta xerrada de hui complementa la que es va fer dimecres passat a la Casa de Cultura, amb el mateix títol, però dirigida a mares i pares, confirmava Raquel Nadal. Aquella, apuntava l’educadora social, «va treballar que els pares i mares conegueren termes amb els que no estan familiaritzats» i una de les coses en les que va incidir especialment el ponent, va ser «la comunicació, que els pares i mares parlen estes coses amb els fills i les filles».\nEn la xerrada dirigida a pares i mares, Sergio Serna va presentar un glossari amb paraules que definixen noves actituds a partir de l’ús de les xarxes socials i que tenen connotacions negatives com per exemple phubbing, quan es presta més atenció al mòbil o qualsevol dispositiu electrònic que a l’entorn i la gent que et rodeja. Sexting, consistix en l’enviament de vídeos o fotos de contingut sexual produïts per la persona que remitix per a altres persones. Sextorsion, la forma d’explotació sexual en la que es fa xantatge a una persona a partir de fotografies o vídeos de la persona nua la imatge pot haver estat furtada, però es compartix a través d’internet. Grooming, pederastes que aconseguixen imatges de menors fent-se passar, justament per això, per menors. Ho feia perquè considera que és bo conèixer-les i poder gastar quan es converse d’internet i els seus perills amb els fills i les filles.\n← Els Encontres a Beniarbeig 2018 celebraran el ressò i qualitat del cicle literari en el seu cinqué aniversari\nL’Ajuntament de Pego s’adherix a la convocatòria ‘Donem llum al tren’ →\nPego reclama que l’AP-7 passe a ser de gestió pública i gratuïta quan acabe la seua concessió\n8 de juny de 2018 Sara Garcia 0\nCastell de Castells, candidat a aconseguir el títol de millor poble d’Espanya 2019


LA VIA AUGUSTA: ELS TRIPIJOCS DE L'ESTAT\nELS TRIPIJOCS DE L'ESTAT\nQuan es va saber de la reunió mantinguda entre Jorge Fernández Díaz quan era Ministre de l’Interior amb el cap de l’oficina Antifrau de Catalunya (depenen de la pròpia Generalitat) Daniel de Alfonso només estàvem davant de la punta de l’iceberg d’un cas que bé podria qualificar-se com les clavegueres de l’Estat.\nDilluns, al programa Divendres de TV3 ne va parlar Luis Rendueles, un redactor de la revista Interviu que publica un treball d’investigació sobre l’anomenada policia patriòtica. Segons Rendueles, la policia patriòtica (una espècie de GAL del PP, va arribar a dir) es va crear l’any 2012 després de que Mas abracés la ideologia independentista. A aquesta policia sé li va encomanar la tasca de buscar draps bruts entre els polítics catalans de CiU i ERC.\nD’aquí que sortissin a la llum els comptes que Jordi Pujol tenia a la Banca Privada d’Andorra. Va explicar Rendueles que agents d’aquesta policia es van personar a la seu de la BPA i per mig del xantatge van obtenir fotos de la pantalla de l’ordinador on s’hi veien diversos comptes de Jordi Pujol i la seva família. Per a pressionar-los els va dir que les el Govern d’Espanya no els renovaria la llicència del Banc de Madrid, filial de la BPA a Espanya. Tot i això, el Banc de Madrid va acabar perdent la llicència.\nD'Alfons López a Público.\nEntre d’altres temes que es van destapar la policia patriòtica figuren els suposats afers amorosos de Durant i Lleida o la inexistent filla secreta de Mas, extremenya per a més informació... Per cert, sobre els polítics d’ERC no es va obtenir cap resultat positiu. També van voler esbrinar les connexions entre Podemos i Veneçuela sense aconseguir res.\nAquesta policia política va acabar partida en dues parts com a conseqüència d’una investigació que afectava precisament a un fill d’uns dels agents. A partir d’aquí, un dels sectors es va dedicar a investigar en el passat de l’actual Rei emèrit i d’aquí que sortissin els cassos de la princesa Corinna i no fa tant de la Bàrbara Rey.\nA Divendres, també es va dir, ni que fos de passada, que per la seva banda el Govern català també va manar investigar polítics a espanyols per a veure si podia trobar-los situacions compromeses.\nSi ho recordeu, no fa gaires dies, quan Juan Manuel García-Margallo va revelar a 13Tv que el Govern d’Espanya devia favors a diversos governs i institucions per haver-se posicionat en contra de la independència de Catalunya, també es va dir que el Govern Català també havia estat buscant suports precisament en sentit contrari, es clar...\nCom es diu normalment: De Joans, Joseps i ases n’hi ha a totes les cases (o en castellà: En todas partes cuecen habas)\nDe totes formes, quan més poderós, més possibilitats tens de fer coses: tan de bones com de dolentes.\nQuè es tingui que recórrer al joc brut per a mirar d’aturar el moviment independentista en lloc de seure i parlar i establir acords és inqualificable. M’ha sortit l’adjectiu absurd, però no és absurd, és una aberració i senzillament antidemocràtic. Que deixin parlar al poble d’una punyetera vegada i sé sabrà amb exactitud que és el que pensa de tot això la ciutadania de Catalunya.\nEtiquetes: CiU, ERC, Interviu, Jorge Fernández Díaz, Margallo, Mas, Podemos, PP, Pujol, TV3


Jo vaig fent......\nRe: Jo vaig fent......\nRafel el Dc 04 Nov 2009, 18:55\nJordivila1: Jo t' ho diré de que ens serveig, perque s' enfotin de nosaltres i ens donguin "por salvese la parte". Ens volen fer pedagogía, per dirnos que si ells remanesin les cireres aniríem tan bè. Només cal veure els llistats publicats del sous dels polítics de CAT., son els mes alts amb escreix.\nEns diuen, que el que es mor ja no te res, i que els familiars es troben uns bens i que per aixó cal pagar. No entenen aquell dit que la cigarra anava cantant tot l'estiu, sense pensar que arrivaría l´hiven, i que la formiga anava guardant menjar per quant aquest arrivés. a les hores la cigarra volía part del que la formiga havía obtingut, l' ISD.\nVolen fer pedagogía dient aquella fal.lacia de " REDISTRIBUIR LA RIQUESSA". Aixó no es serios, ja hi han impostos per transmisions (entre vius), IVA, (qui mes gasta mes paga), IRPF (progresiu). Peró señors, que una persona a la seva mort vullgui llegar als seus familiars DIRECTES, el fruit de lo aconseguit amb el seu esforç, i se l' hi arrebassi una part molt susbstancial es una INJUSTICIA es vullgui mirar desde qualsevol punt de vista. També ens diuen que gracies a impostos com l' ISD es poden fer escoles breçol, ambulatoris etc., obviant que les Autonomies que paguen un ISD molt reduit tenen tots aquestos serveis igual o millor, probablement s' admistren mes acuradament.\nEstic convençut que sería molt pitjor si ho maneguesin els d'aquí, en primer lloc perqué CAT ja no es una potencia tèxtil com havía estat i avui, en un mon globalitzat un petit païs tindria molt poc poder, afegeixo que l'actual Gover m' han fet perdre tota la confiança que tenia, no veieu l'espectacle de l'independentisme, que ciclicament es foten finestra avall uns i altres i altres als uns, i acaben cada un per el seu compte, amb disidencies i reagrupaments. Rafel\njordivila1 el Dc 04 Nov 2009, 15:28\nA pesar de que no escrigui donant masses detalls(perque se que el gabinet assessor de vàris polítics consulten aquesta Web i no vull fer publicitat del que ells em diuen), vaig fent actuacions, i no patiu que jo vaig prometre posar el meu granet de sorra per ensorrar aquesta catalunya que no volem ningú.\n..... I perque no fem un reférendum d'aquests que es fan per renunciar a la patría de catalunya, jo si es fes una lliure elecció, renunciaria per els mateixos drets a ser català per pertányer a la comunitat de Madrid, i a més parlaría castellà publicament, sense cap problema.\n¿de que em serveix ser català? ¿de que em serveix tenir mossos d'esquadra? ¿de queeeee?


Empleo ENGINYER TECNIC INDUSTRIAL ELECTRICITAT O TELECOS - GREEN ELECTRIC ENERGIES RENOVABLES, S.L\nENGINYER TECNIC INDUSTRIAL ELECTRICITAT O TELECOS\nDescripción de la oferta Tens coneixement d'electricitat i electrònica? Aportes bones habilitats i... Realitzar conjuntament amb l'equip de tècnics instal ladors, les instal lacions de circuits elèctrics...\nFuncions i requisits de la vacant Funcions. Oficina tècnica d'enginyeria i empresa instal ladora... Nivell d'estudis acabats. Enginyeria Tècnica amb titulació de Industrial Mecànica...\nQue actualment precisa incorporar un a TÈCNIC A S.A.T al servei postvenda. Quina serà la teva missió... Tens formació de Cicle Formatiu de Grau Superior o d'Enginyeria especialitzada en Industrial...\nCoordinació tècnica i seguiment de les diferents fases dels projectes des del disseny, l'execució i... Nivell d'estudis acabats. Grau amb titulació de Grau en Enginyeria Electrònica Industrial i...\nNivell d'estudis acabats. Cicles Formatius de Grau Superior amb titulació de Sistemes de regulació i control automàtics (valorable)Enginyeria Tècnica amb titulació de Industrial...\nFuncions i requisits de la vacant Funcions. Consolidada empresa industrial del sector del teixit i de la... Nivell d'estudis acabats. Cicles Formatius de Grau Mitjà amb titulació de Electricitat i Electrònica...\nSeu a Girona, amb obres principalment a Barcelona i Girona, amb puntuals obres d'àmbit nacional i internacional. Nivell d'estudis acabats. Arquitectura Tècnica amb titulació de Arquitectura...


Lahora màrtir | El bloc personal de Pilar Lahora\n← Com dissenyar un article: procés creatiu\nL’Emir de Cadaqués →\n4 febrer 2012 · 6:37 pm\nArticle en resposta a Funcionarios, publicat a LV el 4/02/2012\nQuè? Aquesta no us l’esperàveu, eh? Sociates, musulmans, immigrants, sudaques… però funcionaris? A ningú se li havia acudit, eh? Doncs sí tu, avui he decidit cagar-me en els funcionaris.\nL’article d’avui és el que m’agrada anomenar un “article màrtir”. Agafo un tema delicat, un col·lectiu sensible, una idea políticament correcta, i els deixo verds. D’aquesta manera espero rebre tota mena d’atacs de persones ignorants i sense opinió i esdevenir així la màrtir d’una causa que només jo puc entendre. Sabeu què vull dir? A més, m’avanço a qualsevol reacció, i ja a l’article preveig que seré atacada i incompresa. I així tots a callar.\nEl que em fa més gràcia, però, és fonamentar la meva teoria amb acusacions infundades i suposicions impossibles de comprovar. D’aquesta manera li dono una pàtina més agressiva a l’article, guanyant la credibilitat i respecte, primer, del Conde, i després, suposo, d’algun dels pocs lectors (lectores, espero) que em podeu arribar a entendre.\nI aleshores ve el de sempre: apologia del sector privat, crítica dels pancartistes i vaguistes de sempre, la sempre resultona defensa de les classes humils, unes quantes dades sobre l’atur i una punyent frase final. Una mena de cop de puny ideològic que us deixi sense alè, confosos, meditatius… Pell de gallina i nus al coll. De res, mortals.


Jusqu'à 61% air max axis femme en linge,air max tn se,nike tn vapormax homme,nike jordan future\nJusqu'à 61% air max axis femme en linge\nJusqu'à 61% air max axis femme en linge,air max tn se,nike tn vapormax homme,nike jordan future -by bvwORUV,2020-09-28 23:47:14\nJusqu'à 61% air max axis femme en linge,air max tn se,nike tn vapormax homme,nike jordan future -by oqv7IJM,2020-09-05 12:46:37\nSan José (Redacción). Los números cantan solitos sobre panorama que esta tarde noche se desarrollaba para Jusqu'à 61% air max axis femme en linge los revendedores en las afueras del Estadio Nacional. Eran, por mucho, más los vendedores informales que los seguidores que se acercaron a buscar entradas para el concierto que maana dará en ese recinto Lady Gaga..\nJusqu'à 61% air max axis femme en linge,air max tn se,nike tn vapormax homme,nike jordan future -by anpqs5QY,2020-08-18 19:27:51\nYa lo avanzó Pedroche en la presentación del estreno del programa:"Es que si en Espaa se han asustado por mi vestido de Campanadas, ojo con lo que va a en 'Tú sí que sí'. Soy como soy, yo no soy una presentadora al uso correcta, fina, quietecita No sé por dónde voy a salir porque ni yo misma me conozco. Igual que te cuento un chiste, me gusta vestirme como me da la gana", comentó entonces..\nJusqu'à 61% air max axis femme en linge,air max tn se,nike tn vapormax homme,nike jordan future -by gs28EO,2020-08-11 04:19:04\nPara que unas gafas sean adecuadas para la conducción, deben ser del filtro 0, 1, 2 y 3 (por tanto, las veinte analizadas cumplen con este requisito). Pero, además, 20% del total de luz visible que dejan pasar debe estar en la franja del espectro de luz que va desde los 500 nanómetros (nm) a los 650 nm, en el que se encuentran el color rojo, verde y amarillo. También es requisito para la conducción que la atenuación de colores no sea excesiva.\nJusqu'à 61% air max axis femme en linge,air max tn se,nike tn vapormax homme,nike jordan future -by bs6BDHJP,2020-07-15 01:31:34\nPrimero, se han comprado muchos diesel pensando en ahorro de combustible y en su mayor duración, lo que algo razonable. Pero muchos no querían a nada, ni potencia ni velocidad Por eso la mayoría tienen motores mínimo de 1,9 litros y turbo (TDI o similares también es turbo. Quien no quiere por lo menos 120 caballos? A la porra el ahorro..\nJusqu'à 61% air max axis femme en linge,air max tn se,nike tn vapormax homme,nike jordan future -by chr9BIKU,2020-07-08 16:08:04\nCada hospital ha administrado de forma autónoma el descuento presupuestario impuesto Salut. Muchos de ellos Clínic, Mar y Vall d'Hebron, por ejemplo presionados por el Servei Catal de la Salut para que redujeran sus listas de espera con menos personal y dinero, han pactado con sus profesionales un incremento de actividad quirúrgica insertando intervenciones en los tiempos libres de quirófano entre dos pacientes, por ejemplo y extreman los criterios diagnósticos para no pedir más pruebas o analíticas que las imprescindibles. Todo ello, explica el doctor Felip Bory, director médico del Hospital del Mar, de Barcelona, con el objetivo de asumir el menor presupuesto sin perder o ganando eficiencia.\nJusqu'à 61% air max axis femme en linge,air max tn se,nike tn vapormax homme,nike jordan future -by hjBBHIUYZ,2020-06-22 07:55:07\nLa crisis económica ha elevado el temor a recibir una multa de tráfico. Más Jusqu'à 61% air max axis femme en linge de la mitad de los automovilistas encuestados Jusqu'à 61% air max axis femme en linge por la Fundación de Seguridad Vial (Fesvial) para analizar los hábitos de los conductores frente a la crisis reconoce que tiene "más miedo que nunca" a ser sancionado por los "problemas" que puede suponer el pago de la multa en el presupuesto Cuatro de cada diez entrevistados admiten que conducen "más tranquilos" y "respetan los límites de velocidad" para evitar sanciones..\nair max axis femme,nike air max axis compare\nair max axis femme,femme running nike nike air max axis print gs camouflage\nair max axis femme,4989204\nair max axis femme,nike baskets air max axis premium femme blanc\nair max axis femme,305 femme nike sneaker air max axis blanc anmeip 1809\nair max axis femme,1730329 P\nair max axis femme,714f2DAntaL. AC UX395\nair max axis femme,Nike Air Max Axis Femme 328niy 1\nair max axis femme,10016987 chaussures nike air max axis vtb noir et or junior vue exterieure\nair max axis femme,femme running nike air max axis noir


Diputació de Castelló | La Diputació i la Generalitat activen a la província un dispositiu contra incendis amb 750 efectius, 200 vehicles i 5 mitjans aeris\nEl president de José Martí i el director general de l'Agència de Seguretat i Resposta a les Emergències, José María Ángel, apel·len a la col·laboració ciutadana en un estiu molt complicat per la Covid, la calor i les pluges de la primavera\nEl president de la Diputació, José Martí, el Director General de l'Agència de Seguretat i Reposada a les Emergències (AVSRE) de la Generalitat Valenciana, José María Ángel, i el diputat provincial de Bombers, Abel Ibáñez, han presentat en la seu del Consorci Provincial de Bombers de Castelló (CPBC) el Pla de Lluita Contra els Incendis Forestals 2020, que a la província de Castelló constarà de 750 efectius, 200 vehicles i 5 mitjans aeris (3 avions Air Tractor i 2 helicòpters dotats de la Unitat Helitransportada de Bombers Forestals). Es tracta d'un dispositiu format per efectius i mitjans propis del Consorci Provincial i mitjans de la Generalitat, que treballen perfectament coordinats i del qual formen part els 9 parcs de bombers de la província (4 de professionals i 5 de voluntaris), la Unitat de Maquinària Logística (UML) i la Unitat de Voluntaris de Protecció Civil de la Diputació, que té funcions preventives i de suport logístic. També és important destacar la Unitat de Comandament i Coordinació (UMC), el camió que s'utilitza com dins de comandament mòbil.\nCoincidint amb l'inici del Pla de Lluita Contra els Incendis Forestals, la Diputació de Castelló ha publicat un vídeo per a conscienciar sobre la importància de la col·laboració ciutadana en matèria de prevenció d'incendis. En aquest sentit, el president ha assenyalat que «la campanya d'aquest estiu resulta especialment complicada per la incidència de la Covid-19 i les mesures sanitàries i de protecció que comporta». A més, ha dit que «la dificultat augmenta perquè les previsions apunten a un estiu sec i calorós després d'una primavera molt plujosa».\nJosé Martí ha fet una crida «a la prudència del conjunt de la població», argumentant que «hem d'estar molt atents per a no cometre errors que puguen posar en perill vides humanes i el nostre patrimoni natural». Sobre aquest tema ha dit que «disposem d'una massa forestal envejable i que és tasca de tots cuidar-la perquè no passe res». No obstant això, «en el cas que alguna cosa succeïsca, tenim als bombers, que són uns magnífics professionals, valorats com a tals en tota Espanya, segons m'expressen altres presidents de diputacions amb els quals parle». De totes maneres, ha insistit que «el desitjable és que no passe res».\nEn idèntics termes s'ha pronunciat el Director General de l'Agència de Seguretat i Reposada a les Emergències (AVSRE) de la Generalitat Valenciana, José María Ángel, qui a més ha volgut felicitar el president del Diputació i al Consorci Provincial per la gran labor que han continuat realitzant els bombers durant l'emergència sanitària i el confinament de la població. Es referia fonamentalment “al treball desenvolupat durant les pluges del mes d'abril, quan aquests excel·lents professionals es van emprar a fons en zones del litoral per a evacuar persones i minimitzar els efectes de les pluges, enmig d'una situació molt complicada”.\nD'altra banda, el president de la Diputació ha informat que en matèria de lluita contra els incendis 2019 ha sigut el millor exercici des de 1986, ja que únicament es van cremar 32 hectàrees a la província enfront de les 376 de 2018 o les 1.704 hectàrees de 2017. El primer semestre de 2020 també llança resultats positius ja que s'han produït 111 incendis enfront dels 265 del període gener-juny de 2019 (-58,1%) o els 308 de 2018 (-63,9%).


EL GAMARÙS | ELS CONTES D'EN TONI MASSAGUÉ\nELS CONTES D'EN TONI MASSAGUÉ\nEn aquest blog trobareu els meus contes de creació pròpia\n6 – 9 anys\n9 – 12 anys\n← ARRIBAR A PORT\nLA SÍRIA →\nPublicat el 15 gener, 2017 per contesperacreixer1\nL’Albert era un jove diferent, sovint sobtava la seva manera de fer i de pensar. En el poble tothom l’anomenava “El gamarús”. Ell s’havia acostumat que l’anomenessin amb aquest sobrenom. I la gent, mica en mica, anava oblidant el seu nom real.\nEl Gamarús vivia sol, els pares havien mort quan ell tenia 20 anys. A casa seva disposava d’un hort i unes corts on hi tenia bestiar. Collia força verdura i la venia als veïns; tenia bones gallines ponedores i una vaca que l’abastava de llet. Anava fent.\nUn dia de primavera, mentre era casa seva, va ploure a semalades. El noi no recordava una pluja d’aquelles característiques, mai havia vist caure aquelles cortines d’aigua que feien feredat. Ràpidament, l’horror s’apoderà d’ell. La planta alta de la casa, on ell vivia, va començar a inundar-se i veloçment va començar a filtrar-se aigua cap a les corts. De seguida va pensar en els seus animals, va baixar i va obrir la porta de l’estança per a què els animals sortissin fora ja que no volia que morissin ofegats. Els va enviar, però a una situació pitjor: a fora l’aigua endimoniada estava acompanyada per grans llums enlluernadores i trons esgarrifosos. Els animals van fugir espantats qui sap on!\nPobre Albert, era més curt que una cua de conill. Va fer sortir els seus animals i es va ficar de peus a la galleda. Els va perdre tots.\nEscrit el dimarts 8 de desembre de 2015\nFRASES FETES CATALANES INTEGRADES EN EL CONTE:\nFicar-se de peus a la galleda: dir o fer alguna cosa completament fora de propòsit, del tot inoportuna.\nÉsser més curt que una cua de conill: tenir poca intel·ligència, ésser molt curt.\nPloure a semalades: ploure molt fort, a bots i barrals.\nNota: aquest conte pertany a la col·lecció “DEL TUÏTCONTE AL CONTE BREU”\nAquesta entrada ha esta publicada en DEL TUÏTCONTE AL CONTE BREU. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\nELS DARRERS CONTES\nLA TRISTESA DEL PATGE XIU-XIU 26 Desembre, 2018\nTUÏTCONTES PUBLICATS AL MES D’AGOST DE 2016 26 Agost, 2018\nTUÏTCONTES PUBLICATS AL MES DE JULIOL DE 2016 23 Agost, 2018\nTUÏTCONTES PUBLICATS AL MES DE JUNY DE 2016 23 Agost, 2018\nTUÏTCONTES PUBLICATS AL MES DE MAIG DE 2016 22 Agost, 2018\nTUÏTCONTES PUBLICATS AL MES D’ABRIL DE 2016 22 Agost, 2018\nPRESTATGERIA Selecciona la categoria CONTES PER A LLEGIR EN VEU ALTA (3) DEL TUÏTCONTE AL CONTE BREU (9) IMAGINACIÓ (2) TUÏTCONTE (33) VALORS (4)\nMostra el perfil de tonicontesperacreixer a Facebook\nMostra el perfil de contesperacreix a Twitter\nMostra el perfil de contesperacreixer a Instagram\nMostra el perfil de contesperacreixer a YouTube\nMostra el perfil de contesperacreixer a Flickr\nJoin 2.629 other followers


8 pel·lícules romàntiques que els homes també gaudiran - Entreteniment | Juliol 2020\nSi bé el gènere de comèdia romàntica és tradicionalment més amable per a dones, hi ha homes per a homes. Són més pel·lícules menysSetze espelmesi mésDigues qualsevol cosa,per exemple.Aquests són els que ens mostren com són els dos costats de l’espectre romàntic de gènere.\nDamon mat i Chris Hemsworth\nJohn i Joan Cusack a Alta fidelitat | Imatges de pedra de toc\nAquesta data es remunta al tombant del segle XXI, però no fa que sigui menys rellevant per al públic modern.Alta fidelitat,basat en la novel·la de Nick Hornby del mateix nom, segueix les gestions de Rob Gordon (John Cusack), un propietari de botigues de discos que intenta fer front a una dolorosa ruptura. Aprofundeix en com idealitzem les relacions, amb un rerefons en l’època daurada dels discos, proporcionant-nos un film entranyable i hilarant.\n2.Pitch de la febre\nPitch de la febre | Fox\nQualsevol persona que recordi la històrica carrera a la World Series dels Red Sox de 2004 probablement recordaràPitch de la febre.També (molt,moltbasat en una novel·la de Nick Hornby, és el comentari extravagant sobre com equilibrar el fandom esportiu i les relacions poden ser difícils per a les diferències. A més, té el benefici afegit de veure un jove Jimmy Fallon en totes les seves prèviesEspectacle aquesta nitglòria.\n3.Dormint amb altres persones\nDormint amb altres persones | Films IFC\nAquesta és una incorporació recent al panteó de grans comèdies romàntiques, però cal destacar-ne. Protagonitzada per Alison Brie i Jason Sudeikis,Dormint amb altres personesés aquell rom-com poc comú que tant gaudeix com si converteix les convencions clàssiques del seu gènere. La història segueix dues persones que tenen problemes amb fidelitat, la seva amistat en expansió i com trobar la persona 'adequada' no sempre és suficient per mantenir una relació.\nAssaltat | Quadres universals\nCom a una de les primeres pel·lícules que va llançar l'imperi Judd Apatow,Assaltatocupa un lloc especial en el món de les comèdies romàntiques. La pel·lícula presenta el talent de Seth Rogen, Paul Rudd i Jonah Hill en els primers dies de la seva fama junts, actuant com una mena de càpsula de temps per a actors que han passat a coses encara més grans i millors. Certament no ho fa malAssaltatés també una emotiva narració sobre l'estat de parentalitat accidental.\n5.Llibre de plata de revestiments\nLlibre de plata de revestiments | The Weinstein Company\nLlibre de plata de revestimentsno és només un rom-com sòlid, sinó que és una pel·lícula increïble. És un dels millors treballs que veurà de David O. Russell per aquest costatReis Mags,protagonitzada per Jennifer Lawrence, Bradley Cooper i Robert De Niro, en una pel·lícula sobre la malaltia mental i el seu efecte en les relacions funcionals. Russell encara no ha recuperat la màgia en esforços posteriors amb el que ha esdevingut el seu repartiment normal de conjuntsLlibre de plata de revestimentsdesprés d'haver posat la barra gairebé impossible.\n6.La princesa núvia\nLa princesa núvia | Fox\nRealitzat en una època en què els rom-coms estaven dirigits gairebé només al públic femení,La princesa núviava trencar el motlle quan va impactar una cruixent. Qualsevol que no ho hagi vist encara probablement hagi escoltat nombroses escenes citables dels seus amics a les festes, amb un humor que encara es manté gairebé tres dècades després del fet. En poques paraules, és imprescindible per a qualsevol persona que desitgi riure, ja sigui el dia de Sant Valentí o qualsevol altre dia, amb una història on s’explica l’amor veritable, els pirates, les baralles d’espases i els talents incomparables d’un jove Mandy Patinkin.\n7. Oblidant-se de Sarah Marshall\nJason Segel a Oblidant-se de Sarah Marshall | Apatow Productions\nUna altra incorporació a la col·lecció Judd Apatow,Oblidant-se de Sarah Marshallés tan bo com en termes de pel·lícules de separació. En aquesta ocasió, Jason Segel assumeix el paper protagonista, com un personatge de tristesa que ha estat llançat recentment per la seva nòvia estrella de TV. En vacances a Hawaii, es troba amb el seu ex, iniciant una cadena d’esdeveniments que l’ensenyen (i nosaltres com a audiència) sobre la importància de seguir endavant. Si no val la pena el dia de Sant Valentí, no sabrem què és.\nDon Jon | Relativity Media\nLa majoria de crítics coincideixen en la seva publicació i el debut en la direcció de Joseph Gordon-Levitt, que la va treure del parc. No ens referim, per descomptatDon Jon,la comèdia sobre un homehead amb una addicció a l'entreteniment per a adults que intenta reconciliar-la amb el seu nou amor (interpretat per Scarlett Johansson). Si hi ha una pel·lícula d’aquest grup inclinat principalment cap a la demografia masculina, probablement sigui aquesta. Dit això, és un gran treball realitzador.


Hotel Mietz Bad Neuenahr-Ahrweiler Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHans-Frick-Street 7, Bad Neuenahr-Ahrweiler, Bad Neuenahr-Ahrweiler, Alemanya, 53474 - Veure al mapa\n"Nice family run hotel very welcoming creating a pleasant atm..."\nAl visitar Bad Neuenahr-Ahrweiler, vosté es sentirà com a casa a Hotel Mietz, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Hotel Mietz, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen caixa forta, àrea de fumadors.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, servei de despertador, escriptori, telèfon, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma a cada habitació. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent jardí. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Hotel Mietz.\nTots els tipus de viatgers (135) Parelles (79) Viatgers en solitari (38) Famílies amb infants petits (3) Famílies amb infants grans (3) Grups (12)


Política de Privacitat – Tanatori del Litoral\nAquesta Política de privacitat (la «Política de privacitat») descriu de quina manera TANATORI LITORAL DE BADALONA, SA (en endavant, indistintament, «TANATORI LITORAL») recull, processa i utilitza la informació personal dels seus clients i usuaris, sempre a l’empara del nostre compromís amb la privacitat i la seguretat de la informació de les dades, que es recullen exclusivament per a fins determinats, explícits i legítims i no poden ser tractats d’una manera incompatible amb aquests fins i en compliment estricte de la normativa aplicable en matèria de protecció de dades personals, en particular, el Reglament general de protecció de dades (UE) 679/2016 (en endavant, «RGPD») i la Llei orgànica 3/2018 de protecció de dades personals i garantia dels drets digitals (en endavant, «LOPDGDD»).\nLa Política de privacitat ha de ser actualitzada periòdicament amb l’objecte d’aclarir o reflectir les noves pràctiques en la gestió de la privacitat dels nostres usuaris o les modificacions legislatives, jurisprudencials o d’interpretació de l’Agència Espanyola de Protecció de Dades o altres autoritats de control que puguin produir-se i que haguessin d’aplicar-se i ha de ser accessible en tot moment per a la consulta des del lloc web www.tanatorilitoral.com.\nDes de TANATORI LITORAL tractem les vostres dades personals respectant els principis recollits a la normativa aplicable i en particular el RGPD i la LOPDGDD. Les dades personals no es fan servir per a finalitats diferents de les exposades a continuació:\nTambé podem tractar les dades dels nostres clients sobre la base del nostre interès legítim per fer-los arribar novetats o informacions relacionades amb la nostra activitat, productes i serveis, promocions, esdeveniments i descomptes per mitjà del nostre apartat de NOTÍCIES, accedint a: https://www.tanatorilitoral.com/noticies/\nLes dades de navegació d’usuaris del web es tracten únicament amb finalitats estadístiques i d’anàlisi, de conformitat amb el que disposa la nostra política de galetes (https://www.tanatorilitoral.com/politica-de-cookies/) així com per facilitar informació sobre la nostra activitat empresarial i, si escau, per atendre les vostres consultes i suggeriments.\nTambé podem tractar dades personals si els interessats ens remeten consultes, queixes o suggeriments mitjançant els formularis de contacte a aquest efecte al nostre lloc web https://www.tanatorilitoral.com/contactar/ amb l’única finalitat de donar-hi resposta. En cap cas incorporarem aquestes dades a altres bases de dades o enviarem comunicacions comercials per via electrònica sense autorització prèvia per part del titular de les dades.\nLes dades obligatòries de cada formulari s’identifiquen com a tals. En cas d’absència o incorrecció, TANATORI LITORAL no us pot identificar correctament i, en conseqüència, es procedeix a la supressió del registre de la consulta.\nTANATORI LITORAL garanteix la confidencialitat de les dades de caràcter personal pel fet de no comunicar-les a tercers sense l’autorització prèvia del titular d’aquestes. No obstant això, en virtut de les diferents necessitats de TANATORI LITORAL, podem comunicar les vostres dades als destinataris següents:\nTANATORI LITORAL pot tenir contractats diferents serveis amb proveïdors que accedeixen a dades de caràcter personal, així com a organismes oficials i registres. Tots els proveïdors tenen subscrits acords de tractament de dades de caràcter personal que en limiten el tractament a les finalitats del servei prestat, i sempre segons les mesures de seguretat que estableix la normativa vigent.\nSi voleu exercir els drets d’accés, rectificació, supressió i oposició, així com el dret a la portabilitat i a la limitació del tractament recollits en el Reglament general de protecció de dades, us podeu adreçar per correu postal, identificant-vos com a usuari del nostre lloc web i adjuntant una fotocòpia del NIF o document equivalent així com la descripció del dret que voleu exercitar a TANATORI DEL LITORAL,SL Tanatori del Litoral, SL Avinguda de la Catalana, s/n 08930 Sant Adrià del Besòs, o bé per correu electrònic, en les mateixes condicions, a info@tanatorilitoral.com\nLes dades d’usuaris que accedeixin a una xarxa social de TANATORI LITORAL no s’incorporen a les bases de dades de l’empresa i, per tant, es conserven en les condicions i per als períodes de temps establerts per la xarxa social corresponent.\nL’usuari garanteix que és major d’edat i que disposa de la capacitat suficient i el coneixement necessari per utilitzar el lloc web https://www.tanatorilitoral.com/ i el seu contingut, garanteix que les dades que facilita en cada un dels formularis en els quals TANATORI LITORAL sol·licita les dades personals són veraces, i reconeix la responsabilitat d’informar TANATORI LITORAL de qualsevol canvi o modificació d’aquestes per fer-ne el tractament correcte.\nTANATORI LITORAL ha implantat les mesures de seguretat necessàries per garantir un ús i tractament eficaç de les dades de caràcter personal facilitades per l’usuari, salvaguardant-ne la intimitat, privacitat, confidencialitat i integritat, complint els requisits normatius previstos per la normativa d’aplicació i fent ús dels mitjans tècnics necessaris per evitar l’alteració, pèrdua, accés no autoritzat o tractament de les vostres dades, segons l’estat de la tecnologia en cada moment, així com l’abast de control de TANATORI LITORAL.


La dansa inacabada en el llenç del poema – La Lectora\nA principis dels anys noranta del segle passat, Albert Roig va obrir un finestró imprevist enmig de la xafogor endormiscada que estovava al bany maria els plàcids recambrons poètics de la Catalunya Olímpica. Hi senyorejaven els dictats de la poesia de l’experiència. Els poetes oficials ocupaven despatxos, o feien turisme a Venècia i ens ho explicaven. Els discursos crítics i institucionals arrufaven sistemàticament el nas davant de qualsevol vers que no fos òbviament referencial i intel·ligible. Evidentment, hi havia trajectòries i perifèries singulars, però els circuits centrals anaven disciplinadament a l’hora. Amb l’assaig-pamflet L’estiu de les paparres o la societat secreta dels poetes (1992) i amb l’antologia d’articles crítics El Gos del poeta (1994), Albert Roig va remoure una mica les aigües manses d’unes jerarquies institucionals il·lusòries. Va saber activar l’atenció cap a les xarxes d’interessos creats, els emperadors despullats i els dogmatismes excloents.\nMés enllà de la intervenció puntual en la bel·ligerància recurrent (enfadosa però de vegades inevitable) de la batalla eterna de poetes, Albert Roig i Xavier Lloveras van fer una aportació propositiva important al debat amb l’antologia de poesia catalana L’artista de la paraula (1993), una antologia que valdria molt la pena reeditar. Lluny del didactisme o de l’historicisme predominants en aquesta mena d’antologies, s’hi triaven i rellegien els clàssics moderns catalans amb uns criteris estètics molt clars. Ara sembla obvi, llavors no ho era tant. A banda d’escollir poemes concrets amb intenció de destacar vessants desatesos dels poetes triats, assumien sense contradiccions el triple mestratge foixià, ribià i carnerià, tornaven a Ferrater al marge del reduccionisme del confessionari i situaven Blai Bonet com a baula de connexió de la tradició amb la seva proposta poètica.\nEn diferents papers, tant l’un com l’altre reinvindicaven també el barroc com a categoria estètica que permetia superar la falsa polarització entre el carreró sense sortida de l’experimentalisme autofàgic i el pou cec de la psalmòdia figurativa dels paisatges morals. En paraules de l’epíleg de Xavier Lloveras a Vedat (1994), «no es tracta, però, de crear un neobarroc, sinó de recuperar una sèrie de constants que es troben des del trobar clus trobadoresc, passant pel barroc sobretot castellà, fins al modernism angloamericà, amb uns exemples alts, a les literatures castellana i catalana, com són César Vallejo i Lezama Lima, i J.V. Foix i Blai Bonet.»1\nTot això tenia algun sentit perquè Albert Roig ja havia anat publicant una sèrie de llibres de poesia —Córrer la taronja (1989), Que no passa (1992), i el mateix Vedat (1994)— que en mereixien l’atenció. La singularitat de la poesia d’Albert Roig es situava justament en la cruïlla entre l’art i la paraula. Proposava una forma d’escriptura que es troba sempre molt més a prop d’espais creatius com els de la pintura, la dansa, la fotografía o la música que no pas d’altres pràctiques literàries més argumentals o narratives.\nEn aquesta opció que marca d’entrada el gest poètic d’Albert Roig, les pàgines en blanc on s’inscriuen els poemes són com un llenç o un escenari. S’hi projecta un esdeveniment, un procés imaginatiu, una gestualitat verbal. Hi ha l’intent de fer amb paraules el que d’altres arts fan amb altres materials: sempre hi és més important la textura, el gra, el reflex, el ritme, la cadència i l’ombra que no pas cap referencialitat. Els poemes activen i barregen percepcions i sensacions, més que no pas emocions o reflexions. S’hi fa un joc que s’explica sol. Que ressona més enllà de si mateix d’una manera que no té res a veure amb un mirall o una finestra. Allò que sotja i fa ombra des de fora el poema, s’hi encarna, s’invoca amb uns moviments verbals que s’hi reflecteixen d’una manera imprevista.\nEl ritme en els poemes d’Albert Roig tendeix a ser més temporal i associatiu que no pas sintàctic o discursiu: van caient en el full les pinzellades, les cesures, les imatges aïllades i alhora lligades de pausa en pausa i de vers en vers. Un gest recurrent en els poemes d’Albert Roig és el ram d’imatges que es sumen només a través de l’enumeració paratàctica. Paraules rares de l’idiolecte terral ebrenc o brasiler, o paraules solars i elementals, girs deslligats que van afegint al llenç del full presències opaques, estímuls sensorials i ressons musicals, que deixen a temps real sobre el poema una llepassada, un traç, un gir en el ball que fan les paraules.\nTot això podrà semblar molt opac, esteticista i abstracte, però a la seva manera Albert Roig sempre diu coses transferibles (com una dansa o un quadre o una peça de Carles Santos ens diuen coses). El poema condueix a la celebració de la bellesa d’un tros de cos, d’un tros de món, d’un tros de temps, d’una fruita madura: l’èxtasi de la paraula dita des d’un panteisme mistèric i pagà (així ho disgnosticava amb encert Josep M. Lluró).\nTanmateix, en els poemes d’Albert Roig no sempre hi ressona la natura que batega i es bada. De vegades, sovint, en la poesia d’Albert Roig hi ha la celebració de l’art i de la poesia. No pocs poemes juguen a la seva manera a l’ècfrasi: vibren i ressonen amb una imatge, un ball, una música, un altre poema; però l’ècfrasi d’Albert Roig no és mai discursiva ni descriptiva. Quan versiona un retrat, una cançó o un poema, no hi ha cap paràfrasi o traducció: la cosa tira més aviat cap a una recreació poètica autònoma, radicalment diferent i alhora amb vincles gairebé secrets. Transitar-los ens duu a un espai indeterminat, irreductible, també imposible de racionalitzar o d’atrapar: som un altre cop enmig del llenç que dansa amb les imatges fulgurants dels sons, els colors i les sensacions.\nEn Els ulls de la gossa. Poesia 1979-2019 hi ressona bona part de la constel·lació que imanta l’escriptura d’Albert Roig. Hi ha la màgia verbal i imaginativa de la tempesta shakesperiana: hi veiem ballar Ariel i Caliban. També hi ressonen tot de poemes de Rainer M. Rilke, Carles Riba, J.V. Foix, Blai Bonet, Xavier Lloveras, Dolors Miquel, Andreu Vidal, Anne Sexton o Robert Lowell. Hi ressonen també els poetes marginals del nord-est del Brasil: Manoel Bandeira, Manoel de Barros, Ferreira Gullar, João Cabral de Melo. No són influències, són interlocutors, precursors, reactius, llavors germinals i, fins i tot, si es vol, ressonadors quàntics.\nTambé s’hi reescriuen fotografies de Toni Catany, Rafael Vargas o Jep Colomé. I quadres de Roberto Escoda, Miquel Barceló, Francesc Gimeno, Perejaume o Rembrandt. Hi veiem en dansa a Angels Margarit i Assumpta Arqués. I en algun altre poema les paraules evoquen la música de Carles Santos o l’Alenar de Maria del Mar Bonet. La mort també hi treu el cap. Uns quants poemes són de comiat, de cos present, obituaris i epitafis impossibles a Andreu Vidal, Francesc Garriga, Ferreira Gullar i unes quantes altres persones estimades.\nAlbert Roig mai no acaba els poemes. Sempre hi torna. Sempre comença de zero la seva obra anterior: no com qui afegeix una nova pedra a l’edifici, més aviat com qui, després d’haver deixat una temporada la terra en guaret, l’adoba, la remou i hi torna a plantar les llavors de sempre, per fer-hi créixer poemes que de vegades són gairebé del tot nous, i alhora germinalment connectats amb els d’abans. Cada nou llibre torna a enfrontar-se amb la poesia i s’hi posa des de l’arrel: esporga, reprèn i reescriu el que havia escrit abans. En aquest seu últim llibre, Els ulls de la gossa. Poesia 1979-2019, encara més explícitament que en casos anteriors, fa una obra completa i una auto-antologia de quaranta anys d’escriptura: d’alguns dels llibres anteriors tot just en reprèn cinc o sis poemes, algun força semblant, altres del tot transfigurats.\nLa cosa ve de lluny, des del principi, Albert Roig sempre escriu el mateix poema, el mateix llibre inacabat. La seva escriptura poètica s’alimenta del mite del Llibre en majúscules de Mallarmé, de l’Hérodiade inacabada, de l’escriptura alquímica que sempre desapareix i recomença «pour alimenter le fourneau du Grand Œuvre».\nEn això, Albert Roig fa també com el seu admirat W. B. Yeats, poeta que va traduir a L’espasa i la torre (2005). Sobre aquesta obsessiva tendència a reescriure els poemes que W. B. Yeats comparteix amb Albert Roig, Jorge Luis Borges li va dir en un sopar el dimarts 13 de gener de 1948 al seu amic Adolfo Bioy Casares (que ho va apuntar i després ho va publicar en el seu llibre Borges): «Al ver los poemas tempranos de Yeats —buenos al cabo de veinte años, tras muchas correcciones— he pensado que los escribió para llegar a esta forma: son poemas que han necesitado toda la vida del autor para llegar a la forma perfecta. Tal vez no haya, en la mente de los poetas, poemas malos; tal vez en casi todos los poemas malos habrá un poema bueno, que movió a escribir al autor. Yeats empezó a escribir los suyos porque confusamente los adivinaba como son ahora, como quedaron después de las últimas correcciones; los poemas malos serían poemas no concluidos».\nMentre el pintor de L’obra mestra desconeguda de Balzac no arribava mai a acabar el seu quadre, i a base d’afegir-hi pinzellades duia el retrat cap a una prefiguració monstruosa d’una massa de traços i taques que es deslliuren de la representació i prefiguren l’expressionisme abstracte, Albert Roig tampoc acaba mai els seus poemes, però en comptes d’afegir-hi pinzellades, en treu. Albert Roig hi arriba per la via inversa. Els seus vells poemes tampoc mai els acaba d’acabar, ens en va donant versions i reduccions (com si d’una salsa es tractés) cada cop més breus i més essencials. Ja l’any 2007 hi reflexionava i es feia un propòsit d’esmena que no ha acabat de complir: «Rescriure és la lluita per cercar la senzillesa, la naturalitat. Per trobar-la, de primer has de matar el jove, el virtuós, que no és natural. De gran t’adones que allò que havies escrit no és allò que ha de ser i ho refàs. Però ara espero no canviar-ho gaire més». 2\nSi en els primers llibres el poema tendia a ser un llenç, ara tendeix a l’escenari, amb poemes nous més deixatats, més llargs i narratius, que s’emparenten amb el teatre. De vegades irromp el poema en prosa que evoca els llocs, els fruits i els instants (brasilers) com qui fa un apunt al natural, com qui escriu sense afectació entrades d’un dietari.\nAlbert Roig redueix ara la retorització al mínim. De vegades en té prou amb la menció, sense imatges, ni ressons. Però mai s’allunya del tot del que sempre ha fet. L’escriptura segueix sent sovint fragmentada i el·líptica, amb enumeracions caòtiques que trenen trossos d’un relat secret: hi ha l’evocació d’un paisatge que no és ben bé natural, ni ben bé només moral o sensorial o mental o verbal. Amb ràfegues seqüencials d’un paisatge en moviment que s’escampen per l’escenari del poema. A mesura que el poema avança, s’hi desplega la sensació indefinible dels enigmes que s’hi desvetllen.\nEn alguns passatges del llibre, hi apareix la memòria i l’apunt biogràfic. Albert Roig es fa ell mateix llegenda, personatge del poema. Com si fes la vida del poeta d’una «Razó de trobar», parla del poeta que va ser, i es veu llegint, i escrivint i estimant, entre amics i amants, refent els poemes, posseït per la poesia. Res fa preveure que el llibre estigui del tot acabat.\nAlbert Roig, Vedat, Barcelona: Proa, 1994, p. 63. ↩\nEtiquetes: Albert RoigBlai BonetJ. V. FoixPoesia brasilerapoesia catalanaXavier Lloveras


CONTE PERSONALITZAT PER SANT JORDI, CONTES PERSONALITZATS, CONTES PERSONALITZATS ANIVERSARI NENS, CONTES PERSONALITZATS COM A REGAL ORIGINAL PER SANT JORDI, CONTES PERSONALITZATS PER TIÓ O REIS\nEls nostres contes personalitzats clàssics són un regal molt original pel tió o per reis. Segur que sorprenen als menuts de la casa perquè es veuran dibuixats en tot el conte ajudat als seus personatges preferits. A partir de 3 fotos dels nens i nenes els dibuixem de tal forma que es reconeixerà totalment que són ells i elles, Això ens diferencia de la majoria d’empreses de contes personalitzats que no aconsegueixen la semblança. Escolliu entre els 9 títols dels que disposem i il·lusioneu als menuts de la casa aquest tió o reis.\nEtiquetat Bosc de Contes, conte personalitzat, conte personalitzat en català, conte personalitzat infantil, conte personalitzat la sireneta, contes personalitzats, contes personalitzats en català, contes personalitzats infantils, contes personalitzats la sireneta, estudi de disseny gràfic vic, estudi il·lustració vic, Estudi Xevidom, la sireneta, llibre personalitzat, llibre personalitzat infantil, llibres infantils personalitzats, llibres personalitzats, regal de nen per reis, regal de nena per reis, regal de reis per nen, regal de reis per nena, regal de tió original per nenes, regal de tió original per nens, regal de tió per nenes, regal de tió per nens, regal nen tió, regal original de nen per reis, regal original de nena per reis, regal original de reis per nen, regal original de reis per nena, regal original nen tió, regal original per nenes tió, regal original per nens tió, regal reis nen, regal reis nena, regals originals nenes tió, regals originals nens tió


Societat Catalana de Geografia : miscel·lània : Oliveras; Giménez; Jardí : El Bages : 2\nJosep Oliveras, José A. Giménez , Montserrat Jardí : El Bages. Transició industrial i centralitat territorial. Barcelona: Caixa d'Estalvis de Catalunya, 1992 (Col. Catalunya Comarcal); 426 pp.; pròleg de Jesús Serra i Santamans. ISBN 84-87135-18-8 Nota dels autors :\nLes dues primeres paraules del subtítol volen indicar que la comarca ha deixat ja de ser una de les zones cotoneres més importants de Catalunya per convertir-se en un àrea industrial molt més diversificada que anys enrere, amb un pes en augment del sector metal·lúrgic, i també molt més estretament vinculada a les activitats generades a l'àrea metropolitana de Barcelona de la qual el Bages ha esdevingut clarament una espai productiu perifèric. La centralitat territorial, ja posada de manifest pel Dr. Joan Vilà i Valentí en la seva tesi doctoral sobre el Bages presentada a Madrid l'any 1958, fa referència a la posició geogràfica de la comarca, que pel fet d'estar situada al centre de Catalunya i de ser ara lloc de pas de l'eix del Llobregat i d'aquí a pocs anys de l'esperat eix transversal, pot obtenir per la seva situació noves possibilitats de desenvolupament econòmic, que els bagencs i altres agents econòmics forans sabran valorar i aprofitar.\nPer acabar no em resta altra cosa que desitjar que aquest llibre sigui una bona eina de treball per a d'altres estudis i actuacions públiques i privades, i que els aspectes que per insuficiència estadística, manca d'espai o excessiva generalització no hi hagin tingut el tractament esperat, puguin ser continuats i aprofundits per altres professionals que vulguin aportar el seu gra de sorra al coneixement, comprensió i canvi d'aquesta comarca del Bages. Un territori central de Catalunya que és una peça clau en l'equilibri socioeconòmic de tot el país.\nCatedràtic d'Anàlisi Geogràfica Regional


Debat amb els partits polítics catalans: “Quin sistema universitari i de recerca volem per a Catalunya?” / Associació Catalana d’Universitats Públiques – Lo Campus diari\nDebat amb els partits polítics catalans: “Quin sistema universitari i de recerca volem per a Catalunya?” / Associació Catalana d’Universitats Públiques\nL’Associació Catalana d’Universitats Públiques (ACUP) organitza un debat obert sobre els reptes del sistema universitari i de recerca de Catalunya i les propostes polítiques dels diferents partits catalans en l’horitzó de les properes eleccions al Parlament de Catalunya. L’acte se celebrarà el dia 9 de setembre a les 12.00 hores al Col·legi de Periodistes de Catalunya.\nSra. Victòria Forns, Convergència Democràtica de Catalunya (CDC)\nSr. Antoni Castellà, Demòcrates de Catalunya (DC)\nSra. Marta Vilalta, Esquerra Republicana de Catalunya (ERC)\nSra. Alicia Romero, Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC) – pendent de confirmar\nSr. Fernando Sánchez, Partit Popular de Catalunya (PPC)\nSra. Lorena Vicioso, Iniciativa per Catalunya Verds – Esquerra Unida i Alternativa (ICV – EUiA)\nSr. Carlos Carrizosa, Ciutadans (C’s)\nUnió Democràtica de Catalunya (UDC) – pendent de confirmar\nSra. Clara Camps Calvet – Candidatura d’Unitat Popular (CUP)\nModerador: Jordi Casabella, Periodista i director executiu d’UNportal.cat\nData: 9 de setembre de 2015 Hora: de 12:00 a 14:00 Lloc: Sala d’Actes, Col·legi de Periodistes de Catalunya (Rambla de Catalunya 10, Barcelona).♦\nAforament limitat. Per confirmar l’assistència s’ha d’omplir un formulari … CLICAR AQUÍ


CRC-CUSTOM-PARTS. Bremsleitung stahlfl. Suzuki LS 650 / +15 cm\nBremsleitung stahlfl. Suzuki LS 650 / +15 cm\n1 stck. / für Suzuki LS 650\nBeschreibungBremsleitung ( 1 stck. ) Ausführung: Stahlflex / Länge: Standard + 15 cm für Suzuki LS 650 Bild zeigt Beispiel\nKupplungszug stahlfl.Suzuki LS 650 / +15 cm\nGaszug stahlfl. Suzuki LS 650 Savage / +15 cm


Pensaments i Memòries d´una Rosa d´Abril: A LA MARE DE DEU DE MONTSERRAT\nA LA MARE DE DEU DE MONTSERRAT\nAvui Dolça Moreneta.Imatge de devoció del meu pare.Estic orgullosa de portar el teu nom.Estic orgullosa de la teva imatge negra.I regalo estampes teves a les negretas que venen a la Parróquia al despatx de Cáritas.Jo, que amb sento germana de totas las raças de món.Jo que penso que ningú es més que ningú . Es sigui ros o moreno, blanc o negre o asiátic.No per aixó amb deixo de sentir catalana, però sense discriminá a ningú.Oh Dolça moreneta, que sota el teu mantell blau, com diu el virolai, estigui l´humanitat, sobretot els que més o necesitan.Tu marona de Montserrat, estel de la meva vida. La fe amb Tu fortaleig el meu cervell, que amb dona força per lluitá, quand estic cansada.Que ámb fa dormir a la nit, i oblidar-me dels problemes. I sobretot ets la Verge Maria.Mare de Jesús.Mai, mai, mai i lluitaré amb totes les forces, encare que estigui de moda desvirtuá la Fe i mentres estigui als meus cavals, et borraré del meu pensament.Beneida siguis entre totes les dones.Desde Valencia on visc desde fa 32 anys.Avui et faig aquest homenatge.Montserrat Llagostera Vilaró.\nVicent 18 de abril de 2013, 1:53\nA veure si els d'ASIEM li tireu una mà als d'Imaginave una associació de malalts mentals en la que tinc bons amics, em seria un gran consol, si podeu, encara que només siga de paraula, però ¡és tan impotant la paraula!\nMontserrat Llagostera Vilaró 18 de abril de 2013, 2:09\nMira, a ma dreta del meu blog, si cliques el cuadret de la papellona trovarás informació, ahir vareig estar al Barri del Carmen, doncs tenia reunió de familiars, en l´Associació.Jo de totes maneres en parlaré.\nens importan la paraula, i és importan l´ajuda.


El racó del llibre: Novel•la d'escacs\nAquest autor me'l van recomanar fa uns dies, no n'havia sentit a parlar i llegir-lo encara menys. També he de dir que he llegit aquest llibre perquè és el que tenen a la biblioteca del poble o sigui que no vaig poder triar, però espero llegir alguna cosa més d'aquest autor\nEl llibre és una petita joia literària. Tracte el tema psicològic amb molta sensibilitat i mà esquerra i demostra el que les persones poden fer per sobreviure.\nEn un transatlàntic rumb a Argentina és trobem el campió d'escars de l'època, poc després de la segona guerra mundial, i un multimilionari anglès una mica excèntric, aquest últim, li proposa una partida d'escars que el campió accepta a canvi d'uns diners. Aquesta partida, l'anglès la perd i li'n proposa un altre, que em el caire que porta acabarà malament. Un dels viatgers que estava mirant li proposa una sortida, la mes digne que pot fer en el moment tant avançat de la partida. Gràcies als consells, la partida acaba en taules. L'anglès li proposa al viatger que l'ha ajudat a fer una tercera partida amb al campió i tots dos accepten. Durant aquesta partida és va desvetllant la vida del viatger i el perquè de la seva saviesa en el món dels escacs.\nUn llibre que val la pena llegir.


Pla estratègic ODISSEA 2020\nL'escola del futur, ara.\nEl curs 2015-16 encetem un Pla estratègic que hem anomenat ODISSEA 2020, i en el que volem aprofundir en la línia de renovació pedagògica iniciada els darrers anys.\nOdissea 2020 és un pla que s’ha cuinat a foc lent durant els cursos 2014-15 a partir de les enquestes de satisfacció a pares, alumnes i professors, dels diferents grups de treball de l’escola i de la formació realitzada al propi centre.\nSerà un Pla que anirem desplegant progressivament fins l’any 2020 al voltant de tres eixos:\n1.- La Renovació Metodològica, que ens permeti incorporar l’aprenentatge de les matemàtiques i la lectoescriptura des de l’exitosa metodologia de les intel·ligències múltiples; la progressiva integració el treball per projectes interdisciplinaris al currículum i l’aprofundiment en l’ús de les tecnologies, el disseny 3D i la programació informàtica i la robòtica.\n2.- Aprofundir en la recerca de l’escola multilingüe: Iniciant la segona llengua estrangera (francès) a primària; augmentant progressivament el número d’hores de ciències en anglès, potenciant els intercanvis amb escoles europees a diferents nivells, augmentant el número d’alumnes que acabin els seus estudis amb un nivell B de llengua anglesa, i incorporant una acadèmia d’idiomes al centre i una auxiliar de conversa nadiva.\n3.- Creant un programa d’interioritat: en la recerca i el descobriment del jo interior incloent tècniques de relaxació, respiració, meditació i educació emocional\nEn resum, una escola del segle XXI, que prepari per assolir les competències necessàries per a un ciutadà del segle XXI.\nPer tal d’informar-vos dels progressos del Pla Estratègic enviem un butlletí trimestral. També al llarg del curs demanarem la col·laboració per poder anar avaluant la implementació mitjançant enquestes digitals sobre punts concrets del Pla.


‘Viva la mamma’ i visca Laurent Pelly! - Revista Musical Catalana\n‘Viva la mamma’ i visca Laurent Pelly!\nVIVA LA MAMMA! Le convenienze ed inconvenienze teatrali de Gaetano Donizetti. Laurent Naouri. Patrizia Ciofi. Charles Rice. Clara Meloni. Enea Scala. Pietro Di Bianco. Enric Martínez-Castigniani. Katherine Aitken. Piotr Micinski. Dominique Beneforti. Orquestra i Cor de l’Opéra de Lió. Dir. musical: Lorenzo Viotti. Dir. escènica: Laurent Pelly. Coproducció amb el Gran Teatre del Liceu* i el Gran Teatre de Ginebra. OPÉRA DE LIÓ. 22 DE JUNY DE 2017.\nUn empresari (Piotr Micinski), un poeta (Enric Martínez-Castignani), el director del teatre (Dominique Beneforti), la prima donna (Patrizia Ciofi), el marit (Charles Rice), la “seconda” dona (Clara Meloni), la seva mare (Laurent Naouri), el tenor (Enea Scala), el contratenor (Katherine Aitken) i el director d’orquestra (Pietro Di Bianco). Tot plegat una combinació explosiva de personatges que fan de l’òpera Viva la mamma! de Gaetano Donizetti una electritzant sàtira del món líric.\nCom Florian Leopold Gassman va fer a L’opera seria o Wolfang Amadeus Mozart a Der Schauspieldirektor, Donizetti centra la trama en una companyia lírica amb grans enemistats i lluites d’egos que encara s’incrementaran més amb la intervenció de la mare de la segona soprano, rol que interpreta un baríton.\nL’Opéra de Lió, en la seva aposta constant per títols belcantistes poc coneguts, ha encarregat la posada en escena d’aquest títol a Laurent Pelly. El reputat director ha ambientat l’acció en un vell teatre tancat i reconvertit en aparcament que al segon acte recuperarà la seva esplendor. El francès ha volgut fer aquí una crítica a molts espais culturals tancats i reconvertits en espais de finalitat més decadent (precisament a Barcelona en tenim uns quants). El cas és que la idea funciona i fa que tot allò que passa a l’escenari sembli espontani. El tractament dels actors és impecable i afavoreix molt una trama que no té gaire contingut i que, precisament, requereix captar l’atenció del públic ateses les altes dosis de text parlat que hi ha.\nLorenzo Viotti va dirigir l’orquestra i cor de l’Opéra de Lió. Es tracta d’una jove promesa que si bé ja té prou recorregut com per poder treure-li l’apel·latiu de “promesa”, encara mostra certa verdor en alguns aspectes. És el cas, per exemple, de la conjunció orquestra-cantants als passatges concertats o la manca de precisió en aquelles àries ràpides i ornamentades heretades de la tradició rossiniana. En qualsevol cas, la qualitat dels cossos estables ja ve de base i van fer una intervenció més que brillant.\nIgualment interessant va ser el repartiment vocal, que de totes totes requeria una constant implicació escènica. Cal destacar el paper de Laurent Naouri com a mamma Agata, sublim dominador del teatre i epicentre indiscutible de la nit. El baríton francès va fer riure sense moderació el coliseu del Saona amb una interpretació original i espontània que venia regada, és clar, per unes impecables aptituds vocals. De la mateixa manera, una veterana al món de les rareses belcantistes com és Patrizia Ciofi va ser una prima donna immillorable que ens va regalar moments excepcionals, tant vocals com dramàtics. Destacadíssim el debut lionès d’Enric Martínez-Castignani. El baríton català es troba en un moment dolç i així ho va demostrar fent del paper del poeta un dels més representatius de la vetllada.\nEnea Scala és un tenor de qualitat inqüestionable, llàstima que la brevetat del rol no ens permetés gaudir gaire de la seva veu. La Luigia de la soprano Clara Meloni va ser refinada, així com el contratenor Pippetto, que interpretava Katherine Aitken. Biscroma va ser un inspirat Pietro Di Bianco, baix-baríton paduà que apunta maneres. Igual que el baríton anglofrancès Charles Rice, de notable veu. Van arrodonir el repartiment un divertit Piotr Micinski com a empresari i Dominique Beneforti, que va interpretar el paper de director del teatre.\n* Tot i que l’Opéra de Lió ha inclòs en programes i cartells la coproducció del títol amb Ginebra i amb el Liceu, el teatre català encara no ha determinat si col·laborarà o no en la producció del títol.