La bogeria i la mort: 2013\nElla decidí separar-se d’ell. Així com així. Definitivament. Ell era jove. Ella, no tant. Li explicà que volia separar-se d’ell perquè se l’estimava de veritat, molt més del que ell podia arribar a entendre. Dit i fet. Li assegurà, amb tota la sinceritat de la seua ànima, que la seua decisió era conseqüència d’una presa de conciència dels impulsos, dels sentiments i de les raons del seu amor i que per això mateix se l’estimava encara més, i no menys. Ell no va poder entendre aleshores com era possible que uns sentiments tan intensos, aparentment conseqüents, tan propicis a la unió de les persones, provocaren el seu contrari: la separació. Per a ell fou del tot incomprensible aquest allunyament tan premeditat, aquesta dissolució preconcebuda, aquest trencament tan ben raonat. No va poder entendre de cap manera que el distanciament voluntari poguera ser també un acte d’amor. Ella tampoc no ho entenia massa, però ho havia llegit en un llibre.\nJosep Porcar. Llegit a: Una història real\nEtiquetes: Josep Porcar, microrelat, relats en català, una història real\nAl pati hi ha quatre moreres blanques. Tenen unes fulles glabres que donen una ombra atofada, tacada, aquí i allà, amb petits forats de llum. Un alumne de primer curs, n’arrenca unes quantes. Són per alimentar els meus cucs de seda, Sr. Valentí, li diu al mestre. Molt bé, contesta aquest. Has anat amb compte de no fer malbé les gemmes? I tant, diu, i se’n va corrents cap a classe. Fa anys que veu alumnes agafant fulles per alimentar els petits inquilins de capses de sabates. Fins que se’n cansen i els llencen, o fins que els cucs se’ls hi moren. Pocs sobreviuen i esdevenen papallones. Està assegut al banc, a l’ombra de la morera, mentre els seus deixebles passen, carregats amb les motxilles, les mans ocupades amb els mòbils, les orelles segellades per la música. Li queden cinc minuts de repòs abans d’entrar a la classe i els vol aprofitar en fer res, en deixar-se portar per la mandra de la tarda, en imaginar que està a l’escola d’un país amb possibilitats reals d’educar de manera efectiva, sense tants canvis legislatius, amb mitjans suficients i professorat preparat per orientar-se en la complexitat. Valentí, et deprimiràs si vas per aquest camí, pensa. Es mira el rellotge. És l’hora. S’aixeca, entra al pavelló i obre la porta de l’aula número cinc. Copsa el microclima de suor, de xerrameca, d’electricitat estàtica, de batecs i de mirades. Com cada tarda, la vida en el sentit més pur, més vital, més innocent. Els veu com cucs de seda, indefensos en mans inexpertes.\nL.B. Llegit a: Ciències naturals - contesxinesos\nPublicat per Alicya en 11:18 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: ciències naturals, L.B., microrelat\nPagesos i pastores portaren llet, flassades, llenya, formatge... Quan Maria veié encens, mirra i or, Josep la sentí exclamar:\nMaite Crespo. Llegit a: La bona confitura - Convicció\nPublicat per Alicya en 9:50 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: convicció, Maite Crespo, microrelat\nMantingues el teu rostre cap a la llum del sol i no veuràs l'ombra.\nUn no ha de consentir mai arrossegar-se quan sent l'impuls de volar.\nLa seguretat és més que res una superstició. La vida és una aventura atrevida o no és res.\nPublicat per Alicya en 0:12 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: frases, Helen Keller\nDivina Palabra by Nacho Cano & German Coppini on Grooveshark\nDeja que te arrulle,\nque angelitos gordos voces altas me hagan.\nAy de los besos que se han perdido,\npara prenderse de los espinos...\nA las primeras luces del alba\nte haces un ovillo de una madeja muy blanca.\nTu nombre nace de mi suspiro,\ny abres los ojitos llenos de legañas.\nLejos de las zarzas construiré la casa,\ncon un tendalito de ropa lavada.\nMucha de remiendos, de alegría mansa..\nNuestro amor no es del que se nos muere\nni en romances ni en arduas batallas,\nque hay insignes caballeros que por tener reino\ndejan colgada su espada.\nNuestro amor es la palabra,\ny es de nosotros guardarla.\nPublicat per Alicya en 13:05 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: divina palabra, German Coppini, lyrics, song\nSergi G. Oset. Escanejat de: la meva perdició - Are You Ready?\nPublicat per Alicya en 16:50 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: are you ready?, microrelat QR, Sergi G. Oset\nEl senyor i la senyora Tarrés\nLa senyora Tarrés treballa molt, parla poc i mai alça la veu. Quan acaba la jornada, se’n va corrents a casa on l’espera el seu marit invisible. El senyor Tarrés és un home tendre i apassionat, un aventurer que col·lecciona papallones invisibles. Es van conèixer en un viatge inventat a París i des de llavors són inseparables. A l’escalfor de la llar parlen de com els ha anat el dia, es prenen un cocktail i, les nits que estan més juganers, se’n van d’hora al llit. La senyora Tarrés és feliç com mai amb el seu marit invisible.\nUn dia, quan torna a casa es troba una nota invisible on el senyor Tarrés li diu que ha conegut una altra dona. A la nit, desallotgen el seu bloc de pisos per una fuita de gas. Quan arriben els bombers troben la senyora Tarrés sense vida estesa sobre el parquet. Té clavada al cor, com les papallones de la col·lecció, una agulla invisible.\nSílvia Riera. Llegit a: La bona confitura - El senyor i la senyora Tarrés\nPublicat per Alicya en 8:49 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: el senyor i la senyora Tarrés, microrelat, Sílvia Riera\nParaules i estralls\nAquells vespres de trobades, tot filant paraules i notes musicals, feies créixer el somriure en els teus llavis. Jo era lluny i a prop, al mateix temps, del pas del que un no decideix, del vent que t'atrapa i et fa volar amunt fins tocar l'estrella de l'amor. Però el dol punyent de la penombra fa gemegar la nit més trista, i l'udol del desenllaç anuncia la gelada d'un hivern que es preveu erm i dolorós. I perduts a la deriva, tot sagnant cada ferida, ens mantindrem fidels al cicle de la vida.\nLlegit a: Microrel@ts en blog: Paraules i estralls\nPublicat per Alicya en 15:56 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: microrelat, paraules i estralls\nWinter Wonderland by Ella Fitzgerald on Grooveshark\nHe'll say, "Are you married ?" We'll say, "No man\nAre you listenin', snow is glistening\nYou can do the job when you're in town"\nWalking in a winter wonder, wonderland\nPublicat per Alicya en 11:55 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: Ella Fitzgerald, lyrics, song, winter wonderland\n«Jo no sé —diu— quina necessitat tens de dramatitzar-ho tot!» Deu ésser el gust d'escriure que tinc, el que m'obliga a apuntalar el pensament en cada gest, en cada gir; quan per si sol, el pensament seria volada lleugera, fugissera, diàfana —el mateix que els músculs del seu cos quan va i ve a tocar meu i que participen de la seva rossor amb una perfecció aèria, una llibertat completa, meravellosa, que s'encarcara al moment precís que s'adona que l'estic observant. «No veus com són la gent!», diu ella. Somric perquè la gent m'agraden com són, per observar com són, per estudiar com és ella.\nPublicat per Alicya en 7:08 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: dramatitzar, gust d'escriure, Jordi Pere Cerdà\nInstruccions per plorar\nDeixant de banda els motius, atinguem-nos a la manera correcta de plorar, entenent per això un plor que no arribi a l'escàndol, ni que insulti el somriure amb la seva paral·lela i maldestra semblança. El plor mitjà o ordinari consisteix en una contracció general del rostre i un so espasmòdic acompanyat de llàgrimes i mocs, aquests últims al final, ja que el plor s'acaba en el moment en què un es moca enèrgicament. Per plorar, dirigeixi la imaginació cap a vostè mateix, i si això li resulta impossible per haver contret l'hàbit de creure en el món exterior, pensi en un ànec cobert de formigues o en aquells golfs de l'estret de Magallanes en què no entra ningú, mai. Arribat el plor, es taparà amb correcció la cara utilitzant les dues mans amb el palmell cap a dins. Els nens ploraran amb la màniga del jersei contra la cara, i de preferència en un racó de la cambra. Durada mitjana del plor, tres minuts.\nJulio Cortázar. Traducció Maria J Cabrera\nPublicat per Alicya en 7:05 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: instruccions per plorar, Julio Cortázar\n«Cada cop em sembla més evident que el rècord català de variabilitat verbal és patrimoni de la rosella (Papaver rhoeas), la flor de la qual té propietats al·lucinògenes i, potser per això, incita a anomenar-la de maneres molt variades»\n– ababol (Franja de Ponent)\n– babol (Ribagorça, Vallès)\n– badabadoc (Badalona, les Garrigues, Mollet del Vallès, Sabadell)\n– badoc (Granollers)\n– cama-roja (Ribera del Xúquer)\n– caputxí (Balaguer)\n– gallaret (Aiguafreda, Anoia, Besalú, Conflent, Empordà, Olot, Osona, Ripollès, Sant Celoni)\n– gall (Anoia)\n– galleranc (Banyoles)\n– gallet (Mallorca)\n– gall-gallaret (Banyoles, Besalú)\n– lloca (valencià)\n– monja (Priorat)\n– paparola (Canet de Mar, Terrassa)\n– paparota (Olesa de Montserrat)\n– paramà, paramans (Pirineu, Garrotxa)\n– pepagall (Alt Camp, Vila-rodona)\n– peperepep (Baix Penedès, Tremp)\n– pep-perepep (Clariana, Pallars, Penedès)\n– piperepip (Santa Eulàlia de Riuprimer)\n– pipiripip (Calaf, Manresa)\n– pipiripit (Barcelona)\n– pupurupup (Agramunt, Vidreres)\n– puput (Castellserà, Malgrat, Sallent, Urgell)\n– quec-querequec (La Bisbal del Penedès)\n– quequerequec (Barcelona, Cardona, el Vendrell)\n– quic-quiriquic (Barcelona)\n– quiquerecoc (Calella de Palafrugell)\n– quiquiriquic (Barcelona, Esparreguera, Empordà, Girona, Prats de Lluçanès)\n– roella (Mallorca, Palafrugell, Tàrrega, Vall Fosca)\n– rosella (Alcoi, Barcelona, Cerdanyola)\n– ruella (Amposta, Camp de Tarragona, Conflent, Empordà, Mequinensa, Rosselló, Solsona, Tortosa)\n– vermelló (Rosselló)\nLlegit a: L'escreix - Rodamots\nPublicat per Alicya en 6:52 1 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: paraules, rosella, variants\nI Heard It Through The Grapevine by Marvin Gaye on Grooveshark\nDon'tcha know that I\nDon'tcha know I\nEtiquetes: I Heard It Through The Grapevine, lyrics, Marvin Gaye, song\nEtiquetes: català, escriure, llegir, Ovidi Montllor, parlar, pensar\nMais Feliz by Adriana Calcanhotto on Grooveshark\nEtiquetes: Adriana Calcanhotto, lyrics, mais feliz, song\nCamí cap al cel. L'ironia del títol no és el més destacable. Impactant, tornant de Polònia dilluns, he sortit dijous amb el cor encongit de la sala de teatre.\nI és possible que fos així...\nEtiquetes: himmelweg, Juan Mayorga, Sala Atrium, teatre\nCal·ligrama del Ratolí\nPublicat per Alicya en 9:20 1 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: Alícia en terra de meravelles, cal·ligrama del Ratolí, Josep Carner, Lewis Carroll\nFrom the Morning by Nick Drake on Grooveshark\nThe night she fell all around.\nPublicat per Alicya en 9:17 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: from the morning, lyrics, Nick Drake, song\nDurant tota la meva vida m'he dedicat a aquesta lluita del poble africà. He lluitat contra la dominació blanca i he lluitat contra la dominació negra. He buscat l'ideal d'una societat democràtica i lliure on totes les persones puguin viure juntes en harmonia i en igualtat d'oportunitats. És un ideal pel qual espero viure i veure realitzat. Però, Señoria, si fos necessari, és un ideal pel qual estic preparat a morir.\nPublicat per Alicya en 23:07 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: Nelson Mandela\nL'home que dormia agafat a una branca\n“Sóc un home de recursos, jo”, pensà Màrius Boet el dia que el van despatxar. Els últims temps havia tingut un somni recurrent. Caminava per un pont de fusta penjat dalt d’un congost molt alt; de sobte, el pont començava a fimbrejar i acte seguit una de les sirgues mestres es trencava. La caiguda era espectacular, però durant l’esbalçada el Màrius aconseguia engrapar la branca d’un arbre nascut en una escletxa de la roca. “Salvat!”, cridava el Màrius en el silenci horitzontal de la matinada.\nTot i que la seva dona s’havia acabat acostumant al sobresalt nocturn, mentre l’home seguia dormint plàcidament, ella feia cabòries sobre l’origen d’aquella inquietud. De fet, Salvat era el cognom del soci principal del despatx on treballava el Màrius i ella sospitava que alguna cosa no anava prou a l’hora. Mentre esmorzaven, ella insinuava “tot bé a la feina?” i ell aixecava la vista del diari “tot bé, reina, no et preocupis”. Però ella insistia “has somiat avui…”. Ell se la mirava “no ho sé, no ho recordo…” i després li feia un petó al front i sortia cap a l’oficina.\nVa ser el mateix Salvat qui li va dir que el negoci no rutllava massa bé i que, com a últim recurs, haurien de reajustar la plantilla. El banc no els havia renovat la pòlissa de crèdit i els impagats estaven ofegant l’economia de l’empresa. Fins a la data, el Màrius sempre se n’havia sortit bé en el terreny laboral. Al llarg dels anys s’havia forjat un currículum impecable i havia encadenat diversos canvis de feina, sempre per millorar les seves condicions de treball i econòmiques. El dia que el van despatxar complia cinquanta-cinc anys però, aliè al pessimisme, va pensar “no passa res: sóc un home de recursos, jo”.\nVa decidir no dir-ho a la seva dona i es va inscriure al servei d’ocupació. Durant algunes setmanes va seguir fent el paper del marit diligent i treballador. Havent esmorzat, sortia de casa com ho havia fet sempre i es passava el dia de porta en porta, sol·licitant entrevistes i passejant currículums. Però poc a poc, la nòmina de coneguts amb capacitat per llençar-li un cable arribava al seu final. Semblava que el món ja no funcionava com ell l’havia conegut anys enrere. O potser era que el món seguia sent el mateix de sempre i era ell qui ja no funcionava com anys enrere…\nEl fet és que una nit va arribar a casa especialment abatut. Ni tan sols va sopar i va anar directe al llit. La seva dona li va portar un vas de llet calenta però el Màrius havia pres somnífers i la son l’havia vençut. Aquella nit va somiar un cop més la caiguda pel congost, però estranyament no va cridar. La seva dona no va despertar fins al matí. Estès al llit, el Màrius jeia fred i rígid com una roca granítica. A la tauleta de nit hi havia una nota. “Avui s’ha trencat la branca”.\nEduard Ribera. Llegit a La bona configura - L'home que dormia agafat a una branca\nEtiquetes: Eduard Ribera, l'home que dormia agafat a una branca, microrelat\nPublicat per Alicya en 11:07 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: Joana Raspall, l'espera, poema\nLes Penèlopes és un projecte de Llums-Escultures realitzat amb vuit teixidores dels Andes Ecuatorians.\nDurant un mes s'han reunit diàriament per teixir per les tardes, xerrant sobre les seves petites coses, compartint riures, anècdotes, sospirs, cants...\nDurant la realització d'aquestes escultures, les dones van rebre salaris justos.\nLa mostra d'aquestes llums-escultures ha itinerat per les principals ciutats ecuatorianes, ha estat exposada a Gran Canària i Tenerife. Les Penèlopes també han estat presents al saló "Creativa" de Madrid i Barcelona, i ho seràn als de Brusel·les i Metz (França).\nPublicat per Alicya en 7:23 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: les Penèlopes, projecte\nEl nostre avi sabia volar. Cada nit, després d'explicar-nos un conte, obria la finestra de l'habitació, deixava el bastó recolzat al capçal del meu llit i s'enfilava, tremolós, a una cadira. Llavors, repenjant un peu al radiador i l'altre a l'ampit de la finestra, cridava "Apamunt!", i es llençava cap endavant. L'Enric i jo el vèiem sobrevolar el jardí, il·luminat per la claror de la lluna, fent cercles en l'aire amb els braços estesos, i seguíem les seves acrobàcies fins que el perdíem de vista. En acabar la passejada, tornava a entrar, arreplegava el seu bastó, ens deia "bona nit" i, ranquejant, sortia de l'habitació.\nRecordo que la primera nit que va saltar per la finestra, ens vam espantar. Acabava d'explicar-nos que de jove havia estat aviador, i que en la Guerra contra els Brumanians havia abatut al cèlebre Baró Negre, el pilot més hàbil de l'exèrcit brumanià.\n-Així que no patiu -va dir-nos, eixarrancat sobre la finestra- que sóc un avi volador molt experimentat.\nI cridant "Apamunt!" es va abocar a la fosca de la nit. Durant uns segons va desaparèixer de la vista. Jo m'estava assegut al llit, esgarrifat: m'imaginava a l'avi estavellat contra el tros de gespa del jardí. Però l'Enric, que és més gran que jo -i més atrevit-, va mirar cap enfora.\n-Mira'l! -va fer assenyalant una ombra que remuntava el vol i feia cabrioles al cel.\nVam seguir meravellats el vol de l'avi: feia caigudes en picat, tombarelles i tirabuixons amb una agilitat sorprenent. També vam veure'l empaitar insectes, perseguir els ratpenats i espantar els mussols. Quan se'n va cansar, va asseure's a la finestra amb les cames penjant al buit, suat i esbufegant.\n-No ho expliqueu a ningú -ens va demanar- que es pensarien que no hi toqueu!\nEns va fer prometre que seria el nostre secret, i cada nit, després del conte, sortia a fer un tomb pel cel. Quan li preguntàvem com havia après a volar, sempre ens contestava:\n-És que jo, de jove, feia molta vida allà dalt -assenyalava els núvols amb un índex tort com un plàtan-, perquè per aprendre a volar cal fer-se amic del vent i dels corrents d'aire.\nA més d'aviador, havia treballat de paracaigudista, d'equilibrista, fins i tot d'home-bala en un circ. I havia pilotat dirigibles, globus, hidroavions i tota mena d'artefactes aeris.\n-Vaig acostumar-me a moure'm per l'aire com un peix en l'aigua!\nI era cert: feia piruetes amb lleugeresa, sense cap esforç; en canvi, caminava dificultosament, sempre ajudat d'un bastó, queixant-se de l'esquena, dels ronyons o de la carcanada.\nVam guardar el secret de l'avi molt de temps. Però no ens enganyem: els secrets només semblen veritablement importants quan deixen de ser-ho, quan es compateixen, quan s'esbomben. Va ser l'Enric qui no va poder-se estar de presumir de les habilitats aèries de l'avi davant dels seus amics. No se la creia ningú, però la història dels vols nocturns de l'avi es va anar escampant per l'escola, va viatjar pels carrers i les botigues del barri, fins arribar, un vespre, a les orelles del pare, que remenava la sopa de galets per refredar-la. La cullera va aturar-se, el cap del pare es va alçar, els ulls ens miraven des de molt lluny, el seu cervell processava lentament la informació.\n-Vaja, ja hi tornem a ser! -vam sentir que remugava la mare a sota veu.\nEl silenci només el trencava el tic-tac del rellotge de paret. El pare va mirar la mare d'esbiaix, es va eixugar a poc a poc els llavis amb el tovalló, va deixar-lo a un costat del plat i es va escurar la gola. Ens temíem un càstig exemplar, crits, plors, alguna plantofada. Però ens va parlar amb molta calma:\n-Us explicaré una cosa que heu de saber. Totes les famílies tenen les seves peculiaritats. Nosaltres, els Girbau, des de fa moltes generacions, quan arribem a una certa edat, ens enlairem.\nEl pare ens prenia el pèl. L'Enric i jo vam riure. Però ell va continuar, molt seriós:\n-¿Oi que les persones quan es fan velles es tornen feixugues, s'encongeixen, caminen arrossegant els peus? Doncs els Girbau, en canvi, ens alleugerim, la força de la gravetat deixa d'afectar-nos, ens desenganxem del terra sense esforç i podem flotar per l'aire com els ocells. És un defecte de família. No hi hem trobat cap explicació científica.\n¿El pare ens prenia el pèl? Ni l'Enric ni jo rèiem, ara. El pare sí que somreia:\n-Jo mateix, per exemple, fa uns mesos que, sense adonar-me'n, em clavo unes patacades amb el sostre! M'estaré fent vell...\n-Quan l'avi va començar a volar -va afegir la mare- vam demanar-li que només ho fes de nit, i d'amagat. No és ben vist que les persones volin!\n-Però ja el coneixeu, l'avi -el pare va sospirar-. Sempre li ha agradat exhibir-se, inventar històries fantàstiques, fer el fatxenda. Segur que ja us ha explicat que va dedicar-se als oficis més inversemblants, oi? Ell, que va passar-se la vida darrera el taulell de la botiga de vetes i fils.\nEl pare no ens prenia el pèl! L'Enric i jo l'escoltàvem bocabadats.\n-Vosaltres també volareu algun dia -va assegurar-nos la mare-. Però espero que sigueu més discrets que l'avi.\nNo cal dir que ho vam provar de seguida: miràvem d'arrencar el vol enfilats a cadires, taules, escales.\nEncara mai no ho hem aconseguit.\nVladimir. Llegit a: L'avi volador\nPublicat per Alicya en 6:42 1 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: l'avi volador, relat, Vladimir\nQuan d'un tros de terra, o fins i tot una muntanya, algú diu que és seva, menteix o és un presumptuós; la terra no és cosa que hagi creat l'home, no és una cosa feta com una casa de maons o un carro de fusta i ferro, que algú ha construït.\nEtiquetes: fragment, la terra, Marta Cardona\nDiumenge es llevarà tard i acabat de dinar farà una bona migdiada. Després de sis dies creant el món bé en mereix un de descans. A partir de dilluns –tindrà tota una eternitat– es podrà dedicar al seu passatemps favorit: el conreu de l'hort que té a tocar del jardí de l'Edèn. Fa uns dies que va collir les pomes, una mica verdes per tal que es conservin més temps, però en va deixar una a l'arbre, la més grossa i ben formada, perquè acabés de madurar natural. Dilluns la colliria. Mentre s'adormia n'imaginava l'aspecte daurat, en flaire, la textura en mossegar-la, el punt just de sabor amarant les papil·les linguals...\nJosep Maria Casals. Llegit a: La creació\nPublicat per Alicya en 22:21 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: Josep Maria Casals, la creació, microrelat\nLa mama i jo estem molt quietes aquí a dins l’armari fondo del quarto de dalt, perquè hem sentit les seves passes a l’escala.\nEll entra a casa i després va caminant d’ací d’allà fent gambades desiguals, xarbotejant. La mare gemega fluixet.\nAbans, quan tenia feina, tot era diferent. Però es va anar quedant a casa i cada cop bevia més, i ha canviat tant que és com una altra persona. S’enfada i gruny per tot. A vegades cau i es fa mal. I sempre acabem rebent nosaltres.\nEns odia. Sap que tenim gana però s’enfada si toquem alguna cosa de la cuina. Ahir, la mama va agafar un tros de pizza de la que ell havia portat per sopar, però li va prendre, i la va pegar. Quan la mama xiscla d’aquesta manera jo sento una pena fosca, com una mà gran que m’estreny tot el cos. Ja no em ve la il•lusió de jugar, ni res, només tinc tristesa, i gana.\nAvui ens ha estat cridant, amb una veu dolça mentidera. No ens troba perquè estem al fons de tot, tapades amb la roba gruixuda. Però quan ens ha portat pernil i pollastre i tot de coses bones, la mama ha sortit. Llavors, l’ha presa pel coll, cridant que ens escanyarà a totes dues. La mama s’ha defensat, i li ha clavat totes les ungles dels dits a la cara. Als ulls: ell ha ganyolat, ha trompassat enrere, el seu cap ha fet clonc, i s’ha quedat completament quiet. Amb els ulls- el què en queda- esbatanats.\nHem engolit delitosament el menjar escampat i després llepat la sang. Potser trigaran, a treure’ns d’aquí, però tenim aliment per dies, amb aquest cos tan gran.\nEm rellepa les orelles i fa méééu, blanament. Ja no tenim por, la mama i jo.\nallan lee. Llegit a: La mama i jo\nPublicat per Alicya en 8:48 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: allan lee, La mama i jo, microrelat\nTired Of Talking by Robben Ford on Grooveshark\nBaby I'm out of breath, we're talkin' our selves to death\nAnd nothing seem to change, maybe it's best if we parted\nIt's like the blind leading the blind,\nwe're even further behind than when we started\nI'm tired of talkin', guess it's time to go\nBaby I'm so confused and feeling a little bruised\nWhen all we do is fight, we can't help but feel down hearted\nEven further behind then when we started\nBaby I'm out of breath, we're talkin' ourselves to death\nPublicat per Alicya en 7:57 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: lyrics, Robben Ford, song, Tired Of Talking\nCorro sota la pluja by Anna Roig I L'Ombre De Ton Chien on Grooveshark\nPublicat per Alicya en 9:47 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: Anna Roig i l'Ombre de Ton Chien, corro sota la pluja, lyrics, song\nNingú semblava disposat a contradir-lo perquè Wong acuradament apareixia amb el cafè i Ronald, arronsant les espatlles, havia deixat anar als Warring s Pennsylvanians i des d'un grinyolar terrible arribava el tema que encantava a Oliveira, una trompeta anònima i després el piano, tot entre un fum de fonògraf vell i pèssima gravació, d'orquestra barata i com anterior al jazz, al cap i a la fi d'aquests vells discos, dels show boats i de les nits de Storyville havia nascut l'única música universal del segle, cosa que acostava els homes més i millor que l'esperanto, la Unesco o les aerolínies, una música bastant primitiva per assolir universalitat i bastant bona per fer la seva pròpia història, amb cismes, renúncies i heretgies, el seu xarleston, el seu black bottom, el seu shimmy, el seu foxtrot, la seva stomp, els seus blues, per admetre les classificacions i les etiquetes, l'estil això i allò, el swing, el bebop, el cool, anar i tornar del romanticisme i el classicisme, hot i jazz cerebral, una música-home, una música amb història a diferència de l'estúpida música animal de ball, la polca, el vals, la zamba, una música que permetia reconèixer-se i estimar-se a Copenhaguen com a Mendoza o a Ciutat del Cap, que acostava els adolescents amb els seus discos sota el braç, que els donava noms i melodies com xifres per reconèixer-se i endinsar-se i sentir-se menys sols envoltats de caps d'oficina, famílies i amors infinitament amargs, una música que permetia totes les imaginacions i els gustos, la col.lecció d’afònics 78 amb Freddie Keppard o Bunk Johnson, l'exclusivitat reaccionària del Dixieland, l'especialització acadèmica en Bix Beiderbecke o el salt a la gran aventura de Thelonius Monk, Horace Silver o Thad Jones, la cursileria d’Erroll Garner o Art Tatum, els penediments o les abjuracions, la predilecció pels petits conjunts, les misterioses gravacions amb pseudònims i denominacions imposades per marques de discos o capricis del moment i tota aquesta francmaçoneria de dissabte a la nit a la peça de l'estudiant o al soterrani de la penya, amb noies que prefereixen ballar mentre escolten Star Dust o When your man is going to put you down, i fan olor poc a poc i dolçament a perfum i pell i a calor, es deixen besar quan és tard i algú ha posat The blues with a feeling i gairebé no es balla, només s'està dempeus, balancejant-se, i tot és tèrbol i brut i canalla i cada home voldria arrencar aquests cossets tebis mentre les mans acaricien una esquena i les noies tenen la boca entreoberta i es van lliurant a la por deliciosa i a la nit, llavors puja una trompeta posseint-les per tots els homes, prenent amb una sola frase calenta que les deixa caure com una planta tallada entre els braços dels companys, i hi ha una immòbil carrera, un salt a l'aire de la nit, sobre la ciutat, fins que un piano minuciós les retorna a si mateixes, exhaustes i reconciliades i encara verges fins al dissabte següent, tot això en una música que espanta els clatells de platea, als que creuen que res és de veritat si no hi ha programes impresos i acomodadors, i així va el món i el jazz és com un ocell que migra o emigra o immigra o transmigra, saltabarreres, burladuanes, cosa que corre i es difon i aquesta nit a Viena està cantant Ella Fitzgerald mentre a Paris Kenny Clarke inaugura una cave i a Perpinyà boten els dits d'Oscar Peterson, i Satchmo per tot arreu amb el do d'ubiqüitat que li ha prestat el Senyor, a Birmingham, a Varsòvia, a Milà, a Buenos Aires, a Ginebra, al món sencer, és inevitable, és la pluja i el pa i la sal, cosa absolutament indiferent als ritus nacionals, a les tradicions inviolables, a l'idioma i al folklore: un núvol sense fronteres, un espia de l'aire i de l'aigua, una forma arquetípica, alguna cosa d’abans, de sota, que reconcilia mexicans amb noruecs i russos i espanyols, els reincorpora al fosc foc central oblidat, maldestre i mal i precàriament els retorna a un origen traït, els assenyala que potser hi havia altres camins i que el que van prendre no era l'únic i no era el millor, o que potser havia altres camins i que el que van prendre era el millor, però que potser hi havia altres camins dolços de caminar i que no els van prendre, o els van prendre a mitges, i que un home és sempre més que un home i sempre menys que un home, més que un home perquè tanca això que el jazz al•ludeix i defuig i fins i tot anticipa, i menys que un home perquè d'aquesta llibertat ha fet un joc estètic o moral, un tauler d'escacs on es reserva ser l'alfil o el cavall, una definició de llibertat que s'ensenya a les escoles, precisament a les escoles on mai s'ha ensenyat i mai s'ensenyarà als nens el primer compàs d'un ragtime i la primera frase d'un blues, etcètera , etcètera .\nI could sit right here and think a thousand milers away ,\nSince I had the blues this bad , I ca't remember the day ...\nJulio Cortázar. Fragment del capítol 17 de Rayuela. Traducció Maria J Cabrera\nPublicat per Alicya en 7:33 1 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: capítol 17, jazz, Julio Cortázar, Rayuela\nRàfegues de por\nSuen els llençols mentre el cel s'esquinça en un interminable llampec. Els acords continus espesseixen l'ambient. Cada vegada que intento obrir les parpelles em trobo a mi mateixa en el centre de la passivitat. Només la paciència o el talent em podran desplaçar amb efecte. Xiscles, trets, ràfegues de por.\nEtiquetes: microrelat, ràfegues de por\nLa palmera pianista\nQuan venteja la palmera de tronc alt alt i flexible del jardí de l'antic hospital és feliç feliç.\nPosseïdora de fulles acabades en dits llargs i fins fins li sobrevé l'èxtasi de tocar.\nEls seus dits vegetals toquen i toquen una música de llunyanes terres exòtiques exòtiques tropicals tropicals.\nLa mires, mires com li brillen els dits i com belluga les mans i el seu gaudi se t'encomana. Somrius amb ella.\nEntremig dels sons humans creats, els sons naturals et traslladen allà allà aquell allà no tan llunyà on pertanys amb acaronament de palmeres pianistes.\nMena Guiga. Llegit a La palmera pianista\nPublicat per Alicya en 7:08 1 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: la palmera pianista, Mena Guiga, microrelat\nhe vist postals\nde llocs més amables,\namb cocoters i dones descalces,\non tot sembla en calma\ni el mar és fet d'aigua\nen lloc de metall.\ni no m'imagino lluny de vosaltres,\ndels confins de la terra,\nel meu paisatge dement;\nroca tallada pel vent i la sal,\nde pins aferrats a les pedres\ni caminets que no porten enlloc,\nginesta i romaní.\nCirerot. Llegit a: El vent i la sal\nPublicat per Alicya en 9:51 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: Cirerot, el vent i la sal, poema\nUn cop fou conscient de les tres accions que calia enllestir inexcusablement si volia ser algú a la vida, el psicòpata es va afanyar a plantar al seu fill i a tenir un llibre sobre l'antologia del crim. Si no arriba a ser per l'irrupció d'una brigada de la policia que el va detenir per l'assassinat de l'infant, l'home hagués pogut completar la seva voluntat escribint un arbre sencer amb tota mena de detalls, a una branca del qual tenia pensat suicidar-se.\nJordi Remolins. Llegit a: Triple acció\nPublicat per Alicya en 11:57 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: Jordi Remolins, microrelat, triple acció\nAquest matí Peter Pan s’ha mirat al mirall i just a la perpendicular de la cella esquerra hi ha detectat un cabell blanc. Ja no creu en l’eterna joventut.\nXavier Sanjuan. Llegit a: Peter Pan | unmicrorelataldia\nPublicat per Alicya en 7:02 2 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: microrelat, Peter Pan, Xavier Sanjuan\nSento el batec monòton del pèndol del rellotge, al menjador. Al costat, vora la finestra, la mare broda un paisatge que mai no visitarà en unes estovalles noves. El pare renega des del celler. El vi de la bota s’ha tornat a fer ranci. Insulta i escup a terra. Vull saber quins eren els somnis de la mare. Pregunto. Em mira sorpresa: “Els meus somnis? Igual que tu: casar-me amb ton pare, tenir mainada”. I somriu, beatífica. A mi em falta l’aire. Surto al carrer. M’assec i premo l’accelerador del quatre llaunes. Agafo la carretera de l’Estartit. Em sap greu per aquest paisatge. El Montgrí es contrau. Ja no és una onada sinuosa, és una ganyota abrupta. Abandono el cotxe al moll. Deixo les claus al pany i busco entre els velers. Marxaré amb el primer que m’ofereixi com a destí un país pel que sempre pugui caminar descalça.\nJudit Pujadó. Llegit a La bona confitura - Ànsia\nPublicat per Alicya en 7:11 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: ànsia, Judit Pujadó, microrelat\nMira què m'has fet\nMira què m'has fet. Adoro sentir aquesta pulsió, aquesta inquietud, aquest neguit, aquesta frisança, aquesta necessitat d'expressar alguna cosa bonica i oferir-te-la, això és el que em dóna vida i em fa sentir bé, perquè sóc capaç de renovar la meravella, de treure de nou aigua fresca del pou per a tu, que sé que véns assedegada encara que no sàpiga qui ets ni d'on has vingut ni per què has aparegut precisament ara. Som dos desconeguts, però això no ens impedeix reconèixer que alguna cosa misteriosa ens deu haver fet trobar. "Gràcies", em dius, perquè ets una princesa ben educada i perquè el do de la gratitud il.lumina el teu somrís i els teus ulls amb la mateixa naturalitat que el sol il.lumina cada matí tota la Creació. "Gràcies a tu", et responc, perquè sóc un príncep ben educat i perquè sé que sense tu i el teu exemple -tu que has patit i has perdonat, tu que has caigut i t'has aixecat, que has estat a punt de rendir-te però has pensat a temps "demà serà un altre dia"- em sentiria més perdut i sol i buit.\nPublicat per Alicya en 7:10 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: conte, mira què m'has fet, Ramon Monton\nEl somni és sempre el mateix: algú m’empeny a dins del diccionari, i aleshores davallo en caiguda lliure al pou profund però ben il·luminat on conviuen les paraules. La patacada és substantiva però afortunadament és amortida per un llit d’exclamacions. El fet és que de seguida començo a remenar articles i després adjectius i en aquest moment m’adono que alguns pronoms s’escapoleixen pel corrent sintàctic, rere el rastre d’una comitiva verbal. Les conjuncions i les preposicions es barallen i un adverbi les fa posar en concordança, ordenadament. En aquest punt intento construir una oració que tingui certa lògica, però aleshores, de sobte, sona el despertador. “És l’hora d’aixecar-se”, pronuncio. És la frase que estava buscant.\nEduard Ribera. Llegit a: La bona configura: El somni\nPublicat per Alicya en 7:15 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: Eduard Ribera, el somni, microrelat\nPreludes, #15 In D Flat, Op. 28, "Raindrops" by Chopin on Grooveshark\nPublicat per Alicya en 12:38 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: Chopin, Prelude No. 15 in D-flat major, raindrops\nQuan el perfum de nit\ndel gessamí tremola\nvora meu, s'obre el pou\ndel teu cos dins de mi.\nUn amor esvanit\nés un vent fosc que sempre\nfa tremolar la flama\nd'una petita espelma\nque assenyala el futur.\nAvui està apagada\ni ara tremola l'ombra,\nnomés l'ombra, de tu\nPublicat per Alicya en 8:13 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: Joan Margarit, poema, tremoles\nCom cada divendres d'hivern, ix de casa i es dirigeix cap al seu cotxe. Puja, posa la jaqueta cara sobre el seient del copilot, obre la guantera amb destresa i treu la seua vella ràdio que tant s'estima. Després, engega el motor i parteix.\nLa rutinària aturada sota el semàfor que governa l'entrada a la ciutat, el permet repassar les meravelles arquitectòniques d'una perifèria urbana que cada dia li resulta més familiar. Sobretot, es delecta, i mentre passeja els ulls d'un costat a un altre esperant que arribe la llum verda, es detenen fixament, veleïtossos ells, al cotxe del costat; un vehicle de color cridaner i motor sorollós que transporta una parella jove d'ètnia gitana. Aquest detall no passat per alt el fa despertar les alarmes i controlar la seua jaqueta cara, distingida i elegant tota ella, ajaguda sobre el seient del copilot. Per moments dubta si deixar-la ahí o, per contra, l'ha de canviar de lloc al temps que pitja, dissimuladament, el botó del tancament centralitzat. En pocs segons decideix que no, a despit de tot, ni la canvia ni pitja el botó. Es mostra força segur i considera que, de fet, en tan poc temps com dura un semàfor, no poden baixar del cotxe, obrir la porta, furtar-li la jaqueta cara i tornar a tancar la porta sense que ell se n'adone. Cada cop més enraonat, pensa que girar el cap i mirar cap al front és la millor opció.\nDurant la resta del viatge es culpa mil-i-una vegades de la seua paranoia deshumanitzada i pensa en com ell, el més ecologista, solidari, lluitador pels drets humans i cada dia millor persona, pot haver pensat tan malament de dos gitanos que, ben segur, es dirigien cap als seus respectius llocs de treball a l'igual que fan la resta dels mortals. Presoner dels seus pensaments, sap que aquest esdeveniment no ha estat predicar amb l'exemple i que, sens dubte, suposarà una taca ben grossa en el seu esperit complaent, benèvol i cercador de la justícia absoluta.\nA l'arribar a la seua destinació apaga el motor, guarda destrament la seua estimada ràdio i, abans de baixar del cotxe, cerca la seua jaqueta cara dubtant sobre si, finalment, aquest matí d'hivern l'ha agafada abans d'eixir de casa.\nTxar Lee. Llegit a: El semàfor - Relats en català\nPublicat per Alicya en 8:24 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: el semàfor, relat, Txar Lee\nEl somrís de la Consol\nQuan va entrar a fer les fotocòpies gairebé ja eren dos quarts de dues, l'hora de plegar, i hi havia una certa confusió a l'estanc, amb tot de gent palplantada que esperava qui sap què.\n-Què vols? -li va dir ella, amb decisió.\n-Ja em toca a mi?\nLlavors la va reconèixer.\n-Però si ets tu! Quants dies sense veure't!\nElla, però, no l'havia reconegut. No tenia per què reconèixer-hi ningú en especial: era només un de tants clients que anaven i venien, encara que aquest es dediqués a escriure i s'hagués fixat en el seu sentit de l'humor juganer com un cadell i en els seus ulls petits i riallers com un matí de primavera. Era una d'aquestes criatures que, quan somriuen, ho fan amb tanta vivacitat que tot el seu rostre, tot el seu ésser somriu com presseguers en flor en una prada encesa d'agapants, maçanelles i ranuncles, i res ni ningú al seu entorn pot deixar de somriure, i encomanen el seu somrís a tot un dia, tot un poble, a tota la Creació. Mentre l'amo de l'estanc feia lentament les fotocòpies en colors que ell havia demanat, la noia dansava darrere del taulell com un follet amb picarols a la punta de les sabates, comptava els paquets de tabac que hi havia a les caselles i anava completant alegrement les piles de paquets més baixes i properes a acabar-se. De tant en tant, deixava anar un sospir, com si ja pensés en la trobada imminent amb un enamorat que un argent viu com ella era impossible que no tingués. Fins i tot es va posar a cantussejar una melodia inventada, però el tema de la lletra, l'expressió concreta del motiu del profund benestar i la benaurança encomanadissa que sentia, la raó de l'èxtasi i la felicitat que ja tenia a tocar dels dits, era aquest: "Gambes, gambes...".\n-Què dius? -va dir una companya de feina.\n-Que menjaré gambes... amb la paeella... que m'espeera a caasa -va respondre, sense deixar de cantar.\n-Em sembla que t'escriuré un conte -va dir l'escriptor, que durant tota l'estona no havia dit res, per no espantar-la-. Te'l mereixes.\n-Ah, sí? Quina gràcia! Fins ara no m'havien escrit mai cap conte. Altres coses sí...\n-Poemes, oi? -va suposar ell, encertadament. L'amo de l'estanc havia acabat de fer les fotocòpies i s'esperava per cobrar- Com et dius?\n-Consol... I vostè?\nEl tractament de vostè sempre posava ràpidament les coses a lloc: ell va tornar a adonar-se que no tenia vint anys, sinó quaranta-set.\n-Ramon -va contestar, mentre pagava.\n-Ja m'ensenyarà el conte, quan el tingui, passi-ho bé!\nEtiquetes: conte, el somrís de la Consol, Ramon Monton\n— Ja hi tornem a ser! És que un no pot estar ajagut al sofà tranquil·lament mirant una pel·lícula sense que algú o altre salti de dimensió en dimensió!?— exclama en Jaume en veure com davant de la pantalla del televisor comença a aparèixer un objecte canviant. Primer un punt brillant, que mica en mica es va engrandint com una bombolla de sabó la qual va agafant la forma d’una persona, fins que tot d’una davant del televisor hi ha palplantat un jove d’uns vint anys.\n— Perdoni si l’he interromput— diu el noi—. És que això dels salts dimensionals no se m’acaba de donar prou bé. Si li dic que acabo de sortir de l’Edat Mitjana! És que això que els universos tridimensionals adjacents a més no siguin continus en el temps se’m fa difícil!\n— Ai, noi! Si jo t’expliqués! Des que el món es va superpoblar i els recursos es va anar exhaurint a meitat del segle XXI, sort en vam tenir del principi d’Abbott i la seva teoria de la Planilàndia a ran de la qual vam ser conscient que era possible passar d’un món tridimensional a un altre d’adjacent i així, saltant de món a món i tira perquè em toca, buscar-ne algun que fos buit i es pogués colonitzar.\n— Potser sí que era una bona pensada— respongué el jove—, però encara no tenim control d’on i quan anem a petar i això, vostè mateix ho acaba de patir, és un enrenou!\n— Ai, xiquet! Si això fos el pitjor! Encara recordo el dia que vaig aparèixer davant d’un televisor que un paio mirava ajagut al sofà quan jo acabava de saltar des de l’Edat Mitjana...\nFrancesc Rei i Bachs. Llegit a Quarta dimensió - Microrelat adult català\nPublicat per Alicya en 8:35 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: Francesc Rei i Bachs, microrelat, quarta dimensió\nPublicat per Alicya en 8:22 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: ara mateix, Miquel Martí i Pol\nKhawuleza (Hurry Mama Hurry!) by Miriam Makeba on Grooveshark\nKhawuleza mama Khawuleza mam Khawuleza mam Khawuleza mama\nKhawuleza mama She Shi Za Wo\nNaa Gama Poyee Za Zu Kelenene Mama Patti Khawuleza ma\nNaa Gawa Poyee Za Zu Kelenene Mama Patti She Shi Za Wo\nJunga Junga Junga Yo Khawuleza mama eyayee mama mmm Patti\nJunga Junga Junga Yo Khawuleza mama eyayee mama Oy\nNaa Gawa Poyee Za Zu Kelenene Mama Patti Khawuleza ma\nEaohoy Mama Poyee Za Zu Kelenene Mama Patti Khawuleza ma\nJunga Junga Junga Yo Khawuleza mama eyayee mama Khawuleza patti\nJunga Junga Junga Yo Khawuleza mama eyayee mama Khawuleza m\nKhawuleza m Khawuleza m Eyoy mama Khawuleza\nKhawuleza m Khawuleza m Eyoy m Khawuleza m\nKhawuleza m Khawuleza mama Eyoy mama Khawuleza\nPublicat per Alicya en 9:20 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: khawuleza, lyrics, Miriam Makeba, song\nEstic desitjant explotar\ncom beina de malintxe \nper donar-li les meves llavors al vent.\nPerdre'm per les muntanyes\nborratxa de primavera\nfent néixer arbres,\nescampant-me pel món\nen crits de goig,\nen cruixits de branques,\nser una amb la terra\nen un arbre espès.\n(Traducció Maria J Cabrera)\n Nota de traducció:original "malinche": Hond. i Nic. Arbust o arbre petit, d'una alçada màxima de cinc metres, de flors de color vermell foc, o groc brillant, i fruit en beina glabra. La infusió de les fulles se suposa que té propietats abortives. L'escorça del tronc s'utilitza per a l'adob.\nEtiquetes: estic desitjant, Gioconda Belli, l'ull de la dona, poema\nM'he posat tan nerviós, només de pensar-hi que Maria s'havia tornat a enamorar de mi, que els meus cabells s'han tornat rebels una altra vegada. En fi, que el mig pot de fixador que m'havia posat no m'ha servit de res, la goma de la cua ha volat pels aires i els cabells s'han esbullat lliures. Eu!, que he tornat a semblar un científic boig. A Maria li ha pegat per riure. Ja no em mira malament per semblar un boig i això m'agrada molt.\nPep Castellano, fragment de Bernat, un científic enamorat\nPublicat per Alicya en 8:52 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: bernat, Pep Castellano, un científic enamorat\nPer tercera vegada he refusat rebre el capellà. No tinc res a dir-li, no tinc ganes de parlar, massa aviat hauré de veure'l. En aquest moment m'interessa escapar de l'engranatge, saber si allò inevitable pot tenir sortida. M'han canviat de cel·la. Des d'aquesta, quan m'hi estiro, veig el cel, i no veig més que el cel. Tots els dies transcorren mirant a la cara el declinar dels colors que porten del dia a la nit. Ajagut, poso les mans sota el cap i espero. No sé quantes vegades m'he preguntat si hi haurà exemples de condemnats a mort que s'hagin lliurat de l'engranatge implacable, desaparegut abans de l'execució, trencat el cordó dels agents.\nPublicat per Alicya en 8:56 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: Albert Camus, l'estrany\nAvi from BOXETS on Myspace.\nGotes de rosada,\nperles del matí,\nfressen el camí.\npel sol al sortir,\nprenen les meves mans\ni sé que el dia final\nMirall d'un temps obscur\nper viure queden cendres\ni records, i brots de vida\nsembrats pel seu esforç.\nLa seva suor és la meva,\nla seva sang també.\nEls seus ulls cansats\nbrillen quan em miren\ni sé que és un glop\nde vida per ell.\nI ara per tu tot s'ha acabat,\nnoto el buit de la teva absència,\nperò sento al mirar més enllà\nAvi, avisa'm quan la sort\nno em deixi perdre.\nAvi, avisa'm si el meu cor\nperd la innocència.\nAvi, avisa'm si als meus ulls\nhi veus tristesa.\nAvi, avisa'm quan la mort\net vingui a veure.\nI quan el dol perdi la força\ni la llum torni a sortir,\nmirant enrere seguiré\nel meu destí.\nTantes hores viscudes,\ntants moments compartits,\nseran com un far\nque il·lumini sempre el camí,\nper si un dia torna la nit.\nPublicat per Alicya en 9:46 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: avi, Boxets, lyrics, song\nSentit i essència\nEl sentit i l’essència no s’amagaven darrera les coses; eren dins d’elles, dins de tot.\nPublicat per Alicya en 9:37 0 comentaris Enllaços a aquesta entrada\nEtiquetes: Herman Hesse, sentit i essència, Siddharta


Crítica: La nit de Catalina Homar / Les darreres paraules ~ EspectáculosBCN\nInicio Teatro críticas Crítica: La nit de Catalina Homar / Les darreres paraules\nEl TNC presenta dues obres que, tot i ser independents, agafen una gran força representades juntes. Les dues parlen del mateix personatge, l’Arxiduc Lluís Salvador. Un home excèntric de la família dels Habsburg que va viure durant un temps a Mallorca.\n1 La nit de Catalina Homar al TNC\n2 Les darreres paraules al TNC\nLa nit de Catalina Homar al TNC\nLa nit de Catalina Homar dona la veu a una dona que va ser l’amant de l’Arxiduc, i que així va passar a la història. Sense més. Però, que en realitat, va ser una dona intel·ligent, capaç de portar una finca, de crear nous productes, de protegir la seva família… una dona que ha quedat amagada per l’ombra de l’Arxiduc.\nCatalina Homar ens parla des d’un lloc desconegut. Ella és morta i els morts tenen una perspectiva de les coses molt diferent als vius. El seu monòleg ens deixa conèixer una mica l’Arxiduc, des d’un punt de vista menys aristocràtic i més humà.\nJo qui soc? Jo, realment jo? Un fantasme vostre o un invent d’ell?\nCatalina Homar, filla de pagesos, amb un destí que ja estava escrit, com el de tantes noies, va poder canviar el seu. Es va convertir en una dona que estava a l’alçada d’una gran emperadriu, com Sissi. Una dona que sabia el que volia.\nVaig descobrir que el destí es podia canviar.\nFins i tot, repudiada per l’Arxiduc, va saber mantenir el seu lloc. Catalina Homar, ara, des d’aquest espai – temps desconegut ho té clar.\nCatalina Solivellas fa una magnífica interpretació d’una dona plena de matisos, que passa del món dels morts al món dels vius, que gaudeix del moment en què viu ara, però també del record de tot el que ha viscut. Una Catalina Homar que, tot i que ens parla des de la seva mort, sembla molt viva… ni el vestuari, com una mortalla negra i vella, no apaguen la seva vitalitat i energia.\nL’escenari és un espai de sorra blanca amb una pantalla al fons, on es reprodueix la imatge de Catalina Homar / Catalina Solivellas, o imatges oníriques (cossos en l’aigua, llum entre les branques…). És un lloc sense nom. Sense res que l’identifiqui. Un lloc que no és.\nLes darreres paraules al TNC\nAndreu Benito és l’Arxiduc. Un home abatut per la malaltia, que gairebé no es pot moure, però amb tot l’enginy i la intel·ligència ben desperts. Josep Orfila és el secretari, discret i eficient, de poques paraules però sempre afalagadores cap al seu senyor.\nHe acomiadat els metges. No els vull veure.\nL’Arxiduc sap que es mor. És prou intel·ligent per saber-ho amb seguretat i per no tenir por. I per això vol, abans de morir, deixar escrit el seu llegat. Però hi posa una condició: no es podrà llegir fins passats 25 anys de la seva mort. Té molt clar que no vol fer mal a la gent de la seva família.\nSoc poc procliu als agraïments, un mal costum per part meva.\nL’Arxiduc no s’està de res: parla de política internacional, de la família imperial, però també parla d’ell mateix, dels seus viatges, de les seves amants, dels seus amants… no es deixa res. Sap que el final és a prop.\nConfio la meva vida, tot el que he estat, a les meves paraules.\nAndreu Benito recrea un arxiduc vell i acabat físicament, però amb un cervell privilegiat i una gran memòria, un home a qui la malaltia física ha vençut però que no vol deixar-se ensorrar. Josep Orfila és la discreció personificada. Només uns mitjons vermells llampants deixen intuir que, potser, és molt més del que l’Arxiduc voldria a prop seu.\nL’escenari representa una sala, amb una butaca per a l’Arxiduc, i una taula i una cadira molt senzilles per al secretari. Una pantalla fa de finestra a l’exterior, o als espais interiors que no estan en escena.\nLa nit de Catalina Homar / Les darreres paraules són dos muntatges que en són un. Perquè expliquen dues facetes del mateix. I ens parlen d’una part de la nostra història que, a la terra ferma, ens és molt desconeguda. Tant l’Arxiduc com Catalina Homar van ser dues persones excepcionals que es van trobar. I ara, és el Teatre Nacional que ens permet a nosaltres que els trobem.\nLa nit de Catalina Homar / Les darreres paraules és una col·laboració amb el Teatre Principal de Palma. Una col·laboració en un treball magnífic, tant pels textos, com per les direccions… i, sobre tot, per les interpretacions (Catalina Solivellas és una Catalina Homar esplendida) .


Perquè sembla que el meu movil em trata de "vosaltres"? | WordReference Forums\nPerquè sembla que el meu movil em trata de "vosaltres"?\nDiscussion in 'Català (Catalan)' started by mooj96, Feb 21, 2013.\nQuan obro el meu iPhone, em diu "Escriviu el codi" com si jo fos més d'una persona.\nHe pensat que podria ser que em tractés de "vós" pèro pensava que aquest pronom ja no s'utilizava ?\nQuè passa aqui?\nL'imperatiu per vosté és "escrigui", potser és una mala traducció.\nDisculpeu, però el tractament de cortesia en català continua sent 2a. persona del plural, l'equivalent a l'ús del "vos". Espenteu (no pas, espente/espenti), Guardeu silenci (no, guarde/guardi silenci), "No parleu amb el conductor per la vostra seguretat", no pas "No parle/parli amb el conductor per la seua/seva seguretat. I així una pila d'exemples. Altres llengües ho tenen i no succeïx res, ni ningú no es planteja el canvi ni tenen dubtes. El nostre "problema" torna a ser el bilingüisme quotidià que tenim amb el castellà que tracta de vosté i no de vos, llevat d'algunes zones on encara "vosean". Segurament estarà molt estès, però no deixa de ser un castellanisme/barbarisme si fem ús de la 3a persona del singular per a l'imperatiu de "cortesia". I un empobriment més de la nostra parla.\nElxenc, Feb 21, 2013\nLa guia d'estil de Softcatalà diu:\nQuan, al contrari, és l'ordinador qui s'adreça a l'usuari per donar-li informació, fer-li una pregunta, etc., la forma que cal utilitzar és l'imperatiu en segona persona del plural (que correspon al tractament de «vós»).\nTambé recomana evitar l'ús explicit de «vós» i utilitzar el pronom «us» en el seu lloc.\nernest_, Feb 21, 2013


“El que va impulsar els meus projectes va ser l’ús de la nostra maltractada llengua” - Tornaveu\n“El que va impulsar els meus projectes va ser l’ús de la nostra maltractada llengua”\nRafael Sena i GuzmanEscriptor i fotògraf valencià\nDimarts, 2 de març de 2021 12:30h\nRafael Sena està treballant el llibre ‘Els carrers de la ciutat de València’\nRafael Sena és autor de llibres sobre la ciutat de València i els seus carrers, els seus teatres i cinemes, creador de l’Associació Cultural La Brúixola i animador cultural infatigable, aficionat a la música, el teatre i els viatges. Va nàixer en una casa del carrer de Russafa de València on encara viu. És nét i fill de fotògrafs valencians de nomenada. Després d’estudiar el batxillerat a l’emblemàtic IES Lluís Vives de València i passar per diverses escoles d’ensenyaments artístics (Artesans, Arts i Oficis i Escola Superior de Belles Arts de Sant Carles), va ‘heretar’ el negoci familiar i, més endavant, començà a escriure sobre la ciutat que tant s’estima. Ens hi trobem amb ell per parlar-nos de la seua darrera proposta.\nQuants llibres heu publicat?\nDos, Els espectacles públics de la Ciutat de València i Grans intèrprets valencians de l’espectacle, apareguts el 2013 i el 2016 respectivament. I un bon grapat d’articles que apareixen editats en diverses publicacions.\nDugueu força temps amb el Nomenclàtor. Què n'heu inclòs en la vostra investigació?\nLa totalitat dels carrers i places vigents fins al dia d’avui, el 2021.\nPer què el vostre llibre actual, basat en aquest Nomenclàtor, és el pare de les anteriors criatures?\nPerquè una bona part dels llibres escrits treuen la seua informació de la meua investigació sobre el món de l’espectacle al País Valencià i aquesta està documentada al llibre dels carrers.\nQuin n’és el títol i quina editorial està preparant-ne la publicació?\nEls carrers de la ciutat de València i l’editorial és catalana: Índex, de Barcelona, que té una secció especialment dedicada a la reivindicació de la nostra cultura i la nostra història.\nQuants anys l’hi heu dedicat?\nA partir del 1995 vaig iniciar la seua acurada redacció. Sense presses.\nQuè n’ha obstaculitzat la seua eixida?\nLa seua gruixària —té més de tres mil pàgines— i el poc agosarament de les institucions i les editorials valencianes.\nEn què se centra el llibre?\nEn l’origen i el nom dels respectius carrers de la ciutat. En realitat, he elaborat i lliurat desinteressadament un inventari a l’Ajuntament de València, ja que, al llarg del temps han comès alguns errors lamentables. No van buscar l’assessorament com calia d’experts en la matèria.\nPer què el vostre interès en aquest tema?\nPer fer-li un franc a la Comissió de Cultura i, a més a més, que estigués redactat en català. En castellà, ja apareixeran els furtamantes...\nPodríeu parlar-nos dels aspectes del llibre que considereu més interessants i d’algunes anècdotes?\nHe trobat alguns errors en els predecessors que han estudiat el tema. També he detectat carrers repetits o dobles. I, com totes les nostres ciutats, han fet prevaldre retolacions de reivindicació de la pàtria espanyola amb detriment de la nostra pretèrita història.\nPer altra banda, les noves remodelacions urbanes han fet desaparèixer moltes retolacions importants que no han estat reincorporades. Entre d’altres, estan Joan Baptista Comes, un important compositor situat entre els segles XVI i XVII, Just Pastor Fuster, excel·lent bibliògraf; Pere Balaguer, l’arquitecte de la Porta dels Serrans —amb compte,! ‘Porta’, no pas ‘Torre’!— i Emili Sala, interessant pintor. O també poblacions valencianes, como ara els carrers de Catarroja, Paiporta, Foios, Rafelbunyol, Beniarjó, Beniparrell i Xeresa.\nQuins en son els antecedents històrics?\nA partir del 1990, vaig dur a terme una exposició fotogràfica en sis llocs. Hi posava en evidència la contradicció dels acords municipals amb una crítica al tan manipulat bilingüisme. De ‘Calle-Carrer’, vaig passar a ‘Carrer-Calle’. Era una manera de demostrar que València és una ciutat força castellanitzada.\nPerò quin n’és el veritable rerafons del vostre projecte?\nEn realitat, l’únic que em va impulsar a dur a terme els meus projectes va ser l’ús de la nostra maltractada llengua. Vaig pensar a centrar-me en temes literaris de caràcter històric, biogràfic i, en especial, del nomenclàtor, que la gent manifestés interès i una mica de voluntat per tal de llegir en l’idioma que va parir aquesta ciutat.\nI, per acabar, quina és la vostra vinculació amb la fotografia?\nEn la meua família hi ha hagut tres generacions de fotògrafs. El meu avi, Rafael Guzmán —que fundà Foto Guzmán—, el meu pare, Francesc Sena, —que fundà Foto Sena el 1929—, i jo, amb estudis de Belles Arts i que, en jubilar-me, vaig cloure la nissaga fotogràfica.


Jangkrik Homestay Bali Indonèsia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nJl.Hanoman No. 60, Padang Tegal Kelod, Ubud, Bali, Indonèsia, 80571 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Jangkrik Homestay és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Bali. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Jangkrik Homestay, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha recepció 24 hores, transport hotel/aeroport, lloguer de cotxes, visites turístiques, saló.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb escriptori, balcó/terrassa, ventilador, plat de dutxa, sala d'estar a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Jangkrik Homestay.\nTots els tipus de viatgers (71) Parelles (26) Viatgers en solitari (32) Famílies amb infants petits (2) Famílies amb infants grans (1) Grups (10)


Art. Nr.: Mu0116\nProduktanfrage zu General Feuerlöscher


plaestanydigital.cat | Banyoles Televisió - Comerços i bars de Banyoles sobreviuen i fan balanç de les noves restriccions contra la COVID-19\nComerços i bars de Banyoles sobreviuen i fan balanç de les noves restriccions contra la COVID-19\nEls comerços i establiments de restauració de la ciutat de Banyoles segueixen patint els efectes de la pandèmia i han arrancat el 2021 havent d’adaptar-se, novament, a les restriccions imposades pel Govern que limiten la obertura de bars i restaurants a dues franges de matí i migdia i que prohibeixen als comerços obrir el cap de setmana.\nTots lamenten la poca antelació amb què es comuniquen les mesures, el que fa impossible fer qualsevol previsió. En l’àmbit del comerç i especialment la moda veuen amb preocupació que aquestes darreres restriccions hagin coincidit amb campanyes fortes com la de Nadal i principalment les rebaixes d’hivern. Des de la botiga ARC Moda, per exemple, s’han reinventat i els caps de setmana potencien el servei de compra des de casa via Whatsapp. Els clients poden demanar aquella peça que han vist a la web de l’establiment o a l’aparador i, fins i tot, se’ls ofereix un servei d’assessorament. La intenció es posar en valor les virtuts del petit comerç com són la proximitat i el tracte personalitzat. La seva responsable, Helena Frigola, posa en dubte que les mesures actuals al petit comerç tinguin un impacte important en la reducció dels contagis. Dins el mateix sector hi ha qui n’extreu la part més positiva. Des de Comalat Home admetent que la por inicial que tenien quan els van anunciar les mesures ha desaparegut en comprovar que els confinaments i la restricció de mobilitat han incentivat el comerç de proximitat.\nEn l’àmbit de la restauració, els establiments ubicats en ple centre de Banyoles són dels més afectats. L’Ateneu Bar de la Plaça Major, per exemple, ha optat per obrir només els migdies del cap de setmana ja que no li surt a compte fer-ho pels esmorzars i dinars d’entre setmana pel poc volum de gent que hi ha a la Plaça Major. Subsisteixen gràcies a aquestes 6 hores setmanals i al menjar a domicili que està funcionant molt bé. El seu gerent, Joan Branyas, no entén el tancament tenint en compte que sempre han complert.\nAl restaurant la Carpa obren tots els dies de la setmana en les dues franges horàries permeses i ofereixen consumicions i menjar per emportar a La Ramona. Aquesta setmana han començat a oferir calçotades per emportar i aquest proper dissabte retran homenatge a Sant Antoni oferint un esmorzar de cafè amb llet i bunyols. Asseguren que les decisions polítiques sobre les restriccions es prenen amb poc sentit comú.\nTots plegats aguanten com poden la situació actual amb la primavera marcada en vermell al calendari. Esperen que amb l’arribada del bon temps i la campanya de vacunació avançada es flexibilitzin les mesures i es pugui recuperar l’activitat.


Jeffrey Tambor abandona la sèrie «Transparent» – Diari de Girona\nEl protagonista de la ficció d'Amazon, en la qual interpreta una dona transsexual, ha anunciat la seva renúncia després de ser acusat d'assetjament\nL'actor Jeffrey Tambor. efe\nefe/ddg L'actor Jeffrey Tambor, acusat d'almenys dos suposats casos d'assetjament sexual, ha renunciat a seguir participant a Transparent, la sèrie d'Amazon de la qual és protagonista. Segons ha informat el portal Deadline, les acusacions, provinents de membres de la mateixa sèrie, van ser rebutjades enèrgicament per l'intèrpret, però finalment el guanyador de l'Emmy i del Globus d'Or va decidir no seguir involucrat en el format.\n«Encarnar Maura Pfefferman a Transparent ha estat un dels grans privilegis i de les millors experiències creatives de la meva vida», va dir l'actor en un comunicat enviat a la publicació. «El que ha quedat clar en les últimes setmanes és que aquest no és el treball per al qual vaig signar fa quatre anys», ha indicat sobre la sèrie creada per Jill Soloway. «Ja he deixat clar el meu profund penediment si alguna de les meves accions van ser mal interpretades per algú, però pensar que jo assetgi deliberadament a qui sigui és simplement fals», ha dit l'actor.\nLes recents acusacions contra l'actor es van produir per part del seu exassistent personal, l'actriu transsexual Van Barnes, i l'actriu Trace Lysette, fet que va obligar Amazon a estudiar la possibilitat de prescindir de Tambor per a la cinquena temporada de la sèrie, segons Deadline. Els guionistes de la sèrie ja havien començat a planificar la nova temporada sense la presència de Tambor.\nLa decisió de Tambor arriba poques setmanes després que qui va ser president d'Amazon Studios, Roy Price, renunciés al seu càrrec després que la productora Isa Dick Hackett ( The Man in the High Castle) l'acusés d'assetjament sexual.\nDesprés de l'escàndol al voltant del poderós productor Harvey Weinstein, Hollywood viu immers en una enorme polèmica davant el degoteig constant de noves acusacions d'abús i assetjament sexual que esquitxen actors com Kevin Spacey i Dustin Hoffman i cineastes com Brett Ratner i James Toback.\nAra (18:32 h)\nCinema 25: La novia era él\nGènere Actualitat Actualitat cinematogràfica Actualitat social Agronomia CIERRE Cinema Cinema eròtic Concurs Cultural Debat Divulgatiu Docu-reality Documental Educatiu Entreteniment Entrevistes Esportiu Gastronòmic Humor Infantil Informatiu Juvenil Literatura Magazín Magazín d'actualitat Medi Ambient Metereològic Misteri Musical Política Promocional Reportatges Salut Sèrie Sèrie documental Societat Talent Show Talk show Telenovel·la Turisme Zàping\nDia 16-07-2018 17-07-2018 18-07-2018\nNomés quatre restaurants de «Pesadilla en la cocina» segueixen oberts, i un és a Girona\nDiumenge 15 Juliol.


Vols barats de Barcelona a Ginebra des de 82 € a Iberia\nVols barats Suïssa Ginebra Barcelona-Ginebra\nVols barats de Barcelona a Ginebra (GVA) de Barcelona a Ginebra Barcelona-Ginebra, Suïssa\nVols barats Barcelona-Lió\nConsulta l’oferta de vols de Barcelona a Ginebra i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Barcelona a Ginebra.\nEls preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Barcelona a Ginebra fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


Anar llegint...: 224. L'art de saber escoltar, de Francesc Torralba\n224. L'art de saber escoltar, de Francesc Torralba\nHe quedat meravellat amb L'art de saber escoltar, de Francesc Torralba, un assaig necessari per a gent com jo, aquells que ens agrada molt parlar i escoltem menys. Resulta que a l'escola ensenyem a parlar, com més i amb més idiomes millor, però, què passa amb l'escolta?\nParticularment aquest ha estat un llibre que em calia, reflexions que necessitava amb urgència a nivell personal. He recordat i valorat totes aquestes persones que em rodegen i em suporten la xerrameca diària i els he agraït mentalment la seva presència en la meva vida. Resumiria aquest assaig amb una simple frase: saber escoltar bé et millora com a persona, és a dir, et converteix en un ésser extremadament millor. Realment és impressionant els avantatges humans que una escolta de qualitat pot proporcionar, ja que, en definitiva, escoltar és estimar. En Torralba detalla minuciosament tots els aspectes que representen una bona escolta i explica especialment els seus beneficis. Després de llegir aquest llibre m'han entrat unes ganes enormes d'escoltar les meves amistats, la meva família, els meus alumnes, ... ja que, sense saber-ho, tenim tot un món per descobrir a la nostra vora i sovint no ho veiem amb els nostres ulls.\nLa curiositat que em sorprèn: la meva ressenya 24 correspon al primer llibre d'en Torralba que vaig llegir, Jesucrist 2.0, just 200 lectures abans que aquesta.\nPublicat per Joan a 15:48\n227. Seda, d'Alessandro Baricco\n226. Una pantera en el sótano, d'Amos Oz\n225. Dones, d'Isabel-Clara Simó\n223. En peligro, de Wilbur Smith\n222. El gos que corria cap a un estel, de Henning ...\n221. La muntanya màgica, de Thomas Mann\n220. Rosy & John, de Pierre Lemaitre\n219. Maleït Karma, de David Safier\n218. El mètode Grönholm, de Jordi Galceran\n217. L'inspector fa tard, de Manuel de Pedrolo


Fecamp. - AA21362 - Philip Plisson - Photo Plisson\nTitre : Fecamp.\nRéférence : AA21362\nFrance/Normandie/Seine Maritime/Ville /Fécamp


19 de desembre del 2009: Campions del món i hexacampions! - FC Barcelona\nHomeClubNotícies19 de desembre del 2009: Campions del món i hexacampions!\n19 de desembre del 2009: Campions del món i hexacampions!\nEl Barça de Guardiola va aconseguir una fita històrica en guanyar el Mundial de Clubs i conquerir així el sextet l’any 2009\nEl desembre del 2009 el FC Barcelona va tancar un any de somni després de conquerir tots els títols possibles / FOTO: MIGUEL RUIZ - FCB\nEl FC Barcelona de Pep Guardiola va entrar en el llibre Guinness dels rècords en sumar el seu sisè títol l’any 2009. Després de guanyar la Copa del Rei, la Lliga i la Champions, tres corones corresponents a la temporada 2008/09, i la Supercopa d’Espanya, la Supercopa d’Europa i el Mundial de Clubs, títols corresponents al curs 2009/10, el Barça va passar a la història del futbol perquè va ser l’únic capaç d’haver-ho guanyat tot en un any. L’última conquesta, a més, va ser la primera al Mundial de Clubs per a l’entitat barcelonista després del revés sofert el 1992 davant el Sao Paulo i el 2006 davant l’Internacional de Porto Alegre. La victòria, de tota manera, la va suar el Barça, que perdia per 1-0 davant l’Estudiantes de la Plata quan faltaven dos minuts per al final.\nNo obstant, un gol de Pedro al minut 88, va forçar la pròrroga, en què un gol de Leo Messi amb el pit va donar la victòria, el títol i el rècord a un Barça intractable, d’un altre món. El fet més emotiu de la jornada va arribar al final, quan Pep Guardiola va plorar sobre el terreny de joc, conscient que la fita assolida pel seu equip el 2009, guanyar-ho tot, guanyar sis títols de sis possibles, era històric, irrepetible... La conquesta va tenir lloc a Abu Dhabi (la Unió dels Emirats Àrabs) i després de superar l’Atlante de Mèxic a les semifinals (1-3).\nFC Barcelona - Estudiantes La Plata, 2-1 (FIFA... per fcbarcelona


Wikiloc - ruta Coll de l'Erola - Sant Medir - Can Ribes - la Rabassada, Catalunya (España)- GPS track\nColl de l'Erola - Sant Medir - Can Ribes 61\nTrack original (734 punts)\nIdentificador de la ruta (Wikiloc ID): 1622545\nColl de l'Erola - Sant Medir - Can Ribes http://ca.wikiloc.com/wikiloc/view.do?id=1622545 Salutacions,\n<iframe frameBorder="0" src="http://ca.wikiloc.com/wikiloc/spatialArtifacts.do?event=view&id=1622545&measures=off&title=off&near=off&images=off&maptype=S" width="500px" height="400px"></iframe>\nVista: 1756 vegades, descarregada 34 vegades\nAquest cop partirem de l'indret que va donar nom a tot al Parc Natural de Collserola: El Coll de l'Erola, que antigament s'havia anomenat Coll s'Erola. Passarem per la Font de Sant Medir Manyo, l'Ermita de Sant Medir, el Viaducte de Can Ribes i els Miradors de la Font Groga.\nHi ha un bon lloc per deixar el vehicle darrera de les cases de Vista Rica, al quilòmetre 4,700 de la carretera de l'Arrabassada (BV-1417). En aquest indret també hi ha una font on refrescar-se.\nDes de l'aparcament, cal arrencar seguint els indicadors cap a Sant Medir i. Al cap d'uns 500 metres, en un revolt a la dreta, prendrem un camí que baixa a l'esquerra. Aquest nou camí inicia amb un fort gir a l'esquerra per baixar, tot fent fortes ziga-zagues, capa la font de Sant Medir. L'ermita hi queda a tocar.\nLa tornada la iniciarem pel mateix camí que hem arribat a l'ermita, però just passada la font trencarem a la dreta cap a Can Cerdà. Un tros més endavant, un camí amb forta porta pujada i un gran xaragall arrenca a l'esquerra, cal seguir-lo fins a Can Ribes i la Carretera de l'Arrabassada per on tornarem a l'indret on hem deixat el vehicle tot creuant els miradors de la Font Groga.\nTemps: 2 hores 7 minuts\nData de pujada 17 / abril / 2011\n2011-12-07 Trialeres pel centre de Collserola (btt)Turons de Collserola (senderisme)COLLSEROLA (Turó de la Magarola, ermita de St. Medir, font Groga) (senderisme)


salvatblog: Una bona estona a La Capona\ngran llibreria La Capona i gran difusora de la cultura a Tarragona, del Saul que en poden dir, és el pare dels blogaires i un referent\n11:55 a. m., de setembre 30, 2007\nAquest de blanc de la primera fila em sona molt! :D\nEnhorabona! Va estar molt bé! A més a més, així tasmbé ens vam conèixer personalment!\nJa he iniciat la lectura del Nacio.CAT!\n10:31 p. m., de setembre 30, 2007\naquests 3 de la darrera foto ... pregunto ... estaven castigats ??? ... salut\n10:38 p. m., de setembre 30, 2007\nNo home no. Són de les JNC. Són els alumnes aplicats.\n10:43 p. m., de setembre 30, 2007\nNo vaig poder anar a la presentació per motius laborals, però sí que vaig poder anar al sopar i la veritat és que va estar molt bé!!!\n2:11 p. m., d’octubre 01, 2007\nLa veritat és que la foto és divertida!\n4:45 p. m., d’octubre 01, 2007\nLa veritat és que si que fem una cara rara... sobretot el capità!\n9:16 p. m., d’octubre 01, 2007\nBen poques iniciatives aconsegueixen posar el mapa del nostre país complert al món, i el .cat -de Perpinyà a Alacant- n'és un bell exemple, de tenacitat, diplomàcia i de feina ben feta.\n12:02 a. m., d’octubre 02, 2007


Acte d'inauguració del curs acadèmic 2017-2018 | Neussletter\nPublicat el 11/10/2017 per EUSS Enginyeria\nEl passat dia 4 d’octubre es va celebrar l’acte d’inauguració del nou curs acadèmic 2017-2018 amb les paraules d’acollida per part del director de l’EUSS, el Dr. Andreu Moreno. Així mateix, també va presentar la lliçó inaugural del curs amb el títol “La societat post-industrial?” que va anar a càrrec del Dr. Joan Majó, patró de la Fundació Rinaldi.\nEl Sr. Joan Majó va explicar la seva visió del concepte de la societat post-industrial? El signe d’interrogació del títol és posat com a indicador d’un cert grau d’incertesa que influeix en les dificultats de les persones de la societat post-industrial.\nLes pitjors èpoques de la història d’Europa es van produir a mitjans del segle XX, progressivament va haver-hi millores i creixement que es notava any darrer any amb una economia amb caràcter industrial. Gradualment amb un consens polític i un capitalisme moderat es van poder realitzar uns pactes socials perquè es pogués regular l’economia, que va portar a unes millores de capital humà especialitzades en l’educació i la sanitat.\nJa cap als anys 70-80 es passa a la globalització característica molt influent, ja que existeix una obertura de les economies molt positiva, una gran riquesa global. Però també va fer referència a l’escassetat dels recursos naturals i que només hi ha una manera de poder minorar l’impacte, que és reduir el seu consum, ja que una part de les riqueses fòssils s‘han de mantenir.\nLa seva conclusió de la lliçó inaugural fa referència a la societat industrial com a element central del benestar de les persones, la producció de la indústria és el camí per obtenir aquest benestar, que ha de ser global, sostenible, eficient en relació entre el que es produeix i es consumeix, en definitiva una riquesa real que al mateix temps generi un benefici i una aposta per les tecnologies que facin augmentar l’eficiència.\nEl president de la Fundació Rinaldi, el Sr. Miquel Tallada va cloure l’acte d’inauguració desitjant a tots els estudiants un bon i profitós curs.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de EUSS i s'ha etiquetat en Direcció, Engineering, Indústria, Món professional per EUSS Enginyeria. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


La Regidoria de Cultura de l'Ampolla promou una àmplia varietat d'activitats i actes per celebrar la Setmana Cultural - Ajuntament de l'Ampolla\nLa Regidoria de Cultura d...\nLa Regidoria de Cultura de l'Ajuntament de l'Ampolla ha organitzat un any més la Setmana Cultural, que se celebrarà del 22 al 29 d'abril. El tret de sortida a les diverses activitats i actes el donarà la presentació del llibre El Misteri del Suriv Anoroc, a càrrec de la seva autora Laia Ropals, que tindrà lloc el divendres 22 d'abril, a les 18.30 hores, a la Biblioteca Municipal de l'Ampolla.\nAl llarg de la setmana, a la Biblioteca Municipal, hi haurà contacontes per a tots els cursos de l'Escola Mediterrani i, el dijous 28 d'abril, a les 18.30 hores, s'ha organitzat l'espectacle Memòries líquides. Veus de les bugaderes, de la mà de Rosa Vendrell. El Grup de Teatre de l'Ampolla, el divendres 29 d'abril, a les 18.30 hores, també a la Biblioteca Municipal, oferirà l'espectacle Un tast literari.\nParal·lelament, l'Escola Mediterrani promourà, del 22 al 29 d'abril, un concurs de dibuix entre l'alumnat de 5è i 6è que girarà entorn la temàtica Un món divers, una resposta dialogada. El dimecres 27 d'abril, a les 17 hores, el centre escolar també ha organitzat una jornada de portes obertes.\nA més a més, en el marc de la Setmana Cultural 2022, el diumenge 24 d'abril, a les 11 hores, tindrà lloc la XXI edició dels Tres Tombs l'Ampolla, i el dissabte 30 d'abril, a les 10 hores, es farà una sortida al Teatre Victòria de Barcelona per assistir a l'espectacle Billy Elliot, el musical. La Regidoria de Cultura de l'Ajuntament de l'Ampolla subvenciona la meitat del cost del transport per participar en aquesta activitat amb l'objectiu de promoure el consum de cultura entre la ciutadania.\nL'Ajuntament, a través de la Regidoria de Cohesió Social, ha impulsat un any més el campus d'estiu. 'Estiu Ideat 2022' està adreçat a nens i nenes des de P3 fins a 6è de primària i tindrà lloc del 4 de juliol al 2 de setembre.


ESO 2 | INS Jaume Mimó | Pàgina 3\nPer la Vall de les Feixes\nAquest dijous 4 de maig, els alumnes de 2n d’ESO han fet una sortida guiada per la Vall de les Feixes a Collserola, començant des de la riera de Sant Cugat, i visitant l’església de Santa Maria de les Feixes primer, i la… Llegeix més»\nProject Work 2ESO\nDintre del projecte GEP (Grup d’experimentació per al Plurilingüisme) del nostre centre s’està realitzant amb els alumnes de 2n d’ESO el Project Work “How can we as students make our voice heard at school?”. El projecte GEP té com a objectiu millorar la… Llegeix més»\nConnectant Mons 2017\nUn any més des de l’institut participem en l’activitat “Connectant Mons” que s’organitza des del departament d’educació de l’ONG Oxfam-Intermón. Es tracta d’una dinàmica participativa que cada curs durant el segon trimestre, se centra en algun tema d’actualitat des de la perspectiva de… Llegeix més»\nPremi de relat curt\nL’Alejandra González del grup 22 ha estat seleccionada entre els 36 millors candidats al premi Jóvenes Talentos de Relato Corto que comptava amb una participació de 1700 estudiants de 2n d’ESO de tot Catalunya.\nLa celebració de l’ entrega de premis va tenir lloc… Llegeix més»\nColònies 2ESO 2016 a Cardona\nJa podeu veure les fotos de l’estància a Cardona del 14 al 16 demarç de 2016, corresponent al crèdit de síntesi de 2ESO “Discovering Cardona”.\nTambé podeu accedir a l’àlbum clicant AQUÍ.


Paiporta aprova el seu primer Pla d'inclusió i cohesió social - El Meridiano de L'Horta\nLa Regidoria de Benestar Social de l’Ajuntament de Paiporta eleva al ple municipal d’aquest dijous la proposta d’aprovació del primer Pla d’inclusió i cohesió social. El document, elaborat al llarg dels últims mesos de manera participativa per el consistori, associacions i agents socials, té l’objectiu global d’avançar cap a una Paiporta més cohesionada i inclusiva, i una vigència de tres anys, de 2022 a 2025.\nEs tracta, en definitiva, d’una eina de planificació, gestió i direcció de mesures i accions amb un calendari i pressupost concrets, que s’insereix i compromet de manera transversal a totes les àrees municipals.\nSegons ha explicat el regidor de Benestar Social, Sanitat i Salut Pública, Rafa Gadea, «no es tracta d’un Pla sectorial més en l’àmbit de les polítiques socials, sinó d’un element essencial en la vertebració, coordinació i reforç mutu de les actuacions que, en camps com l’ocupació, l’habitatge, joventut, educació, dependència, cultura o esports, i amb la participació de diverses àrees municipals i agents locals, tenen com a objectiu últim la construcció d’un municipi inclusiu i cohesionat».\nEl pla parteix d’un diagnòstic exhaustiu de la situació del serveis socials municipals, i és preceptiu i està alineat amb la Llei Valenciana de Serveis Socials Inclusius, promoguda per la Vicepresidència i Conselleria d’Igualtat i Polítiques Inclusives.\nAcompanya, a més, a l’estabilització laboral de la plantilla base de l’Àrea de Benestar Social, aprovada aquest mes d’abril en ple extraordinari, i també a l’increment de personal destinat a aquest departament, que va passar de 5 persones abans de 2015 a més de 20 en l’actualitat.\nAixí mateix, es veurà reforçat per l’establiment d’un nou centre municipal de serveis socials, inclòs en el pressupost d’enguany, i que suposarà l’ampliació de dependències per a poder prestar un millor servei a la ciutadania.\nLes línies estratègiques del primer Pla d’inclusió i cohesió social de Paiporta són les referides a la inclusió sociolaboral, l’accés a ocupació de qualitat; garantia de prestacions; garantia de protecció de drets i accés als serveis públics, és a dir, a serveis socials, educació, salut i habitatge; la garantia d’equitat territorial i cohesió social, l’atenció a la infància i l’adolescència i la reducció de l’empobriment infantil, i la promoció de la igualtat d’oportunitats entre homes i dones, amb especial consideració a la lluita contra la feminització de la pobresa.\nCadascuna de les línies contempla mesures concretes, les regidories que les han de portar a terme, els i les agents i entitats implicades en el seu desenvolupament, un cronograma i el pressupost previst per a la seua execució.\nTant el diagnòstic com la proposta de mesures «ha sigut possibles gràcies a la participació de tècnics municipals i representants del teixit associatiu, la qual cosa ha permès identificar un gran nombre de propostes d’actuació, en concret, 42», ha detallat el regidor, Rafa Gadea, que ha afegit que aquestes accions es troben estructurades en 17 objectius i les referides 6 línies estratègiques.\nAixí mateix, el Pla preveu la manera de procedir a la seua governança, que es portarà a terme amb la creació d’un Consell Local d’Inclusió i Drets Socials. Aquest òrgan, de participació comunitària, vetllarà per promoure la cohesió social i propiciar vincles de pertinença al territori i a la col·lectivitat mitjançant la implementació, de manera estable i sostenible, del Pla, i encarregant-se del seu seguiment, avaluació i coordinació.\nTags: Paiporta pleno


Persones i projectes de referència\nDimecres, 28 d'octubre de 2015. Auditori del Parc de Recerca Biomèdica de Barcelona.\nPots veure en diferit l'emissió via streaming de l'acte:\nAccés a galeria fotogràfica Flickr de l'acte:\nPots consultar el que ha generat l'acte a nivell de xarxes socials en la publicació d'Storify:\nNotícies i continguts generats per l'Espai Factor Humà 2015\nTags: Desenvolupament personalTecnologia i sistemesDesenvolupament organitzacionalEstratègia de Recursos HumansFormació2015creativitatdiversitatEspai Factor Humàfuturgestió del canviinnovacióJay Lorschmindfulnessoficina (espai de treball)talent\nTags: Desenvolupament personalMotivacióTecnologia i sistemesGestió del ConeixementDesenvolupament organitzacionalEstratègia de Recursos HumansFormació2015creativitatdiversitatEspai Factor Humàformaciófuturgestió del canviinnovacióJay Lorschmindfulnessoficina (espai de treball)talentTecnologia\n(Fundació Factor Humà - Streaming Barcelona)\nTags: Desenvolupament personalMotivacióTecnologia i sistemesGestió del ConeixementDesenvolupament organitzacionalEstratègia de Recursos HumansFormació2015Espai Factor Humà\n6è Espai Factor Humà\nLideratge en moviment\n5è Espai Factor Humà\nCreant organitzacions transformadores\nNou management... Nou? Urgent!\nTalents híbrids. Escenaris on line i offline\n1a Trobada amb els millors professionals de Recursos Humans de Catalunya.


Per què és important tenir un bon historial de crèdit? | Consumer\nL'historial creditici serà la nostra carta de presentació quan sol·licitem un préstec personal o qualsevol altre tipus de finançament\nPer Agustina Battioli, Helpmycash 14 de setembre de 2020\nQuan volem demanar un crèdit o qualsevol altre tipus de finançament a una entitat, aquesta realitzarà una anàlisi del nostre perfil, incloent una anàlisi del nostre historial creditici. Aquest historial li donarà una idea al prestador de com ens hem comportat en sol·licitar finançament amb anterioritat i podrà augmentar o disminuir les nostres possibilitats d’obtenir el crèdit. A Espanya no existeix un historial creditici com el pot haver-hi en països com Estats Units, en els quals s’assignen punts als prestataris, però tots tenim un passat que el banc investigarà. En concret, abans d’aprovar la nostra sol·licitud, comptarà amb les anàlisis de la CIRBE i l’ASNEF. T’expliquem què informació faciliten i la importància que tenen.\nLa CIRBE, per conèixer el nostre endeutament actual\nLa CIRBE, la Central d’Informació de Riscos del Banc d’Espanya, és una base de dades que recull la informació dels préstecs i crèdits bancaris que cada client té vigents. Cada mes, la CIRBE facilita a les entitats la informació de les persones que tinguin crèdits vigents que en conjunt sumeixen 9.000 euros o més, encara que el Ministeri d’Economia va llançar al juliol una nova ordre ministerial per la qual s’espera que apareguin en ella el conjunt de crèdits a partir d’1.000 euros.\nAquesta base de dades en la qual participen totes les entitats bancàries i que està gestionada pel Banc d’Espanya li proporcionarà al prestador la informació dels crèdits vigents que tinguem en un banc. Aquesta informació és molt necessària per a l’entitat, ja que li ajudarà a determinar el nivell de solvència i endeutament de cada client. No oblidem que el recomanable és que els nostres deutes no superin el 30 o 35 % dels nostres ingressos, alguna cosa que tenen en compte els bancs a l’hora d’aprovar un crèdit i que poden conèixer consultant aquesta base de dades.\nA les entitats que ho sol·licitin, el Banc d’Espanya els lliurarà un informe on indicarà el deute agregat que tenim, sempre que superi els 9.000 euros, encara que no indicarà amb qui tenim els préstecs vigents.\nEn canvi, si nosaltres volem conèixer les nostres dades, l’informe de la CIRBE ens detallarà la quantitat de cada la quantitat de cada crèdit vigent, fins i tot si són xifres menors a 9.000 euros, a més del nom del banc que ho va concedir i el codi identificador. Demanar aquest informe és gratuït i podrem realitzar-ho a través de la web del Banc d’Espanya.\nASNEF, per saber si tenim deutes impagats\nASNEF, l’Associació Nacional d’Establiments Financers de Crèdit, és la base de dades d’impagaments més gran d’Espanya i està gestionada per Equifax, és a dir, ASNEF és el titular de les dades, però és Equifax qui els utilitza.\nA aquest fitxer podran accedir les entitats associades i obtindran una anàlisi de si tenim algun tipus d’obligació financera no pagada. Qualsevol tipus d’entitat sòcia podrà afegir-nos en aquest fitxer, si no hem complert amb una obligació financera: des d’empreses de telefonia fins a bancs.\nSi tenim deutes impagats amb bancs o altres empreses, encara que siguin de petites quantitats, es veuran reflectides en aquest informe. Però, segons l’entitat on tinguem el deute o l’import, el banc ho tindrà més o menys en compte.\nNosaltres també podrem consultar si apareixem en aquest fitxer de manera gratuïta i reclamar si hi ha alguna dada incorrecta.\nPara què serveixen aquests fitxers quan demanem un crèdit?\nEn tots dos casos les dades consultades serviran al prestador per analitzar el nostre perfil en sol·licitar un crèdit, és a dir, el nostre nivell de solvència.\nEn el cas d’ASNEF, la importància de no tenir deutes impagats quan el nostre banc analitza el nostre perfil serà primordial perquè la nostra sol·licitud no sigui rebutjada. Si aquest deute és d’origen bancari, les nostres possibilitats d’aconseguir finançament seran pràcticament nul·les.\nQuant a la CIRBE, aquesta anàlisi dependrà més de la quantitat de deute que tenim vigent, a pesar que no estiguem retardats en el pagament. I és que aprovar un nou crèdit implicarà tenir un nou préstec que reemborsar i el banc ha d’analitzar que això no suposi un desequilibri per a les nostres finances. I això que, segons els nostres ingressos i la resta de les obligacions financeres, tenir préstecs vigents per més de 9.000 euros no sempre suposarà tenir un mal historial creditici. D’altra banda, no oblidem que encara que no apareguem en la CIRBE per tenir crèdits vigents per valor inferior a 9.000 euros, el banc podria demanar-nos una còpia del nostre extracte bancari per comprovar si realment paguem algun deute.\nEn definitiva, aquestes anàlisis serviran perquè el banc tingui una millor idea del nostre comportament amb altres creditors i com a complement a la resta de les dades aportades (nòmina, extractes, informació laboral, etc.).


Una de cada tres empreses creades entre el 2008 i el 2011 �s engegada per una dona\nUna investigaci� recent de la Business School de la UOC, Emprendre en temps de crisi, sobre les empreses generades a l'Estat espanyol en els darrers anys, revela que una de cada tres noves empreses de l'Estat (30,8%) ha estat engegada per una dona.Segons l'estudi, fet amb tres-centes empreses creades entre el 2008 i el 2011, la gran majoria de les dones (90,2%) ha tirat endavant l'empresa sense ajudes p�bliques (per un 81,7% dels homes). El 85,6% s'ha nodrit de fons propis mentre que en els homes aix� passa un 79,5% de les vegades. Les dones tamb� superen el sexe mascul� en innovaci� del producte, en noves pr�ctiques d'organitzaci� en el treball i en nivells formatius\nSegons el director de la Business School, Joan Torrent, la principal conclusi� de l'estudi �s la creixent participaci� de les dones en les petites empreses, i assenyala que «no �s cert que, per competir en un entorn global, calguin empreses grans. Es pot competir essent petit i establint xarxes amb altres empreses similars gr�cies a la tecnologia». Torrent ha participat, aquesta setmana, en la jornada Dones Emprenedores i Microempreses, organitzada per l'escola de negocis de la UOC i l'Asociaci�n Espa�ola Multisectorial de Microempresas (AEMME), en la qual s'ha destacat que la crisi econ�mica acapara l'agenda dels mitjans de comunicaci�. La reforma laboral, els vaivens de l'euro i les previsions pessimistes de Goldman Sachs ocupen portades i titulars mentre els ciutadans veuen com l'economia trontolla sense que ning� sembli trobar l'ant�dot que calmi les aig�es.\nEn aquest context, el degoteig d'ERO que acomiaden centenars –fins i tot milers– de treballadors di�riament pot donar a entendre als ciutadans que les empreses que aguanten el pa�s s�n les conegudes, amb noms i cognoms, les que cotitzen a la borsa. Per� no �s aix�, sin� tot al contrari. Espanya �s un dels estats de la Uni� Europea on les microempreses ocupen m�s percentatge de treballadors, i aporten un 70% de la feina i un 80% del PIB estatal.\nA la jornada, que ha tingut lloc a la seu del Col·legi Oficial de Doctors i Llicenciats en Filosofia i Lletres i en Ci�ncies de Catalunya, s'ha tractat de les diferents fases de l'emprenedoria; des del comen�ament fins a la recerca d'informaci�, el pla d'empresa i la constituci� de la microempresa. Davant d'un p�blic majorit�riament femen� que ha omplert la sala, els ponents han anat incidint de tant en tant en els aspectes de g�nere, tot i que Torrent ja ha advertit que «�s dif�cil establir com la q�esti� de g�nere afecta les relacions empresarials».\nEl que s� que �s f�cil d'establir �s la situaci� secund�ria de les dones en l'emprenedoria. Segons l'enquesta de poblaci� activa publicada per l'Institut Nacional d'Estad�stica (INE) el 2010, les dones de l'Estat espanyol continuen essent a la cua d'Europa en aquest sentit. A l'Estat la difer�ncia entre sexes tamb� �s important. Aquell mateix any el Global Entrepreneurship Monitor (GEM) limitava en un 38,4% l'activitat emprenedora protagonitzada per dones.\nPer� tamb� �s cert que hi ha xifres que conviden a l'esperan�a, sobretot quan les coses es miren amb perspectiva. Josefa S�nchez, directora de l'Escola de Dones Emprenedores de Barcelona Activa, recorda que quan, vint-i-tres anys enrere, aquesta entitat va comen�ar a funcionar «la creaci� d'empreses de dones era una cosa anormal i no s'entenia».\nAix�, amb el pas del temps, la situaci� cada cop est� m�s normalitzada. Segons un estudi de la Confederaci�n Nacional de Aut�nomos y Microempresas (CONAE), el 32,2% dels aut�noms espanyols s�n dones, percentatge que en deu anys ha crescut un 45,4% mentre que en el cas dels homes tan sols ho ha fet un 30,6%.\nUn altre aspecte que convida a l'optimisme �s el sector de les franqu�cies, que actualment t� una gran demanda. «La dona �s especialment protagonista, amb un 56%, de les franqu�cies espanyoles», ha afirmat Jordi Losantos (Barbadillo Asociados), que tamb� ha explicat que el 60% dels candidats que reben s�n dones, «la qual cosa mostra m�s predisposici� a ser franquiciades». Tamb� ha destacat que «hi ha alguns sectors, com el servei a domicili o el servei de l'autom�bil, als quals les dones es van incorporant».Sobre els �mbits amb m�s sortida comercial, Xavier Vallhonrat, president de l'Associaci� Espanyola de Franquiciadors (AEF), apunta que «les franqu�cies de bellesa i est�tica, �mbits adre�ats a les dones, s�n de baix cost i, per tant, continuen creixent».\nPer� aquest augment de la pres�ncia femenina en els petits negocis no evita que actualment encara es mantinguin alguns problemes intactes. Segons els experts, un dels principals �s la manca de consci�ncia i de pol�tiques de conciliaci� de les empreses espanyoles, ja que les dificultats per a compaginar la vida familiar amb la feina �s un fre a l'hora de comen�ar un negoci. «La dona, per la seva idiosincr�sia i cultura, ja en t� prou amb l'empresa i amb la fam�lia», han afirmat.\nLa jornada ha acabat amb una taula rodona formada per quatre empres�ries d'�xit que han explicat els seus projectes de microempreses. S'ha tractat de projectes amb valor afegit, alguns dels quals sorgits despr�s de fracassos empresarials, des d'un servei que ofereix directius per hores fins a un negoci en xarxa de distribuci� d'Aloe vera, passant per empreses que ajuden a una major praxis respirat�ria o a aprendre a administrar-se un mateix. Les emprenedores que hi ha darrere d'aquestes iniciatives tamb� han pogut donar la seva opini� en les q�estions de g�nere. «La persist�ncia �s una qualitat de la dona, per� no serveix obsessionar-se sin� ser tena�. I la tenacitat �s una qualitat masculina mentre que la intel·lig�ncia d'intu�ci� �s femenina. Aquest �s el nostre punt fort. I ara amb la crisi ens demanen que prenguem decisions r�pides», ha afirmat l'empres�ria Giuseppa Lulli.\nEnlla�os relacionatsJornades Dona Emprenedora i MicroempresaAEMMEUOC Business School


El jutjat de Vilafranca no arxiva el cas dels quatre penedesencs imputats pel multireferèndum | lafura.cat\nEl jutjat número 5 de Vilafranca ha comunicat als quatre penedesencs encausats per organitzar el multireferèndum el passat 25 de maig, el mateix dia de les eleccions europees, que acorda continuar la tramitació del procediment per un delicte de desobediència (de sis mesos a tres anys de presó) i per un delicte electoral (de tres mesos a un any de presó). D’aquesta manera desestima la demanda dels imputats d’arxivar el cas tal com havia succeït amb els altres procediments oberts pels mateixos fets arreu del país.\nEls quatre encausats, els vilafranquins Carles Conejo i Marta Raventós i els sadurninencs Jordi Pujol (cap de llista de la CUP a la capital del cava) i Jaume Formosa, consideren, tal com ja van defensar a l’octubre durant la fase d’instrucció del cas, que els delictes que se’ls imputen no tenen cap mena de fonament, ja que ni es va desobeir les instruccions dels Mossos d’Esquadra quan aquests van demanar explícitament que retiressin les taules, ni tampoc van impedir el funcionament normal de la jornada electoral europea. Motius pels quals han tornat a sol·licitar l’arxivament del cas, ara a Fiscalia de Vilanova.\nEn una roda de premsa celebrada dilluns al Casal Popular de Vilafranca, els quatre imputats van recordar que si avui es troben en mig d’aquest procediment judicial no és per res més que per participar en una iniciativa ciutadana que pretenia traslladar a la població una sèrie de debats que afecten tota la societat, com els transgènics, les ILP, el deute il·legítim o la sobirania energètica, i fer-ho posant urnes al carrer d’una manera pacífica i sense intercedir en la cita electoral. “Volem manifestar que, paradoxalment, a vint dies d’unes altres eleccions, en què tots els partits agafaran la bandera de la democràcia, hi ha quatre penedesencs que s’enfronten a un judici per reivindicat noves formes de participació ciutadana i democràcia directe”.\nTambé han volgut recordar que “si ens troben en aquesta situació és perquè, una vegada més, el PP va mostrar la seva cara més antidemocràtica i autoritària, denunciant i enviant els Mossos contra les persones que pacíficament i legítimament participàvem en l’organització del multireferèndum”. De fet, Vilafranca i Sant Sadurní van ser les úniques localitats del país on els mossos van actuar motivats per les denúncies formulades pels regidors del PP d’ambdós municipis.\nDeclaren als Jutjats de Vilafranca els quatre penedesencs imputats pel Multireferèndum\nNoticies de Vilafranca-Sant Sadurní\nLa 7a Cursa País del Cava bat el rècord de recaptació (15.166 euros) per la Marató de TV3


ACICOM DONA LA BENVINGUDA A L'ARA, ARA AL PAÍS VALENCIÀ, DES DEL DIUMENGE. AVUI HA SEGUT PRESENTAT A LA S.C. EL MICALET - ACICOM\nCultura Mitjans de Comunicaciò Sin categoría Societat de la Informació Treballadors de la Comunicació Valencià Vida associativa\nCarles Capdevila, València: «L’ARA ajudarà a construir un nosaltres més fort»\nL’ARA s’ha presentat aquest dijous al vespre en un acte al Teatre Micalet de València davant de 250 persones. El director, Carles Capdevila, ha subratllat que a partir d’aquest diumenge, dia 26, quan el diari es començarà a distribuir al País Valencià, «els valencians podran gaudir d’un nou mitjà de comunicació que ajudarà a construir un nosaltres més fort». Carles Capdevila ha explicat que ha estat la «persistència» de molts valencians que reclamaven l’arribada de l’ARA al País Valencià el que els ha convençut de fer el pas. «Ens diuen que és una aposta molt arriscada però estem segurs que d’aquí un any tornarem aquí a celebrar l’aniversari de la presentació del diari», ha afirmat.\nFerran Torrent ha reclamat als responsables del diari que prestin molta atenció al que passa al País Valencià «perquè és ara mateix el principal focus informatiu de l’estat espanyol». Capdevila ha anunciat que diumenge el diari farà un dossier sobre les relacions entre Catalunya i el País Valencià i analitzarà el fenomen de les protestes estudiantils de la primavera valenciana.\nciutadaniacomunicaciocreació de públicsdieta mediàticadret a la informacióperiodismesocietat de la informació