Mkl.btx 09 by Publicacions Col·legi Sant Miquel dels Sants. Vic - Issuu\nEDITORIAL Marina Muns Marta Vilademunt ENTREVISTEM Adam Sedó Marc Valldeneu VIATGEM Esquiada a Núria L’Auvergne, aventure entre volcans Trip to London Viatge a Roma PARTICIPEM Horitzó 2020 Portes Obertes Jornada de recerca Mostra de treballs de recerca Tr@ms Treballs de recerca premiats Olimpíades Programa Joves i ciència Llegim ciència Sant Jordi 2014 Festa de comiat a la promoció de 2n batxillerat Matemàtiques. Participació a les proves cangur Japonisme. Projecte Art i Escola Primer cros del col·legi Exposició de poesia visual Taller de televisió Participació en el concurs de lectura en veu alta Projecte disset catorze POESIA Llegiu Vinyoli OPINIÓ Poesia visual Treballs de recerca EXALUMNES A L’ESTRANGER Núria de Rocafiguera Mariona Bertran EQUIP DE REDACCIÓ Professors: Carme Codina, Vanesa Ferreres, Isabel Jordà. Alumnes: Sònia Aymerich, Maria Casarramona, Joan Codina, Maria Eroles, Mar Gómez, Ariadna Jutglar, Marta Marcos, Andrea Morcillo, Irene Muñoz, Ainara Navas, Cristina Pol, Núria Prat, Susanna Roselló, Neus Torrabias, Rut Tió. COL·LABORADORS Professors: Ceci Bertran, Marta Borrós, Sílvia Caballeria, Marta Cunill, Marta Dorca, Maite Godayol, Lluïsa Prat, Mireia Puntí, Enric Roca, David Romeu, Héctor Sáez, Mònica Vallín, Assumpta Vila. Alumnes: Alumnes de 3r ESO instrumental 2, Berta Codina, Marina Muns, Paula Riera, Marta Vilademunt, Èlia Vilageliu. FOTOGRAFIES Ceci Bertran, Marta Borrós, Sílvia Caballeria, Marta Cunill, Vanesa Ferreres, Maite Godayol, Marta Dorca, Laia Masó, Miquel Padilla, Mireia Puntí, Lluïsa Prat, Enric Roca, Assumpta Vila. Publicacions del Col·legi Sant Miquel dels Sants Jaume I, 11 08500 VIC 93 886 12 44 www.santmiqueldelssants.cat tm@santmiqueldelssants.cat\nFa quatre anys, entrava per la porta del Sant Miquel per primera vegada. Allò m’anava gran, tantes cares i llocs nous… aquells nervis del primer dia. Era una etapa nova, el final de la qual estava molt lluny. Però després de passar ni més ni menys que quatre anys entrant per aquella porta, una s’hi familiaritza. Al llarg de tot aquest temps, una s’acostuma a cada cara nova i a cada lloc nou. No es pot dir que hagi estat un camí planer. Hi ha hagut obstacles, alguns més grans que d’altres. Però el fet de no haver tingut un camí fàcil, d’haver hagut de lluitar per arribar al final, és el que fa que es pugui dir que ha valgut la pena. I després d’aquest temps ple de somriures, decepcions, bons i mals moments; després de tot, sembla mentida que s’hagi fet curt; després de tot, el final d’aquesta etapa tampoc estava tan lluny. Perquè al capdavall, el que construeix una cosa tan gran com aquest camí són les persones i els moments que s’han viscut. És aquest conjunt el que ens forma i ens fa créixer, el que ens enriqueix ja no com a alumnes, sinó com a persones. I per tot això i molt més, només em queda dir que gràcies a aquestes persones per aquests tan plens quatre anys. Marina Muns\nLa vida acadèmica, des del parvulari fins a la universitat, es compon d’un seguit d’etapes que han d’anar sent superades. El passat dimarts 21 de maig uns quants alumnes de Sant Miquel en vam culminar una d’elles: El Batxillerat. Han set dos anys plens de vivències i instants inoblidables, però sobretot, de molta feina i patiment. A l’inici d’aquest llarg viatge tot se’ns presentava desconegut: nous professors, nous companys, noves assignatures... No obstant, dia rere dia ens vam anar habituant a la rutina de l’escola. Sense que ens n’adonéssim va passar mig curs i ben aviat ens vam trobar tots asseguts en un avió rumb a Londres on sense els pares ens vam haver d’habituar en una nova casa i una família diferent amb horaris i àpats molt estranys per a nosaltres. Va ser una setmana de desconnexió on vam poder practicar l’anglès, fer llargues excursions descobrint els racons més emblemàtics de la capital britànica i, sobretot, estrènyer vincles entre companys i professors. Al finalitzar el viatge se’ns va fer dur retornar a les classes, especialment perquè ja ens començaven a parlar d’allò més temut del batxillerat: el treball de recerca. Tot i que va ser una experiència interessant que ens va permetre aproximar-nos al món de la investigació ens va fer passar un estiu sempre pendents d’avançar l’estudi. I si no n’havíem tingut prou perdent matins que ens hagués agradat passar a la piscina. Al començar segon el treball de recerca ens va robar les poques hores que teníem de descans entre exàmens i exàmens. Aquest últim curs ha sigut molt intens. Al final del primer trimestre ens va envair l’eufòria d’haver acabat per fi el treball de recerca, però van seguir les llargues tongades d’exàmens. Els afortunats que feien història de l’art van poder gaudir de la capital italiana en una setmana de descans (o no, ja que recórrer la ciutat eterna a peu els va deixar esgotats). Ara que hem viscut totes aquestes experiències podem constatar que sí, que el batxillerat és dur i que hem patit, ens hem angoixat i hem dormit poc. No obstant, també hem viscut instants únics on hem rigut fins a no poder més i hem conegut gent que, sense adonar-nos-en, han passat a ocupar una part del nostre cor. Ara ens toca mirar endavant i guardar bé tot allò positiu que ens hem endut d’aquesta etapa ja que serà el que necessitarem per afrontar nous reptes i descriure el futur incert que ens espera. Marta Vilademunt\nSóc l’Adam Sedó. Vaig néixer a Tona (Osona) el 1980. Vaig estudiar a Sant Miquel i, després, em vaig llicenciar en periodisme per la UAB. També he estudiat un curs de postgrau sobre màrqueting polític i electoral a la George Washington University. Després de treballar en mitjans locals com Ràdio Manlleu i El 9 Nou (una gran escola de periodisme!) vaig ser el Cap de Premsa del conseller d’Economia i Finances de la Generalitat de Catalunya, Antoni Castells, al llarg de set anys. Durant aquesta etapa professional vaig participar en el procés de redacció del nou Estatut de Catalunya, així com en la negociació amb el Govern de l’Estat del nou model de finançament autonòmic. El 2006 em vaig incorporar com a Director de Premsa a la Fira de Barcelona, on juntament amb el meu equip vaig dirigir la comunicació d’esdeveniments claus per a la ciutat i el país com el Mobile World Congress i la fira Alimentaria, entre d’altres. Des del setembre del 2013 visc a Madrid i exerceixo com a Director de Comunicació d’Amazon a Espanya (o això intento!). Quan vas acabar la carrera on vas anar a treballar? Mentre estudiava ja treballava a El 9 Nou. Era el corresponsal del diari a Tona. Quan vaig acabar la carrera vaig començar a col·laborar amb El 9 Nou de forma més intensa: als matins treballava als serveis informatius de Ràdio Manlleu i a les tardes anava a la redacció del diari per escriure les cròniques, que amb el temps ja no només cobrien els conflictes tonencs... Els mitjans locals són la millor escola de periodisme. Per treballar-hi, s’ha de practicar el periodisme de carrer, el que es fa a peu de barri i a peu d’escala de veïns. Als mitjans locals no s’hi val escriure des d’un despatx, aliè al que passa! Quins reptes creus que ha de tenir una persona que vol estudiar periodisme? Tothom que vulgui estudiar periodisme hauria de tenir, com a mínim, un grau de curiositat per sobre de la mitjana. Ser curiós i ser curós, que no és el mateix! La tafaneria ben entesa és sempre l’ingredient secret de les bones històries. Els periodistes han de ser valents per preguntar i prou intel·ligents com per trobar l’equilibri entre la voluntat de qüestionar-s’ho tot i la necessitat de no caure en el nihilisme més descregut. No sempre és fàcil: el relativisme absolut és una trampa mortal! I a part de la curiositat innata, el periodistes també han de tenir una capacitat aguda per a l’anàlisi i la connexió de fets, dades i esdeveniments que sovint percebem per separat. L’abundància també ha arribat al periodisme i el que calen són justament periodistes capaços d’alçar la mirada, de veure-hi més enllà; periodistes que ens parlin dels fets i de les causes dels fets.\nENTREVISTA A MARC VALLDENEU Marc Valldeneu i Rosell va néixer a Vic el 26 de març de 1987. Va estudiar la prii Santa Agnès de Taradell i la secundària i el batxillerat al nostre centre. Va cursar Enginyeria Industrial a la UPC i va acabar el darrer curs a la Université de Technologie de Troyes (UTT). També hi va treballar en el disseny de programes de gestió per a les empreses de la regió. Actualment treballa a Hewlett Packard, a l’EG ESSN Inside Sales en el sector de C&P i GA. Ens pots explicar d’una manera més senzilla en què consisteix la teva feina? La meva feina consisteix a dissenyar l’estructura que necessiten les empreses per a les seves dades usant els productes d’HP, de tal manera que els preparo una solució adient per a ells, els la presento, la defenso i, si els hi encaixa, els la venc. Quins plans de futur tens? Pel que fa els meus plans de futur, de moment estic estable i m’agrada molt la feina que faig, però, evidentment, sempre he tingut molt clar que no em vull acomodar a una posició, encara que sigui fixa ja que, un cop t’acomodes, potser no vius la feina com al principi i et tornes mediocre en el teu dia a dia. Crec que has d’entusiasmar-te treballant i, en el moment que no ho fas, has d’intentar buscar imparable. Quan anaves a l’escola a què et volies dedicar? Doncs, la veritat, en aquella època tenia molt al cap fer arquitectura o alguna enginyeria (no tenia clar quina) i combinar-ho amb la carrera d’art i interpretació. Com podeu veure no té massa relació amb el que estic fent ara, tot i que el tema de fer presentacions davant de clients i vendre solucions el podríem catalogar com a art i interpretació.\n03 El periodisme es una professió que es troba en un moment de crisi. Quins consells donaries a algú que es vol dedicar a aquest sector? Quin futur creus que té? És veritat que són moments difícils. El periodisme viu dues crisis a la vegada. Per una banda, la crisi econòmica conjuntural, la que comença el 2008 amb les famoses hipoteques “subprime” als Estats Units i que al cap d’un any arrossega Europa i bona part del món en forma de cataclisme financer primer i de crisi del crèdit després. Per l’altra, una crisi més profunda, estructural, que neix del canvi d’hàbits dels ciutadans, que compren menys perquè llegeixen les notícies a internet i, a més, no estan disposats a pagar per la informació. Dues crisis simultànies. No obstant, si bé el format pot canviar (potser substituirem el paper dels diaris per les “tablets”), sempre existirà la necessitat d’informar-nos. Els cronistes continuaran existint; han existit dels dels trobadors de l’edat mitjana fins als llibres de Ramon Llull. Caldrà aprendre a explicar la realitat d’una altra manera –no es llegeix igual a la pantalla del mòbil que en paper, per exemple–, però algú haurà de relatar-la. I ens cal una nova generació de periodistes ben preparats per a l’era digital i igualment compromesos amb els valors del quart poder. Som més importants del que ens pensem, els periodistes, i segurament subestimar-nos no ens ha ajudat a fer-nos sentir. Estic convençut que hi ha oportunitats per explorar. Sabem que vas estudiar a Sant Miquel, quins nivells hi vas cursar? Jo vaig arribar de Tona al Sant Miquel per començar-hi 3r d’ESO i hi vaig estudiar fins al 2n de Batxillerat. Vam ser els conillets d’Índies de l’ESO: anys intensos i de gran aprenentatge. Recordes alguna anècdota de l’escola? Algun professor en especial? Ui! Crec que la nostra promoció era especialista en fer sortir de les caselles a l’Assumpta Vila! I que consti que ho dic amb tot l’amor del món, perquè ens va deixar fer les mil i una coses. De fet, crec que la festa de comiat per als alumnes de 2n de Batxillerat la vam mig “inventar” nosal-\ntres... Vam ser un curs molt actiu, molt dinàmic. Ens volíem menjar el món! Recordo especialment dues professores irrepetibles: la Sílvia Caballeria i la Carme Codina. Elles ens van encomanar l’amor per la literatura, per l’escriptura, per les paraules. Un dia de Sant Jordi ens vam escapar de l’aula, amb elles liderant “el motí”, per anar a fullejar llibres! M’imagino que, després de tants anys, la malifeta ja deu haver prescrit... Amb elles hi he mantingut la relació durant molts anys i més enllà de les aules, prova de l’amistat que vam forjar. Hi ha qui diu que els professors que conserven la necessitat d’aprendre són els que millor ensenyen. És sens dubte el seu cas. També recordo amb especial afecte les lliçons de filosofia de l’Ignasi Roviró (sempre em va agradar d’ell que valorés més les preguntes que érem capaços de fer-nos que les pròpies respostes) i les classes d’història de la Maite Godayol. Actualment quina és la teva professió? Com va sorgir l’interès per aquesta? Ara mateix visc a Madrid i sóc el Director de Comunicació d’Amazon a Espanya. M’encarrego de les relacions entre l’empresa, que és la web de comerç electrònic més important del món amb més de 240 milions de clients, i els mitjans de comunicació. Apassionant! Ens pots explicar com és el teu dia a dia? Si una cosa té la meva feina de divertida és que cap dia és igual que l’anterior. La setmana passada vaig ser a Seattle –on tenim la seu mundial– acompanyant uns periodistes d’Espanya, Itàlia i França perquè entrevistessin els màxims executius de Kindle, el nostre llibre electrònic. I aquesta setmana he fet una mica de tot: explicar què és l’empresa als nous empleats (l’any passat vam contractar 23 persones noves cada mes), preparar una visita de la premsa al nostre centre logístic (per Nadal vam enviar 91 paquets per minut als nostres clients) i escriure un discurs per al Director General, entre d’altres coses. I reunions, moltes reunions!\nCom recordes el teu pas perSant Miquel? Ara mateix el recordo molt llunyà i alhora nostàlgic. La veritat és que vaig passar molts bons moments dins del\nem van agafar. Sincerament, suposo que vaig estar al lloc i al moment adequats. Quina nota de tall necessitaves per entrar a la carrera que vas escollir? T’hi vas haver d’esforçar molt? El batxillerat al tmique és tan difícil com diuen? Crec que necessitava un 5,6. Normalment les Enginyeries tenen una nota de tall baixa ja que són molt dures i per tant no hi ha tanta demanda. Al batxillerat vaig treure un 7’09 i a la selectivitat un 7,5. Recordo que vaig notar canvi de passar d’ESO a batxillerat, com també vaig notar canvi de batxillerat a la universitat. Tot canvi és difícil però si hi poseu ganes i estudieu aprovareu i, segurament, amb nota. Coses negatives i positives de la teva feina. Positiu: M’encanta el món de les vendes i de la gestió d’empreses, a més sempre m’ha apassionat el món dels aparells electrònics, bàsicament sempre he estat rodejat d’ordinadors. Una de les coses que m’agrada és que tinc flexibilitat d’horaris, no tinc cap hora per fitxar ni per sortir, només depenc de les necessitats del client i de complir els objectius que la multinacional em posa. Negatiu: El món de les vendes és estressant a vegades. La multinacional et posa molta pressió per tal d’aconseguir els teus objectius, més o menys és similar a la sensació dels exàmens, però com bé sabeu un cop ho has passat i has aprovat la felicitat és màxima. Per valorar la part positiva sempre hi ha d’haver moments negatius. Continues estant en contacte amb els amics que vas fer a l’escola? Sí, evidentment, tot i que no són de la meva colla. Tot i així, normalment intentem fer algun sopar de germanor per riure i recordar vells temps, alguns del Sant Miquel, d’altres de la universitat -això sobretot ho fem quan baixa un amic que està fent el doctorat als Estats Units, al MIT, així li fem una bona rebuda-. Et consideres una persona feliç? Per què? Pregunta difícil ja que costa definir la felicitat, però, sí, m’hi considero. Més o menys sempre ho he estat. Penso que hem d’aprofitar cada moment de la vida i viure’l al màxim i sobretot fer les coses que t’agraden.\naixò suposo que us contesto. Els teus resultats acadèmics eren molt bons? Això potser ho hauríeu de demanar a la Isabel o a algun dels professors que he tingut i que probablement també teniu o tindreu. Que jo recordi eren notes normals. Què et va empènyer a estudiar aquesta carrera? Cap a primer de batxillerat encara dubtava, però -no sé si va ser per l’opinió del meu pare o de l’entorn- al final em vaig decantar per Enginyeria Industrial -una carrera molt genèrica- que m’obrís moltes portes de cara al món laboral. La carrera va ser dura no us ho negaré, al ser tan genèrica estudiaves de tot i no t’acabaves especialitzant en res. Recordo que quan la vaig acabar vaig pensar: “saps de tot una mica però alhora no saps de res”. És un carrera que et fa veure que, si t’ho planteges, pots solucionar multitud de problemes en tota classe d’empreses. Consideres que va ser profitós l’any d’Erasmus? En quin sentit? Molt. Probablement, un dels millors anys. És una manera de conèixer gent novaA, una cultura i una llengua diferents. A més a més, t’ajuda a veure el món d’una manera diferent, veus que, a part de Catalunya, hi ha un món que també val la pena visitar i explorar. Una experiència molt recomanable. Recomanaries als estudiants sortir a l’estranger per ampliar els seus estudis? Per què? Sí, crec que és una manera d’obrir-te més, d’aprendre nous idiomes, de conèixer i visitar noves cultures i, a més a més, de cara al món laboral, està molt ben vist haver marxat un temps a l’estranger per tal d’estudiar. Denota confiança amb un mateix i ganes d’afrontar nous reptes. Si podeu, feu-ho. Com vas accedir a la feina que ocupes? Casualitats de la vida, un meu amic de sempre –que també va fer Industrials- va estar buscant feines i, just quan ja n’havia trobat una a la multinacional Henkel, el va contactar HP per si l’interessava fer una entrevista amb ells. Jo tot just havia acabat l’Erasmus i no sabia molt bé si tornar a França, ja que m’havien ofert la possibilitat de continuar treballant allà. El meu amic em va passar la informació de la feina d’HP, vaig passar un parell d’entrevistes -l’última d’elles bastant espectacular, amb pantalles i retransmissió en directe amb els managers de Madrid- i finalment\nMoltes gràcies Marc per haver-nos contestat aquestes que estem realitzant. Et desitgem que tinguis molta sort!\nAlumnes de 3r d’ESO Instrumental 2\nmkl.btx 09 * Publicacions del Col·legi Sant Miquel dels Sants * Vic * maig de 2014*www.santmiqueldelssants.cat\nENTREVISTEM A ADAM SEDÓ\nEls dies 12, 13 i 14 de febrer, els alumnes de 2n de secundària vam anar a la Vall de Núria a fer un curset d’esquí. El dia 12 de febrer, ens vam trobar tots els alumnes i els professors a l’estació de trens de Vic. Alguns companys van pujar a Vic, d’altres a Sant Quirze de Besora, alguns a Torelló... L’última parada que vam fer va ser a Ribes de Freser, on vam esmorzar i més tard vam agafar el cremallera per arribar a Núria. Quan vam arribar, vam deixar la motxilla a les “gàbies”, i vam anar a llogar el material. Vam estar tot el matí esquiant, amb els professors d’esquí, i com que portàvem el dinar, ens el vam menjar i vam tornar anar a esquiar, aquest cop sense monitors, ja que a les tardes ens deixaven anar per lliure, fins que ja no podíem més i tancaven les pistes. A continuació vam agafar les motxilles i vam anar a l’alberg del Pic de l’Àliga, on ens vam allotjar. Vam triar els grups per ocupar les habitacions, en grups de quatre, de sis, i una habitació que era de vuit. Quan ja vam estar instal·lats, vam anar a sopar al menjador de l’alberg, que era molt gran i, la veritat, el menjar era bastant bo. Després d’haver sopat, vam anar a l’habitació i els professors ens van deixar parlar molta estona. L’endemà, el 13 de febrer, ens vam llevar com un dia normal i corrent, vam anar a esmorzar a l’alberg, i vam baixar amb el telecadira per anar a esquiar tot el matí. Com que teníem gana, al migdia vam pujar amb el telecadira per anar a l’alberg i poder dinar. Llavors ens van deixar tornar a esquiar fins a les cinc de la tarda. Quan vam arribar de nou a l’alberg..... sorpresa! El perso-\nnal ens havia preparat una discoteca, per poder ballar durant tota la nit, però primer vam anar a sopar. Com que les noies som molt presumides, evidentment vam anar a l’habitació a posar-nos guapes i els nois també. Va ser molt divertit, van posar música marxosa, que a nosaltres tant ens agrada, i vam ballar fins que els professors ens van dir prou; a més, nosaltres també estàvem molt cansats . 14 de febrer, últim dia! Ens vam llevar amb molta mandra, ja que ningú volia marxar de la Vall de Núria! Com vam fer els altres dies, vam esmorzar i vam anar a esquiar tot el matí, amb els monitors i vam tornar a pujar cap a l’alberg a dinar. Quan vam haver acabat de menjar, vam anar cap a les habitacions a preparar l’equipatge per poder marxar. Vam baixar amb el telecadira, cap a l’estació del cremallera, llavors amb el tren i allà estaven els nostres pares, preparats per fer-nos una d’aquelles abraçades que hem estat esperant des del dia que vam marxar. Aquesta experiència per a mi ha sigut fantàstica, ja que no havia esquiat mai. I el més important: vam tornar amb poques lesions! Paula Riera\nOn the last 5th of April, the students of 1st of Batxillerat met at the airport at 8.30 am to take a plane to London to enjoy one week there. When we arrived, we took a coach to Camden Town where we had some free time to visit it and to buy things. The first day was when we met our host families; some of them were very weird but at the same time they were kind! We visited some cities such as Cambridge, Windsor and Eton, and of course, London. There we spent most of our time visiting museums, monuments, parks and important streets like Oxford Street. Also, we visited Wembley and Harrods, where we saw a gorgeous Egyptian monument. We saw the Billy Elliot musical at Victoria Palace Theatre, where we spent three hours. It was ama-\nL’AUVERGNE, AVENTURE ENTRE VOLCANS\nLes élèves de français de troisième et quatrième année de Secundària, nous avons fait un échange scolaire avec les élèves du collège Sainte-Marie de Riom, près de Clermont-Ferrand, en France. Nos correspondants sont venus passer une semaine chez nous à la fin du mois de mars, et nous sommes restés chez eux du 6 au 11 avril. Nous avons pratiqué le français, bien sûr, et nous avons fait des visites guidées à Clermont-Ferrand et à Riom. Nous avons aussi visité Vulcania, le musée de la Résistance à Chamalières et l’Aventure Michelin. Voilà nos opinions sur l’échange :\n« C’est une expérience très intéressante. Ma correspondante et sa famille ont été très gentils avec moi » ; « L’échange nous a permis de pratiquer la langue et de faire de nouveaux amis » ; « La convivialité avec les copains catalans et les copains français a été magnifique. Je me souviendrai de cette expérience toute la vie » ; « J'ai eu des moments de toutes sortes: stress, joie, colère, tristesse... Mais les choses bonnes gagnent toujours, et j'ai de bons souvenirs des amis que j'ai fait et des villes que nous avons visitées”; “J’ai aimé beaucoup participer à l’échange parce que j’ai pu connaître de nouveaux mots » ; « Je conseille aux élèves de deuxième année qu’ils participent à cet échange parce que ça vaut le coup » ; « C’est une bonne expérience parce que j’ai appris à me débrouiller toute seule» ; « Il m’a aussi aidé à vivre dans une autre type de famille, et apprendre à apprécier et à respecter les coutumes des personnes qui vivent d’une manière différente. J’ai vraiment apprécié l’expérience. » « Le premier jour de l’arrivée de ma correspondante ici, nous ne savions pas de quoi parler, mais le lendemain, nous avons trouvé beaucoup de sujets à traiter.(…) La mère de ma correspondante m’a fait une quiche délicieuse. » « Les parents de ma correspondante m’ont aidé beaucoup à apprendre le français et ils me parlaient doucement » ; « La vérité est qu’ au début, je n'étais pas du tout animé et j'ai pensé que ce serait une mauvaise expérience. Mais maintenant je me rends compte que ce que je pensais au début c’était une erreur et cette expérience me servira à l’avenir » ; J’ai apprécie cet échange comme un cadeau, il a été très instructif » « L’échange a été super, il y a eu beaucoup de moments amusants et nous avons renforcé l’unité de la classe. Les élèves de français qui avons participé à l’échange 2014\nEls alumnes d’història de l’art de 2n de batxillerat vam realitzar un viatge cultural a Roma els passats dies 9, 10 i 11 d’abril. Van ser tres dies intensos visitant els monuments més emblemàtics de Roma i de la Ciutat del Vaticà. Per grups, els alumnes ens vam preparar una de les obres visitades i vam fer de guies turístics per als nostres companys. Ens va meravellar la Fontana di Trevi, ens van encisar també les escultures i pintures de museus com la Galleria Borghese, el Museu Nacional Etrusc o els Capitolins, així com el majestuós Coliseu. Ens vam allotjar a la residència “Il Rosario”, molt cèntrica i ben situada, fet que ens permetia accedir de manera ràpida al centre de Roma. Tot i així, també hem de destacar que no vam agafar cap transport públic, això vol dir que vam fer llargues caminades que ens\nvan permetre conèixer millor tots els racons de la ciutat. Els nostres acompanyants i organitzadors del viatge van ser el professor de filosofia, Ignasi Roviró i el d’història de l’art, l’Héctor Saez. El companyerisme entre tots va ser excel·lent i el temps, que va ser estable i càlid, ens va permetre gaudir de l’ambient primaveral. El record que ens ha quedat de la ciutat eterna ha estat magnífic. Èlia Vilageliu\nzing! The story was interesting and the actors and actresses acted very well. Most of the days some of the students had to go to eat to restaurants like McDonalds, because the sandwiches that some of the families made were strange. Most sandwiches had butter and cheese or butter and ham. The weather wasn’t like the year before, sunny and comfortable; some of the days were cold, windy and it also rained in the mornings. Most of the students didn’t want to come back but our days there had finished so we had to return. Finally we went to Heathrow airport to take a plane to Barcelona. We spent some incredible days in London. It was an excellent experience!! Andrea Morcillo and Ainara Navas.\nEl passat 20 de febrer es va celebrar un acte a l’Atlàntida per presentar el document Horitzó 2020, on es despleguen els objectius estratègics del col·legi des d’aquest curs fins al 2020. L’acte, presentat pels professors de l’escola Patrick Anglada i Carla Giudici, va començar amb una intervenció del director del col·legi, Sr. Ignasi Roviró, en què va citar els quatre trets definitoris desplegats en el document: l’educació en valors, l’educació en la qualitat, l’educació en la participació i l’educació en la catalanitat. A continuació hi van participar persones representatives dels diferents objectius especificats en el document: David Cos, de la fundació tr@ms va parlar sobre la Network Society; Santi Roura, investigador del grup ICREC, sobre la recerca; l’escriptor Toni Pladevall sobre les humanitats com a base pel coneixement; Rosa Orriols, de l’OMS a Europa sobre la importància dels idiomes; Marta Casellas, directora de les escoles Bressol de Vic, que va fer un dibuix de quin havia de ser el nou perfil del docent; Joan Soler, director del Departament de Pedagogia de la UVic, que va descriure la importància de la intensificació de la cooperació entre escola i família; i Francesc Codina, degà de la facultat d’Educació de la UVic que va tancar els parlaments amb la seva aportació sobre l’educació en la catalanitat. En l’acte també hi van participar tres alumnes de l’escola, en Pau Blancafort, alumne de 4t d’ESO, que va cantar en solitari “Vinc a dur-te amb la veu un cant d’esperança” de Lluís Llach. La Núria Güell, de 1er de Batxillerat que va interpretar al violí amb l’ acompanyament de piano del professor de l’escola de música, Marià Gràcia, el Concert número 3 de Wolfang Amadeus Mozart. I finalment Pau Coll, de 2n d’ESO que va cantar una versió musicada del poema “L’ametller” de Joan Maragall. L’acte va tenir un gran èxit d’assistència, tant de professors del centre com de pares. La intenció final de la trobada va ser donar a conèixer els propòsits i responsabilitats pedagògiques que assumirà el Col·legi fins el 2020. Joan Codina i Ariadna Jutglar\nSANT MIQUEL DE PORTES OBERTES El passat 15 de març es va celebrar la jornada de portes obertes de Secundària al col·legi Sant Miquel dels Sants. Cal esmentar, però, que en l’edifici del seminari es va dur a terme aquesta jornada el 8 de març. Un any més, el nostre centre va poder mostrar les seves instal·lacions i activitats al públic. A la porta d’entrada hi havia un seguit de professors disposats a guiar els visitants pel col·legi. A l’interior del centre s’havien instal·lat dos punts d’informació; un a la planta baixa que estava encarat als futurs alumnes de batxillerat i amb una mostra de treballs de recerca presentats aquest curs pels alumnes de segon. L’altre punt informatiu, situat a la primera planta, a la biblioteca, s’hi oferia informació sobre els estudis de secundària. En el pati interior vam poder veure una mostra molt interessant de treballs relacionats amb la tecnologia, on els alumnes ensenyaven els resultats dels seus treballs. A la sala d’actes es mostraven tots els poemes visuals realitzats pels alumnes de primer de batxille-\nrat, inclosa la possibilitat de votar-los. Cal destacar la presència del poeta visual Toni Prat que també va aportar el seu vot. A la primera planta hi havia moltes activitats per realitzar, com els experiments tant en el laboratori de física i química com en el laboratori de biologia. En altres aules es feien activitats de matemàtiques, d’informàtica i d’EVIP a partir de les eines Autocad i Corel Draw. Per finalitzar, a l’última planta es donava informació sobre les llengües estrangeres i els diferents viatges, l’intercanvi amb França de l’ESO i la sortida a Londres de primer de batxillerat. També hi havia una exposició de dibuixos realitzats per alumnes del cicle d’ESO. Per tancar la visita s’oferia la possibilitat d’esmorzar en el menjador de l’escola on professors i alumnes van repartir coca i xocolata. La jornada va ser un èxit.\nJORNADA DE RECERCA 2014 El passat 18 de gener es va dur a terme la Jornada de Recerca, un any més acompanyada amb el lema ‘’Aprendre és aprendre a investigar’’. L’acte va ocupar de les deu del matí, fins aproximadament dos quarts de dues del migdia i va constar d’un descans de trenta minuts. Aquest any els protagonistes de l’acte, és a dir, els encarregats de presentar el seu treball de recerca davant d’un públic (majoritàriament familiars i alumnes) que va omplir la sala d’actes del col·legi van ser quatre: Marta Vilademunt amb la recerca “Embotits: engolint la nostra salut. Relació entre els hàbits alimentaris i lípids sanguinis a Osona” que tractava sobre la relació que tenen aquests aliments amb la nostra salut, més concretament amb els lípids i el colesterol, d’on va treure la conclusió que aquests sí que ens afecten. Maria Pla amb el treball “L’econòmica de Centelles. Estudi i evolució 1903-1996”, que feia referència a diversos aspectes d’aquesta econòmica que començava amb una recerca sobre la seva història per poder realitzar-ne la línia cronològica. Pau Benito, amb el treball “Aproximacions al desenvolupament de la tuberculosi activa a través de l’experimentació animal i la modelització” que com bé diu el títol, parlava sobre el tractament de la tuberculosi i dels experiments que s’han realitzat, però més concretament i en el que va treballar ell, l’efecte positiu de l’ibuprofè aplicat en aquesta malaltia. Judit Mompín, amb “Retrat d’una dona lliure. Biografia intel·lectual de Josefa Contijoch i Pratdesaba” on ens explicava detalladament la vida, l’obra i els premis literaris d’aquesta autora manlleuenca, a partir d’un recorregut per totes les etapes de la seva vida. També cal recalcar que durant el descans l’escola va oferir esmorzar per a tothom i, per a tots els espectadors interessats, la presentació sintètica d’onze alumnes més sobre el seu treball de recerca mitjançant un pòster. Aquests alumnes van ser Mercè Baulenas, Adriana Capdevila, Marta Clos, Meritxell Font, Èric Matas, Laura Sans i Martí Vilà de l’àmbit biosanitari i científic; Berta Casellas, Montse Vilaregut i Èlia Vilageliu dins de l’àmbit social; i finalment Irene Sureda de l’àmbit humanístic. Maria Eroles i Sònia Aymerich\nMOSTRA DE TREBALLS DE RECERCA TR@MS Aquest curs s’ha dut a terme per primera vegada la presentació d’una mostra de treballs de recerca de diferents escoles que formen part de la fundació Tr@ms, una cooperativa d’escoles que fomenten la innovació i a la qual pertany el col·legi Sant Miquel. Aquest acte va tenir lloc el dia 1 d’Abril de 2014 a l’Auditori de Sant Cugat del Vallès. La nostra escola va ser representada per Judit Mompín de la modalitat socialhumanística, amb el seu treball “Retrat d’una dona\nlliure. Biografia de Josefa Contijoch i Pratdesaba”. Aquest acte va comptar amb dos col·laboradors externs, entre ells un científic que va obrir l’acte i l’actor Quim Casas que el va tancar amb una xerrada sobre el llenguatge no verbal. El públic estava format pels alumnes de primer de batxillerat de les deu escoles que formen la fundació, els quals van poder donar la seva opinió pel Twitter amb el hagstag #tramsbatx. Aquesta iniciativa va ser ben acollida per part de l’alumnat i el hastag va arribar a ser trending topic. Maria Eroles i Sònia Aymerich\nTREBALLS DE RECERCA PREMIATS ANNA DE ROCAFIGUERA OBTÉ DOS PREMIS\nAnna de Rocafiguera ha estat guardonada amb dos premis pel seu treball de recerca titulat La mortalitat infantil a Vic 1841-1870. EL mes de juny de 2013 va obtenir el primer premi ex aequo en l’apartat Bon Preu a la Universitat de Vic. El novembre del mateix any va guanyar el premi Plana de Vic Jove 2013 dotat amb cinc cents euros per l’autora i cinc cents euros pel col·legi. El jurat en va destacar la qualitat i el rigor metodològic, així com la novetat en el tema.\nNATÀLIA JORDÀ, PREMIADA PER BUSCANT RAJOLINS D’HISTÒRIA\nEl passat 20 de setembre de 2013 la Natàlia Jordà Casals, que va cursar l’itinerari Biosanitari de segon de Batxillerat el curs 20122013, va rebre el Premi Aigua, usos i coneixement en la seva 2a edició dins la Categoria A, concedit per la Universitat de Vic i l’Agbar exaequo al treball Buscant rajolins d’història, que consisteix en una beca que cobreix una estada per a fer pràctiques, amb una dotació econòmica, al Centre d’Estudis dels Rius Mediterranis - Museu del Ter, a Manlleu (Osona) durant un període de dos mesos l’estiu de 2014, i amb una dedicació de 6h/dia. Imatge amb les premiades, la Natàlia és la primera de la dreta.\nMERITXELL FONT, MENCIÓ HONORÍFICA PEL SEU TREBALL DE RECERCA\nLa Meritxell Font, alumna de segon de Batxillerat de l’itinerari Biosanitari, ha rebut la Menció honorífica en la vuitena edició dels Premis als Treballs de Recerca de Batxillerat dins l’àmbit de la Química (2014) que concedeix la Societat Catalana de química, pel treball de recerca: Enfortint els ossos, el calci de la llet crua de vaca. També li han concedit una estada científica al centre de recerca de l’Institut de Química Avançada de Catalunya del Consell Superior d’Investigacions Científiques (IQAC-CSIC)\nIII PREMI DE RECERCA AMPA\nUn any més, el dijous 24 d’abril de quatre a cinc de la tarda es va lliurar el Premi de Recerca AMPA a la sala d’actes del col·legi. En aquesta tercera edició, en l’àmbit de Ciència i Biologia es va comptar amb la presència dels doctors Miquel Nofrarias, investigador del CRESA, i Àngels Leiva, professora de la Universitat de Vic, per atorgar el premi al treball “Vibrant en ressonància” de Xavier Corominas. Pel que fa a l’àmbit de Socials i Humanitats, amb el tribunal constituït pels doctors Joan Carles Martori, professor de la Universitat de Vic, i Josep Maria Reniu, cap d’estudis de Ciències Polítiques i de l’Administració\nde la Universitat de Barcelona i director de l’OGC, els quals van atorgar aquest premi a Natàlia Castejón amb el treball “Years of research reduced to minutes of search”. Maria Eroles i Sònia Aymerich\nOLIMPÍADES QUATRE ALUMNES DE 2n DE BATXILLERAT, ENTRE ELS MILLORS DE L’OLÍMPIADA DE BIOLOGIA DE CATALUNYA Pau Benito, Marta Vilademunt, Adriana Capdevila i Èric Matas de l’itinerari biosanitari, van quedar classificats en el primer quartil dels quatre en què es van distribuir els 350 participants. Pau Benito i Marta Vilademunt van ser el primer i segon respectivament de la seu de la UVic en la prova teòrica de l’Olimpíada de Biologia de Catalunya, i Adriana Capdevila i Èric Matas també van estar entre els millors. Pau Benito es va classificar per la fase final pràctica que es va celebrar a la Universitat de Barcelona, on va realitzar una prova molt complexa de més de 5 hores de durada i només per un lloc. No va ser entre els 6 millors estudiants que van participar a l’Olimpíada estatal. En la fotografia adjunta: de dreta a esquerra, Pau Benito, Adriana Capdevila, Marta Vilademunt i Èric Matas a la Universitat de Vic.\nFotografia de Pau Benito durant la realització de la prova pràctica de l’Olimpíada de Biologia de Catalunya, a la Facultat de Biologia de la Universitat de Barcelona.\nLes Olimpíades de Geografia, organitzades pel Col·legi de Geògrafs, tenen l’objectiu de divulgar aquesta ciència, donar a conèixer la vessant professional d’aquesta disciplina i alhora premiar l’esforç i l’excel·lència dels estudiants de batxillerat. Es celebren en dues fases: primer la fase territorial en els diferents districtes universitaris de l’estat espanyol i després la fase final centralitzada en una ciutat escollida pels organitzadors. El dia 8 de març d’enguany es va celebrar la fase local de Catalunya a les universitats de Barcelona i Girona i a la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona amb el suport del Col·legi de Geògrafs de Catalunya i l’AGPC i amb la col·laboració de Participants de Sant Miquel dels l’Institut Cartogràfic de Catalunya. Hi podien Sants a la fase territorial participar els estudiants de segon de batxillerat de tots els centres catalans i a la universitat de Barcelona hi van participar 26 centres de batxillerat i 136 alumnes. El col·legi Sant Miquel dels Sants hi va ser present amb tres alumnes : Adrià Rovira, Judit Mompín i Estanis Relats. La prova consistia a resoldre 50 preguntes d’opció múltiple que podien incloure mapes, gràfics, taules o fotografies. La Judit Mompín va aconseguir el màxim d’encerts empatada amb una alumna d’un altre centre i per sorteig, com Premiats a Barcelona en la fase territorial preveien les bases, va quedar classificada en segon lloc. Aquesta posició li donà dret a participar en la fase estatal que enguany es celebrà a Jaca els dies 5 i 6 d’abril de 2014. En la fase final a Jaca hi varen participar 45 alumnes seleccionats en les fases territorials entre 2500 estudiants de 2n de batxillerat provinents de 15 districtes universitaris de nou comunitats autònomes de l’estat espanyol. La prova es va realitzar el diumenge dia 6 d’abril al matí i consistia a resoldre 100 preguntes Premiats a Jaca a la fase final. La Judit d’opció múltiple del temari de geografia de 2n Mompín és a la primera fila, la 2ª code batxillerat. Per als alumnes catalans hi havia mençant per l’esquerra un doble repte que havien de superar: per una banda l’idiomàtic, ja que no sempre els conceptes tècnics coincideixen en català i en castellà i per altra banda que el temari d’aquesta matèria difereix en alguns aspectes d’una Comunitat a l’altra. Malgrat això la Judit Mompín va obtenir un accèssit classificant-se en una meritòria desena posició.\nFESTA DE COMIAT A LA PROMOCIÓ 2014 DELS ALUMNES DE 2n DE BATXILLERAT\nun total de 270 estudiants. El professorat dels centres va fer una selecció prèvia dels millors relats i en total se’n van presentar 32 , 17 per a la Modalitat A i 15 per a la Modalitat B.\nBERTA ESTRAGUÉS PARTICIPARÀ EN EL PROGRAMA JOVES I CIÈNCIA\nL’alumna de l’itinerari científic de 4t C de Secundària, BERTA ESTRAGUÉS, ha estat seleccionada per participar en el Programa Joves i Ciència de 3 anys de durada, que inclou una estada de 13 dies d’investigació científica al Món Natura Pirineus, de la mà d’investigadors de primera línia i també la participació en un programa internacional de ciència, entre d’altres activitats. Després de superar una primera fase d’entre un nombre molt elevat de candidats de tot Catalunya, va ser preseleccionada per una segona fase on, en una entrevista amb investigadors, va haver de respondre diverses preguntes relacionades amb la Biologia molecular i l’enginyeria genètica. Aquest estiu participarà en el projecte “De l’ADN a la malaltia: un viatge per la biologia tridimensional de les proteïnes”. Es tracta d’un projecte desenvolupat per investigadors de l’Institut de Recerca Biomèdica de Barcelona (IRB Barcelona) i de la Universitat de Barcelona (UB). L’alumna es podrà endinsar en l’apassionant món de la recerca, començant per la identificació d’una malaltia a nivell de l’ADN fins a la síntesi de proteïnes. Podrà veure com les proteïnes parlen i cooperen i com una mala comunicació entre elles pot causar la transformació d’una cèl·lula sana en una cèl·lula malalta.\nLLEGIM CIÈNCIA JÚLIA TORRAS i MARC BRUSOSA, GUARDONATS EN LA SEGONA EDICIÓ DEL PREMI LLEGIM CIÈNCIA DE LA UVIC\nEl dia 26 de febrer de 2014, a l’Aula Magna de la UVic-UCC (Universitat de Vic-Universitat Central de Catalunya), es va dur a terme l’entrega de premis de la segona edició del Premi Llegim Ciència, en el qual dos alumnes de 3r de secundària van ser guardonats. Júlia Torras va guanyar el primer premi de la Modalitat A en escriure un relat que responia a la pregunta Imagina’t que tens la capacitat de fer-te passar per mort… Què faries? i Marc Brusosa va guanyar el 2n premi de la Modalitat B que consistia a realitzar una crítica de l’obra. Els participants van escriure els seus relats després d’haver llegit Katalepsis, una novel·la de l’escriptora Maria Carme Roca, que va explicar als estudiants el procés de creació de la seva obra en l’acte de lliurament dels premis. Aquest premi s’emmarca en el projecte Tertúlies de Literatura Científica (TLC), que és una proposta d’innovació docent dirigida a estudiants d’ensenyament secundari, batxillerat, cicles formatius i estudiants universitaris, amb la finalitat de promoure que els joves llegeixin llibres de divulgació científica per potenciar la lectura com a eina d’aprenentatge en els diferents àmbits del coneixement. L’organitza l’Escola Politècnica Superior de la Universitat de Vic i s’emmarca en la proposta d’Impuls de la Lectura del Departament d’Ensenyament de la Generalitat de Catalunya (DEGC). En la categoria 1, destinada als alumnes de 3r d’ESO, hi van participar 8 centres de Entrega del I Premi Categoria I secundària d’arreu de Catalunya, amb Modalitat A a Júlia Torras\nEntrega del II Premi Categoria I Modalitat B a Marc Brusosa\nJúlia Torras llegint el seu relat durant l’acte de l’entrega de premis\nSANT JORDI 2014 El passat 23 d’abril el col·legi Sant Miquel dels Sants va celebrar la diada de Sant Jordi. La jornada va iniciar-se amb una caminada popular des de l’escola fins a Sant Tomàs en la qual van participar els alumnes des de primer d’ESO fins a segon de Batxillerat. En arribar, es va iniciar l’acte amb la recitació de diversos poemes en commemoració del poeta català Miquel Martí i Pol i del centenari del naixement de Joan Vinyoli. Mentre es duien a terme les lectures dels diferents poemes, també hi van haver intervencions musicals per part d’alumnes d’ESO i Batxillerat. Un cop finalitzades les actuacions, va començar el certamen literari. Es van lliurar premis tant per narrativa com per poesia, en llengua catalana, anglesa i alemanya. També cal destacar que, a més dels textos, es van premiar les creacions artístico-literàries com ara poemes visuals i haikus. D’altra banda, també es van destacar dibuixos basats en diferents temàtiques. Com a novetat, el departament d’Expressions del col·legi va treballar el projecte Japonisme a primer i segon d’ESO amb la creació de dibuixos relacionats amb la temàtica del món japonès. Els alumnes de quart d’ESO, van elaborar dissenys digitals amb Corel Draw, els quals també van ser treballats des del mateix projecte. Els alumnes que van ser premiats van rebre un llibre i una rosa. Els guanyadors del primer premi en llengua catalana van ser Jan Codinachs de 1r d’ESO, Berta Codina de 2n d’ESO, Carla Espona de 3r d’ESO, Pol Blancafort de 4t d’ESO, Júlia Ausió, Ricard Bach i Mirta Crivillés de 1r de batxillerat i Judith Solé de 2n de batxillerat. El col·legi va editar un llibre amb tots els textos, poemes i dibuixos premiats, que es va entregar a tots els alumnes de l’escola. Com és tradició, el títol del llibre és el del text guanyador dels alumnes de segon de batxillerat. Aquest any, el títol ha sigut Instants de Frenesia, de Judith Solé i Guàrdia.\nEl passat dimarts 20 de maig es va celebrar a la sala Ramon Montanyà del teatre L’Atlàntida de la ciutat la festa que l’escola celebra cada any per acomiadar els alumnes que acaben els seus estudis secundaris. L’acte, que va començar a 2/4 de 9 del vespre i que va estar conduït per la directora de Secundària Assumpta Vila, va comptar amb la presència de tots els alumnes de la promoció, dels seus familiars més directes, de bona part del claustre de professors del centre i de directius d’algunes de les escoles de procedència d’alguns alumnes que han cursat el batxillerat a Sant Miquel, com el col· legi Pare Coll de Vic o bé el col· legi El Roser de Sant Julià de Vilatorta. L’acte es va inaugurar amb el parlament de Jordi Parramon, exalumne del centre i enginyer de professió, que va explicar la seva experiència en els estudis i en el món laboral i els va donar les seves claus per encarar el món professional: esforç, responsabilitat i excel· lència. A continuació la professora Maite Godayol, en representació del claustre de professors va fer un discurs en què no hi van faltar els mitjans audiovisuals, amb la presència de tots els professors del Departament de Ciències Socials de Secundària que van expressar una reflexió cadascun d’ells dirigida als alumnes. Després va venir el discurs dels alumnes, llegit per Berta Casellas per a les seccions d’Infantil i Primària, Alba Castanyer per a la secció de l’ESO i Marta Vilademunt i Marc Prat per a la secció de Batxillerat. I en darrer lloc va ser el director del centre, Ignasi Roviró, que va parlar de la seva experiència personal en la seva trajectòria com a estudiant. La segona part de l’acte va consistir en el repartiment, per part dels quatre tutors Enric Roca, Toni Torrents, Vanesa Ferreres i Carme Codina, de les orles als 92 alumnes d’aquesta promoció. Va tancar l’acte més institucional un vídeo que resumia el pas dels alumnes pel centre, des de l’arribada a P3 fins a final de batxillerat, realitzat per l’alumna Marta Clos. Els aplaudiments van omplir la sala en nombroses ocasions i els alumnes van mostrar la seva emoció en el seu comiat del centre. Finalment, als foyers del teatre hi va haver un refrigeri perquè alumnes, pares i professors poguessin compartir aquesta nit tan especial.\nPRIMERA EXPERIÈNCIA DE PARTICIPACIÓ A LES PROVES CANGUR PER PART D’ALUMNES DE TERCER DE SECUNDÀRIA DEL COL·LEGI Les Proves Cangur són una activitat internacional que s’organitza anualment i en la qual hi participen més de trenta països. Consisteix a resoldre una llista de trenta problemes de dificultat creixent i resposta tancada, proposats per l’associació Le Kangourou sans Frontières. La finalitat d’aquesta activitat no és altra que la d’estimular i motivar, en els participants, el gust per l’aprenentatge de les matemàtiques mitjançant la resolució de problemes. La Societat Catalana de Matemàtiques, filial de l’Institut d’Estudis Catalans, és l’entitat titular que convoca les proves en català i organitza les respectives comissions balear, valenciana i catalana. Durant unes deu setmanes, un grup d’alumnes de tercer de secundària del col·legi, a proposta dels seus professors de matemàtiques es va estar preparant per presentar-se al Cangur-2014. Es reunien una hora a la setmana, i amb la guia que els donava la Sílvia Fossas, resolien, discutien i compartien, les solucions d’alguns del problemes proposats en edicions anteriors. Participants 1. Ignasi Ferran 2. Roger Muñoz 3. Arnau Villà 4. Marc Brusosa 5. Isaac Macias 6. Isaac Grau 7. Marc Domènech 8. Guillem Barniol 9. Bernat Gil\n10. Guillem Font 11.Júlia Torras 12. Ariadna Trabal 13. Júlia Vilaseca La gran cita va ser el 20 de març a la Universitat de Vic, que els darrers anys ha estat seu d’acollida de les proves. Simultàniament, nois i noies d’arreu del món van tenir 75 minuts per resoldre els mateixos problemes. En acabar, tots ells van rebre un diploma acreditatiu de la seva participació en l’activitat on se’ls reconeix i agraeix haver fet possible l’experiència. A l’abril es van poder consultar les puntuacions obtingudes pels alumnes. La Societat Catalana de Matemàtiques va donar als alumnes Marc Brusosa i Arnau Villà l’enhorabona per haver quedat classificats en les posicions 43 i 209 respectivament, sobre un total de 7864 participants de tot Catalunya. També van resultar destacables les puntuacions de: Guillem Barniol, Oriol Nebot i Isaac Macias. En tots tres casos dins del 10% millors classificats del nombre total de participants. Pel que fa a la resta d’alumnes del centre, volem felicitar-los per haver invertit part del seu temps lliure a la pràctica d’una de les habilitats més útils en qualsevol disciplina, la resolució de problemes.\nELS PROTAGONISTES PARLEN Aquestes han estat algunes de les manifestacions dels participants en la seva anàlisi de l’experiència.\nJAPONISME. PROJECTE ART I ESCOLA Japonisme és el títol del treball plàstic que han estat realitzant els alumnes de 1r i 2n de Secundària dins les matèries optatives Taller d’Art i Creació i Taller d’Art i Arquitectura. El resultat es va presentar a l’aula magna de la Universitat de Vic el passat 29 d’abril dins la tercera edició del programa Art i Escola organitzat per CPR Osona i Acvic. Amb el nom de Japonisme agrupem diferents propostes i diferents metodologies mobilitzant alhora recursos cognitius, emocionals i operatius al voltant d’una cultura llunyana, la japonesa, que va influir en l’art impressionista, simbolista i d’avantguarda. D’aquesta influència en som hereus i avui encara ens continua seduint. Ens serveixen de referent, especialment, les estampes japoneses de paisatges, on les grans masses de color, la despreocupació per la perspectiva, l’enquadrament asimètric i la capacitat de síntesi ens proporcionen moltes possibilitats plàstiques. També prenem model dels atributs essencials de l’arquitectura japonesa tradicional i de la delicadesa d’objectes d’ús quotidià. L’aplicació de tècniques i suports diferents contribueix en gran mesura a la recerca de noves formes d’expressió i de comunicació. Ens servim del disseny digital en dues i tres dimensions i del retoc de les imatges creades pels mateixos alumnes. Prenem apunts ràpids d’objectes i espais amb la intenció de capturar de\nDurant aquest cap de setmana els estudiants estaven allotjats a la residència universitària de Jaca. Per als participants, els organitzadors havien preparat un programa que va incloure una visita al monestir romànic de San Juan de la Peña, una recepció a l’Ajuntament de Jaca, una visita guiada per la ciutat i la visita a la Ciutadella de Jaca.\nPRIMER CROS DEL COL· LEGI SANT MIQUEL Preparats, llestos,... stm corrent\nEl passat diumenge 6 d’abril al matí es va celebrar a la Zona Esportiva de Vic el primer cros del Col· legi Sant Miquel. L’àrea d’Educació Física del Departament d’Expressions, dins el marc del programa Esport i Família, juntament amb l’associació de mares i pares del col· legi, en van ser els organitzadors. Hi va haver 250 participants de totes les edats, des dels més petits de 3 anys fins als més grans de batxillerat. El desenvolupament de les curses va ser àgil i va mantenir constantment l’interès dels familiars i acompanyants. La celebració del cros va finalitzar amb la cursa de la categoria dels pares que van rebre una festiva felicitació dels seus fills.\nEXPOSICIÓ DE POESIA VISUAL Els alumnes de 1r de batxillerat van realitzar, durant els mesos de desembre i gener, el projecte de poesia visual Joan Brossa. Aquest projecte va començar a principis de desembre amb la xerrada que el poeta visual de Vic Toni Prat va fer als alumnes per introduir-los en aquest concepte poètic. Va continuar amb la ruta literària per conèixer en viu els poemes urbans que Joan Brossa va realitzar i que estan ubicats a diferents punts de la ciutat de Barcelona. Després va ser el torn dels alumnes, que aquest curs havien de realitzar un poema visual que havia de ser retratat, a partir d’un objecte, un cabdell de fil, i el lema “raons i paraules”. El resultat del treball creatiu dels alumnes està penjat a la Sala d’Actes del col· legi. Els alumnes també van realitzar dos altres treballs més, la recitació d’un poema de Joan Brossa amb format audiovisual, i la definició de poesia visual, amb diferents eines 2.0; en ambdós casos l’originalitat i la creativitat del guió i del format era fonamental. Alguns dels treballs els trobareu al bloc creat aquest curs, http://tmiquebrossa2. blogspot.com.es FILAR\nTALLER DE TELEVISIÓ Els nois i noies de 2n d’ESO hem estat fent un taller de televisió que ha estat emès pel comarcal Canal Taronja, a més d’estar penjat a internet. El taller va començar per Nadal, quan la Pilar Goñi i la Isabel Campos, dues periodistes professionals que treballen en aquest mateix canal i al grup de comunicació Taelus, ens van impartir unes classes per a principiants de la comunicació i per fer-nos una introducció al periodisme, ja que és al que ens dedicaríem les següents setmanes fins el dia de la gravació i l’emissió. A les classes, a les quals assistíem a l’hora de tutoria, vam aprendre com va començar tot el tema de la comunicació, com es comunica tot el món actualment, què és ben bé el que fa un periodista, i molts altres aspectes que ens serien molt útils per sortir per televisió. A les hores de llengua, després d’aprendre coses amb aquestes dues periodistes, ens vam haver de dividir en grups: debats i entrevistes. Per les entrevistes van venir convidats relacionats amb la ciutat de Vic o amb l’escola, i alguns, fins i tot tenen família al nostre centre. Vam fer una entrevista prèvia per anar preparats, on fèiem les preguntes que ens interessaven i que servirien per la que realment seria gravada. Després, a cada grup d’entrevista se li assignava un convidat, que seria a qui farien l’entrevista el dia de la veritat. En els grups de debat, vam fer una pluja d’idees de temes que serien interessants per als joves de la nostra edat i que serien bons per discutir-ne les opinions. A la classe, abans del dia de la gravació, vam dividir les opinions diverses i vam decidir què defensaríem i què no i, sobretot, vam descobrir què seria el que tindríem a favor i què seria el que tindríem en contra. El dia de la gravació va venir l’equip del Canal Taronja amb càmeres i decorats, i van canviar la sala d’actes\nper un estudi de gravació, a més de transformar l’aula de tecnologia en la seu de tota la part tècnica d’imatge i so. Vam gravar durant dos dies seguits i vam deixar acabats tots els debats i les entrevistes, que després han estat editats i han sortit per televisió. Al final, tots vam acabar molt cansats, ja que el procés de gravació era llarg. Després d’aquests mesos que hem dedicat al taller, tots ens sentim satisfets dels programes, i opinem que ha estat un treball divertit de fer i que ens ha ajudat a entendre millor el món de la comunicació. Berta Codina\nL’ALUMNA DE 1r d’ESO MARTA MASOLIVER ÉS SEMIFINALISTA AL X CERTAMEN NACIONAL INFANTIL I JUVENIL DE LECTURA EN VEU ALTA 2014 1r i 2n d’ESO han participat aquest curs al Certamen nacional infantil i juvenil de lectura en veu alta 2014, organitzat per la Fundació Enciclopèdia Catalana i el Departament d’Ensenyament i amb la participació de centres escolars de tot Catalunya. Els dos primers trimestres del curs els alumnes han llegit Wonder de J A Palacio i n’han llegit molts fragments per tal de dominar les destreses per a una lectura expressiva correcta: llegir amb una entonació adequada, amb la velocitat, la pronunciació i el ritme que demana cada tipus de text. El passat mes d’abril un jurat integrat per professorat del Col·legi Sant Miquel dels Sants va fer la selecció de l’alumna que participaria als quarts de final a Vic: Marta Masoliver (1r ESO A) i Berta Codina (2n ESO A) com a suplent. Marta Masoliver va superar els quarts de final de Vic i va arribar a les semifinals, celebrades al CaixaForum de Barcelona, competint en la categoria de Corsaris (alumnes de 1r i 2n d’ESO), amb la lectura El cas del quadre desaparegut de Jordi Sierra.\nPROJECTE DISSET CATORZE Durant el 1r trimestre d’aquest curs els alumnes de 4t d’ESO hem estat treballant un projecte interdisciplinar entre el Departament de Filologia i el de Socials del col·legi titulat “Disset Catorze”, que tenia com a finalitat estudiar els fets de la Guerra de Successió abans, durant i després dels fets i des de l’òptica internacional. Els alumnes hem llegit textos històrics i literaris, hem visitat el Born a Barcelona i hem treballat amb eines 2.0 diferents projectes proposats pels dos Departaments per tal d’aprofundir de forma didàctica en el coneixement del tema. A més, la dibuixant Elisenda Soler va dibuixar, per a l’ocasió, una espardenya de set vetes com a logo per a tots els documents del projecte, i un nen arrupit menjant un rosegó de pa, víctima dels horrors del setge, que va servir com a model per a la narració literària que els alumnes de 4t d’ESO vam escriure per al concurs literari de Sant Jordi. El text que va guanyar i es va emportar el primer premi de 4t d’ESO va ser “Cançó d’infància en runes” de Pol Blancafort.\nLLEGIU VINYOLI Amb motiu de la celebració de l’any Joan Vinyoli trobareu alguns versos d’aquest poeta repartits per la revista. Un petit tast per gaudir de les paraules d’aquest gran escriptor. Gaudiu de la seva lectura! Aquí teniu el codi QR de la pàgina oficial de la web de l’aniversari\nUn món de pau i d’alegria Puja dels camps, vessa del cel. “Damunt l’altura”. De vida i somni\n“Postal a Salvador Clotas”. Tot és ara i res\nLes paraules s’amaga de sentit.\nple de misteri, vianant excels! “Terres daurades”. De vida i somni\n“Interludi”. Tot és ara i res diu els secrets del món. “La paraula”. Les hores retrobades\n“Tot són preguntes”. Encara les paraules duren sempre en el meu cant. “Aturo la imatge pura”. El callat\nEscolteu el poema “En la nit” recitat per Feliu Formosa\n“Paisatge amb llops”. Domini màgic\n“El vell i la mar”. Domini màgic\n“Un amb les coses”. El callat\n“No res, un fum”. Encara les paraules\n“Gall”. El callat\n“Tot són preguntes”. Encara les paraules\nHem escollit algunes piulades de l’exposició de poesia visual, de les opinions que han fet alumnes sobre el treball de recerca i també de les impressions de la Jornada de recerca que es va celebrar el passat gener.\nforma immediata les sensacions que provoquen per imprimirles damunt del paper i després, al taller, amb tintes i pintures, treballem amb dedicació un acabat final. Els treballs dels alumnes també es poden veure a la Sala Acvic des del passat 15 de maig juntament amb treballs realitzats per alumnes d’altres escoles de Vic i diferents comarques catalanes.\nNÚRIA DE ROCAFIGUERA MONTANYÀ Vaig néixer a Vic l’any 1994 i vaig deixar el Col·legi Sant Miquel dels Sants l’any 2012, després d’acabar el batxillerat humanístic. Sempre m’ha agradat viatjar, llegir, escriure i tot allò que es relaciona amb la llengua, i suposo que és per això que em vaig decantar per estudiar el grau de Llengües Aplicades a la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona. Actualment estic acabant el segon curs, en què és obligatori fer una estada Erasmus durant el primer trimestre. En el meu cas, vaig anar a Durham, una petita i molt bonica ciutat del nord-est d’Anglaterra, a prop de Newcastle. És coneguda per la seva catedral i un castell del segle XI que són Patrimoni de la Humanitat i escenari de les primeres pel·lícules de Harry Potter (perquè us en feu una mica la idea). A més, l’ambient universitari és molt present a cada racó de la ciutat. Aquesta estada de tres mesos lluny de casa ha estat sense cap mena de dubte una de les millors experiències de la meva vida, de manera que ho recomanaria a tothom, i és que el fet de marxar a l’aventura durant una temporada t’ensenya moltíssimes coses, et permet descobrir una nova cultura, aprendre, practicar idiomes i et fa créixer com a persona. El cas és que se’m va fer curt, i quan es va acabar el més difícil de tot va ser aprendre a despedir-me, fer un altre cop les maletes i tornar a la rutina de sempre. Això sí, a tots aquells que us agradin els reptes i que tingueu ganes de conèixer món, us animo a que, quan se us presenti l’oportunitat, agafeu un avió i marxeu, que tornareu amb mil batalletes per compartir, infinits records i coneixereu gent gens fàcil d’oblidar.\nMARIONA BERTRAN SUBIRANA Em dic Mariona Bertran, tinc 23 anys i sóc Enginyera Química. Vaig estudiar ESO i Batxillerat a Sant Miquel. Després d’estudiar els quatre primers anys d’Enginyeria Química a Barcelona vaig començar un programa de doble titulació a Dinamarca. El programa consisteix a completar un màster a l’estranger, després del qual s’obté el títol d’Enginyer a Barcelona i el títol del màster a Dinamarca. Vaig començar el màster el Setembre de 2012 i l’acabaré aquest estiu. He estudiat Enginyeria Química a la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) i un màster en Enginyeria Química i Bioquímica a la Universitat Tècnica de Dinamarca (DTU). Vaig escollir Enginyeria Química perquè m’agraden les matemàtiques i la química. Després de fer el batxillerat científico-tècnic a Sant Miquel vaig començar a estudiar Enginyeria Química a la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) a Barcelona. Vaig escollir la Universitat Politècnica de Catalunya perquè és una universitat coneguda en el món de l’enginyeria i em va semblar que tenien un bon programa d’Enginyeria Química. Per mi estudiar a l’estranger ha estat una experiència molt enriquidora, tant a nivell professional com a nivell personal, i ha marcat un abans i un després en la meva vida. Professionalment he descobert l’Enginyeria Química des d’un punt de vista molt més pràctic, que trobo que complementa molt bé la base teòrica que tenia. Aquí a Dinamarca la manera d’ensenyar és molt diferent, molt més centrada en l’aplicació, més dinàmica i amb molta interacció entre professors i alumnes i entre universitats i indústries. A més, als estudiants se’ls dóna moltes oportunitats per conèixer el que fan a altres universitats i centres de recerca o al món industrial. Per exemple, el novembre passat un grup de 14 estudiants vam anar a San Francisco a una conferència a presentar els nostres projectes d’una assignatura. A nivell personal, viure en un altre país, amb la seva llengua, cultura i costums és molt enriquidor, m’ha fet més tolerant i oberta. Tot i així en alguns aspectes ha estat difícil, per exemple, el danès és una llengua difícil d’aprendre i és una mica frustrant no entendre absolutament res del que diuen al carrer o als transports públics. Tot i així, com que a la universitat hi ha molts estrangers, hi fan moltes activitats, i hi ha associacions i grups des d’on s’organitzen tot tipus de trobades, sortides, esports i d’altres, així que no hi ha temps per avorrir-se. Si tot va bé aquest estiu acabaré el màster i, després d’unes esperadíssimes vacances, tornaré a Copenhagen i començaré un doctorat, investigant les diferents maneres de produir productes químics (plàstics, pintures, dissolvents...) a partir de biomassa en comptes de fer-ho a partir de derivats del petroli. La durada del doctorat és de 3 anys, i després d’això qui sap què m’espera. La veritat és que és un plaer treballar en recerca en un país com Dinamarca en el qual se li dóna tanta importància, així que no descarto quedar-m’hi més temps. Tinc molt bons records dels meus anys al Sant Miquel: els companys, els professors, els jocs florals, les sortides... Tot el que hi vaig aprendre m’ha servit d’una manera o altra en alguna situació. Jo us diria que doneu sempre el millor de vosaltres mateixos en els estudis i proveu de fer allò que us agrada a nivell professional, sigui el que sigui, ja que és molt important gaudir d’allò que un fa cada dia. A més, us recomano que, si en teniu l’oportunitat, feu una estada a l’estranger ja que us obrirà moltes portes i us farà créixer com a persones i en la vostra professió. I finalment, que amb esforç i treball dur podeu aconseguir el que us proposeu, a qualsevol lloc del món, això és universal.


Great Sitkin - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nVista de Great Sitkin des de la costa d'Adak el 1990.\n52° 03′ 00″ N, 176° 07′ 00″ O / 52.05°N,176.11666666667°O / 52.05; -176.11666666667\n17 km ( ) × 18 km ( ) km\nGreat Sitkin Volcano (Mont Great Sitkin (1.740 m))\nGreat Sitkin (en anglès: Great Sitkin Island; en aleutià: Sitх̑naх̑) és una illa volcànica que forma part del subgrup de les illes Andreanof, a les illes Aleutianes, Alaska. L'illa es troba una mica al nord del grup, entre les illes Adak i Atka.\nL'illa fa uns divuit quilòmetres de llarg per disset d'amplada, amb una extensió de 160 km², i és molt muntanyosa. Destaca la presència del mont Great Sitkin, un volcà que s'eleva fins als 1.740 msnm, i que es troba a tan sols 4 quilòmetres de la costa. La seva darrera erupció fou el 1987.\nL'illa devia ser visitada per primera vegada el 8 o 9 de setembre de 1741 per Aleksei Txírikov, membre de l'expedició de Bering, el qual visità Adak el 9 de setembre en el viatge de tornada des del sud-est d'Alaska cap a Kamtxatka. Poc més se sap de la història de l'illa fins que el 1943 es va establir una estació naval de combustible a Sand Bay.\n↑ 2,0 2,1 Simons, Frank S.; Mathewson, Donald E. «Geology of Great Sitkin Island Alaska» (pdf) (en anglès). Geological Survey Bulletin. Geological Survey [Washington], 1955, pàg. 43 [Consulta: 11 juny 2014].\n↑ Alaska Volcano Observatory: Great Sitkin Volcano description and information (anglès)\n↑ "Great Sitkin" a Global Volcanism Program, Smithsonian Institution\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Great Sitkin\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Great_Sitkin&oldid=20331418»


AFCA Fotografia Canals: S’INAUGURA L’EXPOSICIÓ “AUTORRETATS” DE SABINA BROETTO\nS’INAUGURA L’EXPOSICIÓ “AUTORRETATS” DE SABINA BROETTO\nDintre de les activitats programades al FESTiFOTO 2015, hem començat amb l’exposició “Ulls de Dona” on es reflectix la mirada fotográfica d’una fotografa. En aquest cas, hem tingut la presencia de Sabina Broetto. Una fotògrafa italiana de Figline Valdarno que a través de la seua obra més personal nomenada “Autorretrats” ens ha mostrat els seus sentiments damunt d’una imatge impecable.\nLa jornada va començar a les 19 hores amb la conferència realitzada per la fotògrafa on ens va explicar la seua trajectòria fotográfica, així com ens va mostrar i comentar, també, a través d’uns videos el seu tipus de fotografía. Un treball on l’expresivitat personal ve lligada per la pericia de l’artista a l’hora de autorretratar-se. Un conjunt d’imatges on trau el seu carácter expresiu per a mostrar-nos els seus sentiments davant la vida.\nAl finalitzar, la conferència la fotògrafa va obsequiar a cadascun del assistents amb una copia original d’un autorretat d’ella.\nDesprès a les 20.30 hores a la sala d’exposicions es va poder gaudir de les fotografíes de la mostra, amb la presencia del Regidor de Cultura de l’Ajuntament de Canals, el President d’AFCA que li va fer entrega de varios detalls a l’autora, així com dels socis de l’agrupació canalina i d’altres agrupacions fotogràfiques.\nL’exposició romandrà oberta fins al 4 d’abril en horari, de dilluns a divendres, de 9.30 a 13 hores i de 17 a 20 hores.\nPublicat per AFCA a 9:27 p. m.\nTALLER D’AUTORRETRAT a càrrec de Sabina Broetto\nS’INAUGURA L’EXPOSICIÓ “AUTORRETATS” DE SABINA BRO...\nFESTiFOTO 2015. Programació MARÇ - JULIOL.\nFESTIFOTO 2015. TALLER D’AUTORRETRATS a carrec de ...\nFESTIFOTO 2015. Exposició “ULLS DE DONA”. Autorret...


Per casualitat: Esperant...\nGairebé sempre que un amic, blocàire també, em parla d’alguna cosa que desconec, que en són unes quantes, aconsegueix encuriosir-me.\nFa setmanes, moltes, em va comentar que estava preparant un post parlant del poeta portuguès Fernando Pessoa. Si ara us dic que m’agrada la poesia, segurament quedaria molt bé, però estaria mentint; clar que tampoc puc dir que no m’agradi. N’he llegit; poca, ho reconec; fins i tot recordo que, a l’escola, en vaig aprendre una, considerablement llarga; i, com en tot, n’he trobat que m’han fet sentir alguna cosa, altres que no he entès, o algunes que m’han deixat indiferent.\nUna de les vegades que he estat a casa seva, i mentre esperava que acabés de fer no sé què, xafardejant entre els seus llibres, en vaig trobar un de Pessoa i, asseguda al sofà, el vaig començar a fullejar. És un llibre on, a la pàgina de l’esquerra hi ha els poemes en portuguès, i la de la dreta, la seva traducció al català; curiosament, suposo que l’instin de voler conèixer les paraules del poeta, tal com les va escriure, hi té alguna cosa a veure, va fer que en llegís alguns fragments en versió original. S’ha de reconèixer que no té massa mèrit, el portuguès no és tan diferent i, encara que se’m pogués escapar algun mot, m’arribava l’essència, la força de les seves paraules.\nPer això, mentre segueixo esperant que, entre les moltes coses que té entre mans, trobi prou temps per acabar-lo, aquí en deixo una mostra.\nEn el dolor leido sienten bien,\nNo las dudas que él tuvo,\nMas sólo la que ellos no tienen.\nY así en las canaletas de la rueda\nEse comboy de cuerda\nPublicat per Lluïsa a 16:18\nEtiquetes de comentaris: Personal, Propostes\nEulàlia Mesalles 27 de febrer de 2011 a les 18:23\nLa meva relació amb la poesia és més o menys com la teva.\nDe fet, amb més desencontres que encontres... Però l'exemple que ens dones és d'aquells que no es poden passar per alt. No.\nIsabel 27 de febrer de 2011 a les 19:21\nMolt interessant Lluïsa! fas una lectura en portuguès i no s’entén un borrall, sort de la traducció per copsa, una mica, de què va. Llavors, intentes recitar-les i està clar! no hi ha res com la llengua original per notar la sonoritat i la rima!\nMarc Guarro 27 de febrer de 2011 a les 20:48\n"Comboyo" es pot traduir en català com a tren.\nAquest tren de corda\nque anomenem cor.\nmontserratqp 27 de febrer de 2011 a les 21:00\nConeixes Màris Torres? http://www.mallorcaweb.com/magpoesia/torres/mahalta.html\nun exemple que em fa disfrutar de la paraula.\nJoan 28 de febrer de 2011 a les 16:50\nJa sabeu que jo sóc dels estranys individus que compren poesia ... i la llegeixen! Ai lás.\nEn fi, que mai està de més fer certes descobertes.\nLluïsa 4 de març de 2011 a les 15:45\nEulàlia; ben mirat, escoltar segons quins cantants fa que la poesia ens arribi més fàcilment i sense adonar-nos-en.\nIsabel; tens raó, no hi ha res millor que la versió original.\nMarc; qui en va fer la traducció ho devia fer de manera literal, sense buscar quina paraula li aniria millor per expressar el que deia el poeta.\nMontserrat; em sap greu dir que molt poc... Li hauré de dedicar més temps.\nJoan; així que era això... ;)\nEstà molt bé, això d'anar descobrint, i més si, qui t'hi porta i et guia, en sap.\nFerran 5 de març de 2011 a les 10:55\nA mi, sincerament, la poesia no m'entra per més que m'agradaria. Curiosament, m'agrada escoltar-la, que me la llegeixin... una estona; llegir-la jo, no, no m'agrada, no sé perquè. Crec que m'acabo fixant més en les rimes i en qüestions formals que en el missatge, i no li veig la gràcia.\nNo es pot saber de tot, ves.\nLluïsa 5 de març de 2011 a les 11:36\nFerran, si a tothom li agradés el mateix, seria molt avorrit i no tindríem res especial per compartir.\nMarc Guarro 5 de març de 2011 a les 13:47\nAu, ja està. Moltes gràcies, Lluïsa, pel teu post. A veure si ara us agrada el meu.\nLluïsa 5 de març de 2011 a les 14:04\nMarc; t'has descobert tu sol, després no em demanis explicacions.\nEns veiem! Un petó!


Ruta d’aparadors – Sant Medir, dolça festa\nHome » concursos » Ruta d’aparadors\nL’edició d’enguany del recuperat concurs d’aparadors de Sant Medir comptarà amb 20 participants. Us animem a que els visiteu i gaudiu amb nosaltres d’un altre bocinet de festa!\nGràcies a tots els participants i molta sort!\nEn aquest mapa trobareu indicats els llocs a visitar:


Juanita Acevedo Segura, Autor en Foment Formació\nVeure els cursos de Juanita\nLlicenciada en Administració d’Empreses i màster en Gerència de Màrqueting de la Universitat del Rosari de Colòmbia. MBA en emprenedoria i adreçament d’empreses familiars per l’Escola d’Administració d’Empreses de Barcelona (EAE) i Màster en Negocis per la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC). Certificada com Coach Personal i Directiva.\nConferenciant, formadora empresarial i coach personal.\nAutora de diversos articles sobre màrqueting, social media, marca personal i del llibre “Coaching per a l’Acció”.\nDirectora executiva d’Advantage Service i líder de processos de canvi personal amb Actitud i Acció. Docent en institucions universitàries i escoles de negoci altament reconegudes.\nMés de 12 anys d’experiència treballant amb empreses en àrees de màrqueting, fent formació i consultoria. Motivadora per naturalesa, Juanita a través de les seves conferències sempre busca l’enfortiment de la ACTITUD i fa una crida a l’ACCIÓ aconseguint connectar amb els assistents i transmetre tot el seu entusiasme. La seva missió sempre s’ha centrat en la generació de canvis d’impacte positiu en les persones i per tant en la cultura de les empreses. Les seves classes són participatives, dinàmiques i inspiradores.


Idescat. Library Idescat. Biblioteca catalog › Results of search for 'ccl=an:10665 and itype:P'\n/* review */ You searched for 'an:10665 and itype:P'


Mazoni, Flamaradas i Niño de Elche, al cicle #4Raons del Prat\nMazoni, aquí durant un concert a L’Auditori, participa al cicle #4Raons de La Capsa. CRISTINA CALDERER\nBarcelonaLa música en directe és una pràctica que va molt més enllà d’un concert. De fet, el que passa a l’escenari tot just és un pas més en un procés que comença abans i que segurament no acaba mai. Així ho entenen al cicle #4Raons, que se celebra aquest cap de setmana i el següent a La Capsa del Prat de Llobregat i que aquest any proposa quatre reunions, i també concerts, amb Sara Fontán, Flamaradas, Mazoni i Maria Arnal & Marcel Bagés amb el Niño de Elche.\n#4Raons “busca trencar els protocols habituals de relació” entre els músics i el Prat. És a dir, en comptes de seguir la rutina habitual d’arribar a la sala, provar so i tocar, els músics han passat uns dies pel Prat per entendre millor on tocaran i quin és l’entorn social. A més, també s’han trobat amb alumnes de l’Escola d’Arts, amb membres del cor d’adults de l’Escola Municipal de Música i amb alumnes del Centre de Normalització Lingüística. Tot plegat per compartir experiències que després es veuran reflectides d’alguna manera durant els concerts. Així va ser en edicions anteriors, en què van participar Za!, Anímic, At Versaris, Esperit! i Nico Roig.\nL’edició del 2016 l’obrirà avui a les 22.30 h el projecte Flamaradas de Daniel Magallón, un músic arrelat al paisatge mig urbà i mig rural del Llobregat, com queda ben palès al disc Pasaje entre las cañas. Dissabte, a la mateixa hora i també amb una entrada de sis euros que inclou consumició, serà el torn de la violinista Sara Fontán, que interpretarà la seva experiència pratenca mitjançant la improvisació.\nEl cap de setmana següent es preveuen experiències igualment potents. Maria Arnal i Marcel Bagés, que estan a punt de publicar l’EP Verbena, compartiran escenari amb el Niño de Elche el divendres 4 de març, en el que promet ser una de les aliances artístiques de la temporada (serà l’únic concert a 10 euros). El cicle #4Raons el tancarà Mazoni, un músic que any rere any està demostrant que no l’espanta experimentar noves maneres de fer i sobretot de comunicar la música.


I la teva famÃ¡lia, com Ã©s? - Librerías Espacio Lector Nobel\nI la teva famÃ¡lia, com Ã©s?\n"Un conte sobre la diversitat familiar per visibilitzar els diferents tipus de fam¡lia.\nLa Carla és la filla de la Marta. Els encanta fer coses plegades: anar a la piscina, al parc, passejar la seva gossa Polita i visitar els padrins, els tiets i el cos¡.\nA l'escola totes les nenes i els nens expliquen com és la seva fam¡lia. Després del torn d'en Toni i la Belén arriba l'hora de la Carla i ella diu, tota cofoia, que la seva mare i els seus tiets són professors. Tot seguit la Xantal diu en veu alta que la Carla no té fam¡lia perquÃ¿ no té un pare, com en totes les fam¡lies.\nCom s'ho prendrÃá la Carla?"


Museu del Disseny Holon - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nMuseu del Disseny Holon\n32° 00′ 39″ N, 34° 46′ 39″ E / 32.010961111111°N,34.777608333333°E / 32.010961111111; 34.777608333333Coord.: 32° 00′ 39″ N, 34° 46′ 39″ E / 32.010961111111°N,34.777608333333°E / 32.010961111111; 34.777608333333\nMuseu del Disseny Holon és el primer museu dedicat al disseny a Israel. L'edifici del museu va ser concebut i dissenyat per l'arquitecte i dissenyador industrial israelià Ron Arad en col·laboració amb l'arquitecte Bruno Nansa. El museu es troba a la part oriental de la zona nova cultura de Holon, que inclou la Mediateca (Biblioteca Central, el teatre, la Cinemateca). Molt a prop hi ha la facultat de disseny en l'Institut de Tecnologia de Holon.\nEl museu va obrir les seves portes el 3 de març de 2010. Aquest és el primer edifici que va ser dissenyat per Ron Arad.\nEl museu va ser assenyalat per la revista de viatges Comte Nast Traveler com una de les noves meravelles del món.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Museu del Disseny Holon\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Museu_del_Disseny_Holon&oldid=17814964»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 nov 2016 a les 19:02.


Reconeixement de cara: Qui et mira i per què?\nEl programari de reconeixement facial ha recorregut un llarg camí en els darrers anys. Tot i que el programari de reconeixement precoç necessitava aportacions humanes a cada pas, avui dia està prou avançat que pot comparar una sola cara amb milions de cares registrades en pocs segons..\nGràcies a un programari de reconeixement facial com Face Unlock, la data privada del vostre telèfon mòbil es pot mantenir segura i accessible només per a vosaltres. Els delinqüents i els terroristes de la pista poden ser capturats en temps rècord sempre que les cares apareguin a càmera.\nAlgunes aplicacions encara tenen un llarg camí per recórrer. Per exemple, el desbloqueig facial no és tan segur com els altres mètodes de bloqueig del telèfon i l’FBI té problemes per afrontar cares en imatges que no estiguin ben il·luminades o mirant una cara directa..\nTot i així, el desenvolupament de programes de reconeixement facial avança a pas continu. Les empreses ofereixen cada cop més usos per al programari, des de llocs de trobada de llocs web que coincideixen amb usuaris basats en la mirada dels exes, fins a anunciants que mostren anuncis orientats en funció de com el programari de reconeixement facial determina la seva edat i sexe..\nPerò desenvolupar tan ràpidament com la tecnologia de reconeixement facial és la por i la sospita de com s’utilitzarà el nou programari. Amb les infraccions de privadesa del govern a tota la notícia d’avui, és fàcil entendre les preocupacions.\nQui exactament registra les seves mesures i identitat facials? On us fan el seguiment i com fan servir totes aquestes dades? Realment, podem confiar en els que estiguin al vostre poder per utilitzar les nostres dades de manera responsable i mantenir-la segura de qui ho maltracti? Com podem protegir la nostra cara de càmeres i exploracions sempre presents?\nEmpreses com CV Dazzle estan descobrint maneres de lluitar contra el reconeixement facial amb pentinats i maquillatges personalitzats que desconcerten el programari. Però és possible que no hi hagi una manera garantida d’escapar-la del tot. Sempre que es desenvolupi i es perfeccioni un programari de reconeixement facial, és important mantenir-vos informats sobre qui recopila les vostres dades i sobre com les utilitzen..\n1 Transcripció: reconeixement facial\n1.1.1 Com funciona\n1.2 Qui et mira avui?\n1.2.1 La NSA:\n1.2.2 La vostra data:\n1.3 Qui et mira demà?\n1.3.3 (Possiblement) Google:\n1.4 El futur del reconeixement facial\nTranscripció: reconeixement facial\nTecnologia de reconeixement facial: tant si desbloqueja el telèfon intel·ligent com si detecta un potencial terrorista en una multitud, sembla una solució intel·ligent per a diversos problemes.\nTanmateix, en una època d’escàndols de llibertat civil, quant estem realment vigilats?\nLa tecnologia de reconeixement facial utilitza imatges d’individus capturats de càmeres de vídeo, llocs web i fotografies preexistents.\nS’analitza una imatge fixa de la cara del subjecte per distàncies entre ulls, nas, boca i mandíbula.\nAquestes distàncies es converteixen en un algoritme digital.\nEs compara l’algorisme amb una base de dades de cares analitzades prèviament fins que es faci una coincidència.\nQui et mira avui?\n55.000: el nombre d’imatges de qualitat de reconeixement facial interceptades per la NSA diàriament.\nEls documents obtinguts per Edward Snowden mostren l’extensió dels esforços de l’agència d’espionatge per controlar els individus tant en línia com fora de línia.\nLa vostra data:\n5.000 dòlars: preu d’una membresía de cites en línia premium de 6 mesos, completada amb un fabricant de coincidències personals.\nEmpreses com Match.com i Three Day Rule ofereixen serveis premium que utilitzen programari de reconeixement facial per combinar cors solitaris en funció de fotografies dels seus ex..\n1,8 milions: el nombre de comptes d’usuaris de Yahoo que l’agència de vigilància britànica, GCHQ, va recopilar imatges de càmeres web a nivell mundial, durant un període de 6 mesos.\nGCHQ va admetre que “un nombre sorprenent de persones utilitzen converses amb càmera web per mostrar parts íntimes del seu cos a l’altra persona”.\n90% – Taxa d’èxit del sistema OptimEyes en distingir els homes i les dones a part\nLes checkouts dels supermercats estan equipades amb un programari de detecció de rostres que pot reconèixer el gènere i el grup d’edat d’una persona i publicar anuncis a mida.\n10.000 o més: el nombre de càmeres públiques i privades accessibles per les autoritats de Chicago\nLondres és probablement la ciutat més observada del món, amb més de 91.000 càmeres instal·lades a tots els barris de Londres i la xarxa de trànsit de la ciutat..\nQui et mira demà?\nEls suggeriments d’etiquetatge podrien ser molt més precisos:\n97,53% – Humans\n97,25%: el programari DeepFace de Facebook\nLa taxa d’èxit per identificar dues fotos diferents té la mateixa cara de desconeguda\nDeepFace encara està en desenvolupament, però els primers resultats mostren nivells d’identificació gairebé humans.\nPatent nord-americana núm. 8.600.120 B2\n“Control de dispositius de computació personal mitjançant reconeixement i detecció de rostres.”\nSi la tecnologia patentada d’Apple es reservarà per desbloquejar biomètricament el vostre iPhone o més, encara s’ha de veure.\nGoogle ha prohibit les aplicacions de reconeixement facial per a Google Glass, afirmant:\n“No afegirem funcions de reconeixement facial als nostres productes sense tenir cap protecció de privadesa forta al seu lloc”.\nTot i això, els usuaris encara poden carregar aplicacions de reconeixement facial a Google Glass sense el permís de Google.\nEl futur del reconeixement facial\nEl reconeixement facial 3D millorarà les taxes d’èxit, captant els contorns de les preses dels ulls, el nas i la barbeta.\nL’anàlisi de la textura de la pell convertirà les línies i els punts singulars de la pell d’una persona en un espai matemàtic, millorant la identificació d’un 20-25%.\nCV Dazzle, desenvolupat per l’artista basat a Brooklyn, és un projecte que utilitza pentinats i cosmètics d’última generació per enganyar algoritmes de reconeixement facial..\nA mesura que la tecnologia millori, la nostra privadesa serà encara més en joc. Però ens dirigim cap a una societat més segura o una distopia orwelliana?\nFacebook crea un programari que coincideix amb les seves cares gairebé tan bé com les vostres coses – technologyreview.com\namb una associació de reconeixement facial, els usuaris de Match.com poden trobar dates basades en Exes – mashable.com\nsobre la regla dels tres dies – threedayrule.com\nEsteu buscant ajuda i assessorament? – match.com\nDeepFace: tancament de la diferència per al rendiment humà en la verificació de cara – facebook.com\nReconeixement facial – hrsid.com\nControl de dispositius informàtics personals amb detecció i reconeixement de rostres – uspto.gov\nSmartphones i reconeixement facial: Focus Groups 2.0 – theguardian.com\nReconeixement facial: la tecnologia està traient la identitat? – theguardian.com\nReconeixement facial de Google “prohibeix” a Google Glass, però els desenvolupadors persisteixen – theguardian.com\nQuividi defensa els escàners de cara de Tesco després de reclamacions sobre la privadesa dels clients – theguardian.com\nEl pla de Tesco per adaptar els anuncis a través de reconeixement facial provocar temors de privacitat – theguardian.com\nMatch.Com utilitza un programari de reconeixement facial per associar usuaris amb persones que semblen els seus exes – onthemedia.org\nEl programari DeepFace de Facebook pot combinar les cares amb un 97,25% de precisió – forbes.com\nNSA recopila milions de cares a partir d’imatges web – nytimes.com\nNervi òptic: milions d’imatges de càmeres web de Yahoo interceptades per GCHQ – theguardian.com\nEl reconeixement facial falla a Boston – businessinsider.com\nAbraçar el gran germà: com el reconeixement facial pot ajudar a combatre el crim – edition.cnn.com\nCom funciona el reconeixement facial, el reconeixement facial, la tecnologia biomètrica facial – Ex-sight.com\nReconeixement facial – findbiometrics.com\nEstudi de reconeixement facial: FAQ – heinz.cmu.edu\nEl conseller d’eHarmonia de Walter Mitty té un cost de 5.000 dòlars – marketwatch.com\nInforme ACLU: Càmeres de videovigilància de Chicago: una amenaça deficient i regulada per a la nostra privadesa – scholarlycommons.law.northwestern.edu\nCàmeres de vigilància buscades per ciutats després de les bombes de Boston – bloomberg.com


Lee Priest: biografia, carrera esportiva, millors baralles, fotos i vida personal | Notícies digerir\nEl sacerdot Andrew Lee, mossèn McCutchon, és un excel·lent esportista amb els seus èxits impressionants, inspiradors en l’aparença i la recerca de l’èxit mereix el respecte. Fins i tot en la seva joventut, va poder passar dies llegint literatura esportiva, passant per Flex i Muscle & Fitness. Arnold Schwarzenegger es va convertir en el seu estàndard, i va intentar igualar-se amb Tom Platz i Eddie Robinson. L’aspirant culturista es va distingir per la seva excentricitat, amor pels còmics i apropiat impactant.\nAussie Lee Priest és de Newcastle, Sydney, nascut el 7 de juliol de 1972. La seva família no es diferenciava de les famílies mitjanes d’ingressos mitjans. Durant els seus anys escolars, va mostrar interès pel futbol americà i el karate, es va dedicar a molts esports. El seu estimat avi va donar a Lee a un club esportiu de la comissaria local. Amb aquest hobby, l’etapa de desenvolupament de l’autodisciplina va començar a la vida del sacerdot: des dels 13 anys, es va ensenyar a venir al gimnàs entre els primers visitants abans de l’inici de les classes, va lluitar amb el seu propi pes i va treballar independentment en el seu cos.\nGens per a l’èxit esportiu\nEs creu que Lee Priest posseïa dades genètiques fenomenals, gràcies a les quals no li era difícil construir músculs, desenvolupar la competència d’un campió i només destacar entre altres esportistes prometedors. La primera competició va acabar al pas més alt del pedestal: el primer lloc entre els joves esportistes menors de 14 anys. Amb les seves dades externes que no destaquen: 163 cm d’alçada, pes 97 kg – molts el recorden com el culturista més baix, però amb molt èxit. Aquest resultat, com molts creien, va aconseguir gràcies a la seva herència: la seva mare també va participar activament en les competicions de culturisme i va actuar amb Lee al mateix escenari. L’atleta també té una germana gran.\nA Lee no li agrada parlar de la seva vida personal, es va casar amb la meravellosa noia Katie LeeFrancos, que també es dedica a la musculació. Junts van anar a tenir èxit al camp atlètic. Malauradament, la seva passió comuna no va poder unir-los durant molt de temps: en cinc, el seu matrimoni es va trencar (el 2005).\nAficions i ídols\nEs pot veure una foto de Lee Priest en joves culturistes que intenten imitar l’atleta, per seguir-lo. Però no sempre va ser així. El jove atleta també tenia els seus ídols, amb els quals es va inspirar. El seu passatemps preferit es considerava llegir articles de revistes esportives sobre culturisme i fitness. Va ser allà on es va familiaritzar amb noves tècniques, exercicis efectius, una dieta adequada i va augmentar el seu esperit motivacional. Al costat d’il·lustracions de famosos culturistes, Lee va distingir el seu ídol – Arnold Schwarzenegger, a qui va considerar un exemple a seguir.\nUna prova important va ser la competició australiana, on va ocupar un honorífic lloc entre 1989 i 1991.\nUn culturista amb proporcions perfectes va guanyar nombrosos primers llocs, però va haver-hi moments en què la sort en els tornejos a nivell professional no li va somriure. Un resultat memorable elevat va ser el podi a la divisió de San Francisco Pro del 2002, quan va superar a Chris Cormier i Dexter Jackson. Tres anys més tard, al torneig del Gran Premi d’Austràlia, ara amb Ronnie Rockel Cormier de nou entre els forasteres, són eludir de manera apta per Lee Priest. El pes corporal de l’atleta en aquell moment li va permetre competir en una competició de la categoria de pes fins a 212 lliures.\nDiscursos de campió\nL’atleta va assolir l’èxit gradualment, no va perdre el cor a causa dels fracassos i va ser moderat capaç de gaudir de petites victòries. A continuació es mostra la llista d’esdeveniments en els quals Lee Priest va aconseguir participar. Val la pena assenyalar que les principals actuacions van ser en la categoria oberta de culturisme, només algunes competicions van ser en la categoria de culturisme – “absoluta”, es notaran per separat.\nEls primers llocs es van obtenir el 2005 i el 2006 a Melbourne i Pasadena. En parlar del seu mèrit al concurs de Iron Man Pro més popular, cal destacar que Lee va pujar 2,3,4,6,7 línies de la classificació i 4,6,7,9 se li van lliurar al programa Arnold Classic llocs. A “Mr. Olympia” Priest es va anotar a les 6,8 i 15 línies, la competició es va celebrar en la categoria de culturisme, “absoluta”. Les competicions estan indicades en el període comprès entre el 1994 i el 2006. En el seu arsenal guanyador també hi ha llocs dignes al Gran Premi de Rússia, Espanya, Austràlia, Alemanya, Finlàndia, Anglaterra, la República Txeca i altres països.\nEl primer que crida l’atenció l’honorós culturista és l’escalfament cardio i articular. Lee mai es va ferir, no tenia problemes musculars i tot això només és gràcies als exercicis preparatoris. Lee Priest recomana escalfar-se en 3 enfocaments amb pes lleuger abans de continuar amb les tasques principals. En cada exercici, n’hi ha prou amb un enfocament per escalfar 20 repeticions perquè el cos i el cos s’hi acostumin.\nCaracterístiques de l’exercici de força\nLes pauses entre enfocaments es regulen de forma independent, depenent de l’exposició del cos. El descans entre exercicis per a un grup muscular petit es pot fer d’acord amb el temps durant el qual un company realitza aquest conjunt en l’entrenament. Els exercicis pesats, per exemple, amb una barra de 180 kg, es realitzen durant un període de temps més llarg, requereixen més esforç, respectivament, les pauses entre ells haurien de fer més temps.\nEs recomana fer trampes només si hi ha una comprensió clara de la seva aplicació. L’engany correcte s’assembla així: el cos s’ofereix, permetent als músculs augmentar el pes de treball. Val la pena recordar-ho. que el balanceig i el llançament simultanis de pesos es consideri errònia.\nSi voleu ser com el famós culturista, no només necessiteu una semblança externa i bíceps enormes. Cal entrenar correctament perquè els esforços aplicats beneficiïn el cos i no el perjudicin. El programa d’entrenament de Lee Priest inclou una llista de recomanacions de set dies per obtenir el millor resultat.\n1 dia (pit)\nCal repetir exercicis 6-8 vegades amb un pes petit i 7 vegades amb una premsa de banc de pes gran estirada sobre un banc: horitzontal, amb pendent positiu, amb pendent negatiu\n2 dies (tornada)\n7 vegades per realitzar estirats amb pes addicional; realitza la tracció amb varetes i mancuernes set jocs de 6-8 repeticions\n3 dies (espatlles)\nPremsa de banc (manuelles) de diverses formes; pesa lateral\n4 dies (mans)\n7 plantejaments de 6-8 repeticions per a cada ítem: doblegar els braços amb una barra i unes manuelles de diverses formes; premses d’adherència estreta, extensió de braços, flexions\nDóna al cos temps per relaxar-se\n6 dies (bíceps, malucs, vedells)\n7 enfocaments de 6-8 repeticions per a cada ítem: escalfament: extensió de cames; Squats, inclòs amb una barra al pit; premses de cames; tracció a les cames rectes i les cames flexionades\nAquesta és exactament la setmana de treball que l’estrella australiana del culturisme aconsella als seus admiradors, esportistes experimentats. El que cal destacar: per als que acaben de donar forma al seu cos, el programa no és adequat.\nEl culturista ofereix instruccions detallades sobre el seu exemple en el documental exclusiu “Lee Priest és un mite blanc”, on es pot veure clarament la vida de l’atleta, veure els entrenaments, assegurar-se que l’èxit requereix molt d’esforç i paciència.\nActualment, el culturista es dedica a l’esport i manté el seu cos en forma, intentant seguir l’estil de vida, com abans, només amb menys estrès. Ara prefereix la solitud i viatjar amb cotxe, tradicionalment organitza sopars per a persones sense llar dues vegades a l’any.


ESPAI - TEMPS - A CEL OBERT\nESPAI – TEMPS\nMeritxell Solé Figueras i Jordi Martínez Píñol són els autors de la proposta “Espai – Temps”, per al pati de la Puríssima. Són amics i companys des que fa ja vint anys van començar a estudiar arquitectura a l’ETSA de Barcelona.\nMeritxell Solé Figueras és de Torredembarra, amb experiència en diferents estudis, actualment té el seu propi despatx d’arquitectura i gestió. És una enamorada de l’art i una experta autodidacta en l’ús del color en l’arquitectura.\nJordi Martínez Piñol és un tivenysenc exiliat a Barcelona, on treballa en empreses d’arquitectura i construcció ja fa uns quants anys i comparteix l’amor per l’art de Meritxell.\nJunts intenten seguir en contacte amb aquest món a través d’activitats que escapen de la monotonia del dia a dia: des d’un viatge, la visita a una exposició, o presentar-se de tant en tant a un concurs…\nLa intervenció “Espai-Temps” neix de la voluntat de donar resposta a l’espai escollit i al tema d’aquest any, el temps.\nL’obra d’art per definició intenta escapar del temps, romandre inalterable i transcendir als seus creadors. Incorporar el temps a l’art és una contradicció que fa reflexionar sobre l’esdevenir de les coses i el paper de l’obra en si mateixa, alliberada de la intervenció humana.\nUn gran cub de gel ocupa l’espai central del pati. A mesura que passa el temps i es desglaça la figura, es produeix l’intercanvi temps-espai. L’obra cedeix el volum ocupat per ella fins desaparèixer.\nLa variació gradual dels límits de la matèria crea una successió de figures inesperada amb la qual pot interaccionar el visitant, convertint-se en un agent més del procés transformador.\nLa creació estricta, geomètrica i artificial es deforma i destrueix amb el pas i les inclemències del temps. S’erosiona fins convertir-se en aigua que desapareix i es fusiona un altre cop amb el món natural.\nFestival d'intervencions efímeres en espais emblemàtics de la ciutat de Tortosa