Sega de mots: de juny 2007\nUn dels meus poetes té un carrer. Més que un carrer és un no carrer, batejat només amb la imperiosa necessitat postal de tenir un nom el tram entre dos xamfrans d'una illa de casetes de nova urbanització. El nou barri de ca n'Illa, a l'entrada sud de la Garriga, s'estén per la planúria que ocupaven camps d'alfals i de ferratge per les vaques de can Tarrés. I bé, el diguem-ne carrer té uns vint metres i tres números de cases a una banda; en l'altra, els laterals d'altres casetes amb entrada als paral·lels.\nAquesta nit de revetlla de Sant Pere, de Sant Pere Pescador, revetlla modestíssima al costat de la de Sant Joan, en el carrer del meu poeta, rera la banda lateral i vegetal d'una de les cases, hom hi celebrava una barbacoa. Se sentien veus alegres i una música moderna, matrimoni jove nouvingut que ha convidat alguns amics. Qui sap si algú hi celebra el Sant. Hi passo diverses vegades. Avui i altres vespres. Com que sopo d'hora em vaga força passejar quan les nits d'estiu es tanquen i el crepuscle és sols record. De tant en tant llençaven un coet amunt, amunt, modestíssim com la revetlla, que esclatava amb uns colors tristois i desganats. En canvi, d'altres, només petaven fort i allà dalt sols deixaven, ben efímer, un nuvolet compacte i gris esvaït en deu segons. Si m'hi fixo, puc resseguir amb la mirada la caiguda lliure del llistó damunt d'una teulada. No hi ha gent pels carrers. Rera els patis, algunes finestres obertes de cuina o menjador, veus de gent que sopa a fora. Hi ha algunes bosses de deixalles a les portes de les cases. Alguns gossos borden si passo massa a prop. D'altres gemeguen perquè tenen por dels trons.\nL'escena repeteix el ritual de cada any. L'entrada a l'estació de l'alegria simple, del desviure que no necessita cap teoria que t'expliqui l'existència, cap explicació que et justifiqui passar comptes més que amb tu mateix. Ets feliç perquè fa bo i aviat vindran festes "majons". A la casa de la barbacoa s'encén un altre petard que puja amunt, sempre amunt, fregadís del coet en l'aire deixant el blanc d'una lleu traça. Qui és que posa en marxa una segadora? S'escolta, lluny, un esparsor i el lladruc d'un gos. Olors d'estiu. L'esclat sec i desvagat del coet és una fogonada lluminosa. Com Giuseppe Ungaretti, m'illumino d'immenso. Carrer de Carles Sindreu: Nit de revetlla i d'amor, / de dansa i de carrousel. / T'he vist a contra claror / dins la vermellor / del cel.\nHa estat agradable l'entrada a aquest estiu. La foguera enorme al parc de can Godanya de Lliçà d'Amunt i tu al meu darrera perquè no t'abrussés la calorada. Les taules, el sopar, la gent... la música era una altra cosa. Aquests homes orquestra amb vedette incorporada sols són aptes per casaments i festivals de barriada amb baix pressupost, i que es fotin, pensa el regidor. Però a la nit de Sant Joan, si tu saps què és la nit de Sant Joan, no pots cometre semblant aberració. Després, ja tard, programa el que et doni la gana. Però no ofeguis –ni ofenguis– el so noble del crepitar de la foguerada –foguerada de veritat com no n'hi deu haver cap altra a la comarca– amb la xabacaneria de qualsevol versió perpetrada per un home orquestra més vedette.\n(És com el dia que vaig pujar amb uns amics a veure les falles d'Isil i el balls recuperats, festa tota declarada bé d'interès cultural o nacional, ara no ho sé. Doncs bé, arribem a lloc –era un pont de Sant Joan– i començo a veure japonesos i gent amb càmeres i vídeos i nosaltres que hem deixat el cotxe lluny perquè és estreta la carretera i allà veuràs tu la gent que ens trobarem. Els balls i les danses que diuen haver recuperat les recordo ara com els passos maldestres que jo podria fer amb tres gintònics al damunt, ara cap aquí ara cap allà i compte que caic. I gent que es fica a la rotllana sioux a veure què passa i amb qui es fixa per no fer el ridícul. I el ball, per Déu, quina cosa més lamentable! Una orquestreta de l'Aragó amb senyoretes que cada dos per tres corrien a canviar-se el top de "lentejuelas". Només hi faltaven unes quantes banderes espanyoles! El millor, sens dubte, va ser veure baixar les torxes per la muntanya, una corrua de lluminàries i de tant en tant alguna que la llençaven i baixava rodolant entre pedres i rostolls. I tu, que del fons del conte vas creuar distretament el pont...).\nI ha estat encara més agradable l'entrada a aquest estiu amb la perspectiva de saber que en sortirem de Menorca estant, i que ja tinc ganes d'anar-hi i recórrer-la tota de baix a dalt apamant-la com un cos que te'n sap l'espera. Endemés, pel mig, hi ha la sorpresa de veure's en un cartell excel·lent, envoltat de talent i bones veus amb qui compartirem el Festival d'Estiu de Caldetes, el Poesia i +. I és que –ho has vist?– tindrem en Roger Mas de teloner!\nHo hauries d’haver vist. Formigues de foc\nbaixant per les parets nocturnes de la muntanya\nmentre a peu del pont de pedra, junt a un banc,\ns’estimava una parella i llurs petons eren bombes\nque esclataven cap al cel i el sagnaven de colors.\nAllisava el riu les pedres com el temps,\nescolant-se al buit rodó l’argent de lluna.\nHo cantà en Salvat i ho canto jo.\nI cremava amb fúria encara el faro\ncom volent consumir-se abans del sol,\nabans que els déus assedegats de vi\nque l’encengueren li robéssin l’ànima de nou,\nabans no s’ofegués la dona d’aigua en la rosada.\nHo hauries d’haver vist,\nhaver creuat el pont quan et cridava.\nDivendres vaig fer una petita xerrada sobre bruixeria, sobre el concepte històric del fenomen, no sobre falòrnies esotèriques. Era en el marc de l'acte "Solstici de bruixes" organitzat per l'associació El Brou del Mestre (al web se'n pot veure un fragment) i Òmnium Cultural de la Garriga amb motiu de la projecció del curt "Pedregada", realitzat per la mateixa associació i Prisma Films. Estic content de com va anar, tot i que tinc la impressió que el més freak de la nit vaig ser jo, perquè, evidentment, les 130 persones que van venir no ho van fer per escoltar-me si no per veure el curt, d'altra banda excel·lent tot i alguna imprecisió històrica que no el desmereix. Acabat l'acte em va sorprendre que ningú s'interessés per qualsevol cosa que hagués dit, algun aclariment, alguna pregunta, alguna objecció. Ho vaig trobar, simplement, curiós, sense més cabòries. Reprodueixo, a continuació, la primera part de l'article publicat a la revista Gar (número 83), resum sintètic del que vaig dir.\nSolstici de bruixes\nLa màgia de la nit de Sant Joan, concentrada sobretot a casa nostra en tot allò que envolta les fogueres, té, però, un seguit de ramificacions que han deixat rastre en les creences populars, en el folklore i en la literatura. Certament, el foc de Sant Joan és un foc protector i purificador, que s’esdevé quan la sega al camp ja és avançada o fins i tot liquidada, en el zènit solar del trànsit de la primavera a l’estiu i en el màxim esclat floral de la natura. La creença popular atorga a aquesta nit el poder màgic de potenciar les virtuts de totes les plantes i herbes remeieres i la potestat, als pobres mortals, de poder veure, si ens hi fixem, alguns dels genis del lloc –fades, follets o dones d’aigua–.\nLa nit de Sant Joan és una nit de sortilegis encunyats en mil i un refranys, d’eficàcia dubtosa segons els casos, però amb la dosi de lirisme necessari que ha d’embolcallar qualsevol festivitat popular articulada en un imaginari col·lectiu, de referents compartits, avui com més va més vagues.\nEn contextos de canvi de valors, de transformacions socials i paisatges humans, d’incerteses davant del futur, sempre s’han atiat les certeses covades a l’empara d’allò sobrenatural. La figura de la bruixa, a cavall entre el mite llegendari i la realitat històrica, troba en la nit de Sant Joan un terreny adobat.\nQuan la teologia medieval i la literatura juridicoreligiosa legitimen –a partir del segle XIII– la presència del dimoni a la terra i es creu possible i demostrable poder pactar-hi, la visió que es tindrà sobre la bruixeria serà molt menys amable que si només es dediquessin a les “sortilegia et divinationes”, és a dir, als simples sortilegis i a les arts endevinatòries. Els càstigs també seran més severs. De les amonestacions es passarà a les cremes inquisitorials. La controvertida Inquisició catòlica, dins l’àmbit de la monarquia hispànica dels segles XVI i XVII, actuarà sobretot a Castella i al País Basc. A Catalunya, però, les lleis i constitucions donen als consells municipals un ampli marge d’actuació que es radicalitza en els anys més virulents de la caça de bruixes, entre 1617 i 1622. A casa nostra els processos són civils, no és l’església qui actua, és el pànic de la gent el que provoca detencions i acusacions que acaben a la forca. Les bruixes són penjades com vulgars delinqüents en places i cruïlles de camins, a la vista de tothom.\nEls delictes de bruixeria són diversos. Sense pacte amb el dimoni no hi podia haver bruixeria i els processos pretenen demostrar-ho. La confessió sota tortura era el mètode emprat pels tribunals. Qualsevol marca o tara podia ser una prova d’haver estat marcada pel dimoni: una berruga, una llaga, una infecció... Les bruixes podien ser acusades d’infanticidis, de donar o provocar golls a la gent (inflamació de la glàndula tiroide), neular fruits i collites, enverinar el bestiar i, sobretot, fer caure pedra, la seva gran especialitat. En la majoria de casos el perfil de la bruixa corresponia a una dona gran, sola, amb alguna tara física o mental, que tenia comportaments estranys amb els veïns. També hi ha moltes dones gavatxes, provinents de França, immigrants que fugen de les guerres de religió franceses. La intolerància amb tot allò que no s’ajusta a l’ortodòxia és immediatament sospitós d’estar relacionat amb la bruixeria.\n(Article publicat a El9Nou ahir divendres)\nLa darrera edició del Corpus garriguenc sembla haver tingut, almenys mentre durà, un efecte estranyament balsàmic sobre l’agitació política en què es veu immers el poble. Del cert, els propers quatre anys no seran un camí de roses i clavells i pot ser una llarga processó per viaranys incerts la que s’enceti a partir de demà mateix. Corpus m’agrada, pel que té d’olors i de colors que perduren encara l’endemà a primera hora en uns carrers sense cap cotxe, i pel gir i empenta que la festa rep d’ençà de la creació d’una associació que vetlla pel seu manteniment. Enguany, per primer cop, hi he vist diguem-ne guiris de xancleta i pell rosada, mapa en mà i mariconera, potser vinguts des d’una Barcelona com més va més provinciana, atrets qui sap per quin exotisme que algú els deu haver publicitat.\nIgnoro si una diada d’aquest tipus, amb tanta densitat humana obscena –disculpin, és el que em provoquen les aglomeracions– té el seu corresponent estudi sobre l’impacte –econòmic i cultural, sobretot– que genera a un municipi amb tan sols dos establiments hotelers de quatre i cinc estrelles. Tinc la impressió que aquí i arreu la visió estratègica que es té sobre com ha de ser el creixement dels nostres pobles passa olímpicament de la incidència que tenen i poden tenir les manifestacions culturals que s’hi generen. O, almenys, que aquesta incidència és tinguda en compte molt a la baixa. Un bé intangible com és la cultura, i encara aquella emanada d’un patrimoni immaterial –què són sinó les tradicions?– necessita, precisament, de recursos tangibles més enllà dels subvencionats públicament.\nLa creixent simbiosi entre oci i cultura –termes en absolut antagònics– provoca que sovint hi hagi seriosos dèficits quant a equipaments mal resolts o bé inexistents –casals, teatres, hotels, albergs...– que fan que determinats esdeveniments encara no toquin sostre o que alguns pocs, lamentablement, no toquin ni quarts ni hores. El nostre Vallès, paulatinament metropolitzat, té suficients ressorts per fer de la cultura un motor de creixement econòmic i alhora un factor de benestar pels seus habitants, que no sols en garanteixi l’oci sinó que també sigui una eina de cohesió social –alerta, que és diferent de la uniformització dels pensaments únics–. Tenir en compte la cultura en la planificació i creixement de la comarca, tant en polítiques públiques transversals (es diu així, oi?) com en iniciatives privades intel·ligents, és una aposta segura que ha de donar els seus rèdits més aviat que no ens pensem. Corpus: cal (que de l’asfalt) neixin flors a cada instant.\nEl 8 de juny va venir a la Garriga a llegir els seus poemes en el penúltim acte de la Primavera Poètica. Va arribar sol, amb cert aire desmenjat i acalorat, i va omplir la sala. Es va esplaiar quasi una hora i mitja amb una tirallonga de textos de registre molt divers. Més que recitar, contava els poemes -mentre, jo recordava més d'un cop els contes adolescents del seu avi a "L'ingenu amor"-, poemes amb imatges bellíssimes, d'un lirisme pueril. (L'any passat ja ens va advertir l'Enric Casasses que en Pau Riba estava escrivint material molt interessant.) D'altres poemes, en canvi, agombolaven enginy lingüístic i humor punyent. El recull de "Visions cadaquesenques" n'és una mostra i el poema IV un exemple oportuníssim un cop oberta la veda dels banys estivals. Molt més enllà de la faceta provocadora, subversiva i a voltes irreverent que li han penjat, Riba va demostrar poder ser-ho perquè sap d'on ve i manipular la tradició per adaptar-la a la pròpia conveniència, subvertir-la si cal o refundar-la de nou. Només es pot estar a l'avantguarda si es comprèn, com escriví Vila-Matas, que no es pot escriure com si mai ningú abans de tu ho hagués fet.\ncom una varicel·la benigna...\nhagués pescat l'escarlatina\nAl web de la revista Lletra hi trobareu l'enllaç a Música de poetes. Es tracta d'una nova oferta d'aquest portal de i sobre literatura catalana, probablement un dels més complets i amb millors continguts. L'enllaç s'anirà actualitzant i enriquint amb l'aportació de nous poetes i nous músics i és un goig entrar-hi i perdre's a l'atzar amb aquest poeta o amb aquell músic. Perquè va d'això la proposta, de poetes que han estat musicats i de músics que han cantat poemes, com aquest bellíssim M'aclame a tu, de l'Ovidi cantant Estellés.\nAhir em van fer una entrevista, quasi una hora i quart parlant, pobre de mi. Jo creia que només es tractava d'un balanç sobre el Festival Primavera Poètica, però l'entrevistadora, diligent, s'havia preparat una bateria important de preguntes que em van desarmar. No sé com quedarà, tot plegat, francament. Crec que no em vaig saber explicar gens bé i potser hauria d'haver acotat els temes. Ignoro si pot ser d'interès diguem-ne públic opinions sobre el que faig. Com que sóc i em tinc per mal conversador, ara penso si no hagués estat millor un qüestionari tancat, d'aquells que contestes via mail, com he fet alguna altra vegada. I no és pas que em sentís incòmode amb ella, no, que amb la periodista ens coneixem i coincidim i fins estic segur que estem d'acord en moltes coses. És, més, la incomoditat interior, la legitimitat des de la qual projectes públicament una opinió. És un llast que em sembla que arrossego fa força anys, tants com els que recordava que feia que em dedicava a agitar culturalment el meu entorn més immediat. Una dotzena ben bona, si no em descompto, començant pels premis literaris de la Fundació Maurí, passant per la direcció de recitals de poesia -set o vuit-, o bé fent-ne pel gust de dir versos d'altri, convocant escriptors, muntant conferències, embrancant-me en Òmnium, flirtejant amb el teatre, inventant un Festival... (escolta, amb un telèfon i un ordinador es munta un festival del què tu vulguis).\nHi ha, naturalment, qüestions que voregen l'orgull i l'autoestima. L'orgull evident i personal d'haver fet el que em proposava i de saber que és bo el que has fet i que bé que hagis estat tu qui n'ha tingut la idea i no un altre de mediocre o incapaç. Primer t'ho passes bé, després t'aporta coneixements i a la fi ho comparteixes amb qui vulgui o s'hi interessi. I tot sense moure't de l'espai on ets, sense cap variació en les teves coordenades personals. Què més vols? Però xerrem massa, escoltem poc i llegim menys. I se m'atrofia la mirada a poc a poc perquè en lloc d'aprendre tinc la sensació de ser com més va més ignorant sobre el tema i argument de les vides que m'envolten, de la vida que m'envolta i que només tenen sentit des de la meva pròpia. Dit així, he d'admetre que pot semblar un poc bèstia, catàrquic fins i tot. Però és també només així que em sembla entendre la incomoditat de què parlava abans, la sorpresa que em causa encara l'interès que pot tenir el que jo digui o faci en algú com ara tu, o encara pitjor, que sigui cert i cru que res del que dic i faig sigui realment interessant. Crec que és això el que m'atenalla. I crec que és un encert no haver començat l'entrevista per aquí i haver sabut fer que durés més de cinc minuts.\nAhir, a la Fundació Fornells-Pla i Conxa Sisquella de la Garriga, va tenir lloc el primer dels actes sobre Joan Brossa organitzats en el marc del Festival Primavera Poètica. Es tractava d'un diàleg amb l'artista plàstic Joan Caselles, de Teià, el qual va oferir al respectable una xerrada prou amena sobre la poètica visual de Brossa a partir de la projecció d'això, de poemes visuals. Es tractava d'una lectura personal -no fou pas gens heterodox- sobre el recorregut en aquest camp del singular i inclassificable artista. Algunes de les explicacions i comentaris de Caselles arrencaren més d'un somriure per les ocurrències brossianes a l'hora de treballar amb associacions d'idees a partir d'objectes.\nI tu vas venir. Seies un parell de rengles davant meu, i et veia de biaix. Escoltaves amb atenció i de tant en tant somreies, comentaves coses amb la persona del costat. Em dius que no ho vas acabar de comprendre, que això de l'espina de sardina amb un tap de suro al cap tu també ho has fet. I ves què hi fan uns daus a dins d'un porró? Guaita, ara fan streptease? I em fas riure de les coses que m'expliques. Però avui em surts amb què has escrit un poema a l'estil de Joan Brossa, un poema "concret", i me l'ensenyes riallera per veure si m'agrada, i jo penso que sí que m'agrada perquè l'has fet tu quan ha acabat de ploure aquest matí i has comprovat els desperfectes al teu jardí particular.\nUnes flors ufanes.\nUn núvol negre.\nUnes pedres fredes.\nUn núvol blanc.\nUnes flors trinxades.


Lleida | 微资讯\nLa Llosa del Cavall 水库 (Lleida)\nPantà de la Llosa del Cavall, Lleida, 西班牙\nLlosa del Cavall水库的名字来自它所在的峡谷，在大坝和道路建设之前实际上无法进入。 Busa和Capdevila山脉围绕着这座壮观的水库，在其干净的水域中映射出一片野生树木繁茂的景观。\nEmbalse de Rialb 水库 (Lleida)\nPresa de Rialb, Lleida, 西班牙\nEmbalse de Sant Llorenç de Montgai 水库 (Lleida)\nPantà de Sant Llorenç de Montgai, 25613, Lleida, 西班牙\nEmbalse de Utxesa 水库 (Lleida)\nUtxesa, Lleida, 西班牙\nEmbalse de Camarasa 水库 (Lleida)\nPantà de Camarasa, Lleida, 西班牙\nEmbalse de Oliana 水库 (Lleida)\nPantà d'Oliana (el Segre), Lleida, 西班牙\nPlaça Capdevila, 18, 973 651 375, 25620, Tremp, Lleida, 西班牙\nAv. Pirineus, 2, 620 393 265, 25620, Tremp, Lleida, 西班牙\nPlaça del Carme, 16, 973 313 101, 25300, Tàrrega, Lleida, 西班牙\nAv. de Catalunya, 74, 973 312 825, 25300, Tàrrega, Lleida, 西班牙\nCarrer de les Astes de Sant Macari, 3, bx, 973 31 479, 25300, Tàrrega, Lleida, 西班牙\nCarrer Torrent de Pietat, 6, bx, 609 445 028, 25560, Sort, Lleida, 西班牙\nAv. del Canal, 11, 973 602 550, 25230, Mollerussa, Lleida, 西班牙\nCarrer Ferrer i Busquets, 88, 973 602 321, 25230, Mollerussa, Lleida, 西班牙


Com es va crear el Labradoodle | DOGKING Com es va crear el Labradoodle | DOGKING\nInici > Sobre el Labradoodle > Com es va crear el Labradoodle\nCOM ES VA CREAR LA RAÇA LABRADOODLE?\nL'origen de la història de la raça Australian Cobberdog el trobem en Wally Conron, un educador caní de gossos pigall que necessitava trobar una raça hipoal·lergògena que pogués ser entrenada per a aquesta tasca.\nUNA TROBADA AMB WALLY CONRON\nQuan vam començar el nostre estudi a Austràlia sobre l'Australian Cobberdog, la persona que teníem més interès a conèixer era Wally Conron, el creador del Labradoodle. S'ha escrit molt sobre ell i volíem saber de primera mà què opinava d'aquesta raça. Per a nosaltres, era molt important conèixer bé la seva història i la seva experiència. A pesar que Wally Conron és conegut com el creador del Labradoodle, la seva tasca principal ha estat sempre la d'educador de gossos pigall. Ha treballat amb aquests gossos durant 25 anys, a més de fer treballs amb cavalls, gossos de teràpia a les presons i “remedial dog”, que és com ell anomena els gossos que realitzen visites als hospitals. Ell coneix bé la gran capacitat que tenen els animals per ajudar les persones, per això també ens podia explicar el valor que tenia la raça per dur a terme aquesta tasca.\nWally Conron ens explica que treballava en una associació per a cecs amb un programa de cria i entrenament per formar gossos pigall. La majoria d'aquests programes consistien primer en una selecció de cadells, un període de socialització i un entrenament posterior per passar seguidament a l'acoblament a l'usuari. Habitualment treballava amb Labrador i Golden Retriever, però va arribar un dia en el qual va rebre un encàrrec especial. Es tractava d’una dona cega hawaiana el marit de la qual tenia al·lèrgia als gossos.\nÉs ben conegut que el pèl arrissat dels caniches és hipoal·lergogen ja que no provoca caspa ni fa la muda, va ser per això que durant 3 anys va treballar amb 33 caniches de mida gran, intentant trobar-ne un que fos apte per a aquest treball. Tanmateix, no ho va aconseguir. Cap Caniche mostrava les aptituds necessàries per convertir-se en gos pigall i com que el temps passava i el seu cap el començava a pressionar, va prendre una decisió sense precedents: encreuar una de les seves Labrador amb un Caniche i esperar que el resultat pogués satisfer la singular petició de la dona hawaiana. “I així ho va fer”, ens diu Wally amb un gran somriure. Es van realitzar les proves pertinents i dels 3 cadells que van néixer de la cadellada, un d'ells era completament hipoal·lergogen i tenia les aptituds necessàries per convertir-se en un gos pigall.\nEl desenvolupament de la raça Labradoodle\nMalgrat haver trobat un encreuament perfecte per dur a terme la seva taca com a gos pigall i no provocar al·lèrgia, Wally Conron es va trobar amb un problema que no esperava: encara que hi havia una llista d'espera de 6 mesos, la gent no volia un gos que no fos de raça pura. Els cadells creixien i no trobava llars de socialització que acollissin els cadells de Labradoodle. Ningú. Així que veient la necessitat de canviar la percepció d'aquests cadells en la població, va decidir trucar als mitjans de comunicació i anunciar-los que havia creat una nova raça concebuda per als treballs d'assistència i teràpia. La notícia es va fer viral, i en tan sols 24 hores ja tenia centenars de trucades de persones que volien tenir un d'aquells gossos meravellosos. “No volien un encreuament, volien un Labradoodle”, ens diu Wally amb cert enuig.\nI així va ser com va començar tot. Tenia la combinació perfecta per crear bons gossos pigall i famílies que volien socialitzar-los, per la qual cosa va decidir desenvolupar el programa de cria del Labradoodle. Tanmateix, un altre problema encara més important estava per arribar. Per continuar criant el Labradoodle i poder establir-lo com a raça necessitava sementals de Caniche per anar fent les muntes, i quan va demanar assessorament al Kennel Club es va trobar amb un mur. Els criadors de raça pura s'oposaven frontalment al seu programa de cria del que aleshores encara era un gos mestís i li asseguraven que si agafava algun exemplar per fer muntes, el Kennel Club el trauria del registre i li impediria presentar-se a més exposicions i campionats. Per sort, Wally va trobar el suport en alguns criadors que li van oferir els seus sementals mentre no se n'assabentés el Kennel Club, i el criteri pel qual va escollir els sementals va ser el seu bon temperament i el reconeixement d'estar lliures de problemes hereditaris.\nD'aquesta manera, va anar tenint les seves cadellades de Labradoodle i en va anar seleccionant gossos estupends que van aconseguir convertir-se en grans gossos d'assistència. Amb un to desenfadat, riu mentre ens explica que quan va arribar a encreuar Labradoodle amb Labradoodle el va anomenar Doubledoodle. I la generació següent la va anomenar Tripledoodle. Tanmateix, des que va començar amb aquest programa, Wally Conron ha estat amenaçat, demandat i fins i tot pegat per criadors de raça pura que l’acusaven d'estar pervertint el seu treball. Sens dubte una reacció de por per part dels criadors davant l'atenció internacional que havia aconseguit Wally Conron entorn del Labradoodle. Va ser per això que finalment es va donar per vençut, cansat de lluitar contínuament contra molts dels qui formaven part del món del gos a Austràlia i es va retirar sense arribar a registrar la raça en el Kennel Club. Tanmateix, la base ja s'havia establert i a pesar que Wally Conron no va acabar el seu programa de cria del Labradoodle, van ser molts els criadors que van seguir desenvolupant la raça fins avui.\nL'OPINIÓ DE WALLY CONRON SOBRE EL LABRADOODLE\nSegons les seves paraules, els Labradoodles que va criar eren brillants, mai va tenir problemes de temperament amb cap d'ells, eren molt intel·ligents i fàcils d’entrenar. I això era així perquè posava molta atenció seleccionant molt acuradament els pares dels seus cadells. El problema amb els Labradoodle va ser el seu èxit. El Labradoodle es va fer molt popular i les granges de cria van començar a criar-los sense cap tipus de criteri. Simplement posaven dos gossos junts sense estudiar-ne els possibles problemes hereditaris de salut o comportament ni fer-los les proves que fossin hipoal·lergògens. Va ser així com a poc a poc es va desvirtuar el concepte "Labradoodle" i se’n va crear una percepció com a gossos massa nerviosos que trigaven molt a aprendre les ordres i no servien com a gossos d'assistència. Sent testimoni d'això, de vegades es penedeix d'haver iniciat aquesta febre, ja que també va donar motiu al fet que es comencessin a fer encreuaments d'altres races que no tenien cap sentit. Per a ell, l'encreuament entre un Labrador i un Caniche tenia sentit en la mesura que aconseguia bons gossos d'assistència que no provocaven al·lèrgia. En el moment en el qual això es descurava, el Labradoodle no tenia raó de ser. Per sort, després que Wally Conron es retirés, hi va haver altres criadors com Mellodie Woolley que van decidir seguir aquest criteri i van aconseguir grans resultats fent de l'Australian Cobberdog la raça que el Labradoodle hauria d'haver sigut.


La falta d'Internet de banda ampla 'desconnecta' 417.209 habitants de les zones d'interior - Diari La Veu\nEscriba el número 698025\nEl 87% entitats de població sense banda ampla tenen menys d\_'1.000 habitants.\nEn el segle de les Tecnologies de la Comunicació i la Informació (TIC), la connexió per banda ampla en bona part de l'interior del territori és encara una assignatura pendent. Mentre que la majoria de grans localitats de la costa del país gaudeixen –totalment o parcialment– de connexió a Internet de primer nivell, 417.209 habitants encara no tenen banda ampla (una connexió d'uns 30 megabits per segon).\nEls municipis més afectats per la manca d'una bona connexió són els més xicotets, o les conegudes com a entitats singulars inferiors als municipis, és a dir, les pedanies, els barris disseminats o les urbanitzacions. Alguns exemples són les Barraques d'Aigues Vives d'Alzira o les pedanies i localitats menudes de la Serrania de València, la Vall d'Alba o els nuclis de població de Morella (els Ports), així com les pedanies d'Oriola (Baix Segura).\nAixí ho mostra el mapa de banda ampla elaborat per la Direcció General de Tecnologies de la Informació i les Comunicacions, depenent de la Conselleria d'Hisenda, que ha permés identificar, a més dels territoris ja coneguts, 640 noves zones sense cobertura que no constaven en la informació oficial del Ministeri d'Energia. Són les denominades "zones blanques NGA". Es tracta de 410 polígons o parcs empresarials situats en 185 poblacions i de 230 noves entitats singulars de població inferiors al municipi situades en 71 ajuntaments.\nLes zones en blanc i els punts rojos són els territoris sense banda ampla. / GVA\nLes àrees en blanc del mapa representen les zones on no arriba la banda ampla i en gris suau es marquen les zones on ho fa parcialment. Els pintats en gris obscur són els territoris en què la connexió està completament instal·lada i els punts de colors representen polígons o enclavaments industrials. Finalment, els de roig són els que no tenen banda ampla i els de verd, els que sí.\nEn total, al País Valencià hi ha en l'actualitat 866 entitats singulars de població situades en 337 municipis que no tenen cobertura de banda ampla. Molts d'ells no quedaven registrats en les estadístiques del Ministeri d'Energia, Turisme i Agenda Digital, motiu pel qual la Conselleria d'Hisenda va optar per desenvolupar aquest mapa. La informació que se n'obtinga serà enviada al Ministeri perquè puga ser enregistrada després de les possibles al·legacions.\nEn aquest sentit, el director general de Tecnologies de la Informació i les Comunicacions, Pedro Pernías, va destacar el dilluns la necessitat de recollir aquest tipus de dades per a "corregir els desequilibris territorials". Aquesta informació de diagnòstic no solament és bàsica per a qualsevol planificació d'actuacions, sinó que és a més un dels requisits previs que estableix la regulació europea en matèria d'ajudes d'Estat per a autoritzar qualsevol ajuda pública a la banda ampla. Europa estableix així mateix l'obligatorietat que aquesta informació s'expose en consulta pública oberta perquè els operadors o altres agents puguen presentar al·legacions si així ho consideren.\nUn dels objectius de l'Agenda Digital de la Comunitat Valenciana 2020, tal com va explicar Pernías, "és que la banda ampla d'alta velocitat arribe a tot el territori, com a motor del canvi del model productiu cap a un model basat en la innovació i el coneixement, i com a eina de vertebració territorial que contribuïsca a evitar la despoblació de l'entorn rural".\nEl 87% d'entitats de població sense banda ampla tenen menys de 1.000 habitants i l'11,9% entre 1.000 i 5.000 habitants. No obstant açò, també s'han identificat entitats de població de major grandària sense serveis avançats de telecomunicacions. Així, hi ha identificades 7 entitats de població d'entre 5.000 i 10.000 habitants sense cobertura i 2 de més de 10.000 habitants (els nuclis principals de població de Crevillent i Pego).\nPel que fa a la situació de la banda ampla en les àrees d'activitat econòmica, la recollida d'informació dels ajuntaments ha permés aflorar les greus manques d'aquest tipus d'infraestructures de telecomunicacions. En total s'han identificat 410 àrees d'activitat econòmica sense cobertura de serveis d'Internet ràpid, és a dir, àrees en les quals les empreses situades no poden contractar alta velocitat a cap operador. Aquestes àrees estan distribuïdes en 185 municipis, dels quals 101 són de la demarcació de València, 43 de la d'Alacant i 41 de la de Castelló.\nAquesta greu situació té efectes importants en la competitivitat d'aquestes empreses i és per això que una de les primeres actuacions del Consell en matèria d'implantació de la banda ampla serà potenciar-ne el desplegament en aquestes zones. La manca de banda ampla també té conseqüències econòmiques en les zones residencials, especialment les d'afluència turística, ja que, segons expliquen des de Conselleria, "perden atractiu turístic" per no tindre una connexió a Internet ràpida.\nEscriba el número 110071


MÉS per Menorca demana al Govern que incrementi en 2019 la partida d'educació infantil\n26 febrer 2021 02:30\nMÉS per Menorca ha demanat aquest dimarts al Govern que s'incrementin les partides destinades a educació de zero a tres anys i a les escoles de música i dansa en els Pressupostos autonòmics de 2019.\nEn primer lloc, els menorquinistes sol·liciten un augment de 120.000 euros per a les ajudes individuals de menjador i escolarització, mentre que també exigeixen que es destinin 630.000 euros a la contractació de 18 efectius més per a l'atenció primerenca i la construcció de 1.000 noves places.\nD'altra banda, reclamen una partida de 500.000 euros per a la convocatòria d'ajudes a les escoles de música i dansa de titularitat municipal i a les escoles reconegudes per la Conselleria d'Educació i Universitat.


La sòcia del Barça a qui van obligar a traure's la samarreta en la Copa del Rei denuncia el cas a la Fiscalia - Diari La Veu\nEscriba el número 462765\n18 juny 2019 12:56h\nLa Policia Nacional va requisar la samarreta a Sílvia Guerrero, la va deixar en sostenidors i la va amenaçar amb una multa i d'impedir-li entrar a l'estadi. / DLV\nBARCELONA. La sòcia del FC Barcelona a qui agents de policia van obligar a traure's la samarreta a favor dels polítics presos en la final de la Copa del Rei a Sevilla ha denunciat el cas davant la Fiscalia pels delictes d'atemptat contra la integritat moral, coaccions, abús d'autoritat i vulneració de drets fonamentals.\nLa Policia Nacional li va requisar la samarreta, la va deixar en sostenidors i la va amenaçar amb una multa i d'impedir-li entrar a l'estadi, tot i que finalment va poder veure el partit amb una samarreta prestada.\nSílvia Guerrero, amb l'ajuda de l'entitat Drets, ha presentat la denúncia pels fets ocorreguts el 25 de maig passat al Benito Villamarín, en la final contra el València. El primer control policial li va requisar la samarreta i el segon no la volia deixar entrar en sostenidors. Finalment, un amic del seu germà li va deixar una altra samarreta.\nNo obstant això, Guerrero ha explicat que el tracte rebut va ser molt dolent, perquè en cap moment li van justificar la decisió i no li responien les seues preguntes. En el primer control hi havia càmeres de TV3, però en el segon ja no, i "el tracte encara va ser pitjor", ha explicat.\nSílvia Guerrero, a l'esquerra, amb Sergi Blázquez i una altra advocada de Drets, davant la Ciutat de la Justícia de Barcelona aquest dimarts. / POL SOLÀ\nLa dona s'ha mostrat "indignada" i vol aportar el seu "gra de sorra" per a "lluitar" a favor de la llibertat d'expressió, que "pensava que era completa".\nL'advocat de Drets Sergi Blázquez ha explicat que han pogut identificar alguns dels policies i que espera que la Fiscalia "arribi fins al final" per a "depurar responsabilitats" de funcionaris públics que han de respectar els drets fonamentals, com són la dignitat personal i la llibertat d'expressió. És "inadmissible", ha dit, afegint que també es podrien exigir responsabilitats als vigilants de seguretat privada de l'estadi i a la Federació Espanyola de Futbol.\nEscriba el número 633023


Stylish Giudecca Apartment Siracusa Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia della Giudecca 36, Ortigia, Siracusa, Itàlia, 96100 - Veure al mapa\nMés informació sobre Stylish Giudecca Apartment\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Stylish Giudecca Apartment és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Siracusa. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nStylish Giudecca Apartment també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Siracusa. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, transport hotel/aeroport, servei de llançadora.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Siracusa, el Stylish Giudecca Apartment és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


Faus aconsegueix la victòria a la prova de BTT de Llombai - Diari Serpis\nFaus aconsegueix la victòria a la prova de BTT de Llombai\nEl ciclista de Palma, Miquel Faus va véncer en la segona prova puntuable del circuit de BTT de la Ribera-Valldigna celebrada aquest passat diumenge a Llombai.\nFaus controle en tot moment la prova i va realitzar els 42 quilòmetres a un bon ritme sense tot just tindre rivals. El de Palma venia de córrer dijous passat la scottmarathon en terres catalanes on acabe en el lloc 14 davant rivals d’una certa entitat.\nAmb aquest resultat Faus afronta un mes replet de carreres de BTT, ja que ara és el moment més àlgid de la temporada de carreres de muntanya.\nMANUELA FUNDACIÓN CONTINUA SUMANT EXPERIÈNCIA\nL’equip ciclista professional Manuela Fundación que dirigeix José Antonio Bonillo de Silla continua acumulant noves experiències en l’escamot professional després de les primeres carreres.\nIsaac Canton s’ha convertit en l’home fort de l’equip després de ser el primer classificat de l’equip en aquestes últimes carreres i ficar-se en alguna escapada.\nBonillo va apuntar que “el nivell *World Tour és altíssim i nosaltres estem dues categories per davall d’ells, ara mateix els nostres objectius és ficar-nos en les escapades que puguem i deixar-nos veure”.\nArticle anteriorSuma i segueix de l’equip Infantil de voleibol del Grau de Gandia\nArticle següentMagnífica festa del motocròs a Albaida


avís legal giave\nTot accés a aquesta pàgina web està subjecte a les següents condicions:\nNomés s’autoritza l’ús personal i no comercial. No s’autoritza la còpia, reproducció, transmissió, distribució o modificació del lloc web i els seus continguts.\nGIAVE, S. A. no garanteix l’exactitud, veracitat o integritat dels continguts d’aquest lloc web. GIAVE, S. A. no garanteix que el web i el servidor estiguin lliures de virus i no es fa responsable dels danys causats per l’accés a ell o per la impossibilitat d’accedir-hi.\nQuan visiti aquest lloc web, el seu navegador pot emmagatzemar informació tècnica en el seu ordinador: l’ús de cookies no proporciona cap informació personal ni informació sobre el seu ordinador, només estan destinades a estalviar-li temps quan torni a visitar-nos i ajudar-nos en la millora del disseny del nostre lloc web.\nD’acord al que estableix la Llei Orgànica 15/1999, de Protecció de Dades de Caràcter Personal, les dades recollides en el present contracte seran incloses en un fitxer automatitzat del que és responsable l’empresa GIAVE, S. A., i la finalitat del qual és la prestació dels serveis aquí oferts.\nEn qualsevol cas, podran exercir-se gratuïtament els drets d’accés, rectificació i cancel·lació dirigint-se a: giave@giave.com, o per correu postal a:


6 contes de sempre: 5. El saquet dels lligams\n"A qui estimes, dóna-li ales per volar, arrels per tornar... i motius per quedar-se." Dalai Lama\n· Autonomia emocional: una bona autoestima és fonamental a l'hora d'establir vincles saludables amb els altres, siguin de família, d'amistat o de parella.\n· Competència social: el respecte és fonamental per construir vincles flexibles i elàstics com la goma del conte. Un bon domini de les habilitats socials, una comunicació adequada i una correcta gestió dels conflictes, reforcen la relació amb els altres.


Els 16 millors llocs del món per veure aus | Consumer\nEls 16 millors llocs del món per veure aus\nDiversos experts en ornitologia destaquen llocs del planeta imprescindibles per practicar birdwatching\nL’observació de les aus és una afició que no coneix fronteres. Espanya és un referent internacional per la seva gran varietat de llocs per practicar el” birdwatching“, igual que altres zones destacades del planeta. Aquest article proposa 16 llocs imprescindibles, en ordre alfabètic, per observar aus a tot el món recomanats per diversos experts en ornitologia.\n1. Borneo (Brunei, Malàisia i Indonèsia)\nImatge: Lip Kee\nBorneo, la tercera illa més gran del món, està situada en l’arxipèlag Malayo, al sud-est d’Àsia, i és un dels llocs amb més biodiversitat del planeta. Els experts de l’organització conservacionista SEU/BirdLife destaquen que és la llar d’orangutanes, elefants pigmeos, panteres nebuloses i micos narigudos i més de 600 espècies d’aus, unes 50 exclusives.\n2. Costa meridional de l’Algarve (Portugal)\nL’observació d’aus és un fenomen que no coneix fronteresAquesta zona és idònia per a una setmana de “pajareo” de punta a punta, del cap de Sant Vicent a Vila Real de Sant Antonio, segons Javier Rico, periodista ambiental i impulsor de” Aver Aus“, una iniciativa de” birdwatching” per a nens de col·legis i instituts. “En el primer t’infles a veure aus marines en ple pas migratori (entre l’estiu i la tardor). La resta és per veure de gairebé tot, tot l’any: espàtula, flamenc, pechiazul, charranes, chorlitejos, falcó pelegrí, teixidor cabecinegro, etc.”, comenta.\nCosta Rica és una destinació perfecta per descobrir l’extraordinària diversitat ornitològica de les selves, en particular d’Amèrica central, destaca Antonio Sandoval, comunicador ambiental, ornitólogo i autor del llibre ‘Para què serveixen les aus?’. Els experts de SEU/BirdLife indiquen que posseeix unes mil espècies d’ocells, “algunes de les més fascinants del món, com els tucanes, els guacamayos, els tangarás o l’extraordinari quetzal“.\nImatge: Kathy & sam\n4. Everglades (Estats Units)\nAquesta regió de Florida (EUA) és l’hàbitat de diverses espècies autòctones i està protegida pel Parc Nacional dels Everglades. Segons els especialistes de SEU/BirdLife, és una de les àrees de major densitat d’aus al món.\n5. Finlàndia i península de Váranger (Noruega)\nLa regió Àrtica més accessible d’Europa acull en la seva tundra i els seus fiords alguns dels ocells més cridaners del continent, segons els experts de SEU/BirdLife. “En els seus taigas viuen unes de les millors poblacions de galls de bosc i mussols del vell món“, afegeixen.\n6. Fiord de Breiðafjörður (Islàndia)\nIslàndia posseeix llocs emblemàtics per veure aus, com el llac Myvatn, amb els seus bells ànecs havelda i arlequí i les serretas, entre moltes altres aquàtiques, però Javier Rico s’inclina més pel Fiord de Breiðafjörður, per “el seu abrupte paisatge, els seus 3.000 illes i illots i la facilitat per veure colònies de frailecillos i cormoranes moñudos i al pigargo europeu“.\n7. Iguazú – Esteros de l’Iberá (Argentina)\nEl parc nacional Iguazú, que alberga les famoses cataractes, i l’aiguamoll d’Esteros de l’Iberá, al nord d’Argentina, compten amb una “colpidora diversitat de paisatges i aus”, segons Antonio Sandoval, que recomana també, més al nord, el Pantanal brasileiro.\nImatge: Francesco Veronesi\n8. Papua – Nova Guinea\nL’autor de ‘Para què serveixen les aus?’ destaca aquest país d’Oceania per ser on el naturalista britànic Alfred Russell Wallace va tenir la idea de l’evolució de les espècies, després de sorprendre’s davant les aus del paradís i que Darwin convertiria en teoria revolucionària.\n9. Parc Nacional de Manu (Perú)\nAl Parc Nacional de Manu, al sud-est de Perú, viuen més d’1.000 espècies d’ocells i té un recorregut per una carretera que permet observar bona part d’ells amb comoditat, explica Sandoval.\n10. Parc Nacional de Sobirania (Panamà)\nJavier Rico nomena tant al Parc Nacional de Sobirania com als aiguamolls de Badia de Panamà, perquè “movent-te escassos quilòmetres pots passar de veure concentracions de milers i milers d’aus marines i limícolas (que viuen en el llim d’estuaris o llacunes) a una de les rapaces més grans i supèrbies del món, l’àguila harpia“.\n11. Parc Nacional del Banc d’Arguin (Mauritània)\nDeclarat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco, el Parc Nacional del Banc d’Arguin se situa en la costa atlàntica de Mauritània i és una gran zona d’extrema importància per a les aus limícolas i costaneres, subratllen des de SEU/BirdLife.\nImatge: Alain Bourque\n12. Parcs naturals del Djoudj (Senegal) i Diawling (Mauritània)\nEls parcs naturals del Djoudj i Diawling tenen una enorme hivernada d’ocells aquàtics i gran quantitat d’espècies residents en l’estuari del riu Senegal. Per això, és una altra de les recomanacions dels ornitólogos de SEU/BirdLife.\n13. Patagonia i Terra de Foc (Argentina i Xile)\nEn aquestes regions que comparteixen Argentina i Xile es produeix, segons els experts de SEU/BirdLife, una “explosió de paisatge i naturalesa, amb un curt però més que cridaner conjunt de fauna: diversos pingüins, còndors, balenes, albatros, pumes o elefants marins”.\n14. Queensland (Austràlia)\nLa regió australiana de Queensland és “una immersió en el sorprenent que pot arribar a ser apuntar-te a l’altre costat del món”, assegura Sandoval.\nSud-àfrica alberga prop de 900 espècies d’ocells. La seva regió del Cap empeny a aquest país com a destinació, amb aus marines, taurons blancs o balenes franques, apunten els experts de SEU/BirdLife. Antonio Sandoval afegeix també Kruger, un dels parcs nacionals més espectaculars del món, “absolutament irresistible en combinar-ho amb les sortides a mar obert per observar albatros i petreles“.\n16. Tanzània – Kenya\nSandoval destaca aquests països per ser el bressol de la humanitat: “Si va anar allí on vam donar els nostres primers passos, segur que també allí comencem a mirar aus d’una manera molt diferent fins llavors”.\naus biodiversitat birdwatching parques nacionales-ca


Tag - Madame Butterfly.BCN - Page 1 - malarrassa - El periòdic independent i de distribució gratuïta de Terrassa\nYou are here: Home / Madame Butterfly.BCN\n[Miquel Mallafré] Madame Butterfly, exposició, Reina Victòria\nQue ningú pronunciï la paraula “esperit” o “ànima”. Tots sabem que no existeixen que són artefactes culturals de ficció. Han estat útils al procés de civilització, no ho nego, però


Diploma de Especialización en Fotografía: Producción y Creación. Universitat de València\nPrecio medio anual 3,375 €\nLos objetivos del curso de Especialización en Fotografía: Producción y Creación de la Universitat de València son:\nGenerar una aptitud teòrica i analítica sobre la fotografia des de la crítica, la filosofia i l'art.\nEntendre les relacions entre fotografia, art i societat, per a la realització de projectes dins del pensament i de la pràctica fotogràfica actual.\nElaboració d'un projecto fotogràfic i d'un assaig de caràcter professional, artístic i personal.\nSaber plantejar un projecte fotogràfic.\nSaber teoritzar sobre la imatge fotogràfica.\nConèixer els plantejaments teòrics a la fotografia actual.\nConèixer els mecanismes de difusió a galeries i museus.\nFotografía artística (espacio de arte fotográfico facilita a los estudiantes del diploma la entrada a un circuito internacional de exposiciones).\nGrau o Llicenciatura.\nProfessionals de la fotografia.\nDiplomats d'Espai d'Art Fotogràfic.\nMetodologias del proyecto


A les Muntanyes Rocoses del Canadà es va fer un experiment arqueològic molt interessant. Un poblat indi recentment abandonat va ser estudiat per un grup d'arqueòlegs. Posteriorment es van comparar els resultats amb les explicacions dels propis indis de com s'havia generat el material arqueològic. Tal i com ens podem imaginar, els arqueòlegs van cometre errors destacats en els seus anàlisi. El que nosaltres ens interessa especialment és la notable infravaloració que van tenir de les activitats desenvolupades pels nens.\nEls nens i nenes. Corren per tot arreu, mouen els objectes d'un lloc a l'altre. Construeixen murets per fer-se cabanes, cremen, dibuixen, modelen, copien en gran, en petit, en mini...i nosaltres, en la gran majoria dels casos, fem com si no existissin. Però hi són i hi eren. Com petits follets vivien entre els grans. Mentre els altres treballaven els petits jugaven a ser grans i aprenien a ser éssers socials.\nLa meva filla es mou molt, i això que encara no gateja. El pare sempre diu que quan comenci a gatejar li haurem de comprar un picarol per saber on para. Doncs sembla que aquesta idea ve d'antic. En els poblats ibèrics s'han trobat en diverses ocasions campanetes associades a esquelets infantils. Els nens duien campanetes penjades. S'han interpretat com amulets. D'acord, segur que ho serien, però també tindrien un ús ben pràctic: saber per on paraven els petits. En els poblats ibèrics, doncs, potser els nens més petits anaven acompanyats d'un dring, dring característic. Potser tot el poblat durant el dia faria soroll a mainada.\nI la mare, mentre, que feia? Doncs altres coses. Coses de grans. Treballar en tasques importants, tirar endavant el dia a dia. Com tothom. A la meva filla no li agrada estar sola al menjador, no li agrada que jo estigui a l'ordinador i no la miri. Però li encanta mirar-nos mentre som a la cuina fent altres coses...o mentre fem el llit o coses de casa. No em costa gens d'imaginar els petits nens d'algun poblat antic viatjant a gates per entre els carrers, aturar-se un moment a mirar a la mare mentre feia altres coses i, de pas, anar deixant una estela de sorolls de campanetes per tot arreu.\nDring, dring, que vinc!\n(Per tenir més informació sobre aquests temes podeu llegir l'article de R. Bonnischen "Millie's Camp: an experiment in archaeology" a la revista World Archaeology 4 (3) del 1972 o en castellà l'article de T. Chapa Brunet "La percepción de la infancia en el mundo ibérico" a la revista Trabajos de prehistoria n60 de 2003, especialment la pàgina 125)\nLa fotografia le extret de la següent adreça web: http://www.worldisround.com/articles/73685/photo8.html. Si l'autor prefereix que no la utilitzi que es posi en contacte amb mi i la retiraré\nPublicat per cira a 14:29\nEtiquetes de comentaris: arqueologia, infància, prothistòria\nEl dia 25 de desembre els cristians celebren el naixement de Jesús. Jo, que no sóc creient, m'ho miro des de la distància i he de dir que trobo que té cert encant festejar un naixement. Alguna cosa n'havia de dir en aquest bloc, no trobeu? Així que, per commemorar l'efemèride, tornaré a posar un fragment de l'evangeli de Maria, del que ja vaig fer una entrada fa ben poquet.\nÉs curiós de llegir perquè, un text que està en bona part escrit des del punt de vista femení, en aquest passatge en concret, ens explica la visió del pare en primera persona. De fet, no en sabem res de com transcorre el part, perquè Josep és fora en busca de llevadora. Certament, l'ús de la primera persona i el present fa que se'ns faci molt més propera la història, però, creieu que hi ha cap altre intenció darrera?\nJa em direu que us sembla doncs l'episodi del part de Maria.\nNaixement de Santa Maria d'Avià\n- Josep, baixa'm de l'ase, perquè el fruit que porto dintre empeny per sortir a la llum.\nVa trobar-hi una cova, hi féu entrar Maria, deixar els seus fills al costat d'ella i va sortir a buscar una llevadora hebrea al terme de Betlem.\nPerò jo, Josep, caminava i no caminava. Miro enlaire cap a la volta del cel i veig que ha quedat estàtic. Miro cap a l'aire i el veig esbalaït i els ocells del cel immòbils. Giro els ulls cap a terra i veig una cassola i uns treballadors ajaguts, amb les mans dins la cassola. Però els qui mastegaven no mastegaven, i els qui prenien un mos de pa no el prenien, i els qui se'l duien a la boca no se l'hi duien, sinó que totes les cares miraven enlaire. (...) I per un instant totes les coses estaven parades del seu curs normal.\nI vaig veure una dona que baixava de la muntanya i em preguntà:\n- Home, on vas?\n-Busco una llevadora hebrea\nElla em pregunta:\n-Sí que ho sóc.\nQuan arribaren al lloc de la cova, es van deturar. Un núvol fosc la cobria (...). De sobte, el núvol s'anà apartant de la cova i aparegué dins la cova una llum tan gran que els ulls no la podien suportar. Al cap d'una mica, aquella llum s'anà retirant fins que aparegué el nadó, el qual es girà per prendre el pit de la seva mare Maria.\nBones festes, mames, filles i fills.\nPublicat per cira a 9:21\nEtiquetes de comentaris: evangelis, Maria, part\nLes dones embarassades no són icones molt utilitzats pels artistes. Des de la prehistòria i les venus paleolítiques, a qui vaig dedicar una entrada, no he pogut trobar cap altre imatge de dones embarassades en tota l'època clàssica (si algú en coneix que ho expliqui al bloc!). Les primeres amb que he topat són ja del Renaixement.\nA la Toscana, des de la primera meitat del segle XIV, circulava la imatge realista de la Mare de Déu en cinta. Sempre sola i amb una estètica possiblement molt propera a la de les dones de l'alta societat italiana d'aquell moment. Segons alguns autors, d'aquesta manera es volia fer veure als fidels la natura humana de Jesús. Aquest tipus de imatge va ser considerada herètica pel Concili de Trento. Massa real, potser.\nPer això ens agrada. Visca les panxes formoses amb molta vida!\nVeiem-ne unes quantes...\nMadonna del parto de Nardo di Cione\nMadonna in cinta\nMadonna del parto, Museo del'Opera del Duomo\nMadonna del Parto de Piero della Francesca\nMadonna del Parto de Taddeo Gaddi\nMadonna del Parto, Galleria dell'Academia, Venecia\nPublicat per cira a 14:55\nEtiquetes de comentaris: embaràs, Maria, part, renaixement\nDona tocant l'aulos. Tro Ludovisi\nSafo fou una dona que va viure, va cantar, va ensenyar, va escriure en algun moment entre els segles VII/VI aC, a l'illa de Lesbos. A dones i per dones. Quan Grècia encara era una societat aristocràtica. Abans de que Grècia fos Atenes i un segle abans de que la democràcia atenenca ofaguès la veu de les dones. A banda de tenir uns poemes preciosos, és una de les poques veus en femení que conservem de l'antiguitat.\nElla, com totes nosaltres, va ser filla i, tot i que no podem estar segurs de gairebé res de la seva biografia, sembla que també va ser mare. A la filla li va voler posar el nom de la seva mare,\nA partir d'aquest nom podem recórrer la seva línia femenina. Darrera d'aquest nom es pot sospitar, de nou, un món de dones que no coneixem.\nTambé podem resseguir el fil del llinatge mater en un dels seus poemes. Un fil en forma de diadema púrpura.\nKoré s. VI a\n...pues mi madre (me dijo una vez)\nque en su juventud era un magnífico adorno\nsi llevabas el cabello\ntrenzado con cintas de color púrpura;\nno tengo para ti, Cleis,\nuna diadema de colores; ¿de dónde\niba a sacarla?\n(Part de l'entrada i la traducció del poema l'he extret d'un llibret molt recomanable sobre Safo, que es titula com la poetessa i que ha estat fet per Ana Iriarte a l'editorial Ediciones del Orto, l'any1997)\nPublicat per cira a 14:23\nEtiquetes de comentaris: atenes, Cleis, grècia, Safo\nPocs anys després de la mort de Jesús, els primers cristians van crear una nova manera de fer literatura i van inventar el relat evangèlic. Es va produir una gran proliferació de documents que volien explicar qui va ser Jesús. Amb els anys l'Església va triar-ne quatre que es convertirien en els evangelis canònics. Els altres van quedar exclosos del cànon oficial...són els anomenats evangelis apòcrifs.\nAquests textos, a part de la importància que tenen per la religió catòlica, crec que són de gran interès per als historiadors. Poques vegades ens trobem, per aquest període de temps, amb retrats del dia a dia de la gent comú. La quotidianitat mai va ser de l'interès dels escriptors antics. En els evangelis es mostren, en mig de relats miraculosos i fantasiosos, pinzellades que ens apropen als actes quotidians de les comunitats del Pròxim Orient els primers segles de la nostra era.\nEntre aquests textos n'hi ha un que m'agrada especialment, és l'anomenat llibre de Jaume o Naixement de Maria, on s'explica la vida de Maria. Sembla que fou escrit a la segona meitat del segle I dC. Un evangeli en femení. N'havia de parlar en aquest bloc. Ella és la mare per antonomàsia dels cristians. Probablement no serà la darrera entrada que li dedicaré, perquè la seva figura ha marcat la imatge de la maternitat a la cultura cristiana i, per tant, a la societat occidental.\nAquesta he pensat que era una bonica manera de començar. Amb un text poc conegut i, al meu parer, d'un alt valor literari. Hi podeu trobar petites pinzellades de quotidianitat, intimitat i poesia. Els primers passatges que reproduiré (espero fer alguna altra entrada d'aquest text) tenen a veure amb l'infantesa de Maria. (Les mares també hem estat filles, oi?)\nCrec que és difícil trobar un text antic on es relati el cercle femení que es constituïa entre mare i filla. Ja n'he parlat en alguna altre entrada, d'aquest espai de trobada de les dones que era l'interior de la casa familiar.\nLa descripció d'allò que succeïa entre les parets de la casa, els racons de les relacions femenines, crec que no s'havia reflectit de manera tant clara des de Safo. Això podria indicar que qui va escriure aquesta història era una dona? Podien interessar els detalls de la maternitat a un home? Potser sí.\nSanta Anna,s. VIII\nA Anna se li compliren els sis mesos, tal com l'àngel havia dit. I el mes setè donà a llum i preguntar a la llevadora;\n- Que he infantat?\nLa llevadora li fa:\nI Anna exclamà:\n-La meva ànima ha estat enaltida en aquest dia.\nI va posar la nena al bressol. Complerts els dies, Anna es va purificar de la seva impuresa ritual i donà el pit a la nena. I li va posar el nom de Maria.\nDe dia en dia, la nena s'enfortia. Quan va tenir sis mesos, la mare la deixà a terra per comprovar si s'aguantava dreta. I havent caminat set passes, va tornara la falda de la mare.\nQuan la nena va fer un any... (...) La seva mare se l'emportà a l'oratori de la seva cambra i li donà el pit. Llavors Anna va entonar aquest himne al Senyor Déu:\nAnna i Maria, segons Leonardo de Vinci\nCantaré un càntic al Senyor, al meu Déu,\nperquè m'ha visitat i m'ha tret de l'oprobi dels enemics.\nEl Senyor m'ha donat el fruit just, que és únic i abundant al seus ulls.\nQui anunciarà als fills de Rubén que Anna alleta?\nEscolteu, escolteu, les dotze tribus d'Israel; Anna alleta!\nDeixà la nena descansant a la cambra on hi havia l'oratori i es posà a servir als convidats.\n(L'entrada l'he fet gràcies als comentaris i a la traducció d'Armand Puig i Tàrrech en el volum I del llibre Els Evangelis Apòcrifs, editat per Proa l'any 2008)\nPublicat per cira a 18:32\nEtiquetes de comentaris: alletament, evangelis, Maria, part, roma\nL'alletament a Roma\nTàcit, escriptor romà del segle I dC, explica que els nens germànics eren alletats per les seves mares i no confiats a servents ni dides (Germania, XX, 2). D'aquesta manera indirecta podem saber que, per el contrari, a l'alta societat romana era habitual confiar l'alletament de l'infant a algun altre que no fos la pròpia mare.\nPer part dels moralistes romans aquesta pràctica no era ben vista i acusaven a les grans dames romanes de voler preservar la seva llibertat i la bellesa dels seus pits (ens sona?).\nPerò altres raons es poden entreveure.\nEl pare, en aquesta societat eminentment patriarcal, volia privilegiar la seva línia, en detriment de la de la seva esposa. Com que es considerava que la llet, com la sang, transmetia caràcters hereditaris, el pare preferia que els fills no tinguessin massa a veure amb la dona. Tampoc veia bé el vincle tant fort que es generava entre mare i fill. És per això que eren sobretot els fills, els hereus, aquells que patien aquest desplaçament prematur, de manera sistemàtica, de la falda de la mare.\nEl vincle mare-filla no es tenia en compte, no feia por. Això era una sort per la petita nounada. Potser podria viure l'experiència de l'alletament amb la mare. Les dones, separades de la vida civil, vivien en un circuit tancat entre els murs de la casa. D'aquesta intimitat, de la que no en coneixem gairebé res, en podrien haver sorgit experiències boniques, perquè no.\nRòmul i Remus mamant de la lloba que els va criar\n(part de l'entrada la dec al llibre Histoire des mères et de la maternité en occident, de Yvonne Knibiehler)\nPublicat per cira a 13:09\nEtiquetes de comentaris: alletament, roma, Tàcit\nLa còlera materna\nLes dones hem estat mestresses de la vida i la mort. La vida només nosaltres podem donar-la, a la mort tradicionalment se'ns ha reservat un paper important. En moltes cultures hem tingut el paper protagonista dels rituals funeraris.\nA Roma la dona tenia el dubtós mèrit de ser la garant de la continuïtat de la societat patriarcal i aristocràtica. Les matrones, les grans dames romanes, se'ls hi reservava el paper protagonista dels funerals. Eren la imatge pública i oficial del dol. D'aquesta manera s'exalta la gens a través de l'elogi a un dels seus membres.\nA l'Atenes democràtica la mare i la esposa del mort encapçalaven la processó fúnebre. Es feia un elogi abstracte i anònim al col·lectiu de dones. Però tot i la tradició, les expressions desmesurades feien por a la ciutat. Tant la joia com el dol poden desencadenar en expressions tumultuoses. Per això, es va decidir regular-les per llei. A Atenes no es podia cridar fora de casa i els laments fúnebres havien de ser mesurats. Les dones havien de retirar-se del lloc del enterrament abans que arribessin els homes. Existia la por que es contagiessin de la desmesura femenina?\nEscena de l'obra Les Troianes, d'Eurípides, on s'explica la sort de les mares i esposes dels troians morts\nÉs que el dol de la mare podia anar més enllà? Pot el dol femení transformar-se en còlera?\nLes mares podrien haver-se constituït en subjectes polítics, potser? És difícil de saber.\nConeixem les conseqüències polítiques actuals de fer massa mal a les mares. La colera materna s'ha convertir, en alguna ocasió, en política. Per exemple, les Madres de la Plaza de Mayo.\nMadres de la Paza de Mayo, Argentina.\n(per profunditzar en el tema podeu consultar el llibre de N. Loraux, Les mères en deuil)\nPublicat per cira a 19:46\nEtiquetes de comentaris: atenes, dol, grècia, madres de la plaza de mayo, roma\nAbans d'aprendre a conrear, a fer estris de ferro, abans d'aprendre a escriure, abans de moltes coses, nosaltres, homes i dones, ja corríem per aquí i ens reproduíem. També s'ha comprovat que dibuixàvem, esculpíem, gravàvem...la necessitat d'entendre el món és molt antiga.\nÉs sorprenent que una de les primeres representacions artístiques de que és tingui coneixement siguin unes petites figuretes femenines, anomenades pels acadèmics Venus paleolítiques.\nQue representaven pels pobladors d'aquell món aquestes personetes que s'han trobat, amb característiques molt similars, des de la Península Ibèrica fins a Sibèria? És difícil de saber. Les teories són diverses.\nLa deessa mare?\nSímbols de fertilitat?\nFins i tot s'ha assegurat que serien ideals de bellesa femenina a la prehistòria.\nPer a mi, mirant-me-les i remirant-me-les em semblen, sobretot, dones embarassades. Hi ha potser una tendència a entronitzar o marginar la figura femenina, les dones o som venus o reines o no existim Poques vegades se'ns col·loca en el terreny de la normalitat. Si en comptes de figures femenines, haguessin estat masculines, tinc la sensació que es tractaria de simples "figures de guerres", per exemple.\nPerò, perquè es representarien dones embarassades?\nAturem-nos a pensar-hi. A la dona un dia li comencen a créixer els pits, la panxa. Senyals que marquen, poc a poc, que s'acosta el moment...d'aquí un temps, i sí tot va bé, naixerà una nova vida. El misteri està servit. Que hi passa allà dins? Que hem fet nosaltres per aconseguir que el món segueixi rodant? Més interessant que el sol surti, potser. Més que no pas descobrir els camins correctes, qui sap. Crec que no ens hauria de sorprendre que fos la dona embarassada un dels primers temes que mereixés una reflexió i en conseqüència, la necessitat tan antiga i tan humana, de plasmar-ho en una representació artística.\nEl naixement d'una vida no és per menys.\nVenus de Gagarino\nVenus de Konsteki\nmés Venus de Konstenski\nVenus de Avdeevo\nPublicat per cira a 9:41\nEtiquetes de comentaris: prehistòria, venus\nLa mare va mirar als ulls del nounat en un poblat nòmada en mig de la prehistòria.\nAquella dona va assumir la responsabilitat de tirar endavant la nena enmig de la masclista societat atenenca.\nDesprés de dos dies de part es van obrir les portes de la masia, en ple segle XVI, per anunciar que la nena i la mare estaven bé.\nLa dona nascuda a principis del segle XIX va entrar a la fàbrica i preguntà al cap si seria possible tenir a la criatura al seu costat mentre treballava.\nJo mateixa, el dia 12 de maig del 2010, em vaig convertir en mama. Com tantes altres dones, he fet rodar el món.\nEl meu part va ser l'habitual en la nostra societat occidental: a l'hospital i amb anestèsia epidural. Actualment es poden tenir molts tipus de parts: sense epidural, a casa, en remull...les opcions són múltiples. Després arriba el nadó i ens el posen als braços. I les dones sentim: amor, estranyesa, por i tantes altres coses. Avui en dia la maternitat té cares diverses, gairebé tantes com mares.\nI abans? Com es van enfrontar altres mares a tot el que jo estic vivint?\nTinc curiositat per conèixer aquestes històries. Per això, d'ara en endavant, utilitzaré aquest blog per prendre alguns apunts sobre la història de les mames.\nQui em vulgui ajudar en la recopilació de dades o temes, endavant! així el blog serà una mica més col·lectiu.\nPublicat per cira a 13:13\nEtiquetes de comentaris: època medieval, grècia, història, industrialització, part, prehistòria\nJa feia temps que em rondava pel cap l'idea de començar un blog, perquè ara que he començat aquesta feina de ser mare tinc el cap en plena ebullició.\nEn aquesta primera entrada voldria parlar del dia en que, en teoria, em vaig convertir en mare: el dia del part. L'embaràs havia anat molt bé, tot i la diabetis gestacional, es pot dir que no vaig tenir cap complicació seria i vaig fer vida normal gairebé fins el final. L'Ariadna va néixer el 12 de maig del 2010, tres dies després de la data que m'havien donat els metges. Cap a les 6 del matí vaig sentir com el cap de la petita empenyia cap avall i després una contracció. La primera. Al cap d'un quart d'hora una altra i als cinc minuts la tercera. Allò anava certament molt més ràpid del que m'havien dit. Quan vam arribar a l'hospital em van dir que havia trencat aigües. Per això les contraccions eren tant ràpides. Jo no me'n havia adonat perquè el cap de la nena tapava la sortida de les aigües i pràcticament no havia tingut pèrdues.\nEls dolors de les contraccions eren forts gairebé des del principi i vaig decidir que em posessin l'epidural. Va actuar relativament ràpid. Tot el procés de dilatació va ser rapidíssim i, gràcies a l'anestèsia, no vaig patir gens. Els problemes, si es poden anomenar així, van venir a l'hora de fer força. Degut a l'epidural no notava les contraccions, a banda que la sensació de tranquil·litat que et dona fa que no et prenguis gaire seriosament la tasca en la que estas ficada. Per això llevadora, la Leire, va decidir baixar-me la dosis i bé, llavors vaig sentir les contraccions ben clares.\nTinc un record preciós de l'últim tram, del moment quan va sortir el petit cos de la nena...de com me la van posar al damunt, de la llevadora tant contenta de com havia anat tot, de la meva parella que volia ensenyar-li la nena a tothom, de com em van posar la petita damunt (ai, això ja ho he dit oi?), de quan ens van portar a l'habitació, de quan va entrar la meva mare i ens vam posar a plorar com madalenes...\nHavíem entrat cap a les 7 a l'Hospital i a les 11:40 va néixer l'Ariadna. La meva petita desconeguda. Li mirava la cara i no la reconeixia.\nEl més estrany de tot plegat, i que vaig comprovar encara els dies següents, és que no m'havia convertit en mare. Ninguna vareta màgica m'havia donat poders. Seguia sent la mateixa noia de 29 anys amb les seves pors, els seus interessos...igual, igual. Ara, això sí, hi havia una nena que havia de tirar endavant...aquest segurament va ser el primer sentiment que vaig tenir cap a la petita. Era tant fràgil i només jo li podia donar vida. L'angoixa no va durar gaire. L'Ariadna ens ho està posant tant fàcil! Ara ja començo a sentir-me mama...cada dia una miqueta més. Suposo que el procés ha estat el mateix per l'Ariadna que cada dia se sent una mica més filla meva. En fer-se gran ella reconeix el que vol i aprèn a demanar-ho. La mama, per exemple.\nLes dues anem prenent consciència mica en mica de la feina tant bonica que tenim al davant. Freguem-nos les mans i preparem-nos, petita, que això no ha fet res més que començar.\nPublicat per cira a 20:17\nEtiquetes de comentaris: epidural, part


Ignacio Escolar: “O hi ha reforma o hi ha ruptura, el que no hi haurà és immobilisme”\nEl director de 'Eldiario.es' apunta que "si no es convenç una majoria de catalans que estan millor a dins d’Espanya, caldrà acceptar que se’n vagin”\nCARLES CAPDEVILA Actualitzada el 15/11/2014 00:00\n260x366 IGNACIOESCOLAR: “O hi ha reforma o hi ha ruptura, el que no hi haurà és immobilisme” / GARCIA ABRIL IGNACIOESCOLAR: “O hi ha reforma o hi ha ruptura, el que no hi haurà és immobilisme” / GARCIA ABRIL\nEldiario.es és un nou mitjà que va molt bé.\nVa millor del que esperàvem quan el vam muntar. Estem quadrant els números i des de fa un any estem amb resultats positius. Vam començar dotze persones a la redacció, dels quals set eren periodistes, i ara som trenta a la redacció de Madrid i trenta més en les edicions autonòmiques que tenim. Hem aconseguit 9.000 socis de pagament en aquests dos anys.\nTu no saps el que és perdre diners, no?\nHe perdut molts diners però no com a editor del diari [riu]. No hem repartit ni un sol dividend, tot això va a contractar més gent.\nQuina part del teu èxit és demèrit dels altres mitjans?\nGran part. Estem en una situació estranyíssima perquè als grans grups els ha passat el mateix que als partits. S’han despistat a l’hora d’entendre què estava passant, tenen deutes institucionals i econòmics amb poders que estan per sobre dels seus caps i dels ciutadans, es van endeutar molt en els anys bons i quan les coses han anat malament els deutes s’han convertit no tan sols en un problema econòmic sinó en un problema laboral, perquè acaben afectant la línia editorial. Molts diaris estan intervinguts per la troica. El que passa és que aquí la troica són poders econòmics, no només polítics, i es nota. Això ens dóna una oportunitat tremenda.\nEts el Podem de la premsa?\nNo crec que tant, però sí que al final hi ha una relació entre el que explica com han sorgit fenòmens com el de Podem i el que explica com han sorgit diaris com Eldiario.es. Nosaltres, sens dubte, el que no som és un diari de partit. Però sí que és veritat que part de les coses que expliquen com de sobte i del no res apareixen 1,4 milions de votants i un partit que des del no res es converteix en el tercer a les enquestes, explica també com del no res, en aquesta situació, apareix un diari com Eldiario.es, i que ho fa amb aquesta difusió, tan ràpidament, amb els estalvis d’uns periodistes.\nÉs possible ser objectiu?\nJo crec que l’objectivitat està molt bé però és com l’horitzó. No és una ciència exacta, és allà, lluny. Per mi és més important l’honestedat. S’ha de separar informació d’opinió, per descomptat, però sobretot cal ser honest i tenir en compte tots els punts de vista possibles. El Gran Wyoming deia sempre que els debats sobre l’objectivitat i l’ètica periodística són molt senzills: es resumeixen a no mentir.\nEstem en el principi del canvi del periodisme?\nEncara ens queda molta evolució. Al capdavall, hi ha una lluita entre vells mitjans intentant adaptar-se amb la força d’una marca i amb la força d’una posició d’uns lectors. Un diari és sobretot la relació de confiança entre una marca o una redacció amb uns lectors.\nI les xarxes ens ajuden?\nTwitter ens fa un favor als mitjans perquè ens ajuda a arribar molt més ràpidament als nostres lectors. El que passa és que complica el nostre ofici, perquè fins ara s’acabava quan pitjaves el botó de guardar i el producte ja anava cap a impremta, i a partir d’allà un diari ja no era cosa teva. Ara la feina d’un periodista no s’acaba amb la publicació, almenys a la nostra redacció. Has d’estar responent als lectors amb els comentaris, movent tu la notícia a les xarxes, vigilant perquè si has ficat la pota ho puguis corregir. Eldiario.es no hauria pogut néixer si no existissin les xarxes socials, perquè ens ha permès, amb una inversió zero en publicitat, arribar a quatre milions de lectors.\nQuantes hores pots desconnectar tu al dia?\nL’estona que dormo, que no és gaire. Una altra de les malediccions de la tecnologia és aquesta, que és molt difícil desconnectar. Ara els caps de setmana estic intentant apagar el mòbil, estar amb el meu fill i fer altres coses. Però entre setmana me’n vaig a dormir i m’aixeco amb l’iPad.\nPerò jo ara dormo molt millor que quan era director de Público. Malgrat que ara no només sóc el director sinó també el conseller delegat, el principal accionista i el responsable quasi empresarial que es paguin les nòmines. La sort de tenir també controlada la part empresarial em permet viure d’una manera molt més tranquil·la. El pitjor que et pot passar és ser responsable d’un equip de gent i no tenir les armes per poder-los atendre.\n¿Hi ha alguna lliçó que aprenguessis a Público i que puguis compartir?\nMoltíssimes. Fundar un diari tan gran com era Público, amb 130 o 150 periodistes, edicions a Madrid, Barcelona i Andalusia, corresponsals internacionals... Professionalment va ser tremend el que vaig poder aprendre allà. Després també vaig aprendre que qui mana en un diari no és el director, sinó el propietari. Per això a Eldiario.es vam insisitir que els propietaris seríem els periodistes.\nAixò és clau per a la independència?\nSens dubte, la clau és que nosaltres ens podem equivocar i ficar la pota, però el lector sap que no hi ha cap altre interès a la redacció que el d’un grup de periodistes que volen fer aquest producte, perquè no tenim concessions administratives, no estem en altres negocis... Aquesta possibilitat de treballar dóna una independència tremenda.\nQue la realitat que s’ignora clama venjança. Durant molt de temps es va ignorar que hi havia un problema, almenys des de Madrid, que és des d’on jo ho veig. Hi ha hagut una ignorància grandíssima sobre l’existència d’un problema a Catalunya, de la relació entre Catalunya i Espanya, aquest problema oblidat. Per això recorren a explicacions simples, com ara que això és una bogeria de Mas, o que TV3 ha rentat el cervell als catalans.\nEl que no passarà és que això s’acabarà de sobte, tal com s’ha pronosticat, que baixarà el suflé sol, sense fer res. O aconsegueixes convèncer la majoria dels catalans que de veritat estan millor dins d’Espanya o hauràs d’acceptar que se’n vagin. Perquè el que és inacceptable i no pot passar és que mantinguis un estat democràtic contra el desig majoritari d’una societat. O hi ha reforma o hi ha ruptura, el que no hi haurà és immobilisme.\nSuso de Toro em va dir que ell ha deixat d’interessar al quiosc espanyol, i escriu amb vosaltres al món digital.\nSi un extraterrestre arribés a un quiosc de la Gran Vía madrilenya i veiés el que apareix en aquestes portades, no entendria Espanya. Ni tan sols entendria Madrid, perquè en aquestes portades tens un 40% o un 50% de la societat, però després hi ha un altre 50% que no s’hi veu reflectit i no entén el que està passant. Hi ha una certa tradició a Madrid de crear problemes a Catalunya que no existeixen. L’exemple perfecte és el de l’educació. Generes un pollastre tremend protegint aquests pares que estan desitjant escolaritzar els seus fills en castellà i l’estat català opressor no els deixa, i després et trobes que aprovat el decret ningú no s’hi apunta. És un ridícul espantós. Sóc de Burgos, però puc entendre per què això acaba molestant a Catalunya.\n¿Els nous mitjans digitals treuen a vegades el que els grans diaris de paper encara no poden publicar?\nMoltes vegades el diari de paper està pensat no per als lectors, sinó per als anunciants. O per als poders. El paper acaba sent utilitzat per netejar cares... El que està passant és que existeix una divisió molt forta entre analògic i digital, fins i tot a la societat. Fa poc vam veure un estudi amb dades del CIS que deia que el 50% dels votants del PP i el PSOE a Espanya no tenen correu electrònic. Si només votés la gent que té Twitter, sortiria Podem com a primera força i Esquerra Unida com a segona. Evidentment la realitat no és Twitter, però tampoc la gent que no té correu electrònic [riu].\nL’Espanya política com la veus? ¿El novembre que ve hi haurà un Congrés ingovernable?\nAixò del Congrés ingovernable em fa riure molt. Si passa hi haurà eleccions anticipades i ja està. En un sistema tan majoritari com el nostre ens ha de costar que no sigui governable, eh? Què volem fer, que guanyi només un i es digui Mariano? Doncs no. Totes aquestes temptacions sobre les reformes electorals i la por del Congrés ingovernable... Hi ha una sociòloga que diu que el gran problema el té el PSOE, perquè a Madrid, per exemple, és molt probable que li toqui escollir qui governa. Si el PP o Podem. I faci el que faci està mort.\n¿El capitalisme està amenaçat per ell mateix i la bogeria del capitalisme financer?\nHi ha moviments molt interessants. No només de Piketty, sinó també un llibre recent de Wolf, columnista del Financial Times, en què defensa que cal acabar amb el sistema de la banca d’inversió. Si vas cap a un món en el qual tens 20 persones amb el 40% de la riquesa mundial, la cosa va molt malament. Els últims 30 anys tot l’augment del PIB ha sigut en el 2% de la població, mentre que la resta perd poder i renda encara que creixi l’economia. Els pobres ja no són una cosa a la qual tens por per si et cremen amb torxes la casa, sinó que ara et pots enfotre d’ells, humiliar-los. Els deixes sense educació i després t’enrius perquè tenen problemes d’alcoholisme, ignorància...\nEts optimista sobre el món?\nEl món sempre té girs, però és innegable que estem millor que fa 50 anys i que en fa 100. Uns professors noruecs han creuat el nivell d’analfabetisme del 1870 amb el nivell de corrupció del 2010. I surt clavat. Si mires fins i tot els països més analfabets del 1870, són els més corruptes del 2010.\n¿Ser fill d’Arsenio Escolar t’ha ajudat o perjudicat?\nM’ha ajudat molt, perquè quan tens això a casa és molt més fàcil d’entendre, i jo he tingut el privilegi de poder aprendre del meu pare professionalment tot el dia... Però també ha sigut un desavantatge, perquè he hagut de demostrar coses que a algú altre no li haurien demanat. Arribes al director d’un diari de la competència i et diuen “és culpa del teu pare”. No només es col·loca a ell sinó que a més em col·loca a mi...\nSi un fill em diu que vol ser periodista, què li dic?\nQue és el millor ofici del món però que no hi vagi per viure bé i guanyar diners. Ens guanyem la vida satisfent la nostra curiositat. És meravellós. Si em toca la loteria i em faig milionari, seguiré fent exactament la mateixa vida que faig ara. És una benedicció perquè he aconseguit una feina que és el que faria si fos el meu hobby.


Ciutadania global - Generalitat Valenciana\nBan Ki- Moon: " Les Nacions Unides necessiten una ciutadania global"\nEl context global on vivim planteja inevitables i importants desafiaments que afecten al món en el seu conjunt, i per tant impliquen a actors tant a nivell local, autonòmic, estatal i global. L'escenari global on aquests desafiaments se'ns presenten requereix solucions basades en una forma de pensar que transcendisca les fronteres.\nLa ciutadania global es basa en la comunitat i en la persona. Planteja un model social i polític respectuós amb la dignitat de totes les persones, en el qual cada ciutadà i ciutadana és conscient de la seua pertinença a una comunitat local i global, es compromet activament en la construcció d'un món més just i sostenible, contribuint a eradicar la injustícia i la pobresa.\nL'educació per a una ciutadania global (ECG) reconeix la necessitat de facilitar i promoure les oportunitats i competències necessàries per a enfrontar els desafiaments que implica viure en una societat global i interconnectada, on són fonamentals noves maneres de pensar i actuar sobre les complexes relacions en temes socials comuns, ecològics, polítics, culturals i econòmics, i on els qui la integren comparteixen valors de solidaritat i una identitat col·lectiva, així com una responsabilitat comuna a nivell internacional.


Com hem de gestionar els residus d'una persona afectada per Covid19 o en quarentena? - Ajuntament de les Franqueses del Vallès\nPortada > Actualitat > Notícies > Com hem de gestionar els residus d'una persona afectada per Covid19 o en quarentena?\nCom hem de gestionar els residus d'una persona afectada per Covid19 o en quarentena?\nTota la brossa generada per aquesta persona anirà al rebuig seguint un protocol de seguretat dins la llar\nPer gestionar la brossa generada per una persona aïllada necessitarem tres bosses d'escombraries i una paperera dins l'habitació de l'afectat. Tota la brossa de la persona aïllada anirà al contenidor de la resta o rebuig. No farem separació de la brossa en aquest cas. El procediment correcte i segur és el següent:\n1. Col·locar una galleda o paperera (millor que el recipient tingui pedal i tapa) dins l'habitació de la persona aïllada. Aquesta persona llençarà tots els residus, inclosos els d'un sol ús, a la bossa d'aquesta paperera (bossa 1).\n2. Quan haguem de buida la paperera tindrem una segona bossa d'escombraries (bossa 2) a la porta de l'habitació on introduirem las primera bossa (bossa 1), dins també hi posarem el material d'un sol us del cuidador o persona que reculli la brossa de dins de l'habitació. Aquesta persona s'haurà de rentar les mans tot seguit.\n3. Introduïrem al bossa 2 dins la bossa dels residus de la fracció resta generals, o sigui, els habituals i llençarem aquesta tercera bossa al contenidor de resta.\nA la imatge podeu veure un esquema del procés.\nDarrera actualització d’aquest contingut: 03/06/2020 a les 09:54h


Alsscan Porn Videos - Pornstar Videos - TubePornStars.Tv\nFour Bagger BTS Alsscan 30:12 Budapest 2017 Casting Part 2 Alsscan Olivia Nice Vicky Love 24:15 Hands On Alsscan 16:20 Appetizer BTS Alsscan Rachel James 14:08 Glistening Curves Alsscan Kacey Jordan 31:24 Czech 2014 Casting Part 1 Alsscan Lexi Dona Blanche Bradburry 29:42 Locals Alsscan Kacey Jordan 32:16 Inspectors Gadget BTS Alsscan 21:10 Showing It All Alsscan Blue Angel 23:32 Spreaders Alsscan Alexis Love 20:27 Vitamin O Alsscan 27:33 Splashy Alsscan 21:05 Kacey Pees BTS Alsscan Kacey Jordan 07:34 Sex Machine Alsscan 16:38 Fisting Triangle Alsscan Blue Angel Sasha Rose 18:54 Veg Out Alsscan Blue Angel 24:33 Triplicate BTS Alsscan Dolly Little 28:46 Lollipops Alsscan 21:40 Inside Sara BTS Alsscan Sarah Kay 12:51 Nimble Nymph BTS Alsscan Chanel Shortcake 22:17 After Hours Alsscan Blue Angel Tanner Mayes 21:23 Sets Alsscan Blue Angel 23:29 Party Girls Alsscan Tanner Mayes Amia Miley 21:59 Hot Body BTS Alsscan 22:10 Interview Alsscan Naomi Swann 09:45 Footsies Alsscan Kacey Jordan 33:55 Forenoon BTS Alsscan Alexis Love 30:49 Flash Alsscan Kacey Jordan 31:08 Frisky Romper Alsscan 18:28 Bottle Alsscan Tanner Mayes 30:24 Seductive Dance Alsscan 24:55 Undresses Alsscan 27:36 Life Drawing BTS Alsscan Lena Anderson 29:17 Fill the Void BTS Alsscan 26:15 Open Flower Alsscan Blue Angel 24:11 Spelunking BTS Alsscan 24:11 Strip Tease Alsscan Victoria Sweet 12:54 Tanner Mayes BTS Alsscan Kacey Jordan Tanner Mayes 21:27 Buda'08 Casting 4 Alsscan Blue Angel Angelica Heart 24:28 Banana Cake BTS Alsscan Chanel Shortcake 27:14 Procrastination Alsscan 15:28 Budapest 2014 Casting Part 2 Alsscan Kiara Lord Nataly Gold 28:52 Wild Ride Alsscan 20:15 Turf Play Alsscan Pinky June 18:51 Playground Alsscan 05:11 Devil Lady Alsscan 17:27 Towel Alsscan Pinky June 17:54 Budapest 2018 Casting Part 1 Alsscan Vanna Bardot Nelly Kent 18:45 Meaty Pussy Alsscan Kacey Jordan 22:24 Let the Sun In BTS Alsscan Aria Alexander 26:14 Split Alsscan Gigi Rivera 29:32 Up Close Alsscan 15:51 Buda'10 Casting 3 Alsscan 33:12 Rocket Alsscan 21:04 Club Sandy 1 Alsscan 30:32 Pulse Alsscan 14:06 Narcissus Alsscan 18:51 Orgspams Alsscan 21:07 Deep Tissue BTS Alsscan Zazie Skymm Gina Gerson 29:18 Strong Reception BTS Alsscan Emily Grey 18:21 Thick and Slick Alsscan 18:44 Foxtail BTS Alsscan Dakota Skye 20:05 Fork It BTS Alsscan 20:03 Rise and Shine BTS Alsscan 24:07 Lonely Picnicker BTS Alsscan Malena Morgan 18:46 Czech 2014 Casting Part 2 Alsscan Connie Carter Victoria Daniels 25:06 Budapest 2017 Casting Part 1 Alsscan Tiffany Tatum May Thai 29:53 Stretch Spread Swell BTS Alsscan Chanel Shortcake 26:01 Buda'08 Casting 1 Alsscan Jasmine Black 20:20 Phoenix Fist Alsscan 17:47 Interview Alsscan 15:51 Follow Up Exam BTS Alsscan 30:46 Wild and Crazy Alsscan Kacey Jordan 34:25 Buda'11 Casting 4 Alsscan Abbie Cat Victoria Tiffani 32:45 Angel Descending BTS Alsscan 36:17 Czech 2019 Casting Alsscan Stacy Cruz Kinuski 33:31 Pup Play Alsscan 27:07 Fisting-Virginity Alsscan Blue Angel 29:14 Penetration Speculation BTS Alsscan 19:09 Shoved in Deep Alsscan 13:23 Gadgeteer BTS Alsscan 20:35 Darts Alsscan Gigi Rivera 17:27 Pool Tool Alsscan Tanner Mayes 20:06 Czech'11 Casting 2 Alsscan 26:41 Water and Fire BTS Alsscan Ellie Eilish 30:05 Czech'10 Casting 1 Alsscan Little Caprice 22:54 On the Sand 3 Alsscan Amia Miley Tanner Mayes 30:41 Stuck Up Alsscan Amai Liu 23:01 Red Devil Alsscan Amai Liu 30:45 Disrobe Alsscan Natalia Nix 20:13 Suction Power Alsscan 19:44 Free Climber BTS Alsscan Charity Crawford 35:12 Toy Blocks Alsscan 25:51 Hammock Alsscan 16:52 Vino Alsscan Malena Morgan 29:30 Spectacular BTS Alsscan 19:21 Hula and Hooping BTS Alsscan Charity Crawford 29:00 No Privacy Alsscan Kacey Jordan Tanner Mayes 32:03 Couch Alsscan 12:15 Nude in Public Alsscan 10:13 Surfer Chick BTS Alsscan Kiara Cole 24:16 Czech 2016 Casting Part 2 Alsscan Eveline Dellai Shrima Malati 26:13 By the Pool Alsscan 41:36 Spirited Spreader BTS Alsscan Ivy Wolfe 40:28 Fresh Air BTS Alsscan Gina Gerson 40:01 Deposits and Withdrawals BTS Alsscan Ellie Eilish 29:34 Buda'11 Casting 2 Alsscan Ivana Sugar 29:54 Painter Alsscan 24:00 Glisten Alsscan 31:07 Sundress BTS Alsscan Charity Crawford 24:00 Interview Alsscan Emily Grey 04:55 Dom and Sub Alsscan 16:12 Taste the Rainbow BTS Alsscan Emily Grey 25:34 Serious Stretching Alsscan Holly Sampson 26:04 Rouse BTS Alsscan 23:42 Reach Around BTS Alsscan Vanna Bardot 19:20 Maxed Out BTS Alsscan Charity Crawford 34:58 Hang Dry BTS Alsscan Allie Addison 34:19 Franziska BTS Alsscan 26:32 Bamboo Alsscan Bamboo 28:42\n01. Fap18 HD Tube 02. Wiz 69 Videos 03. Puss XXX Videos 04. Hot Movs Sex 05. MofoSex 06. HD Porn Free 07. Free Videos 18+ 08. Sexu Video Porn 09. Sexy Fuck 10. You Sex Me 11. Free Hd Porn 12. Go Fucker XXX 13. Big Video Porn 14. Porn Adult Video 15. Any Xxx Videos 16. Babe 8 Tube 17. HD Porn Max 18. Fuck Ass Videos 19. Redwap Porno XXX 20. Beeg Porn Videos 21. You Videos XXX 22. Porzo Sex Videos 23. Best Porn Sites 24. Red Porn Tube 25. Free Video HD 26. Best Porn Videos 27. Free 4K Sex 28. Be Fuck Tube 29. HD Porn Pictures 30. Fox Porn Sex 31. Beeg Sex Tv 32. 24Porn Sex Movies 33. Go Beeg XXx 34. The Porn Dude 35. Bravo Tube 36. Tuber Bit Videos 37. Best Porn Stars 38. Tube Porn Stars 39. Tube Galore Sex 40. Free Fuck Videos 41. XXX Mom Videos 42. HD Free Porn 43. PornHat Tv 44. Nice Porn Tv 45. Best Free Porn 46. Free Porn Daily


TorontoMaple Leafs41-33-85Final137 SOG21 SOGfinal1st2nd3rdOTsoTBOS000 (0 - 0)5TOR000 (0 - 0)1PreviewWatchIce TrackerBoxscoreRecapphotosScoring Summary1st Period03:03BOS\nStatsBoston Bruins SkatersNo.PlayerPosGAP+/-PIMSHitsBkSGvATkAFO%PP TOISH TOITOI10A. ZhamnovC022003100129%5:120:0915:4711P. AxelssonL01110113100%1:174:4614:4412T. FitzgeraldR011121110025%0:002:3111:3714S. SamsonovL1010010000-4:340:0615:1817S. McEachernL101122000050%0:000:459:2719J. ThorntonC011002200047%4:301:5419:2921B. IsbisterL0000010000-2:550:0015:0525H. GillD0001024210-0:006:1420:2826B. BoyesR011025010189%3:570:0915:3827G. MurrayR2020030100-2:350:2510:0637P. BergeronC112107000157%5:093:0017:3139T. GreenC011100210075%0:005:4916:2541A. AlbertsD0000503010-0:002:4416:5144N. BoyntonD0001022000-2:356:2423:3947E. NickulasR01112240000%0:000:4411:5255D. TanabeD0000001210-2:472:3222:2168M. JurcinaD0001212100-1:022:0614:0571J. SlegrD0111243110-5:070:1817:37Boston Bruins GoaltendersNo.PlayerEVPPSHSaves - ShotsSv%PIMTOI1A. Raycroft\n(W) 12 - 134 - 44 - 420 - 21.952060:00Toronto Maple Leafs SkatersNo.PlayerPosGAP+/-PIMSHitsBkSGvATkAFO%PP TOISH TOITOI8A. BergD0000200010-0:030:0011:1810A. SteenL0000021102-3:493:2718:3913M. SundinC000001101044%4:510:5717:4814M. StajanC011003000125%0:372:2613:2415T. KaberleD0000010410-7:515:1229:0316D. TuckerR1011222010-3:460:5715:5518C. KilgerL000020400050%0:000:008:4622K. KleeD000-2002000-1:413:0819:0523A. PonikarovskyL000-2032000-0:173:0512:0124B. McCabeD000-1021210-8:285:1229:3925A. KhavanovD000-2200220-2:183:0819:4028T. DomiR0000511000-0:370:008:5541J. AllisonC000-202001044%4:362:0916:3442K. WellwoodC011000000062%3:380:0014:5344S. KronwallD0001202000-0:000:0011:4480N. AntropovC000-20130000%2:112:4814:5288E. LindrosC000022100067%4:100:5116:4592J. O'NeillC000-1012000-1:520:0010:38Toronto Maple Leafs GoaltendersNo.PlayerEVPPSHSaves - ShotsSv%PIMTOI20E. Belfour\n(L) 23 - 269 - 110 - 032 - 37.865060:00Official Game ReportsGame SummaryEvent SummaryFaceoff Summary ReportFull Play-by-PlayShift Chartshots by periodPeriodBOSTOR1st1842nd1583rd49Total3721Team StatsCategoryBOSTORPower Plays2/60/6Hits2622Faceoff Wins3228Giveaways510Takeaways33Blocked Shots139Penalty Minutes1717Additional Game FactsOfficialsHead CoachesMike Sullivan: (Boston Bruins)Pat Quinn: (Toronto Maple Leafs)Boston Bruins ScratchesKevin DallmanToronto Maple Leafs ScratchesWade BelakClarke Wilm Tickets


Casa Del Viaggiatore Trapani Trapani Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVIa Fiscale 16, Trapani, Trapani, Itàlia, 91100 - Veure al mapa\n"Very close to the Port, bus and train stations. Close to the..."\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Trapani, Casa Del Viaggiatore Trapani és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Casa Del Viaggiatore Trapani, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, transport hotel/aeroport, habitació familiar, servei de llançadora.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Casa Del Viaggiatore Trapani.\nTots els tipus de viatgers (101) Parelles (59) Viatgers en solitari (3) Famílies amb infants petits (14) Famílies amb infants grans (10) Grups (15)


Endesa renova part d'una línia de mitja tensió a la zona protegida del massís del Montgrí - El Gerió Digital\nEls treballs han comportat la substitució de set suports i la instal·lació de nous aïllaments de nova tecnologia\nDijous, 17 de desembre de 2015 18:16h\nEndesa ha finalitzat recentment la reforma d'un tram de línia de mitjana tensió a la zona protegida del massís muntanyós del Montgrí, dins del Parc Natural del Montgrí, Illes Medes i Baix Ter, a cavall entre les comarques de l'Alt i el Baix Empordà.\nSegons la companyia elèctrica, l'objectiu d'aquesta actuació és millorar la seguretat de la infraestructura així com la seva integració en un espai protegit per tal d'aconseguir una major mimetització de la xarxa amb l'entorn natural. Els treballs han suposat una inversió de 30.000 euros i han comportat la substitució de set suports i la instal·lació de nous aïllaments de nova tecnologia.\nLa línia de 25 kV sobre la que s'han realitzat els treballs surt de la subestació de Bellcaire i dona servei a clients d'Albons, Bellcaire, L'Escala, Sant Pere Pescador i Torroella de Montgrí. En concret, les tasques s'han fet a gairebé mig quilòmetre de la línia on s'han substituït set pals de fusta per quatre torres metàl·liques, molt més resistents i que suportaran millor les inclemències meteorològiques.\nA més, s'ha aprofitat per instal·lar als nous suports un sistema d'aïllament de tipus polimèric. Aquests nous elements estan fabricats a partir d'un compost a base de fibra de vidre i silicona i aporten significatius avantatges respecte dels anteriors, que eren només de vidre. En concret, tenen un pes més lleuger i major resistència a les inclemències meteorològiques com la calamarsa, les pedregades, o les descàrregues de llamps. Pel fet d'estar ubicades dins d'un espai protegit, les noves torres han estat pintades amb el color específic, indicat pel propi parc i que tenen estipulat dins de la zona per tal d'integrar i minimitzar al màxim l'impacte visual que poden generar aquestes estructures, essencials per altra banda per distribuir l'electricitat als veïns de la zona, segons apunta la companyia.\nAmb aquesta reforma s'aconsegueix disminuir l'afectació que pot ocasionar la infraestructura elèctrica a una zona natural tan important i singular. En altres factors que li atorguen aquesta categoria, el Montgrí és la zona de cria escollida per nombroses aus amenaçades al territori com són l'esparver cendrós (Circus pygargus), l'àguila cuabarrada (Hieraaetus fasciatus), falcó pelegrí (Falco peregrinus), el xoriguer comú (Falco tinnunculus), el duc (Bubo bubo) i la gralla (Corvus monedula), inclús la població més gran a Catalunya del ratpenat de cova (Miniopterus schreibersii). Aquesta intervenció, que ha suposat una inversió de 30.000 euros aportats íntegrament per Endesa, forma part dels plans de manteniment que la Companyia realitza periòdicament i beneficia a més de 4.800 clients d'Albons, Bellcaire i Torroella de Montgrí al Baix Empordà i de l'Escala i Sant Pere Pescador a l'Alt Empordà.


Search Results - "Léonin,"\nShowing 1 - 6 results of 6 for search '"Léonin,"' Skip to content\nShowing 1 - 6 results of 6 for search '"Léonin,"', query time: 0.18s\nby Leonin, Mia.\nSubjects: '; “...Leonin, Mia Travel Cuba....”\n(CARLI) (Other Sources: (IWUdb)464586)\nHavana and other missing fathers /\nby Leonin, Mia,\n(CARLI) (Other Sources: (ICCdb)394812)\nLeoninus musicus und der Magnus liber organi /\nby Flotzinger, Rudolf.\nSubjects: '; “...Léonin, 12th cent....”\n(CARLI) (Other Sources: (UIUdb)4700360)\nVon Léonin zu Pérotin : der musikalische Paradigmenwechel in Paris um 1210 /\n(CARLI) (Other Sources: (UIUdb)5390210)\n(CARLI) (Other Sources: (MRTdb)43552, (TRTdb)115280, (UICdb)2413709, (UIUdb)6198355)\nSubjects: '; “...Léonin, active 12th century....”\n(CARLI) (Other Sources: (BRAdb)416552, (DPUdb)1162326, (EIUdb)1294495, (ELMdb)355552, (ICCdb)269694, (IECdb)86067, (ILCdb)153788, (IMSdb)73341, (ISUdb)1778931, (IWUdb)432326, (JOLdb)159309, (JUDdb)109496, (KISdb)124764, (MCKdb)102624, (MHCdb)40304, (MILdb)414359, (MONdb)239185, (NBYdb)887490, (NIUdb)2698820, (ONUdb)387511, (PRCdb)573049, (ROUdb)345698, (RVCdb)179464, (SAIdb)243710, (SICdb)2798158, (UICdb)3594849, (UIUdb)7608083, (WHEdb)860105)\n6 Book 2 Electronic 1 Audio CD\n4 University of Illinois at Urbana-Champaign 2 Illinois Central College 2 Illinois Wesleyan University 2 University of Illinois at Chicago 1 Bradley University 1 DePaul University more ... 1 Eastern Illinois University 1 Elmhurst College 1 Illinois Eastern Community Colleges 1 Illinois College 1 Illinois Math & Science Academy 1 Illinois State University 1 Joliet Junior College 1 Judson University 1 Kishwaukee College 1 McKendree University 1 McHenry County College 1 Millikin University 1 Monmouth College 1 Morton College 1 The Newberry Library 1 Northern Illinois University 1 Olivet Nazarene University 1 Principia College 1 Roosevelt University 1 Rock Valley College 1 School of the Art Institute of Chicago 1 Southern Illinois University Carbondale 1 Triton College 1 Wheaton College see all ... less ...\n3 Leonin, Mia 2 Flotzinger, Rudolf 1 Kelly, Thomas Forrest\n3 Description and travel 3 Family 3 Fathers and daughters 3 History and criticism 3 Travel 3 Women poets, American more ... 1 BIOGRAPHY & AUTOBIOGRAPHY / General 1 Catholic Church 1 Church music 1 Families 1 Gregorian chants 1 History 1 Leonin, Mia - Family 1 Music 1 Musical notation 1 Notenschrift 1 Organa see all ... less ...\n3 Biography 2 Electronic books 1 Chants 1 Clausulas (Songs) 1 Criticism, interpretation, etc 1 History more ... 1 Motets see all ... less ...\n2 12th cent 2 500-1400 1 1291-1361 1 To 1500 1 active 12th century 1 d. 1238?\n3 Cuba 3 Havana (Cuba) 1 France 1 Havana 1 Paris


Teos - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n38° 10′ 38″ N, 26° 47′ 06″ E / 38.1772°N,26.785°E / 38.1772; 26.785Coord.: 38° 10′ 38″ N, 26° 47′ 06″ E / 38.1772°N,26.785°E / 38.1772; 26.785\nTeos (en grec antic Τέως) era una ciutat jònica de la costa d'Àsia Menor, situada al costat sud de l'istme que connecta una península amb el continent.\nOriginària ment era una colònia fundada pels minies d'Orcomen dirigida per Atamant, un descendent d'Atamant fill d'Èol, i durant l'emigració se'ls van unir atenencs i beocis, segons diuen Estrabó i Pausànies. La regió on estava situada produïa un molt bon vi i Dionís era un dels déus principals\nLa ciutat tenia dos bons ports. Un a tocar de Teos i l'altre a 30 estadis de distància que Estrabó anomena Γερραίδαι ("Gerraídai") i Titus Livi Geraesticus. Teos es va convertir en una ciutat important fins a l'establiment del domini persa a Jònia, quan els habitants de la ciutat incapaços de suportar la insolència dels bàrbars, van emigrar i es van establir a Abdera, a Tràcia, segons Heròdot. Però una part dels antics habitants van restar a la ciutat o hi van tornar i després de la invasió persa de Grècia, i Teos va ser una ciutat aliada d'Atenes. Després del fracàs atenenc a l'expedició de Sicília, la ciutat es va revoltar però va ser ràpidament sotmesa, segons Tucídides.\nA la Guerra Romano-Síria entre Roma i el selèucida Antíoc, la flota de romans i rodis el va derrotar prop de Teos.\nEncara es conserven força restes de Teos a la ciutat turca de Sighajik, especialment un teatre, el temple de Dionís i les muralles. Algunes inscripcions mencionen tractats de la ciutat amb Roma, Etòlia, algunes ciutats de Creta i altres estats, reconeixent la inviolabilitat del territori de Teos, la preeminència del deu Bacus i el dret d'asil.\nProp de les ruïnes de Teos es troba la moderna ciutat turca de Seferihisar.\n↑ Smith, William (ed.). «Teos». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 gener 2021].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Teos&oldid=25977386»