Elsa Álvarez Forges | La síndrome de Stendhal | Pàgina 2\nArxiu de l'autor: Elsa Álvarez Forges\nEn el marc del cicle de concerts «Residències musicals» que es fa a l’auditori de La Pedrera, diumenge proppassat vam poder sentir el clarinetista Víctor de la Rosa i el pianista Óscar Caravaca, que van interpretar peces de Weber, Berg, … Continua llegint →\nPublicat dins de Música\t| Comentaris tancats a A la Pedrera amb de la Rosa i Caravaca\nPublicat el 18 de febrer de 2015 per Elsa Álvarez Forges\nEl Círcol Maldà és un petit espai adaptat per al teatre del barri gòtic de Barcelona on s’hi poden veure autèntiques joies. Sens dubte, Expedient K n’és una. Una obra de dimensions reduïdíssimes, amb un sol actor a escena, sense … Continua llegint →\nPublicat dins de Teatre\t| Comentaris tancats a Expedient K\nPublicat el 16 de febrer de 2015 per Elsa Álvarez Forges\nEls amants del belcanto aquesta temporada estem d’enhorabona al Liceu. Norma és el segon títol programat d’aquest repertori, després de Maria Stuarda i abans de Don Pasquale. Personalment, Bellini és el meu compositor preferit de l’òpera italiana i feia gairebé … Continua llegint →\nPublicat dins de Música\t| Comentaris tancats a Norma\nMaria Joao Pires i Julien Libeer interpreten Schubert\nPublicat el 14 de febrer de 2015 per Elsa Álvarez Forges\nAquesta setmana, en el marc de la temporada d’Ibercàmera, ens ha visitat l’aclamada pianista portuguesa Maria Joao Pires, acompanyada d’un jove deixeble, Julien Libeer. En aquest concert vam poder gaudir d’una mostra de la literatura pianística a quatre mans, cosa … Continua llegint →\nPublicat dins de Música\t| Comentaris tancats a Maria Joao Pires i Julien Libeer interpreten Schubert\nAndreas Scholl interpreta Lied\nPublicat el 13 de febrer de 2015 per Elsa Álvarez Forges\nAndreas Scholl ha visitat el Liceu per segon cop i en aquesta ocasió ha deixat a banda el repertori típic i tòpic d’un contratenor per endinsar-se en el terreny del Lied alemany. Personalment, Scholl és un cantant que m’apassiona per … Continua llegint →\nPublicat dins de Música\t| Comentaris tancats a Andreas Scholl interpreta Lied\nUn rei Lear superespectacular\nPublicat el 9 de febrer de 2015 per Elsa Álvarez Forges\nEl rei Lear és una obra espectacular en tots els sentits: es tracta d’una història èpica que retrata totes les passions humanes, a banda de ser una obra d’interpretació coral, atès que no hi ha cap protagonista que destaqui per … Continua llegint →\nPublicat dins de Teatre\t| Comentaris tancats a Un rei Lear superespectacular\nAndrás Schiff: els adéus a la sonata\nPublicat el 8 de febrer de 2015 per Elsa Álvarez Forges\nSir András Schiff ha tornat al Palau de la Música a presentar-nos un viatge molt interessant i estimulant per les últimes sonates dels quatre grans compositors vienesos: Mozart, Beethoven, Haydn i Schubert. Schiff, un pianista clàssic en tots els sentits, … Continua llegint →\nPublicat dins de Música\t| Comentaris tancats a András Schiff: els adéus a la sonata\nEl violí captivador de Hilary Hahn\nPublicat el 4 de febrer de 2015 per Elsa Álvarez Forges\nEl cap de setmana proppassat ens ha visitat una violinista d’excepció: l’americana Hilary Hahn, que malgrat la seva joventut, ja té una carrera consolidada molt brillant. Acompanyada per l’OBC dirigida per Kazushi Ono, qui en serà el titular a partir … Continua llegint →\nPublicat dins de Música\t| Comentaris tancats a El violí captivador de Hilary Hahn\nEn el marc de la temporada d’Ibercàmera ens han visitat uns intèrprets d’excepció: la Philharmonia Orchestra, dirigida per Clemens Schuldt, i el joveníssim pianista rus Daniil Trifonov, que amb només vint-i-tres anys, va fer una interpretació absolutament impactant i aclaparadora … Continua llegint →\nPublicat dins de Música\t| Comentaris tancats a Daniil Trifonov enlluerna l’Auditori\nHélène Grimaud i l’Orquestra Nacional de Lió\nPublicat el 26 de gener de 2015 per Elsa Álvarez Forges\nAquest cap de setmana la temporada de l’OBC ha tingut l’Orquestra Nacional de Lió com a formació convidada, dirigida per Leonard Slatkin, i amb una solista reconeguda com la pianista francesa Hélène Grimaud. El programa, a més, era d’allò més … Continua llegint →\nPublicat dins de Música\t| 1 comentari\nDudamel i l’Orquestra Simón Bolívar al Palau\nPublicat el 22 de gener de 2015 per Elsa Álvarez Forges\nGustavo Dudamel és un director que aixeca passions. Si bé és cert que pertany a aquella categoria d’artistes que tenen una gran campanya de màrqueting al darrere, s’ha de dir que és un gran director d’orquestra, cosa que vam poder … Continua llegint →\nPublicat dins de Música\t| Comentaris tancats a Dudamel i l’Orquestra Simón Bolívar al Palau\nEl clavecí ben temperat de Pierre-Laurent Aimard\nPublicat el 18 de gener de 2015 per Elsa Álvarez Forges\nDeu anys després de la fastuosa interpretació d’El clavecí ben temperat per Daniel Barenboim, el Palau de la Música ha tornat a programar el primer llibre de l’obra de Bach, en aquest cas a càrrec del pianista francès Pierre-Laurent Aimard. … Continua llegint →\nPublicat dins de Música\t| Comentaris tancats a El clavecí ben temperat de Pierre-Laurent Aimard\nEduard II de Christopher Marlowe\nPublicat el 14 de gener de 2015 per Elsa Álvarez Forges\nNo és habitual veure obres d’autors contemporanis de Shakespeare, ja que l’autor anglès té una ombra molt allargada que eclipsa tots els de la seva mateixa generació, i més i tot. Per això és un gran encert que en el … Continua llegint →\nPublicat dins de Teatre\t| Comentaris tancats a Eduard II de Christopher Marlowe\nPublicat el 8 de gener de 2015 per Elsa Álvarez Forges\nLa butaca és un vodevil divertidíssim sobre la història de Catalunya. El president està a punt de fer la famosa declaració unilateral d’independència (DUI), quan un mosso d’esquadra que vigila el Palau de la Generalitat fa un viatge en el … Continua llegint →\nPublicat dins de Teatre\t| Comentaris tancats a La butaca\nPublicat el 4 de gener de 2015 per Elsa Álvarez Forges\nÉs una joia autèntica que el Liceu hagi programat una òpera tan meravellosa i plena de bellesa com Maria Stuarda, que no entenc per què no es representa més. És una òpera amb argument de fons històric —encara que sigui … Continua llegint →\nPublicat dins de Música\t| Comentaris tancats a Maria Stuarda\nLes relacions perilloses entre l’art i la política\nPublicat el 30 de desembre de 2014 per Elsa Álvarez Forges\nMai no he sortit decebuda del teatre en veure una obra dirigida i/o interpretada per Josep Maria Pou. Aquest cop tampoc, malgrat algunes crítiques negatives que he llegit sobre Prendre partit. Tracta un tema que em fascina com és la … Continua llegint →\nPublicat dins de Teatre\t| Comentaris tancats a Les relacions perilloses entre l’art i la política\nQuan vaig saber que a la minúscula Sala Atrium farien Hamlet em vaig posar les mans al cap perquè no em sabia imaginar que un clàssic de clàssics pogués escenificar-se en condicions i amb dignitat en una sala amb pressupost … Continua llegint →\nPublicat dins de Teatre\t| Comentaris tancats a Hamlet a la Sala Atrium\nTortugues a la Flyhard\nPublicat el 23 de desembre de 2014 per Elsa Álvarez Forges\nHe tornat a la Flyhard, aquest cop a veure Tortugues, una comèdia negra que signa Clàudia Cedó i que interpreten quatre joves actors: Dani Arrebola, Àlex Brull, Clara Cols i Alícia Puertas. Un dels motius pels quals m’agrada aquesta sala … Continua llegint →\nPublicat dins de Teatre\t| Comentaris tancats a Tortugues a la Flyhard\nSanta Nit (Els pastorets reloaded)\nPublicat el 22 de desembre de 2014 per Elsa Álvarez Forges\nSanta Nit és una versió molt lliure i portada a la Barcelona dels nostres dies d’Els pastorets. De fet, és tan lliure que només ens recorda vagament l’obra popular. Per damunt de tot, és una comèdia molt divertida feta a … Continua llegint →\nPublicat dins de Teatre\t| Comentaris tancats a Santa Nit (Els pastorets reloaded)\nChristophe Rousset al Palau de la Música\nPublicat el 21 de desembre de 2014 per Elsa Álvarez Forges\nPels volts de Nadal Palau 100 ha tingut el gran encert de programar l’Oratori de Nadal, BWV 248, de Johann Sebastian Bach. Es tracta d’una obra unitària, però integrada per sis cantates independents, de les quals Les Talens Lyriques, dirigits … Continua llegint →\nPublicat dins de Música\t| Comentaris tancats a Christophe Rousset al Palau de la Música


Hotels i Hostals Barcelona Aparthotel Silver Rutes Catalunya Rutas cataluña Vegueries Informacion Turistica de Catalunya portal guia barcelona tarragona lleida girona alt pirineu aran ebre ciudades andorra central españa spain Esqui playa costa mapa Hoteles Campings Turismo rural deportes aventura pueblos rutas monumentos fiestas\nC/ Bretón de los Herreros,26 08012\nAPARTHOTEL SILVER: el teu Hotel a Barcelona.\nAparthotel Silver, és un dels hotels recomanats de Barcelona. Oferim als nostres clients una estada agradable gràcies a la nostra constant renovació i uns preus sempre molt atractius.\n49 habitacions-estudi perfectament equipades algunes d'aquestes tenen ademés terrassa.\nDisposem de pàrking en el propi edifici i d'un petit jardí privat.\nEl nostre principal objectiu és que t'hi sentis com a casa. Ens distingeix un ambient familiar i una situació molt cèntrica i ben comunicada, per arribar a tot arreu en molt poc temps.\nLa nostra clientela és fidel, repetidora i molt diversa: turistes de tot arreu del món, homes i dones de negocis, visitants de fires i congressos, passatgers de creuers, pacients i familiars per tractaments medics, families.... En resum: situació molt cèntrica, tracte familiar i preus barats.\nConfort 1 llit de matrimoni.\nConfort 2 llits individuals.\nConfort amb terrassa 2 llits individuals.\nSuperior amb terrassa.\nEscalfador de té.\nTv 32" (satèl.lit).\nCaixa forta pel portàtil.\nTerrassa privada (habitació superior amb terrassa i confort amb terrassa 2 llits individuals).\nInformació de Barcelona.\nESTABLIMENT RECOMANAT A LES SEGUENTS RUTES DE BARCELONA:\nRuta-Passeig de Gracia de Barcelona.\nRuta-Visita a la Sagrada Família.\nEquipament: Telèfon, TV, Satèl.lit, Internet, Eixugacabell, Aire condicionat, Calefacció, Caixa seguretat, Minibar, Fil musical, Terrassa, Balcó, Microones.\nAl centre: 5 min.\nA estació de tren: 100m. Font\nA parada Bus: 100 m.\n*Consulta les nostres Ofertes.\nSi ho desitgeu, podeu contactar amb Aparthotel Silver a travès d'aquest formulari.


05 | Març | 2012 | Blog de Física i Química-CRAI\nRT @ICCUBdivulga: La setmana vinent, la ciència és protagonista! L'@ICC_UB estarà a dos esdeveniments de divulgació científica que ompliran… 1 day ago\n🤩Taller d'innovació amb Binnakle per millorar l'atenció a l'usuari al @crai_ub amb la participació del… twitter.com/i/web/status/1… 2 days ago\nRT @MaterialsUB: 📢Ets estudiant del Grau d'Enginyeria de Materials, de Màster, de doctorat..a @MaterialsUB @QuimicaUB? @UBDivulga cerca vol… 3 days ago\nRT @UBDivulga: Tens curiositat per entendre que és l’efecte túnel, el principi d’incertesa de Heisenberg o l’experiment de la doble escletx… 3 days ago\nRT @UniBarcelona: #ComunitatUB | 📢 Recordeu! Avui, a les 12:30, us esperem a l'acte de reconeixement públic i agraïment a l’esforç, la dedi… 3 days ago


Wikiloc - ruta (Anoia) igualada -montserrat - igualada - Igualada, Catalunya (España)- GPS track\n(Anoia) igualada -montserrat - igualada\n3.183 151 5\nData de pujada 27 / d’abril / 2008\nBttrus UECanoia Tots els drets reservats\nVista 8503 vegades, descarregada 363 vegades\nPujada a Montserrat desde Igualada parant a esmorçar a Sant Pau de la Guàrdia. Sortida molt maca amb vistes a la Montanya de La Moreneta, la roca foradada etc, trialeres, senders, ho té tot, llàstima del asfalt que s'ha d'agafar de tornada fins a Can Massana, ja que la pujada en Btt pel mateix camí de baixada es molt dur.\nla pujada cap a Montserrat es per camí o asfalt?\nPerque jo tinc ganes de fe-la per camí.\nJa diras quelcom.\nJESUS MUR 11/11/2010\nHAREMOS ESTA RUTA\nBttrus UECanoia 11/11/2010\nEs tota la ruta per camíns i des de Can Maçana hi ha corriols amb alguna trialera, ara han prohibit el pas a les Btt peró l'hem repetida igualment. La tornada des de Montserrat fins a Can Maçana és per asfalt, uns 8 km...\nHem te intrigat el camí que agafas en el encrauament amb la carretera de Manresa, hi ha un moment que la ruta va sobre la muntanya o hi ha un camí sota la roca, a mes, tu vas per un lloc y el google maps diu que hi ha un camí al recte. M'ho podries aclarar. Gracies\nBttrus UECanoia 23/10/2012\nUn cop a Can Maçana s'agava la pista de la Roca foradada, Fa tems van posar-hi un cartell de prohibit btt, però nosaltres l'hem fet igualment, al camí es va tornant en corriol i passa per sota dela roca foradada, mes o menya allà s'ha d'anar en compte amb alguna trialera de baixada amb roca solta, és tot corriol fins pràcticament Sta. Cecília on ja s'agafa asfatl fins a Montserrat, la tornada es asfalt fins a Can Maçana.\nsi tens dubtes enviam un mail a [email protected]\nHola, ha trobat interessant aquesta ruta (Anoia) igualada -montserrat - igualada https://ca.wikiloc.com/rutes-btt/anoia-igualada-montserrat-igualada-125170 Salutacions, Wikiloc - Rutes del Món\nLa vaig fer juntament amb Bttrus UECanoia\nDemana a Bttrus UECanoia que t'afegeixi com a company a aquesta ruta\nSegueix a Bttrus UECanoia i descobreix noves rutes!


El municipalisme i la Unitat Popular by Endavant OSAN - Issuu\nEL MUNICIPALISME I LA UNITAT POPULAR. Reflexions per a la construcció dels Països Catalans.\nEl municipalisme i la unitat popular Reflexions per a la construcci贸 dels Pa茂sos Catalans\nEL MUNICIPALISME I LA UNITAT POPULAR. Reflexions per a la construcci贸 dels Pa茂sos Catalans.\n1. Plantejaments generals. 2. La lluita institucional com a element de construcció nacional dels Països Catalans .\n3. L’espai de la Unitat Popular i la presència institucional\n4. Petites transformacions en l’estratègia general de la Unitat Popular: el repte de la lluita institucional als municipis\n5. Límits de la presència institucional als municipis\n1. Plantejaments generals\nPodem considerar que l’Esquerra Independentista com a moviment polític ha tingut un creixement notable durant la darrera dècada llarga, és a dir, des dels darrers noranta fins avui. Aquest creixement ha reforçat les diverses expressions organitzatives del moviment i la nostra implantació arreu dels Països Catalans ens ha permès una major capacitat d’intervenció i incidència en la societat i ha produït un salt qualitatiu en la militància, l’acció i la reflexió política. Sense exagerar, podem dir que el nostre moviment d’alliberament social i nacional, l’Esquerra Independentista dels Països Catalans, es troba objectivament en un dels millors moments de la seua història. Més important que això, però, és que ens trobem en disposició d’assumir nous reptes en la lluita contra el capitalisme de rapinya i la dominació espanyola i francesa. És a dir, si sabem actuar com a un moviment revolucionari, com a un moviment de confrontació contra les classes dominants, tan autòctones com foranes, podem esdevenir el principal instrument dels treballadors i treballadores dels Països Catalans, del poble treballador català, per la seua emancipació social, nacional i de gènere. 5\nTot i la virtualitat del nostre moviment, hem de constatar que continuem essent molt poca cosa. Tenim certa influència entre l’esquerra combativa i anticapitalista organitzada, un moviment juvenil arrelat en creixement, un moviment estudiantil amb alts i baixos, una presència institucional esperançadora, tot i que quantitativament poc significativa, i un discurs sindical combatiu amb un sindicat nacional i de classe encara embrionari. Podríem continuar enumerant diversos components del nostre moviment però els que hem assenyalat ens serveixen per a veure que, fins i tot com a minoria activa, només ocupem un petit espai en el moviment real dels Països Catalans. Una bona cura d’humilitat i una capacitat d’autocrítica sistemàtica sempre són requisits necessaris per afrontar de cara reptes polítics de magnitud tant a nivell tàctic com estratègic. Sense cap mena de dubte, l’avenç de l’Esquerra Independentista i dels nostres plantejaments polítics entre diversos sectors de les classes populars es deu al desenvolupament, amb una alta dosi de flexibilitat, de l’estratègia de construcció de la Unitat Popular. Davant l’actual ofensiva del capital financer i de l’anul·lació de la ja minsa sobirania formal, desenvolupar l’aliança estratègica entre la classe treballadora i la resta de sectors populars per a combatre les ràtzies del capitalisme global i la subordinació política del nostre poble a Espanya i França esdevé més necessari que mai. La construcció de la Unitat Popular esdevé, doncs, fonamental per al nostre projecte d’alliberament i per a la supervivència dels Països Catalans com a grup nacional. Aquesta construcció només pot passar pel desenvolupament de quatre principis estratègics per tal que la Unitat Popular assoleixi tota la seua potencialitat com a espai polític ampli i heterogeni. En primer lloc, la voluntat decidida d’exercir el dret d’autodeterminació del poble català, entès no només com a mecanisme democràtic de decisió sobre la independència política de la nostra nació, sinó com a procés permanent de decisió sobre elements econòmics, polítics i socials que afecten el nostre futur col·lectiu com a poble. En segon lloc, l’assumpció dels Països Catalans no només com a projecte de futur sinó també, i sobretot, com a marc d’articulació de les lluites polítiques i socials. Cal tenir present que és el propi moviment un dels principals motors de la construcció nacional. En tercer lloc, l’aposta per la superació del capitalisme a través de la transformació social en clau socialista. El principal objectiu ha de ser el de subordinar l’economia i la tecnologia a les necessitats de les persones i no a les necessitats d’acumulació de capital basades en l’explotació i la despossessió. Finalment, el treball encaminat a l’abolició del patriarcat entès com un dels principals pilars sobre els que es sustenta el capitalisme. El patriarcat contribueix a la reproducció de l’actual sistema de dominació a través de l’organització del treball reproductiu, desenvolupat majoritàriament per dones, en funció de les necessitats del treball productiu organitzat sota principis capitalistes. En aquests darrers anys, un dels elements cabdals de la construcció de la Unitat Popular ha estat l’articulació, la consolidació i l’extensió de les Candidatures d’Unitat Popular (CUP) com a eina de lluita institucional construïda des dels municipis, barris i ciutats des de la base, amb l’horitzó d’un projecte general de confrontació i transformació. En aquest endavant.org\nsentit, els bons resultats electorals obtinguts d’ençà del 2003 han mostrat el vigor de la construcció de la Unitat Popular en termes concrets i a escala local. Precisament, l’atractiu i la força de la CUP i d’altres candidatures o experiències municipalistes com ara les Candidatures Alternatives del Vallès (CAV), el Col·lectiu Albaïna de Sòller, el Bloc per Felanitx o l’Assemblea d’Esquerres d’Alcàsser ha pivotat a l’entorn d’una pràctica i programa municipalista considerat com a element estratègic per a la construcció nacional i la transformació social als Països Catalans. Més enllà de la consideració del municipalisme només com un mitjà d’acumulació de forces o com un instrument merament tàctic, la centralitat del municipalisme rupturista, com a objectiu estratègic en si mateix, ha possibilitat avenços gens menyspreables en la construcció de la Unitat Popular: a) la configuració d’espais de confluència nacional popular a l’entorn de reivindicacions concretes, és a dir, la configuració del subjecte col·lectiu que ha de fer realitat el programa de la Unitat Popular; b) la constatació entre sectors populars amplis de l’existència d’una alternativa real enfrontada a l’statu quo amb un projecte d’àmbit nacional i que té la capacitat d’aconseguir petites victòries; i c) la construcció d’estructures d’autoorganització, de presa de decisions i d’intervenció política fora de l’àmbit exclusivament institucional però amb capacitat d’incidir en aquest. Els bons resultats electorals i la presència institucional creixent han plantejat al conjunt del moviment i, de manera concreta a la CUP, tot un seguit de reptes que ens obliguen a analitzar serenament tot un seguit d’aspectes, tant en relació a l’Esquerra Independentista i a l’estràtegia d’Unitat Popular, com sobre la nostra societat, el conjunt dels Països Catalans al què pretenem incidir. En primer lloc, la presència a les institucions municipals ens obliga a afrontar la relació que com a moviment revolucionari hem d’establir amb les institucions de l’Estat. Per molt que actuem políticament als ajuntaments o en un supòsit possible a les institucions autonòmiques, hem de tenir clar que aquestes són part de l’engranatge dels Estats espanyol i francès i que mantenen intacta la seua capacitat de cooptació, integració i, en última instància, de dominació del sistema. Naturalment, hem de partir i actuar sobre aquest entramat institucional per a construir el nostre projecte revolucionari de futur, no tenim cap altre punt de sortida, però amb la llum d’alarma encesa perquè ni simbolismes ni sentimentalismes ens impedeixin veure el caràcter de les institucions com a part del poder dels Estats. Des d’aquesta perspectiva, la nostra presència institucional s’ha de guiar per dos objectius fonamentals: 1) erosionar la legitimitat dels Estats i de les seues institucions, fent visible el seu caràcter de classe i els seus dèficits democràtics. En definitiva, fer trontollar els fonaments dels Estats posant en un primer pla el caràcter antidemocràtic del seu model representatiu 2) mostrar que hi ha una alternativa real de confrontació amb les classes dominants i amb els Estats espanyol i francès que permet aconseguir avenços vinculats a un projecte general de transformació. Fer possible que el projecte de la Unitat Popular sigui vist com a instrument útil per al conjunt de treballadors i treballadores dels Països Catalans. 7\n2. La lluita institucional com a element de construcció nacional dels Països Catalans\nAl marge d’aspectes històrics i de llarga durada de tipus cultural, lingüístic o econòmic, l’acció col·lectiva d’un moviment d’alliberament nacional i social esdevé una peça central per a la supervivència i construcció de qualsevol grup nacional oprimit. En el cas dels Països Catalans, aquesta és una constatació més que evident, com ho és també que, en bona mesura, serà responsabilitat de l’Esquerra Independentista que els Països Catalans esdevinguin al segle XXI un projecte nacional viable imbricat amb els interessos de les classes populars. En aquest sentit, cada decisió política que prenguem com a moviment ha de respondre a una lògica plenament nacional i a les necessitats del conjunt dels Països Catalans. Amb la nostra acció política construïm nació quotidianament. Cal, com a Esquerra Independentista, fer un exercici d’autoexigència per, en la nostra acció política, esborrar les divisions administratives dels Estats sobre els Països Catalans. I això cal fer-ho en tots els terrenys i també en la nostra intervenció i presència en les institucions. Qualsevol pas que com a moviment fem en l’àmbit institucional ha de contemplar què suma i què resta en la construcció nacional dels Països Catalans. En quin grau afavoreix o no a l’articulació dels Països Catalans com a marc nacional de desenvolupament de endavant.org\nl’acció política i social. El municipalisme rupturista, assumit en bona part com a component clau de l’activació de la Unitat Popular, permet i ha permès desenvolupar una acció política amb lògica nacional dels Països Catalans. En el cas de les consultes sobre la independència realitzades en un bon nombre de pobles i ciutats del Principat, tot i la inèrcia regionalitzadora i l’assumpció del marc neoliberal de la UE, en alguns casos la presència de la CUP a les institucions municipals, com en el cas de Berga, va permetre fer emergir els Països Catalans com a subjecte col·lectiu de decisió en la consulta, i de manera més generalitzada i també eufemística, allò denominat com la nació catalana. Tot sembla indicar que les dinàmiques desobedients en clau de construcció nacional des del municipalisme rupturista trobaran el terreny adobat per continuar desenvolupant-se, sempre i quan sigui la visió estratègica, i no visions merament tàctiques, les que guiïn l’acció política i institucional. Hi ha, però, un altra qüestió relacionada directament amb l’acció política del municipalisme fonamental per a la construcció nacional. El municipalisme rupturista, la presència de la CUP als ajuntaments, pot fer possible una mateixa pràctica i plantejaments polítics arreu dels Països Catalans. A banda de l’existència d’un programa marc d’àmbit nacional, d’un mateix punt de partida, l’acció en clau municipalista pot permetre establir una mateixa pràctica política transformadora arreu dels Països Catalans i, per tant, dotar de caràcter plenament nacional la nostra lluita a les institucions. Per dir-ho senzillament, és possible, a grans trets, realitzar una mateixa acció política municipalista identificada amb el projecte dels Països Catalans a Felanitx, Molins de Rei i Pedreguer tot escamotejant les imposicions administratives de l’Estat i exercint la construcció nacional. En aquest sentit, la potencialitat del municipalisme de ruptura és molt gran i alhora permetria apropar col·lectius municipalistes als plantejaments de l’Esquerra Independentista. El marc jurídic i polític municipal és a priori el més propici per plantejar/implantar opcions trencadores en la direcció dels nostres quatre principis estratègics en clau nacional. Per una qüestió de proximitat, el municipi és la primera estructura estatal amb què ens relacionem, la qual cosa confereix un espai més còmode per buscar l’empoderament o la implicació de les classes treballadores en la construcció de la Unitat Popular. Per una qüestió de competències, sempre partint de la base que l’estructura administrativa i legal municipal és causa del marc jurídic estatal -la legitimitat del qual hem d’atacar-, aquest mateix marc jurídic dóna eines competencials per anar plantejant petits canvis d’una aplicació directa i molt incident, ja que el municipi té competència directa en: l’autoorganització, la gestió de l’atenció primària de la salut, la seguretat, la prestació dels serveis socials, la identitat i la representació locals, la sostenibilitat ambiental i la gestió territorial, entre d’altres.\nEls eixos centrals del nostre projecte d’Unitat Popular requereixen per avançar la intensificació de dinàmiques de confluència basades en la combativitat, la fortalesa dels moviments populars, el teixit associatiu de base i l’autoorganització de les treballadores i del poble que desemboquin en un espai polític autònom i amb característiques pròpies. Aquest ha de ser l’espai de la Unitat Popular. Un dels principals reptes que tenim com a moviment és, precisament, el de fer els passos correctes per anar teixint amb la nostra acció política aquest espai amb els sectors populars més conscienciats a nivell social i nacional. Es tracta, en bona mesura, d’anar configurant el subjecte col·lectiu, necessàriament heterogeni, que porti a la pràctica i assumeixi com a propis els plantejaments centrals del programa d’Unitat Popular. En el desplegament de la Unitat Popular com a camí cap a la independència i el socialisme als Països Catalans no hi ha dreceres. L’actual conjuntura, que amenaça de convertirse en estructural, resulta favorable per a fer avançar el nostre projecte arreu dels Països Catalans i aconseguir que aquest sigui vist pels sectors més combatius de les classes populars com l’alternativa contra la dictadura de la burgesia i el capitalisme financer i endavant.org\nla dominació espanyola i francesa. Quin és el millor camí per a no desaprofitar aquestes possibilitats? Per a nosaltres resulta clar: consolidar, enfortir i generar les respostes populars d’autoorganització en els diferents àmbits: en defensa del català, del transport públic, de la sanitat i l’educació públiques, contra els desnonaments, amb les ocupacions i en la lluita als centres de treball pels drets laborals, entre d’altres. Els resultats polítics d’aquest camí no són immediats, ni potser gaire vistosos, però permeten bastir els fonaments per desafiar d’arrel el sistema. Aquesta és l’aportació més necessària i sòlida que com a moviment podem fer a la mobilització de les classes populars dels Països Catalans contra l’actual ofensiva capitalista de retallades, privatitzacions, reformes laborals, agressions nacionals i agressions al territori. Només aquest procés d’enfortiment de la mobilització popular, d’agudització de la confrontació social i nacional en marxa ens permetrà articular un programa polític concret i possible d’Unitat Popular. La lluita institucional ha de jugar un paper fonamental en aquest procés de configuració del subjecte col·lectiu de la Unitat Popular, en la seua acció i en l’articulació de l’alternativa programàtica. A parer nostre, és des de la lluita institucional municipalista des d’on es poden fer passos més transcendents en aquest sentit, lluny de les dinàmiques merament electoralistes i del màrqueting polític. Estendre i aprofundir la nostra aposta pel municipalisme rupturista significaria avançar en la configuració de l’espai de la Unitat Popular i en la construcció del subjecte col·lectiu d’aquesta per diversos motius. En primer lloc, la lluita municipalista de la CUP i d’altres candidatures municipalistes com a pràctica desobedient i de confrontació permet traslladar el marc de decisió de les institucions cap al moviment popular. Es tracta de trencar la falsa dicotomia entre representant i representat i, en conseqüència, enfortir les expressions d’autoorganització popular a través de la seua reapropiació del poder de decisió. De traslladar el poder de decisió de les institucions al poble. El municipalisme rupturista i els marcs locals són especialment idonis per tal d’invertir la lògica de la democràcia representativa i crear dinàmiques i espais de democràcia directa i popular. En última instància, la presència de l’Esquerra Independentista als ajuntaments ha de ser entesa més aviat com la de delegats del teixit social popular més que no pas com la d’un representant institucional. En segon lloc, la constitució d’espais de democràcia directa, de poder popular amb capacitat de decisió i intervenció sobre les institucions locals, és importantíssim per a generar un dels elements centrals en la configuració del subjecte col·lectiu de la Unitat Popular: una cultura política territorial autònoma de confrontació amb els Estats i les classes dominants. No podem menystenir aquest aspecte que ha estat central històricament en diverses experiències del municipalisme revolucionari fora dels Països Catalans: el de les regions roges de la Itàlia dels cinquanta i seixanta, el municipalisme socialista de l’Àustria dels anys trenta o experiències més recents com algunes de l’esquerra abertzale o del municipalisme andalusista. 11\nSi el que pretenem és construir un subjecte col·lectiu que faci realitat el programa de la Unitat Popular i no simplement un suport electoral al mateix, la necessitat d’una cultura política desobedient resulta fonamental. El municipalisme rupturista i la pràctica política diferenciada dels partits del sistema precisament permet generar a través de les xarxes de relacions socials un cos de valors, idees, símbols i hàbits d’emancipació, d’autodefensa i de desobediència. Generar aquesta cultura política de confrontació amb la presència a les institucions municipals ha de ser un dels grans objectius del municipalisme rupturista en la construcció de la Unitat Popular.\nLa nostra intervenció institucional, la nostra pràctica municipalista, ha de tenir sempre present la muralla que cal enderrocar i que posa límits a la nostra acció. Qualsevol acció que com a moviment realitzem en el terreny de les institucions dels Estats ha de contemplar que la “democràcia” representativa formal i l’hegemonia capitalista, per molt que es trobi en ple qüestionament, imposen un blindatge que impossibilita qualsevol transformació profunda de la nostra societat només actuant des de l’àmbit institucional. En aquest sentit, qualsevol acció política que pivoti només, o en gran part, sobre el terreny exclusivament institucional i electoral difícilment ens conduirà a enfortir el nostre potencial transformador. D’aquesta manera, la nostra intervenció a les institucions ha d’intentar conjugar les transformacions parcials, les iniciatives puntuals però generalitzables amb el nostre projecte estratègic revolucionari global d’alliberament nacional i transformació social. El municipalisme rupturista ha donat mostres de ser resolutiu en aquest sentit i, a parer nostre, continuar apostant per la nostra intervenció institucional des d’aquest i en l’àmbit local és la millor inversió per tal que ens acabem erigint com a alternativa necessària i útil per al conjunt dels treballadors i treballadores dels Països Catalans. 15\nPer dir-ho de manera senzilla, si des de la nostra acció municipalista intervenim, tal i com s’ha fet, en la política d’habitatge en un sentit transformador posem sobre la taula el caràcter real del sistema: la inexistència d’un control públic sobre el sòl urbanitzable, la política financera que promou l’especulació, la inexistència d’una planificació que tingui com a objectiu el desenvolupament públic, etc. És a dir, en base a una acció parcial es fa visible la incompatibilitat entre el capitalisme/Estat/sistema de partits i una democràcia vertadera, s’aconsegueix de manera concreta fer visible l’existència d’una alternativa i identificar-la amb un projecte general, el de la Unitat Popular, diametralment oposat als interessos dels sectors dominants. A més, quan les iniciatives parcials es converteixen en petits avenços, en petites victòries, reforcen les expectatives de canvi a través de la mobilització i l’organització popular i evidencien que en les institucions municipals són possibles les polítiques que responen als interessos de les classes populars si estan organitzades autònomament des de fora d’aquestes. Si per iniciativa de la CUP s’aconsegueix la municipalització d’un determinat servei públic privatitzat s’està fent un nou pas, petit però important, en la construcció i el desplegament de la Unitat Popular. D’una banda es tracta d’un avenç parcial potencialment generalitzable que mostra que podem oferir guanys tangibles per al mentrestant als sectors socials a què ens adrecem. Donem consistència en termes concrets al nostre projecte revolucionari. De l’altra, prefigura elements del nostre projecte de construcció de poder popular a llarg termini. Fa observable que en el nostre model de societat la decisió i control sobre els serveis municipals restarà en mans del poder públic popular. Un poder públic en què no hi haurà representants institucionals. Els i les regidores de la CUP haurien d’actuar com a delegats del moviment popular, en el qual la gestió de la cosa pública es farà de manera directa, amb les mínimes mediacions possibles, i en què la democràcia no serà només formalista. Fer visibles aquestes petites certeses del nostre projecte a nivell municipal, de l’estil Unitat Popular = Poder públic popular = sector públic fort, resulta immensament important en l’actual moment d’incerteses i fracassos tant del projecte neoliberal com del que en queda de la socialdemocràcia. Per tant, en una conjuntura en la qual els governs autonòmics, els Estats i les patronals aniran endurint les condicions socials dels treballadors i treballadores dels Països Catalans i l’ofensiva general contra els drets laborals, socials i el sector públic s’aguditzarà, des del municipalisme rupturista hi ha marge de maniobra per demostrar que, de manera tangible, hi ha alternatives possibles populars i democràtiques de caràcter col·lectiu a les retallades i a les imposicions del capital. Només cal pensar, en aquest sentit, en la referencialitat que com alternativa real han aconseguit diversos projectes municipalistes d’alguns pobles d’Andalusia, com ara Marinaleda, de l’Estat italià, la Federazione Municipale di Base- Spezzano albanese, o de diverses localitats d’Euskal Herria. Aprofundir en la lluita institucional municipalista, a diferència del que succeeix en d’altres endavant.org\nàmbits institucionals, permet fer una mica més possible la nostra alternativa general a través de l’obtenció de guanys parcials en un sentit transformador. D’aquesta manera, el municipalisme rupturista possibilita, a través d’aconseguir fites parcials, socialitzar el nostre projecte de futur revolucionari intentant escamotejar les pitjors conseqüències de la lluita dins les institucions dels Estats, entre les quals hi ha la conversió del gradualisme, volgudament o no, en l’objectiu estratègic. A més, els guanys parcials aconseguits des del municipalisme rupturista (municipalització de serveis, garantia a l’habitatge, elaboració popular dels pressupostos, etc.) permetrien desplegar una crítica radical a la democràcia formal representativa: només hi ha democràcia si l’acció política té com a objectiu desenvolupar els drets i llibertats de la majoria, eliminar les desigualtats socials i suprimir els privilegis i les exclusions. Els governs no poden ser considerats democràtics pel sol fet d’ésser escollits, per ser-ho han de desenvolupar unes polítiques públiques al servei dels interessos de les classes populars, han de materialitzar la democràcia social i econòmica. L’aposta de la lluita institucional municipalista conjuga la possibilitat de la pràctica d’una democràcia social i econòmica amb la crítica discursiva sistemàtica de la democràcia formal representativa.\nCom hem anat apuntant, el municipalisme rupturista conté tot un seguit de potencialitats de transformació però, al mateix temps, també algunes limitacions clares pròpies de qualsevol intervenció política en l’àmbit institucional. Si bé el fet que els ajuntaments siguin les institucions més properes al poble facilita la intervenció del municipalisme rupturista fonamentat en un moviment popular organitzat, la naturalesa dels mateixos com a institucions subjectes a la legalitat dels Estats espanyol i francès i, per tant, als seus instruments de dominació, imposa uns límits clars a la nostra pràctica política en aquest terreny. A més, la lluita municipalista és, en part, una lluita electoral i, per tant, es troba subjecta a la legislació estatal sobre partits polítics. En el cas de l’Estat espanyol, la llei de partits suposa una espasa de Dàmocles sobre aquelles organitzacions vinculades a moviments d’alliberament nacional, social i de gènere – també als seus representants a les institucions – que defensen una superació del marc jurídic i polític vigent a través de la seva ruptura. Les limitacions que en defensa del sistema institucional imposa aquesta llei a endavant.org\nles llibertats d’associació i d’expressió cal tenir-les ben presents en relació als possibles focus de conflictivitat expressats a través de la violència que es puguin donar en els propers temps als nostres pobles i ciutats. D’altra banda, cal tenir present que els límits competencials dels ajuntaments deixen fora de l’abast dels governs municipals alguns aspectes importants per activar elements fonamentals per tal d’anar bastint estructures de poder popular. En canvi, aquesta mateixa delimitació competencial condueix de manera pràcticament inevitable a dedicar molts esforços a les tasques de gestió o de crítica de la gestió que, tot i tenir una gran influència en la vida quotidiana dels sectors populars, difícilment signifiquen enfortir l’organització autònoma, fora de les institucions, de les classes populars. Aquesta centralitat de la gestió lligada al model de la professionalització dels representants del poble que separa aquests de la realitat del conjunt de la societat, pot arribar a absorbir una gran quantitat de treball militant en qüestions relativament poc rellevants a nivell estratègic. Sovint, aquesta tasca recau de forma privativa sobre els càrrecs electes que en molts casos són els i les militants més compromeses. Aquest fet suposa que no es puguin dedicar tants esforços a la resta d’àmbits del moviment per part de bona part de la nostra militància. Per últim, tot i que des del municipalisme rupturista es poden assolir petites conquestes amb caràcter transformador, cal tenir present que aquestes es veuen limitades pel marc jurídic i institucional, que cal desafiar i desobeir permanentment des de la nostra intervenció a les institucions. Aquesta limitació es produeix en qualsevol àmbit de lluita institucional. Cal remarcar, també, que en cap cas les conquestes aconseguides des de la nostra intervenció municipal poden desvincular-se ni substituir l’organització, la vigilància i el control popular sobre la gestió de la cosa pública. Finalment, l’acció institucional pot reforçar la il·lusió que és des de dins de les institucions que és possible canviar les coses. Aquest efecte es veu reforçat per la tasca dels mitjans del sistema, els quals acostumen a visualitzar l’acció dels representants electes com l’única manera possible de fer política. Reforçar les dinàmiques centrades en l’activitat institucional pot conduir a descuidar la tasca central del nostre moviment d’alliberament, això és, l’organització i la mobilització popular.\nLa nostra intervenció a les institucions i la pràctica municipalista han de tenir com a objectiu erosionar la legitimitat de les institucions dels Estats fent visible el seu caràcter de classe i els seus dèficits democràtics i, al mateix temps, mostrar que hi ha una alternativa real de confrontació amb les classes dominants i amb els Estats espanyol i francès amb possibilitat d’aconseguir avenços vinculats a un projecte general de transformació. A més d’aquests objectius generals, cal assenyalar tot un seguit d’aspectes en relació al municipalisme i a la nostra intervenció institucional: • A l’hora de plantejar la concurrència i possible presència de la CUP en àmbits institucionals no municipals cal fer-ho en relació a l’estratègia del nostre projecte polític i el nostre moviment i, especialment, en relació a les necessitats dels treballadors i treballadores com a classe i dels Països Catalans com a grup nacional. • Qualsevol pas que com a moviment fem en l’àmbit institucional ha de contemplar la construcció nacional dels Països Catalans. • El municipalisme rupturista ha permès, i ha de permetre encara més en la mesura que es reforci la implantació de l’Esquerra Independentista al conjunt del país, desenvolupar una acció política amb la lògica nacional dels Països Catalans. endavant.org\n• L’acció municipalista permet una mateixa pràctica política transformadora arreu dels Països Catalans i dotar de caràcter plenament nacional la nostra lluita a les institucions. • La lluita municipalista de la CUP, i d’altres candidatures municipalistes enquadrades en l’estratègia de la Unitat Popular, permet com a pràctica desobedient i de confrontació traslladar de manera natural el marc de decisió de les institucions cap al moviment popular. • El municipalisme rupturista permet trencar la falsa dicotomia entre representant i representat i enfortir les expressions d’autoorganització popular a través de la reapropiació popular del poder de decisió. • El municipalisme i els marcs locals són especialment idonis per tal d’invertir la lògica de la democràcia representativa i crear dinàmiques i espais de democràcia directa i popular. • La nostra intervenció a les institucions ha d’intentar conjugar les transformacions parcials però generalitzables amb el nostre projecte estratègic revolucionari global de la Unitat Popular. • Quan les iniciatives parcials es converteixen en petits avenços, en petites victòries, reforcen les expectatives de canvi a través de l’organització i la mobilització popular i evidencien que en les institucions municipals són possibles les polítiques que responen als interessos de les classes populars si estan organitzades autònomament des de fora d’aquestes. • Des del municipalisme rupturista hi ha marge de maniobra per demostrar que de manera tangible hi ha alternatives possibles populars i democràtiques de caràcter col·lectiu a les retallades i a les imposicions del capital. • Aprofundir en la lluita institucional municipalista, a diferència del que succeeix en altres àmbits institucionals, permet fer una mica més possible la nostra alternativa general a través de l’obtenció de guanys parcials en el sentit transformador. • L’aposta de la lluita institucional municipalista conjuga la possibilitat de la pràctica d’una democràcia social i econòmica amb la crítica discursiva sistemàtica de la democràcia formal representativa. • Qualsevol acció política que pivoti només, o en gran part, sobre el terreny exclusivament institucional i electoral difícilment ens conduirà a enfortir el nostre potencial transformador.


El matí a Ràdio 4 - 18 de novembre de 2019 3ªhora\nTertúlia d'actualitat amb el periodista Àlex Sàlmon i el sotsdirector del diari 'Ara', David Miró.\nEls últims 8.404 programes de El matí a Ràdio 4\nNou El matí a Ràdio 4 - 5 de desembre de 2019 4ªhora Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 52:44 8% ayer\nEl matí a Ràdio 4 - 5 de desembre de 2019 4ªhora ayer A la secció 'Sindicats i Patronal' parlem de la contractació a la campanya de Nadal amb Glòria Sánchez, secretària del sector de comerç UGT i amb Esteban Sa...\nNou El matí a Ràdio 4 - 5 de desembre de 2019 3ªhora Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 53:56 8% ayer\nEl matí a Ràdio 4 - 5 de desembre de 2019 3ªhora ayer Temps per a la tertúlia amb la periodista Esther Vivas i Astrid Barrios, Professora de Ciència Política de la Universitat de València.\nNou Gemma Nierga entrevista Eva Granados 5/12/2019 Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 29:41 8% ayer\nGemma Nierga entrevista Eva Granados 5/12/2019 ayer Eva Granados, PSC:"El 'procés' és un conflicte entre catalans, és un conflicte que fragmenta la societat catalana, però també és un conflicte 'pol&...\nNou El matí a Ràdio 4 - 5 de desembre de 2019 2ªhora Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 1:00:13 8% ayer\nEl matí a Ràdio 4 - 5 de desembre de 2019 2ªhora ayer Repassem les principals notícies del dia. Tot seguit, Gemma Nierga entrevista Eva Granado, portaveu del PSC al Parlament.\nNou El matí a Ràdio 4 - 5 de desembre de 2019 1ªhora Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 59:53 8% ayer\nEl matí a Ràdio 4 - 5 de desembre de 2019 1ªhora ayer\nNou El matí a Ràdio 4 - 2 de desembre de 2019 3ªhora. Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 54:05 8% pasado lunes\nEl matí a Ràdio 4 - 2 de desembre de 2019 3ªhora. pasado lunes Gemma Nierga entrevista l'ex diputat d'ICV, Joan Herrera. Seguim amb la tertúlia amb Dadid Miró i Álex Sàlmon.\nNou El matí a Ràdio 4 - 2 de desembre de 2019 2ªhora Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 59:53 8% pasado lunes\nEl matí a Ràdio 4 - 2 de desembre de 2019 2ªhora pasado lunes Repassem les principals notícies del dia. Tot seguit encetem la tertúlia amb el sotsdirector del diari 'Ara, David Miró i el periodista Álex Sàlmon.\nNou El matí a Ràdio 4 - 2 de desembre de 2019 1ªhora Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 59:55 8% pasado lunes\nEl matí a Ràdio 4 - 2 de desembre de 2019 1ªhora pasado lunes


Ràdio Associació de Catalunya – Crides a la llibertat i a l’honestedat en el periodisme durant la gala dels 19ns Premis Ràdio Associació\nEn la categoria d’Innovació, Antoni Molons, Secretari de Comunicació del Govern, ha lliurat el Premi a la Innovació a Saül Gordillo, Dolors Martínez i Sergi Cutillas per“Tor, tretze cases i tres morts”, de Catalunya Ràdio, una proposta innovadora de sèrie radiofònica de no-ficció presentada inicialment en format podcast, amb una acuradíssima dramatització basada en el llibre de Carles Porta que descriu els fets reals. Les Mencions de Qualitat han estat per “Una habitació pròpia”, d’Àpunt Ràdio, i pels Podcast del projecte Coco, de l’Associació Cultural Districte Apatxe de Badalona. (VÍDEO APARTAT PREMI A LA INNOVACIÓ)


PDF Descargar Cesar Borja: Cin-cents Anys Despres (1507-2007) - PDF COLLECION\nCesar Borja: Cin-cents Anys Despres (1507-2007) eBook\nAUTOR(A) Jon Arrizabalaga\nLa «Biblioteca Borja Minor» s'estrena amb un volum dedicat a Cèsar Borja, que s'afegeix a les commemoracions del cinquè centenari de la seva mort prop de Viana, a Navarra, quan només tenia 32 anys, després d'una breu i intensa carrera, de primer com a cardenal de València, a l'ombra del seu poderós pare, Alexandre VI, i després com a duc de Valentinès i capità de l'Església. Tres estudis enfoquen aspectes puntuals de la seva figura: la relació política amb el pontificat i els regnes hispànics, els primers tractats sobre la sífilis escrits per metges valencians de la cúria romana, i les cartes en català de Cèsar Borja. El llibre es completa amb una antologia de textos literaris sobre el personatge, que permeten resseguir la creació de la imatge\nCuida los árboles y descarga el libro de Cesar Borja: Cin-cents Anys Despres (1507-2007) en formato electrónico. En emprende2020.es encontrará el libro de Cesar Borja: Cin-cents Anys Despres (1507-2007) en formato PDF, así como otros buenos libros. ¡Lee Cesar Borja: Cin-cents Anys Despres (1507-2007) en tu teléfono, tableta o navegador!\nBuy César Borja 500 anys despr s (1507-2007) CESAR BORJA CINC-CENTS ANYS DESPRES"" by Jon Arrizabalaga (ISBN: ) from Amazon's Book Store. Everyday low prices and free delivery on eligible orders.\nCésar Borja 500 anys desprès (1507-2007) Autor/es: Jon Arrizabalaga Fernández de Cordova Miralles, Álvaro Toldrà Sabaté, María Autor/es: Jon Arrizabalaga Fernández de Cordova Miralles, Álvaro Toldrà Sabaté, María\nRegreso A Irlanda eBook New York Toujours eBook El Arpa En El Barroco Español I eBook El Circo (Mandalas Infantiles) eBook Gulag: Historias De Los Campos De Concentracion Sovieticos eBook Hacer Futuro En Las Aulas: Educacion, Solidaridad Y Desarrollo eBook Valor, Agravio Y Mujer eBook Chile, Hoy. eBook Zaragoza (Ed. Multilingüe Español-ingles-frances) eBook Feres 8. Fabi El Gran Extrem Dret eBook Historia De Las Mujeres eBook El Poder Es Nostre eBook Operación Antropoide eBook Pack Somnis De Jana (3dvd) (Inclou Tomasol I L Enemic Dels Llibre S, Tomasol I El Lladre De Pastissos, Tomasol I La Catifa Voladora) eBook Egon Schiele eBook Memorias De Historia Antigua Xxi-xxii (2000-2001) eBook Pauta Consonantes 1. (Cuaderno 2) Pack Ed.infantil 3-5 Años eBook Amando A Una Mujer eBook Comprension Lectora Y Memoria Operativa: Aspectos Evolutivos E In Struccionales eBook


Els petits detalls a Mad Men només han entès els autèntics fans - Televisió | Març 2021\nEls petits detalls a Mad Men només han entès els autèntics fans\nPer AJ Caulfield/11 d'abril de 2017 13:49 EDT\nDes de les subtileses de vestuari i escenografia fins a assegurar que la xina d’una taula de menjador és adequada a l’època, l’èxit aclamat d’AMC Homes bojos va tenir una atenció increïble en els detalls, cosa que també va significar que la sèrie estava plena de matisos que només recollirien els fans més observants. A continuació, repassem algunes de les moltes coses petites que potser no t'has adonat per primera vegada.\nEls retards de la pel·lícula\nAl llarg del programa, hi va haver moltes al·lusions a pel·lícules famoses, fins i tot a les que es van publicar després dels muntatges dels anys 60 del programa. La pel·lícula de 1951 El dia que la Terra encara va veure es va presentar en un clip intermitent i perdut, i Rosemary's Baby va ser rebutjat quan Peggy (Elisabeth Moss), Joan (Christina Hendricks) i Ted (Kevin Rahm) van llançar a l'Hospital Sant Josep. Stanley Kubrick va obtenir un assentiment de dosi doble: la seva adaptació de Stephen King's La brillantor va tenir un puntet de barret quan Ellery (cabells esponjosos, camisa de coll i vestits alts semblant a l'estil de Danny Torrance) van visitar les oficines i 2001: Odissea espacial va tenir el seu moment al sol després que Sterling Cooper aconseguís un nou equipament brillant de l'IBM 360 i tota la tripulació SC&P (excepte Michael Ginsberg), tot i que es va aprimar la cara al vidre i es va meravellar pel bell i impressionant bohemot. I, per descomptat, hi ha Adéu Bye Birdie, la base de cançons i danses de la temporada 3 de la Patio Diet Cola campanya publicitària.\nLes pel·lícules són una gran cosa\nDon Draper (Jon Hamm) no és només un home publicitari que té un pla, també és un àvid cineasta, que surt al cinema per escapar de l’enrenou que tan sovint consumeix les oficines de Sterling Cooper. A la quarta temporada de 'The Good News', Don i el seu confident en el crim Lane Pryce (Jared Harris) decideixen jugar enganxós per a la jornada laboral, baixant unes copes i compren dues entrades per Els Paraigües de Cherbourg, el 1964 dirigit pel musical de Jacques Demy. No obstant això, el parell lleugerament astut acabarà veient el tokusatsu (el terme japonès catchall per a 'efectes especials') clàssic Gamera. El propi senyor Draper atrapa el drama italià La nit a la temporada 2 i Botiga de models, que és, irònicament, el seguiment Els Paraigües de Cherbourg, a la temporada 7. Acollit a casa, Don també reflexiona sobre el seu passat mentre mirava el drama degoteig Horitzó perdut.\nBobby Draper (Mason Vale Cotton) també és mossegat per l'error pel·lícula: el seu amor per les pel·lícules amb monstres s'infla després d'una sortida de pare de fill. Planeta dels simis. El jove està tan xocat per l’acabament (només murmura un “Jesús atordit” com el paper de crèdits), se sent per a un segon visionat posterior. Més tard a la sèrie, Bobby demana a la seva mare Betty (gener Jones) que l’acompanyi en un viatge de camp escolar. Durant el viatge en autobús, per intentar formar un vincle més fort els uns amb els altres, els dos (si més no intentar) plats sobre les seves coses preferides. 'Bàsicament hi ha Frankenstein, Dràcula, Home Llop, la mòmia i la criatura de la Llacuna Negra', escriu Bobby. “També hi ha King Kong, però no és realment un monstre. M’agraden tots, però suposo que el meu favorit de Wolf Man és perquè canvia. Els gens amants del cinema són forts amb els Drapers.\nlògica de joc\nDon és un superheroi\nÉs un ocell, és un avió, és ... Don Draper? El nostre home líder dapper es compara amb Superman i el seu atrevit alter ego amb tot el temps que es va produir a la sèrie. Els pantalons negres cruixents es van compensar amb un crit de camisa blanca i cruixent 'Don Draper és Clark Kent', i amb la doble vida que tenia al seu passat a quadres, hi ha un altre paral·lel fort al Kryptoni Kal-El. Fins i tot Mark Waid, l’autor del refrescat backstory Man of Steel dels anys 2003 Superman: Birthright còmic, va fer una còpia de seguretat de les reclamacions. Voleu paral·lelismes? Tant Superman com Don Draper s’esfondren quan el món ja no els necessita ”, espera ha tuitejat el 2015. “Tots dos s’amaguen darrere d’identitats secretes ... Tant Superman com Don Draper tenen relacions impossiblement complexes amb les dones. Però, sobretot, cap de les dues no està totalment integrada en una mateixa identitat i, per tant, mai seran sencers i complets ... Tant a Superman com a Don no s’estima tant per qui són sinó pel que poden fer. Digue'm que no deixarà fred a un home.\nI no serveix per res; les referències arriben a un clar cap a la temporada 5, episodi 4. Les begudes no són les úniques coses a les roques a la cena de Campbells a 'Signal 30'. El matrimoni de Pete i Trudy comença a perdre els seus amarradors. Afegiu-hi una aixeta defectuosa i sembla que la tarda s’enfonsa davant dels seus ulls. Però mai no tingueu por, Don és aquí. Semblant-se per arrugar-se sota els gabinets del lavabo, pega la canonada i surt relativament sense danys. (En aquest cas, una camisa en remull és insignificant.) Assolida per l’innegable semblança física de Don amb la meravella de Metropolis i enlluernada pel seu esforç heroisme, Cynthia Cosgrove (Larisa Oleynik) grita: 'Mira, és Superman!' Tot el que falta a Don és la capa vermella.\nLa gelada rossa Betty va acumular força monikers al seu dia. Elizabeth Hofstadt, nascuda, amics i familiars la van anomenar 'Betty' o 'Betts', i el seu primer beau, Don, li van donar el nom de mascota 'Birdie'. Per descomptat, ella va afegir el seu cognom al matrimoni i es va convertir oficialment en Elizabeth Hofstadt Draper en la pre-Homes bojos 1953. Però la felicitat conjugal aviat es va esvair, i finalment va esclatar a la quarta temporada de 1964. Per sort per a la bonica Birdie, va trobar una sòlida parella de vida a Henry Francis (Christopher Stanley). Quan es casa amb el gentil assessor polític, es converteix en Betty Hofstadt Francis, un cognom que sembla estranyament familiar. On hem sentit abans a Francis? És així, fes un cop d’ull enmig del títol robat de Don: Donald Francis Draper. Mai no pots agitar el teu primer amor, oi?\nEls anys 60 estan en ple desenvolupament\nDe fet, Betty no és l'únic que té un nom significatiu. Un bon grapat de les icones de la referència dels 'principals jugadors' dels anys 60, algunes més impactants que d'altres. Primer hi ha l’home més boig de tots, Don Draper, amb claredat cap a Draper Daniels. Igual que el mateix Don, Daniels era un amant del món de la publicitat, dirigint l’agència Leo Burnett de Chicago i realitzant campanyes massives, la més destacable de les quals va incloure el Marlboro Man. I com es menciona a l'an assaig escrit per la dona que es va casar amb Daniels, Homes bojos El creador Matthew Weiner 'va basar el seu protagonista Don Draper en part en Draper Daniels, a qui va anomenar' un dels grans nois de còpia '.\nAixí mateix, Paul Kinsey (Michael Gladis) comparteix un cognom amb el conegut investigador i sexòleg Alfred Kinsey, el col·lectiu del qual Kinsey Reports (llibre de 1948 SComportament exual en el mascle humà i el llibre de 1953 Comportament sexual en la dona femenina) es consideren precursors de la web revolució sexual que va començar a la dècada dels '60. Fins i tot el cognom Pete Campbell ens aporta imatges icòniques, en particular la peça d’art Warhol de 1962 Llaunes de sopa de Campbell.\nUn altre Sterling Cooper?\nI hi ha una estranya connexió Sterling Cooper / Stirling Cooper. Com a primer identificador l'usuari de Reddit eheaney, l’agència d’anuncis de ficció està vinculada a la marca de moda de la vida real que va sorgir als anys 60: la botiga de Londres Stirling Cooper. Però hi ha més: Anthony Price, el dissenyador de Stirling Cooper, que va dissenyar fils per a megastars com David Bowie, Duran Duran i Bryan Ferry, gairebé comparteix un cognom amb el centre. Homes bojos personatge Lane Pryce, que també és un anglès. Esgarrifós, eh?\nObres d’art acrobàtiques\nNomés els que estan veritablement bojos Homes bojos notarà que una obra d’art té una ment pròpia. A l’interior de l’oficina de Don es troba una pintura no només abstracta en els seus aspectes visuals, sinó també ofensiva en la seva ubicació. No rebota de paret a paret ni passa a un nou espai de l’edifici, però mai no s’ha penjat de la mateixa manera dues vegades.\nHomes bojos aficionats que també atrapen Desenvolupament arrestat i The Astronaut Wives Club potser noteu la mateixa obra d'art també apareix Es pot veure al passadís del Club Ealing durant Desenvolupament arrestat la temporada 4, i la temporada 1, l'episodi 9 de The Astronaut Wives Club.\nUn club de llibres no intencional\nQuan els nois i galetes de Homes bojos no estan creant els anuncis de cigarrets de la sort Lucky Strike perfectes, ni naveguen per les aigües que solen ser rocoses de les seves relacions. De fet, hi ha molts llibres bons. Ayn Ran Atlas encollit és un denominador literari comú entre Bert Cooper (Robert Morse) i Don, El crisantem i l'espasa: patrons de la cultura japonesa de Ruth Benedict és recollida per Don i Pete i per D. D. Lawrence L’amant de Lady Chatterley és la preferida de les dames de l’antiga Sterling Cooper.\nEl propi Don és, potser, el llibre més gran, sumint-se en obres que reflecteixen espantosament les etapes de la seva vida sempre complexa: Meditacions en situacions d’emergència, L’infern, Confessions d’un home publicitari, El fixador, El padrí, El so i la fúria. Fins i tot la problemàtica Sally es perd en una novel·la, llegint-ho tot de William Pène du Bois. Els Vint-i-Uns Globus a Edward Gibbons La història de la decadència i caiguda de l’imperi romà. Per descomptat, el misteriós Bob Benson (James Wolk), l’ambiciós Jim Cutler (Harry Hamlin), i el tràgicament empàtic Lane Pryce també estan atrapats amb el nas a la pàgina.\nPerò, més enllà de la llarga llista de thrillers i romanços llegits al llarg del recorregut de la sèrie, hi ha un altre enllaç ocult a la literatura i és segur que us envia un calfred a la columna vertebral. Pareu molta atenció a la residència original de Draper, i veureu que Don i la seva dona Betty hi residien Road Bullet Park—Una referència a la novel·la de 1969 Parc de bales de John Cheever. Irònicament, Cheever, sovint es coneix com 'el Chekov dels suburbis, 'va ser famós per documentar les tragèdies i la inquietud de la vida a la moderna suburbia. Sona familiar?\nNo és cap secret que els interna de Sterling Cooper tinguin una mica embogits després d'un temps, i alguns es fixessin en un món fora de la publicitat. Un d’aquests pocs forats és Lou Avery (Allan Havey), les esperances del qual es centren al voltant d’un mico militar.\nHomes bojos els fanàtics saben que el somni de pipa de Lou (o, millor dit, el somni de paper) de publicar la seva pròpia historieta, 'Scout's Honor', va ser ridiculitzada. També poden recordar que Lou va assolir el seu objectiu final en la setena temporada del programa, quan es va dirigir cap a Tòquio per començar la vida de nou, allunyat de les voreres plenes de Madison Avenue i els ascensors igualment molestos del Time-Life Building. Però, què és veritat Homes bojos Els addictes recollits és que 'Honor de Scout', que celebra virtuts netes com la lleialtat i el patriotisme, és en realitat un gest de cap a la sèrie de còmics de la vella escola. Escarabat Bailey. Mort Walker, el creador del còmic, fins i tot l'esmenta Stan Rizzo (Jay R. Ferguson) en l'episodi de la temporada 7. (Tot i que ell es refereix incorrectament a ell com Impressora mort, un altre il·lustrador conegut pel seu treball com a Revista MAD caricaturista.)\nDeixa que la música toqui\nPer a aquells de vostès que s’enganxen sempre després dels moments finals d’una pel·lícula amb l’esperança d’agafar una escena postcrèdit o una cançó especial que només apareix quan els noms de repartiment i tripulació roden, aquesta ressonarà. Per Homes bojos uber-fans, és una idea excepcional. Cada episodi acaba amb una cançó dels '60 que comença justament al marc final de l'última escena i es desferma a mesura que passen els crèdits. A excepció d’alguns anacronismes, les cançons també es correlacionen amb l’any de cada temporada. Quan és el 1965 a Homes bojos, els episodis es tanquen amb èxits del '65. (Parlem d’atenció al detall!)\nDe la mateixa manera, l'espectacle té un avantatge per utilitzar la seva banda sonora per identificar els moments importants de la línia de temps o de la vida d'un personatge. Prenguem, per exemple, Don i Peggy's ball lent a les oficines de Sterling Cooper a la temporada 7, episodi 6, 'L'estratègia'. Va arribar poc després d’una decisió primordial i d’una conversa potent, i les va dirigir cap a un camí diferent, un que tenir per liderar per si mateixos.\nConvingut, la versió de My Way de Frank Sinatra es va escampar, com si baixés del cel o dels altaveus de l’edifici. La 'satisfacció' dels Rolling Stones fa que Don vagi pels carrers. El Kinks 'You Really Got Me' és la banda sonora de Peggy's (inicialment desolador però després totalment descarat) sortida de Sterling Cooper. El 'Both Sides Now' de Joni Mitchell prepara un escenari tenebrós per a un recorregut per la infància de Don. El tros de My Heart de Janis Joplin plora mentre Pete té una mica de ruptura, agafant l'articulació de Stan entre els seus dits i punxar-se a si mateix. La llista continua (i endavant ... i endavant), però només és una de les que encerta Homes bojos reconeixerà.\nEls secrets de la ciència-ficció\nSorprenent per als profans, però un fet conegut entre els fans de veritat, Homes bojos A més, inclou diversos codis d'interpretació de la ciència-ficció clàssica. Dos dels programes de televisió més populars del gènere, Star Trek i La zona crepuscular, apareix amb freqüència. Mentre que va donar a Peggy un recorregut per Sterling Cooper la primera temporada, Paul Kinsey parla sobre la fantàstica sèrie d’antologia. La parella s’atura a la porta de Pete Campbell i Paul es lleva la gola per mostrar la seva millor impressió de Rod Serling. 'Envia la seva aprovació', diu Paul, 'Un home de Peter Campbell, un home que va descobrir recentment que l'únic lloc per a la seva mà és a la butxaca.' Fins i tot Megan Draper (Jessica Pare) dóna un espectacle al programa de ciència-ficció quan esmenta que la seva agent en funcions és de primer nom amb Serling.\nLa franquícia espacial que ha robat el cor de milions sorgeix més tard, quan Paul s'uneix a Harry Crane (Rich Sommer) per parlar d'un guió que Paul havia escrit. Després d’haver pujat a l’escala corporativa i posat un lloc al departament de televisió i mitjans de comunicació a Sterling Cooper, l’única esperança de Harry és Paul d’aconseguir la seva Star Trek script especificat vist i aprovat. Paul, ara un desconcertat Hare Krishna devota, malauradament va perdre la marca amb el seu estranyament titulat guió, 'The Negron Complex'. Malgrat això, informes han declarat que a Star Trek l'episodi de la mateixa premissa: els blancs es converteixen en esclaus dels amos de pell fosca. Al mateix temps, es va considerar.\nFins i tot Ken Cosgrove (Aaron Staton) està arrasat amb la ciència-ficció. Un escriptor d’èxit secret, es reconeix per primera vegada l’escriptura de Ken quan ven un història curta titulat 'Tapping a Maple in a Cold Vermont Morning' amb L’Atlàntic Mensual. Però un cop s’esvaeix el brunzit, es revela l’autèntic amor literari de Ken. A la temporada 5, l'episodi 4, 'Mystery Date', fa que el venerat editor Farrar Straus s'hagi interessat per la seva última música intergalàctica '.El Càstig de X-4. ' La seva història se centra en un parell de planetes nefastos, un llarg i ample pont que ens obre el pas als desplaçadors espacials i un robot les responsabilitats del qual poden ser massa per ell.\nI no penseu que ens oblidarem Homes bojosLes principals noies de l’àmbit de la ciència-ficció tampoc. Tot i que Peggy remarca en un primer episodi que no li agrada el gènere, després apareix Galaxy Science Fiction revista, que va funcionar entre els anys 1950-1980 i el que més li agrada perdre's en un número. I mentre Megan s’acosta a la cúspide de la ruptura d’actuació, ella fa audicions pel sabó de ciència-ficció de la vida real Ombres fosques. Groovy!\nTots ho sabem Homes bojos ha sigut lloat pel món de l'entreteniment per les seves estrelles a la càmera, la seva tripulació estel·lar a les escèniques i la sala d'escriptors brillants, però alguns dels seus fans tenen motivacions més profundes per adorar l'espectacle. Dins Homes bojos, els llaços familiars corren profundament, amb una gran quantitat d'actors que revelen connexions amb altres famosos a través del matrimoni o de la sang.\nJohn Slattery i Talia Balsam, que van retratar a Roger una vegada casada amb Mona Sterling, ho són marit i dona de la vida real. De la mateixa manera, Vincent Kartheiser i Alexis Bledel ho són casat fora de pantalla Els dos van ser amants de les temporades posteriors de la sèrie, durant els contenciosos dies de previ divorci de Pete i Trudy. Lane Pryce està interpretada per Jared Harris, són del desaparegut Richard Harris, que va interpretar a Dumbledore a Harry Potter i la pedra del bruixot i Harry Potter i la cambra dels secrets. Joel Murray, germà de el Bill Murray, interpreta el dolç, rebombori Freddy Rumsen. Fins i tot el creador de sèries Matthew Weiner té un enllaç: el seu són, Marten, interpreta Glen Bishop. Ara es tracta d'un arbre genealògic.


El departamento València-Hospital General se suma al Día contra la Violencia de Género con un manifiesto de repulsa a esta violencia y de apoyo a las víctimas - Blog de comunicación Valencia - Hospital General\nHoy, 25 de noviembre, Día Internacional contra la Violencia de Género, la directora Médica Asistencial y miembro de la Comisión contra la Violencia de Género del departamento, Concha Cerdá, ha leído un manifiesto de repulsa a este tipo de violencia y de apoyo a las víctimas.\nEl manifiesto se ha hecho público, a las 12:00 horas, en la puerta principal del hospital y también se ha compartido en los centros de salud y de especialidades, en nombre de todos los trabajadores y trabajadoras del departamento Valencia-Hospital General.\nJosep 4 diciembre, 2020\nNi una més!! Ja estem farts de repetir aquesta frase en la lluita front la violència de genere.


Júnior Preferent. C.E.B. Girona A – 71 – Força Lleida C.E. A – 87 – Força Lleida Club Esportiu\nJúnior Preferent. C.E.B. Girona A – 71 – Força Lleida C.E. A – 87\nInici/Cantera, Notícies/Júnior Preferent. C.E.B. Girona A – 71 – Força Lleida C.E. A – 87\nPartit: C.E.B. Girona A – Força Lleida C.E. A\nPavelló i hora de Joc: 17:00h\nParcials: 9-21, 15-30, 28-16, 19-20\nArbitres: Dalmau i González\nJugadors C.E.B. Girona A: García, Font (1), Lagares (8), Oliveras, Tort (14), Nogué (2), Artiz (7), Toll (18), Cedacers (6), Alonso, Sima (15)\nJugadors Força Lleida C.E. A: Perea, Bergadà (9), Treviño (7), Marín (16), Duch (13), Lletjos (7), Villafranca (7), Aventín (17), Lafuente (5), Naveed (6)\nEl Força Lleida C.E. aconsegueix una nova victòria a domicili en un partit que semblava decidit en el descans però que els de casa van saber vendre cara la seva derrota.\nEl partit va tenir un molt bon inici pels lleidatans gràcies al seu encert, aconseguint un 0-10 d’inici que obligava a demanar el primer temps mort als gironins. Després d’aquest, les coses van seguir igual augmentant així les diferències pels visitants. En el segon període la tònica va ser la mateixa tot i les alternatives defensives dels de casa que els del segrià contrarestaven amb encert des de la línia de 3 punts. S’arribava al descans amb 27 punts d’avantatge (24-51).\nEl C.E.B. Girona va sortir molt reforçat del vestidor i els lleidatans van sortir molt relaxats, sumat al desencert dels visitants i l’encert dels locals, en el tercer període es retallaven 12 punts en el marcador i feia creure als gironins que la victòria era possible.\nA l’inici del darrer període la dinàmica va seguir igual, incrementada pel nerviosisme dels jugadors lleidatans. Les diferències s’anaven retallant sense trobar una alternativa defensiva que pares als locals. Tal era la remuntada en el marcador que quan en el marcador quedaven 3:24 el resultat era de 69-73. Tot estava per decidir. Va ser en aquest temps mort que els de Lleida van reaccionar i aconseguien parar als locals en atac i aconseguien recuperar l’encert aconseguint un parcial de 2-14 en els darrers 3 minuts de joc que decantava la victòria pels de Lleida.\nPer flleida| 2015-11-09T14:49:08+01:00\tnovembre 9th, 2015|Cantera, Notícies|0 Comentaris


HORT VIU Horticultura Ecològica: L'empaperadora manual en aquest cas estirada pel tractor\nL'empaperadora manual en aquest cas estirada pel tractor\nEn aquest cas, per estalviar la lumbàlgia, en David estira la Dora l'Empaperadora amb el Pasquali i en Josep guia l'eina.\nIdea original d'en David, conjuntament amb Josep Bosch i la inspiració i aportacions de diverses persones (gràcies Velilla!). Les arreus són fetes per la Heidi Valls, les bicis són reciclades. El paper és de Mimcord, tallat a mida amb un xerrac :-)\nExisteixen eines així per empaperar hectàrees senceres amb plàstic. Hem anat a buscar quelcom semblant però orgànic, que es desfà al cap d'uns mesos com es pot observar a la línia de darrere en la imatge; i que la col.locació sigui per línies individuals, de manera que podem plantar escalonadament safata per safata.\nEl que fem és col.locar la cinta de reg per goteig, col.locar el paper, fer els forats adaptant-nos a cada cultiu i finalment enfonsar el planter en el fanguet. Voilà!\nGràcies a aquest invent no estem passant tot el dia desherbant i ens podem dedicar a totes les altres feines, que són moltes.\nPublicat per HORT VIU Agricultura Ecològica a 13:25\nAdri 19 de juny de 2013, a les 11:53\nMe semble un invent digne de les grans invencions de la historia. Recordeu que un projecte sempre considerar-se inacavat. Andavant la innovació! :)\nL'empaperadora manual en aquest cas estirada pel t...


Gènere archivos - Cetrencada\nBosch admet que podria haver fet les coses “millor”, però que va primar la “contundència” Per Mar Bermúdez, Marina Arbós i Carles Fernández. L’exconseller del departament d’Afers Exteriors, Alfred Bosch, no va activar el protocol...\tRead more\nMeritxell Palou i Úrsula Gazdagi De Shelley a Le Guin, les dones s'alcen com a veritables hereves d'un gènere usurpat pels homes. Troba el reportatge sencer a la imatge inferior: Read more\nEls infants reprodueixen algunes lletres plenes de continguts sexistes que denigren el paper de la dona i banalitzen l'abús sexual i la violència de gènere Anna Hernàndez, Elisenda Rovira i Bruno Fortea A casa i a l'escola, els pares i els mestres...\tRead more\nElisenda Rovira i Poblet / Anna Hernàndez i Garriga Com a molts oficis, les dones pateixen el sostre de vidre. Només un 5% de les periodistes han arribat a càrrecs directius i moltes de les treballadores passen 5 anys de la seva vida laboral sense...\tRead more\nUn reportatge radiofònic de Cristina Batlle, Joana Garreta i Elena Urbán Gestos, mirades, silencis i paraules obscenes… que conformen la part invisible d’un gran iceberg: el masclisme. Són la base i la justificació de la violència de gènere...\tRead more\nPer Marina Arbós Junyent i Carles Fernández Figueras Els mitjans omplen el 8 de març els seus logotips de color lila per mostrar suport a la causa feminista, però l'opressió de gènere que pateixen les dones s’exerceix els 365 dies de l’any....\tRead more\nEl passat dimecres, a l’Auditori del Campus de Ciutadella de la Universitat Pompeu Fabra es va parlar de feminisme interseccional. En el marc de la Setmana de la igualtat, deba-t.org va organitzar una taula rodona amb la participació de Desirée Bela-Lobedde,...\tRead more


Apis (déu) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nApis va ser un déu solar, de la fertilitat, i posteriorment funerari del panteó egipci. El seu nom egipci era Hap o Hepu i el seu nom grec Apis (Άπις). Es representava com un toro o home amb cap de brau, amb el disc solar, uraeus, entre les seves banyes. Fill d'Isis, com vaca, fecundada per un raig del Sol.\n2 Serapeu de Saqqara\n3 Altres bous sagrats\n4 Apis: déu del Nil\nEl bou Apis era sagrat a l'antic Egipte. Des de l'Imperi Nou se'l considerava l'herald de Ptah, el seu Ca, després d'Osiris, i més tard de Sokar. Per això últim, va arribar a considerar-se un dels integrants del panteó de déus egipcis associats amb la mort. Va ser venerat a Memfis, des d'èpoques de les primeres dinasties, com déu relacionat amb la fertilitat dels ramats, amb el Sol i el déu del Nil. El seu culte va passar a Alexandria en l'època ptolemaica, i era molt popular entre grecs i romans. A diferència dels cultes de la majoria de les altres deïtats d'Egipte, la veneració al toro Apis va ser adoptada pels grecs i després pels romans. Va perdurar fins a gairebé el segle iv.\nPtolemeu I Sòter va introduir el culte a Serapis, déu sincrètic, amb elements mitològics grecs i egipcis. El culte a Serapis perdurar fins a l'any 385, quan els cristians van destruir el Serapeum d'Alexandria, i, posteriorment, el seu culte va ser prohibit pel decret Teodosi I.\nExistia una tradició molt important relacionada amb la seva mort, moment en el qual es realitzava una celebració, ja que existia la creença que renaixeria. Després d'un període de dol de seixanta dies, mentre que era embalsamat, s'enterrava el cos del bou, i en aquest moment els sacerdots de Ptah li buscava un successor. Al trobar-lo, es realitzava una altra festivitat.\nSerapeu de Saqqara[modifica]\nAuguste Mariette va excavar el Serapeu de Saqqara on trobà els sarcòfags de més de seixanta bous, tot i que buits, que anaven des de l'època d'Amenofis III a la de Ptolemeu X Alexandre. Al començament, cada animal era enterrat en una tomba amb una capella construïda sobre ell. El sacerdot Jaemuaset, fill de Ramsès II (segle xiii aEC), va excavar una gran galeria amb càmeres laterals on s'allotjaven les seves tombes (també va ser enterrat allí); una altra galeria similar va ser afegida per Psamètic I. Esteles funeràries amb la declaració de l'edat dels animals, les dates de naixement i la seva mort, amb referències als reis coetanis, han llançat molta llum sobre la cronologia de la vintena segona dinastia en endavant. El nom de la mare-vaca i el lloc de naixement es registrava sovint. Els sarcòfags són de gran grandària, i l'enterrament va haver d'originar enormes despeses. A més, és lloable que els sacerdots aconseguissin enterrar un dels animals en el quart any de Cambises II.\nAltres bous sagrats[modifica]\nApis no va ser l'únic toro adorat a Egipte, encara que menys coneguts, si més no hi va haver tres tipus més de bous sagrats:\nMnevis o Merur, el toro sagrat relacionat amb Atum-Ra, anomenat «La renovació de la Vida», i amb Osiris com Mnevis-Osiris o Mnevis-Uenen-Nofer, va ser venerat a Heliòpolis (antic Egipte).\nBakha o Baj, el bou sagrat de Montu, venerat a Hermontis, el «Toro de les muntanyes i l'ocàs».\nEl bou del déu Min, venerat a Coptos i Jemnis, esmentat en relació al déu Min.\nApis: déu del Nil[modifica]\nApis també era el nom d'un déu que personificava la crescuda anual del Nil. Aquest déu era adorat per tot el poble d'Egipte, com font de vida i abundància. En alguns llocs del Nil, es llançaven animals sacrificats i menjar per implorar-li una inundació suficient.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Apis\nManrique: El Toro Apis , en egiptologia.org\nElisa Castel: Gran Diccionari de Mitologia Egípcia, en egiptologia.com\nRosa Thode, El panteó egipci, Apis en egiptologia.org\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Apis_(déu)&oldid=28941332»\nDéus de la mitologia egípcia\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 24 des 2021 a les 19:32.


NUSOS IMPRESCINDIBLES - CET Tarragona\nEls nusos son eines imprescindibles per poder realitzar activitats on es fan servir cordes, l’alpinisme, l’escalada, l’espeologia i en més ocasions de les que pot sembla vies ferrades o baixades de barrancs.\nI per desgracia no hi ha cosa que s’oblidi amb més facilitat, practiqueu i fer-ho servir quant fa falta.\nDe totes maneres l’ideal de l’aprenentatge es assistirà mb un curs realitzat per un professional i fer-ho servir en cada cas.\nDe totes maneres us animem a adquirir cordinos i troços de corda per poder practicar.\nAquest nus serveix per encordar i és el més utilitzat avui dia. És el primer nus que cal aprendre.\nNus Dinàmic o UIAA\nSi tot va bé, el nus d’escalada dinàmic no hauria de fer-se servir mai, però si perds l’assegurador agrairàs haver-ho après. Serveix per assegurar i també permet fer ràpel. No obstant això, cal evitar-lo si no és estrictament necessari, ja que lia les cordes i les desgasta bastant.\nEvitar que el mateix nus obri la rosca de seguretat del mosquetó i s’obri el gallet accidentalment.\nPot ser fàcil de confondre. Cal tenir atenció en la manera de realitzar-ho.\nEl nus no és auto blocant. En cap cas es pot deixar anar la corda de tornada quan s’està assegurant a el company o quan es fa un ràpel.\nNus Cabestany (Ballestrinque)\nEl nus ballestrinque no és estrictament imprescindible. Tot i així, és molt utilitzat en diferents casos, com per exemple, quan ens volem lligar a la reunió amb la mateixa corda. Té l’avantatge que ocupa molt poc i és molt fàcil i ràpid de regular.\nAquest nus, sota l’impacte d’una caiguda, pot reduir considerablement la resistència d’una corda o d’una cinta.\nNomés el farem servir per ancorar-a la reunió, o bé per fixar un triangle de forces capaç de repartir la càrrega entre els diferents punts d’ancoratge.\nMai ho farem servir com a nus de càrrega principal.\nEl nus Machard de protecció addicional de seguretat per al ràpel. Se sol instal·lar per sota del rapelador i no es tensa mentre l’agafem amb la mà. En cas de deixar anar la corda per accident durant un ràpel, el nus estrangularà fort les cordes i evitarà que continuïn corrent.\nAltres aplicacions: També pot servir per ascendir per la corda en maniobres d’autorescat.\nPrecaucions: no fer servir cordinos de menys de 5,5 mm de diàmetre.\nAlternatives: nus Prusik.\nNus pescador doble.\nEl nus de pescador doble és un nus utilitzat per empalmar dos trossos de corda. Aquest nus i la versió nus de pescador triple són les més utilitzades en escalada i recerca i rescat.\nAtenció: aquest nus no funciona amb cordinos de diàmetre inferior a 6 mm o de materials diferents al Nylon o Polipropilè no funciona amb derivats de les fibres de aramida com el Keular, Spectra i altres. Aquests materials tenen un alt nivell de lubricació; per tant la capacitat de travat d’aquest nus es veu degradada. Es recomana l’ús de el nus pescador triple en aquestes situacions.\nAquest nus va ser descobert pel Dr. Karl Prusik el 1931. El nus Prusik el fan servir els alpinistes i escaladors per subjectar eslingues a la corda de manera que llisquin lliurement quan el nus està fluix, però roman ferm amb qualsevol càrrega lateral.\nS’utilitza com a mecanisme de seguretat en els descensos en “ràpel” (descens per una paret vertical utilitzant una corda doble subjecta a un punt alt).\nEl “nus prusik” no llisca sempre amb facilitat, i una vegada que la càrrega està en el seu lloc, pot afluixar subjectant la càrrega i alliberant les voltes de la corda. El nus ha de realitzar-se amb una corda molt més fina que aquella sobre la qual es fa, i és important recordar que pot lliscar si la corda està mullada o gelada.\nAquest nus d’unió, és simètric pel que resulta molt útil per a càrregues que hagin de ser aplicades en qualsevol direcció.\nUsos: El seu ús principal és per escalar amb una corda. S’utilitzen dos nusos Prusik alternativament per lliscar per una corda estàtica; un bucle Prusik llarg permet pujar a l’escalador gràcies a la força de la seva cama i un segon bucle Prusik més curt és lligat a l’arnès. En tasques de rescat, si un escalador ha de ser pujat, es pot utilitzar un bucle Prusik per connectar un sistema de bloqueig a la corda d’escalada.\nEl Denali (Mount McKinley) 6.194 m, Alaska\nTARRAGONA AL SOSTRE DE L'ÀRTIC, 2001


Saltamos del palo al prime…\n¿Cuándo fue la última vez que estuvimos a una? También hoy me tenías que fastidiar. Sabías lo importante que era para mí, para los dos, para todos, sobre todo para Ángela, y aun así tenías que poner pegas, joder. Muy importante, era muy importante que nos viesen a los dos, aunque no sintieses nada. No tenías que fingir, tan solo estar ahí, en el plató, salir los dos juntos y yo ya me encargaba de hablar. Mierda. Tengo que aclarar mi mente, hoy es una buena oportunidad, quizás no haya más. Hay que dar buena impresión. Necesito agua. Repaso: Ángela, quince años, vestía pantalón vaquero desteñido, acampanado, el pelo largo y recogido en una cola, los auriculares siempre puestos, la música siempre a tope, tarareando canciones de Camela, ¿a quién debió salir? Repaso: el 25 de marzo no regresó, denuncia a la comisaría, carteles por el barrio, se acerca el regidor del programa, Dios mío, dame fuerzas, ayúdame, que tenga la mente limpia y que me exprese con corrección, me hace …\nPedro no sabía qué contestarle, pero en realidad no quería ir a vivir a la ciudad aunque trabajaba allí desde hacía un par de años. Le dijo que no le pesaba le…\nVa ser la nit de cap d’any. S’extingia el segle XX i emergia el XXI. S’havia estès un ambient incert de final de mil·lenni. El món podia acabar aquella nit. La culpa la tenien els ordinadors. S’abandonava un segle envellit prematurament, gastat per les guerres i ple de certeses erosionades. Però el futur semblava pendent d’un fil. El món tremolava per l’eufòria i per la por. Es preparaven vetllades i festes finiseculars. Caldria que la Terra donés mil voltes al Sol abans de trobar una nit similar. Jo havia renunciat a tota companyia. Feia, aleshores, tres mesos que ho havia deixat estar amb la Coral. Set anys havien estat suficients per constatar que no ens podríem acomodar l’un a l’altre. Volia passar sol aquella nit de cap d’any. Mai no ho havia fet en els trenta-quatre anys anteriors. Em deia que ja era hora d’assumir la solitud de la majoria d’edat, i que no calia esperar el proper any per fer bons propòsits. Podia començar la vigília del …


De Coborriu de la Llosa a Cal Jan de la Llosa pel Molí del Salt - Campus Cerdanya\nDe Coborriu de la Llosa a Cal Jan de la Llosa pel Molí del Salt\nExcursió circular per la Vall i riu de la Llosa (municipi de Lles de Cerdanya). Camins plens d’històries de contraban, exili i explotació minera (ruta del ferro provinent de les mines de Porté) donat que és lloc de pas cap a les valls de Campcardós si ens dirigim a l’Alta Cerdanya (França) i la de Vallcivera que ens durà cap al Principat d’Andorra pel refugi i estany de l’Illa. Aquesta ruta és molt coneguda durant l’estiu per la quantitat de llocs on poder-nos refrescar en les aigües del riu i en l’indret de la cascada del Molí del Salt.\nSenyalització: GR 107 (blanc/vermell) i GR 11-10 (blanc/vermell)\nAccés: Ens dirigim al poble de Prullans per la primera entrada que trobem venint des de Bellver. Un cop al poble, i just després d’haver passat l’hotel Muntanya, prenem una petita carretera a mà dreta en direcció a Ardóvol, Coborriu, etc. Arribem fins a Ardòvol i a continuació seguim per la pista fins a Coborriu de la Llosa. Podem deixar el vehicle a pocs metres després del poble en un marge dret.\n0.00’ Coborriu de la Llosa (1.560 m). Comencem la marxa per la pista de terra. Al cap de poc trobem a mà dreta un camí ascendent molt pedregós. Deixem la pista principal i continuem per aquest camí. A la fi d’aquest corriol sortim a una altra pista. Anem cap a la dreta seguint els senyals del GR 107 (antic traçat). Camí ample i molt suau. En front veurem cims emblemàtics com la Tossa Plana de Lles (2.916 m) i a l’esquerra el poble de Viliella. Els senyals del GR no són gaire abundants, però no hi ha pèrdua, cal seguir sempre el camí ben marcat que discorre entre un espès bosc de pi roig, prescindint en tot moment d’altres dreceres que a vegades veurem a un i altre costat.\n0.30’ Cruïlla a l’esquerra per on continuen els senyals del GR 107, ara més visibles, que venen de Cal Jan de la Llosa. Deixem el camí principal, pel qual vindrem després de tornada, per seguir un corriol descendent a l’esquerra.\n0.35’ Arribem a un pont de fusta que creua el riu de la Llosa. A la dreta veiem l’espectacular salt d’aigua del Molí del Salt. Camí ascendent i amb traça ampla. Seguim els senyals del GR fins a un revolt molt marcat cap a la dreta. Aquí deixem els senyals i continuem per la pista de la dreta (prescindim del senyal en creu del GR). Pugem fins a trobar una cruïlla de camins.\nImatge 1: Riu de la Llosa.\n0.40’ Cruïlla amb la pista que comunica Viliella amb Cal Jan de la Llosa. Seguim cap a la dreta, on retrobem senyals de GR, en aquest cas del GR 11-10, una variant del GR 11. Passem pel davant d’unes cases de pagès: Cal Gasconet i Cal Diligent. Al fons i dalt d’un petit turó podem observar les ruïnes del castell de la Llosa i la capella de la Mare de Déu dels Àngels.\n0.55’ Cal Jan de la Llosa (1.610 m). Seguim els senyals del GR passant pel costat de la masia. Baixem per un camí empedrat fins a trobar un pont de fusta pel que creuarem de nou el riu de la Llosa. Tot seguit ens trobem amb una cruïlla. Si volem visitar les ruïnes del castell i la capella ens desviarem cap a l’esquerra seguint els senyals del GR. Aquesta visita ens suposarà uns 30 minuts més sobre el temps total de l’excursió. En cas contrari, continuem cap a la dreta pel camí de traça ample, sense fer cas al senyal en creu del GR.\n1.00’ Cruïlla. Cartell del camí dels Bons Homes. En aquest punt retrobem els senyals del GR 107 que baixen de la Cabana dels Esparvers i la Vall de la Llosa. Si ens acostem al castell i la capella baixarem per aquesta pista. Deixem a l’esquerra aquest camí i seguim tot recte pel camí entre murs de pedra, molt planer i agradable.\n1.15’ Arribem a una altra cruïlla. A la dreta hi ha el camí que baixa cap al Molí del Salt, per on hem baixat abans. Seguim tot recte pel camí que ja coneixem, prescindint del senyal en creu del GR. Aviat podrem gaudir d’unes bones vistes sobre la Serra del Cadí.\n1.40’ Cruïlla a l’alçada d’un pal elèctric. Baixem cap a l’esquerra pel camí pedregós que surt a la pista principal propera a Coborriu. Un cop a la pista seguim cap a l’esquerra.\n1.45’ Coborriu de la Llosa (1.560 m), punt de sortida.\nCASTELL DE LA LLOSA, construcció del s. XII o més aviat el XIII.\nERMITA DE LA MARE DE DÉU DELS ÀNGELS DE LA LLOSA (S. XII/XIII), ermita i antiga parròquia, avui en ruïnes, situada al vessant est del penyal rocallós on s’assenta la fortificació de la Llosa.\nEl petit poble de Coborriu es troba a uns 1.560 m d’alçada i consta d’una desena de cases. La seva església, rústica i senzilla, està dedicada a santa Llúcia. Es pot visitar la propera ermita de Sant Antoni, situada al cim d’un turó.