Les 11 roses del Camp de la Bota - Diari de Sant Adrià\nLes 11 roses del Camp de la Bota\n04/05/2015 – Des del passat mes de març, el parc de la Pau, al recinte del Port Fòrum de Sant Adrià, és l’indret on viu part del record de les 11 dones que van ser afusellades per la dictadura franquista després de la Guerra Civil.\nCarme Claramunt, Eugènia González, Cristina Fernàndez, Ramona Peralba, Dolors Giorla, Magdalena Nolla, Elionor Malich, Virgínia Amposta, Asumpció Puigdelloses, Inés Giménez i Neus Bouza. 11 noms d’11 dones ben diverses, les edats de les quals oscil·laven entre els 22 i els 60, i que, probablement, no havien coincidit mai o quasi mai al llarg de les seves curtes o llargues vides uns anys abans de 1939. No obstant, i per desgràcia, el destí i la malaurada realitat de l’època les va unir al final dels seus camins per anar a desembocar en una mateixa llista on sí compartien un tret comú: eren els 11 únics noms femenins d’un total de 1.717 persones que van morir afusellades al Camp de la Bota entre el final de la Guerra Civil i el 1952.\nDes del passat mes de març, el parc de la Pau, al recinte del Port Fòrum de Sant Adrià, és l’indret on viu part del record de les 11 dones que van ser afusellades per la dictadura franquista. Una placa commemorativa indica els seus noms complets i les edats a les que van ser executades, entre 1939 i 1940, i posa en valor el treball de lluita i homenatge d’una sèrie d’entitats i persones que han advocat per mantenir la memòria històrica d’un enclavament que va estar ple de vida però que també es va convertir en un símbol de la repressió franquista, oblidat durant molts anys però recuperat de forma de progressiva.\nLes barcelonines Dones i Comunitat, Ambar Prim i TV-Clot Sant Martí i l’adrianenca Adrianes han estat les quatre associacions encarregades, des del passat any, de recopilar i treballar per projectar la informació necessària sobre aquestes 11 dones preses a les Corts i afusellades de forma ràpida i fulminant en poc més d’un any pel règim feixista. La inauguració de la placa va tenir lloc a principis del mes de març, dins dels programa de Barcelona i Sant Adrià per commemorar el Dia de la Dona, i va ser complementada per una exposició i una xerrada al Centre Cívic Besòs. La intenció, segons van explicar diferents representants el propi dia de l’estrena de l’homenatge, és recuperar la memòria històrica del Camp de la Bota però focalitzant la repressió que van viure les dones.\nLa presidenta de l’Associació de Dones Adrianes, Àngels Rosell, va viure el contacte directe amb el Camp de la Bota i parla emocionada dels records que envolten les causes com les que la placa vol rubricar: “No es pot oblidar la història. Hi ha coses que no s’han de repetir. Per això m’indigna que la política enfronti les persones. Hem de ser més tolerants i donar importància als interessos comuns”. Gràcies a la coordinació associativa i a la col·laboració entre el districte de Sant Martí i la Mina, les entitats van aconseguir el seu propòsit, que l’Ajuntament de Sant Adrià va recolzar en diferents àmbits, entre ells l’econòmic, sense pensar-s’ho dues vegades. “La implicació va ser total des del principi, tant des de Cultura com des d’Alcaldia, Igualtat i el Consell Municipal de les Dones. Ens va semblar interessant i creiem que és molt important dignificar la memòria dels afusellats pel franquisme”, explica el regidor de Cultura, Hugo Ferrer.\nSant Adrià, pioner en recuperar la memòria històrica\nLa instal·lació de la placa a petició de les diferents entitats de dones és un pas més del municipi de Sant Adrià cap a la recuperació de la memòria històrica, un exercici en el que és pioner i porta treballant des de l’any 2007, quan es va començar a impulsar la museïtzació del Refugi Antiaeri de la placeta Macià. Així ho explica el tècnic del Museu d’Història de la Immigració de Catalunya (MhiC), Jordi Vilalta, un dels experts i responsables de la ciutat en la recuperació històrica i que, sens dubte, té una profunda i intensa tasca en el Camp de la Bota, que ell mateix defineix com “un dels espais de memòria més importants de Catalunya que es poden retornar a la ciutadania”. Vilalta explica que la ciutat adrianenca va ser la primera en reconèixer l’existència de barraques al Camp de la Bota i en cercar-ne informació, abans que Barcelona.\nAl novembre 2010, ell mateix va ser un dels organitzadors d’unes jornades sobre el Camp de la Bota que van atraure reconeguts historiadors i importants figures favorables a recuperar la memòria històrica, un camí encara amb molt de trajecte per recórrer a l’estat espanyol. També al 2010, i com a mostra d’aquesta voluntat de senyalitzar i dignificar els espais del passat, Sant Adrià, i Vilalta en particular, van col·laborar en la instal·lació del memorial que es pot veure a pocs passos de la placa en homenatge a les 11 dones i que recorda el passat del Camp de la Bota des de diferents perspectives. La cosa sembla no acabar-se aquí, però. I és que el propi alcalde Joan Callau va parlar de continuar amb la tasca de la recuperació per tal d’aixecar un petit monument a la mateixa zona. Jordi Vilalt considera que hi ha voluntat i el camí és positiu: La zona del Camp de la Bota s’ha de recordar. Ha de ser un punt de trobada i de record, però mai de retrets o culpabilitat, sinó de pau”\nArticle anteriorCap a l’infern de Segona (2-0)\nArticle següentDavid Guetta volverá a ser el cabeza de cartel del BCN Beach Festival en Sant Adrià


El Teatre Llantiol estrena ?Besos' el proper dimarts 7 D'octubre - SIESTV\n04 oct. 2008 El Teatre Llantiol estrena ?Besos’ el proper dimarts 7 D’octubre\nLa Companyia teatral Nem(n)sèrio porta a escena aquest text de Carles Alberola D'Albena Teatre i Roberto García\nUn comèdia fresca i jove que des de la seva estrena L’any 1999 a mans D’Albena Teatre, ha estat representada en molts teatres i per a diferents companyies\n?Besos’ és una comèdia amb tocs musicals que s’estrena al Teatre Llantiol el proper dimarts 7 D’octubre (després de presentar-hi tres prèvies durant el mes de setembre) i que romandrà en cartell fins al setembre del 2009.\nAmb L’amor com a tema central, ?Besos’ amb text de Carles Alberola i Roberto García explora aquest sentiment en totes les seves vessants a través D’un recull D’escenes que mostren les situacions més estrambòtiques des D’un punt de vista terriblement quotidià: amor i enamorament, desamor, sexe, tabús, família, homosexualitat, etc.\nL’actor Joël Minguet, reconegut per molts com el Toni Esteve de ?El Cor de la ciutat’, dirigeix a la jove companyia teatral Nem(n)sèrio en la seva segona incursió en el món de la direcció teatral. ?El don de arder, dones que estan canviant el món? D’Imma Sanchís va ser la seva primera direcció escènica i es va poder veure L’any 2006 en el Teatre Ateneu de Sant Celoni.


Fabricants de gabions - Fàbrica i proveïdors de gabions de la Xina - Part 2\n2x1x1x4m terramesh galvanitzat en calent a la vora del riu reforcen els gabions\nTé una bona permeabilitat i pot evitar danys causats per la força hidrostàtica. És propici per a l’estabilitat dels vessants i les platges de les muntanyes.\nEmbalatge: el paquet de la caixa de gabions està plegat i en paquets o en rotlles. També el podem empaquetar segons la sol·licitud especial dels clients\nGabion Box són cistelles compartides compartides amb malla de filferro d’acer galvanitzat o recobert de PVC trenzades de forma hexagonal múltiples. Els compartiments són d’igual dimensió i estan formats per diafragmes interns.\nCistell de gabió galvanitzat en calent per al mur de contenció\nParet de contenció de pedra de gabió galvanitzat en calent i jardí Caixa decorativa de pedra de gabió\nLa cistella de gabions també anomenada caixa de gabions, està teixida per resistència a la corrosió, alta resistència i bona ductilitat de filferro galvanitzat o filferro de recobriment de PVC mitjançant mecanismes. El material del filferro és aliatge d'alumini de zinc-5% (galfan), acer amb baix contingut de carboni, acer inoxidable o ferro. El matalàs de gabió és similar a la cistella de gabions. Però l’alçada del matalàs de gabions és inferior a la cistella de gabions, l’estructura és plana i gran. La cistella de gabions i el matalàs de gabió són contenidors de pedra, dividits uniformement en cel·les internes, interconnectats amb altres contenidors i omplerts de pedra al lloc per formar estructures monolítiques flexibles, permeables per controlar i guiar l'aigua o les inundacions, protegir la presa o el moll o utilitzar-se com a retenció parets, revestiment de canals i altres aplicacions.\n<< <Anterior 123456 Següent> >> Pàgina 2/9


Planeta Clàudia: Crisi creativa\nProposta de bloGuejat\nI en el meu cas no és per solidaritat... estic en plena crisi creativa blogaire, provocada per l'anar de cul tot el sant dia i part de la nit!\nSóc una mama feliç però estressada.\nAixò ho ha escrit Kudifamily a les 13:36\nNo pateixis per nosaltres que ho entenem perfectament, un blog no pot ser una cosa estressant sinó tot el contrari.\nAixí que passa't per aquí quan et vagi bé...\n... però ves-hi passant, eh!.\n31 de maig de 2010 a les 17:03\nSurt de la crisi creativa que ja en tenim prou amb l'altre\nTodas las madres, hasta las que se muestran más serenas, tienen una vida cotidiana muy estresante. Una multiplicación de tareas repetitivas, poco o nulo reconocimiento respecto a su labor, horarios demenciales, un montón de situaciones que escapan de su control, imposibilidad de concentrarse en una tarea sin verse interrumpida al menos diez veces... ¡Las 24 horas del día y 365 dias al año sin fecha de caducidad...! ¡Porque es imposible dimitir del oficio de madre!\n1 de juny de 2010 a les 7:25\ntinc molt temps (vacances forçades...) i no sé que collons escriure!!!\n1 de juny de 2010 a les 12:14\nCrec que tots estem una mica així ehhhh perquè a mi em passa el mateix.


Amics del Museu d'Art de Girona | AMDA\nPer Pilar Aldana-Méndez l’escultura és un projecte vital. És espai, temps, presència, forma, concepte i tècnica. Creant escultures ella vol expressar les seves impressions profundes de la vida, de lectures, d’investigacions, de viatges i de trobades amb altres cultures. Lectures d’Artista Per a l’exposició als espais de les llibreries de Girona, Pilar ha fet una tria molt especial d’obres inspirades en lectures que li han donat un gir significatiu en el camí de creació de la seva obra escultòrica i que han marcat la seva visió de la vida i de l’art. Són lectures realitzades com a estudiant d’Art i Filosofia, lectures de viatges i lectures d’autors que han deixat llavors en el camí de la creació al llarg de la seva vida. Descarregueu aquí el dossier-catàleg de l’exposició Consulta aquí el dossier-catàleg online al web de l’artista Desembre 2020 – Gener 2021\nPer Pilar Aldana-Méndez l'escultura és un projecte vital. És espai, temps, presència, forma, concepte i tècnica. Creant escultures ella vol expressar les seves impressions profundes de la vida, de lectures, d’investigacions, de viatges i de trobades amb altres cultures. Lectures d’Artista Per a l’exposició als espais de les llibreries de Girona, Pilar ha fet una tria molt especial d’obres inspirades en lectures que li han donat un gir significatiu en el camí de creació de la seva obra escultòrica…\nConferència a càrrec de Manel Serra i Pardàs, llicenciat en Ciències Econòmiques (UB) i Censor Jurat de Comptes. Membre del Col·legi d'economistes de Catalunya i de la Societat catalana d'economia. Si des de la crisi iniciada el 2008 ja no anàvem gaire bé, ara l'economia segur que empitjora! Els futurs sempre són incerts. I les preguntes que sorgeixen són múltiples. Com evolucionarà l'economia mundial en els propers mesos? Com ens afectarà a escala local? Què pot fer el sector…\nProposem una visita guiada a les quatre exposicions que Girona dedica a l'artista Enric Ansesa, acompanyats de l'artista per descobrir-ne tots els detalls. 29 de gener 17 h Recorregut a quatre exposicions Activitat gratuïta. IMPRESCINDIBLE RESERVA PRÈVIA (indicant nom, cognom i DNI): amicsmda@gmail.com / 972 22 47 66 / whatsapp 690 340 389\n30 gener | 10:30\nDissabte 30 de gener 11:30 h Aula Magna de la Casa de Cultura de Girona IMPRESCINDIBLE INSCRIPCIÓ PRÈVIA (indicant nom, cognom i DNI):amicsmda@gmail.com / 972 22 47 66 / whatsapp 690 340 389 Organitzada pels Amics del md’A i restringida als socis i sòcies de l’entitat. L’assemblea general és l’espai on es prenen les decisions més rellevants sobre l’Associació. Per tant, animem a tots els socis i sòcies a participar-hi activament. 11:30 h Inici de l’Assemblea General Ordinària. …\nDOMÈNEC FITA. Bestioles, draps i catedrals\n26 febrer | 19:00 - 20:30\nA càrrec d'Eva Vàzquez. Amb la mort de Domènec Fita, el novembre passat, va donar-se per tancada tota una època de l’art gironí, la d’aquella generació de la postguerra que, tot i les estretors materials i la peresa moral, va saber connectar un entorn de províncies, sempre tan difícil, amb els primers símptomes d’un retorn a la modernitat. Fita va ser, d’entre tots, el que va donar més visibilitat al seu treball, segurament per la seva dedicació a l’art dit…\nAvantatges dels Amics del Museu d'Art de Girona\nAmb el carnet d’Amic, pots entrar gratuïtament al Museu d’Art de Girona, i gaudir sempre que ho desitgis, de les seves interessants exposicions permanents, i de les magnifiques mostres temporals.\nTens descompte d’un 5% en llibres a la Llibreria 22\nAl Cinema Truffaut, només pagaràs 3€ en totes les pel·lícules de tema relacionat amb l’Art i 4€ a la resta de projeccions, excepte festius i vigílies.\nL’acord que tenim amb Ibercamera, ens permet, als abonats i també Amics, gaudir d’una entrada gratuïta per a un concert de cambra de la temporada. Només has de posar-te en contacte per telèfon amb Ibercamera (933 179 050) i donar el teu número d’Amic, per tal que et puguin lliurar l’entrada per al concert que triïs.\nEscola MultiFotos de Girona\nEls Amics gaudeixen d’un 10% de descompte en tots els cursos anuals i en els cursos d’especialitzacióa l’Escola de Fotografia MultiFotos


Sarai Sarroca | dimecres, 13 de febrer del 2013, a les 14.50\nUna trentena de treballadors de l’Autoritat Portuària de Barcelona (APB) han realitzat aturades de dues hores, entre les set i les nou del matí, davant de la porta número 25 del Port. Els treballadors de totes les autoritats portuàries de l’estat han estat convocats a la jornada de vaga per la decisió d’Hisenda d’invalidar l’acord del conveni que es va signar el 25 de juny de 2012 pels sindicats i el Ministeri de Foment. Aquest conveni hauria d’estar vigent fins a 2018 i afecta 480 treballadors del Port de Barcelona. A tot l’estat, el conveni s’aplica a 28 autoritats portuàries.\nEls treballadors de l’APB han repartit fullets informatius entre els vehicles que accedien al recinte portuari. Novament, entre les 13 i les 15 h, hi ha hagut més aturades per part dels treballadors del torn de tarda, però sense concentracions.\nJosé Pérez, portaveu dels treballadors, ha declarat que no entén per què no està validat el conveni si els ports estatals tenen beneficis: “Ha augmentat el volum de negoci un 43 per cent de l’any passat a aquest, i l’any passat va tancar l’exercici amb un benefici net de 200 milions d’euros.”\nLes protestes del torn de matí s’han desenvolupat sense incidents. Han tingut una afectació escassa en l’operativitat del Port i només s’han format algunes cues entorn de la porta 25, la més propera a la ciutat. En conseqüència hi ha hagut alguns trams de la ronda del Litoral amb més retenció de trànsit.\nSegons el delegat de CCOO a l’APB, Antonio Clar, el seguiment de la vaga ha estat d’aproximadament el 25% dels treballadors del torn de matí. Cler també ha apuntat que el nou conveni és “una pròrroga, una còpia del vigent”, que preveu que el 0,5% de la massa salarial dels empleats vagi vinculada a la productivitat. També ha explicat que “Hisenda considera que això és una desviació de la massa salarial i que per tant vulnera la legalitat, la Llei de pressupostos”.\n— laboral — ministeri de foment — port de Barcelona — retallades — sindicats — transport de mercaderies\nCCOO i UGT demanen la retirada de la reforma laboral\nEls sindicats reclamen al Govern que “reconegui el fracàs” de la reforma laboral\nAvalot porta fems al Govern per criticar una reforma laboral “de merda”\nEl síndic alerta que noves retallades poden deixar milers de persones al límit de la vulnerabilitat\nConfiscats 71 quilos de cocaïna ocults en llaunes de figues en almívar\nAlerten dels efectes que les retallades tenen en els pacients amb càncer\nEl rector de la UPC confirma que la Facultat de Nàutica està en venda i que encara no hi ha comprador\nEls tutors d’educació infantil se substituiran des del primer dia


Dia 1. Dia del treballador. Amb la tradicional paella organitzada per l'agrupació socialista de Sencelles i Biniali que enguany comptà amb la presència del Conseller de Treball, Iago Negueruela.\nDia 3. Conferència. De la Universitat Oberta per a Majors (UOM) amb el títol "Com controlam la hipertensió arterial?" amb Lluís Gené del departament de biologia.\nDia 4. Procés participatiu. Iniciat per l'Ajuntament de Sencelles per triar el lloc i el disseny del parc infantil de jocs a instal·la a Biniali.\nDia 5. Xerrada. Sobre teràpia quàntica emocional a càrrec de Martín Herrera, organitzat pel Banc de Temps, a la Biblioteca. El dia següent va començar un taller sobre el mateix tema.\nDia 5. Concert. D'orgue del músic senceller Bartomeu Mut a la basílica de Sant Francesc de Ciutat dins el marc de la IX Setmanal Internacional d'Orgue.\nDia 6. Conferència. Organitzada per l'Escoleta Els Molins, al Casal de can Grau, sobre renovació pedagògica amb el títol "Vols saber què pot fer un@ mestr@ a classe".\nDia 8. Romeria. Des de sa Casablanca fins a Sencelles que arriba a la trentena edició. Els peregrins foren rebuts amb els sons de Qanarusa i els balls de l'Agrupació Es Jonc.\nDia 10. Conferència. De la Universitat Oberta per a Majors (UOM) amb el títol "Jubilació, pensions públiques i fons de pensions privats" amb Lluís Ballester del Departament de Pedagogia i Didàctiques Específiques.\nDia 11. Nova fossa comuna. Localitzada al cementeri de Sencelles amb restes d'assassinats per la repressió de la Guerra Civil. Amb aquest, ja són tres els possibles punts a exhumar.\nDia 12. Acaben les excavacions. I es presenten en societat els resultats de la quarta temporada de treballs arqueològics a la Cova del Camp del Bisbe.\nDia 13. Contacontes. A la Biblioteca a càrrec de Catina Femenies amb la història "Ben el Valent".\nDia 13. Presentació. De dos llibres editats per Felip Munar, popular presentador del programa d'IB3 Uep Com Anam, organitzat per Sa Sella i l'OCB de Sencelles.\nDia 15. Fira. Amb molts d'actes organitzats com demostracions de batre, mostra de reaces autòtones, jornada de portes obertes a la cova del Camp de Bisbe o teatre infantil amb la companyia Centimets Teatre amb el títol "Una història de monstres".\nDia 16. Firó. Amb possibilitat per fer les darreres compres de la fira o assistir a diversos actes com la conferència sobre el context i la situació del poble Kurd, organitzat pel Banc de Temps.\nDia 17. Conferència. De la Universitat Oberta per a Majors (UOM) amb el títol "Menjar sa per dormir bé" a càrrec d'Antoni Gamundí del Departament de Biologia.\nDia 20. Cap de setmana. A Menorca, organitzat per l'Associació Pou Major.\nDia 21. Wine days. A Biniali organitzats per la Denominació d'origen dels vins Binissalem-Mallorca amb una fira del vi i una exposició d'acrílics de na Gina Mayrata.\nDia 21. Any Llull. A Sencelles amb una visita cultural guiada per Tomàs Vibot a diversos llocs lul·lians de Palma.\nDia 24. Conferència. De la Universitat Oberta per a Majors (UOM) amb el títol "Les festes antigues, tradició i llegenda" a càrrec de Gabriel Janer Manila del Departament de Pedagogia i Didàctiques Específiques.\nDia 26. Taller. De manualitats amb material reciclat, a la Biblioteca.\nDia 28. Taller. De fer parets mitgeres amb l'associació Més Que Pedra a la finca de la cova del Camp del Bisbe.\nDia 28. Corpus. Solemnitat religiosa celebrada a la parròquia de Sant Cristòfol i a la de Sant Pere.\nDia 30. Patinatge. Cloenda de les activitats esportives del Consell de Mallorca amb una diada amb patinatge.\nDia 31. Conferència. De la Universitat Oberta per a Majors (UOM) amb el títol "El que s'ha de saber de les herències" a càrrec de José Ángel Torres del Departament de Dret Privat.


Conferències i debats - Sala Beckett\namb Carles Viñas i Joan Bordeus\namb Míriam Hatibi i Carla Vall\nCol·loqui postfunció d’‘Una habitación propia’\nEl dijous 11 de març, després de la funció d’Una habitación propia de Virginia Woolf tindrà lloc un col·loqui postfunció amb la presència de l’equip artístic de l’espectacle. L’activitat és oberta a tots els espectadors que vulguin conèixer de primera mà com ha estat el procés d’assaigs i quins plantejaments han compartit[...]\nDesprés de la funció d’Una habitación propia\nAutores: Eva Mir , Lucía Carballal , Blanca Doménech ,\nAquest Obrador d’estiu la Sala Beckett presenta la lectura dramatitzada de 3 textos importants de la nova dramatúrgia espanyola: Una vida americana de Lucía Carballal, El mal de la piedra de Blanca Doménech i Héroes en diciembre d’Eva Mir. Aprofitarem l’avinentesa per parlar amb les tres autores sobre les seves[...]\nPer accedir a la xerrada fes clic AQUÍ\nTaula rodona Cicle Lluïsa Cunillé\nPotser una de les marques de coherència al llarg de la prolífica obra de Lluïsa Cunillé és l’ús que s’hi fa de la llengua. Però, com sona i què sona en la llengua de Cunillé? D’una banda, no és agosarat afirmar que a través dels registres factuals, humorístics, evocadors o[...]\nEl dijous 14 de gener, després de la funció d'El jardí de Lluïsa Cunillé tindrà lloc un col·loqui postfunció amb la presència de l'equip artístic de l'espectacle. L’activitat és oberta a tots els espectadors que vulguin conèixer de primera mà com ha estat el procés d’assaigs i quins plantejaments han compartit[...]\nDesprés de la funció d’El jardí\nLa conferència anirà precedida de la lectura dramatitzada de l’obra breu Confessions de Lluïsa Cunillé, a càrrec de Toni Casares. Aquesta conferència serà una aproximació a un dels elements essencials del teatre de Lluïsa Cunillé: la noció de personatge. Xavier Albertí analitzarà com es construeixen, com es diversifiquen, com evolucionen, quina teatralitat[...]\nCompra aquí l’abonament del Cicle Lluïsa Cunillé\nCol·loqui postfunció de ‘Piedra y encrucijada’\nAmb l'equip artístic\nEl dijous 28 de gener, després de la funció de Piedra y encrucijada de Paco Zarzoso tindrà lloc un col·loqui postfunció amb la presència de l'equip artístic de l'espectacle. L’activitat és oberta a tots els espectadors que vulguin conèixer més de prop la Companyia Hongaresa de Teatre, fundada per Lluïsa Cunillé, Lola López i[...]\nDesprés de la funció de Piedra y encrucijada\nAquesta activitat anirà precedida de la lectura dramatitzada de l’obra breu La vergonya de Lluïsa Cunillé, a càrrec de Toni Casares. Sobretot en els últims anys, les obres de Lluïsa Cunillé han fet referència a alguns dels esdeveniments polítics i socials més crucials del món contemporani: a Après moi, le déluge, la[...]\nCol·loqui postfunció d’‘Els subornats’\nAmb l'equip artístic i Jaume Figueras\nEl dimecres 10 de febrer, després de la funció d’Els subornats tindrà lloc un col·loqui postfunció amb la presència de l’equip artístic de l’espectacle. Aquest text de Lluïsa Cunillé sota la direcció de Lurdes Barba, té lloc a la cabina de projecció d’un cinema decadent on es projecten films antics. Un[...]\nDesprés de la funció d’Els subornats\nEn aquest temps de pandèmia, i sobretot en els seus confinaments passats i potser futurs, ens hem vist obligades a fer una pausa. Entenent la pausa no com un descans sinó com una interrupció del continuum de la Història, ens proposem radiografiar el concepte de pausa i acostar-nos a les possibilitats que[...]\nLlàtzer Garcia i Marilia Samper\nLa Sala Beckett engega un cicle de xerrades online entre dramaturgues i dramaturgs perquè comparteixin públicament les seves reflexions sobre la situació actual, i sobre com afecta aquesta situació els seus processos de creació. Aquestes converses volen ser un primer pas cap a un desitjat retrobament amb tothom i una[...]\nMarc Angelet i Cristina Clemente\nSergi Belbel i Roc Esquius\nClàudia Cedó i Lara Díez Quintanilla\nUna conversa sobre el confinament teatral i les seves sortides\nLa Sala Beckett i la Perla 29 tenim ganes de compartir i fer conjuntament un primer retrobament on line amb les nostres respectives associacions d’amics: L’Associació d’amics de La Perla i els Personatges de la Beckett. Per fer-ho, us proposem una conversa entre Oriol Broggi i Toni Casares amb la conducció de l’escriptora i periodista cultural Gemma Ruiz. En la[...]\nActivitat exclusiva per als Personatges de la Beckett i l’Associació d’amics de La Perla 29\nCol·loqui postfunció de ‘Suite TOC núm 6’\namb l'equip artístic i Xavier Cela Bertran\nEl patiment mental i el dolor psíquic no poden ser entesos sense posar al centre la vulnerabilitat inherent al desenvolupament de la vida mateixa. Però hi ha graus de patiment? Ens serveixen les classificacions i les formes d’explicar-lo actuals? Parlar de vulnerabilitat és parlar de sosteniment de la vida, de[...]\nDesprés de la funció de Suite TOC núm 6\na càrrec de Paula Bonet, Clàudia Cedó i Núria Jar\nLa mort gestacional i perinatal ha estat llargament un tema tabú, paït en solitud, amagat en la conversa. De cop, les expectatives creades queden escapçades i, sovint, són substituïdes pel desconcert, pel dolor, per la culpa, per la incomprensió. El nadó hi és i ja no hi és. A redós[...]\nCompra d’entrades d’espectacle + col·loqui aquí\nAdquireix l’entrada amb la tarifa ENTRADA GENERAL + COL·LOQUI\nLa mort és un dels grans temes de la literatura universal. Al llarg de la història, trobem aproximacions ben diverses, des del plany davant la pèrdua fins l’evocació lírica, passant per tòpics tan coneguts com el Carpe Diem, el Tempus Fugit o el Memento Mori. Però és sens dubte a[...]\nLa mort és també història i història que no passa. Arran de la repressió desfermada durant la Guerra Civil i la posterior postguerra, milers de persones van ser assassinades o executades sumàriament a Espanya pels sublevats el juliol de 1936. La dictadura va estendre un tel d’ignomínia i silenci damunt[...]\nL’aflicció causada per la mort d’una persona estimada no ha variat... però sí les formes de manifestar aquest dol, de conviure amb ell i de compartir-lo socialment. La mort ha estat ‘marginada’ de les nostres vides i, en canvi i paral·lelament a la secularització de la societat, necessitem més que[...]\na càrrec de Desirée de Fez i Òscar González\n16Pel·lícules i sèries de televisió han fet de la mort un dels seus grans temes: funerals, la vida al més enllà, el dol... Grans i petites històries han tractat de la mort o han inclòs la mort com a part fonamental o parcial de les seves trames. Difícilment entendríem una[...]\ndesprés d''Una lluita constant'\nEl dijous 29 de novembre, després de la funció d'Una lluita constant, tindrà lloc un debat postfunció amb la presència de l'equip artístic de l'obra i el públic assistent. La moderació anirà càrrec de l’associació Agost Produccions que des de fa anys investiguen noves formes de conversa entre artistes i[...]\nInclòs amb el preu de l'entrada\nDesprés de la funció d’Una lluita constant\nCol·loqui postfunció amb l’equip artístic d’’El rugit de la Via Làctia’\nEl dissabte 15 de desembre, en acabar la funció del semimuntat El rugit de la Via Làctia, l’autor de la peça, el dramaturg alemany Bonn Park, conversarà amb Ferran Dordal, director de l’espectacle, Maria Bosom, traductora de la peça, i els intèrprets. Amb el suport de:\nDesprés de la funció d’El rugit de la Via Làctia\nCol·loqui postfunció amb l’equip artístic de ‘La Peppa Pig pren consciència de ser una porqueta’\nEl dimarts 22 de gener, en acabar la funció del semimuntat La Peppa Pig pren consciència de ser una porqueta, l’autor i director de la peça, l’italià Davide Carnevali, conversarà amb Júlia Canosa i Serra, traductora de la peça, i els intèrprets. Una activitat organitzada conjuntament amb el projecte europeu Fabulamundi.[...]\nDesprés de la funció de La Peppa Pig pren consciència de ser una porqueta\nAl segle XXI l’espai literari català viu transformacions rellevants. D’una banda, s’amplia el que podem anomenar ús social dels textos i, de l’altra, alguns reben una projecció internacional sense precedents. Tot plegat fa emergir preguntes noves que exigeixen respostes lluny dels paràmetres tradicionals. Quines obres són més adequades per promoure la lectura avui[...]\nLa por sempre ha estat una gran eina política. El que canvia són els discursos que l’alimenten i les maneres de fer-la servir. Les pors contemporànies tenen arrels molts profundes, i alhora es projecten en la incertesa dels futurs que la crisi civilitzatòria actual ha posat en qüestió. Per entendre-les,[...]\nAutors: Gemma Pinyol i Fatiha El Mouali i\nLes societats democràtiques actuals se sustenten en el respecte a valors com la dignitat humana, la llibertat, la igualtat o la solidaritat. Aquests valors han de garantir una convivència que vagi més enllà de la simple coexistència i que es basi en el reconeixement de la diversitat. A la pràctica,[...]\nA càrrec de Joaquim Brugué i Joan Gómez\nAutors: Joaquim Brugué i Joan Gómez i\nEls espais públics de les ciutats són llocs preferents d’expressió de la democràcia. Una polifonia de veus omplen aquests escenaris públics amb representacions superposades, de les quals els ciutadans en som alhora els actors i l'audiència, i on, a vegades, s’hi manifesten els conflictes socials, econòmics, culturals, religiosos o nacionals[...]\nA càrrec d'Aina Tarabini\nL’objectiu d’aquesta presentació és reflexionar sobre les característiques i les implicacions de la segregació social com un dels mecanismes claus de producció i reproducció de desigualtats en les societats contemporànies. A partir dels plantejaments de Nancy Fraser, s’hi argumenta per què la segregació impossibilita la justícia social des de les[...]\nEl període de les bullangues (1835-1843) i la posterior repressió governamental, representada per la famosa banda d’en Tarrés, configuren la imatge d’una Barcelona rebel i violenta, on les classes populars i el món de la marginalitat són vistos com un perill i, alhora, com un tret identitari. Partint d’aquest cas,[...]\nXerrada Terrors de la ciutat\ndesprés de 'Blues'\nEl dimecres 10 d’octubre, després de Blues, us proposem un col·loqui postfunció. En acabar la funció, el públic podrà plantejar les seves preguntes, curiositats i impressions a l’equip artístic d’aquesta obra ambientada en un context de possible atac terrorista i crisi política i social. L’activitat és oberta a tots els espectadors i[...]\nInclòs amb el preu de l'espectacle\nDesprés de la funció de Blues\ndesprés d’'Ofici de tenebres'\nEl dimecres 24 de novembre, després de la funció d’Ofici de tenebres, hi haurà un col·loqui postfunció en què el públic podrà compartir les seves impressions sobre l’obra i preguntar el que vulgui a l’equip artístic. A l’obra, un home surt de la presó després d’anys de condemna per terrorisme. Però el[...]\nDesprés de la funció d’Ofici de tenebres\ndesprés de 'La benvinguda'\nEl dijous dia 22 de novembre, després de la funció de La benvinguda, hi haurà un col·loqui postfunció en què el públic podrà compartir les seves impressions sobre l’obra amb l’equip artístic. A La benvinguda, l’Anna s’emporta una noia adolescent d’un camp de refugiats i l’amaga a casa seva fins que[...]\nDesprés de la funció de La benvinguda\nAlistair McDowall: un dramaturg anglès\nL'autor conversa amb Víctor Muñoz i Calafell\nAlistair McDowall és un dels dramaturgs britànics més interessants de la seva generació, autor d’obres aplaudides per la crítica i el públic com Zero for the Young Dudes! (2017), Pomona (2014) o Brilliant Adventures (2012). Enguany gaudeix d’una residència d’escriptura a la Sala Beckett, en el context de la qual impartirà un taller i[...]\nXerrada El teatre de Josep Maria Miró\nJosep Maria Miró, un autor polític\nUna xerrada de Laurent Gallardo\nAbans de lliurar-se a l’escriptura dramàtica, Josep Maria Miró va fer de periodista durant molt de temps. Actualment s’ha allunyat d’aquella primera vocació, però la seva mirada sobre el món continua sent la de l’observador que busca la veritat. Si la seva obra ha estat qualificada sovint de polèmica és[...]\nJosep M. Miró ha estat ajudant de direcció de Xavier Albertí en múltiples ocasions. L’actual director del Teatre Nacional de Catalunya, per la seva banda, és un lector atent (i admirador) de l’obra de Miró, i properament dirigirà la seva última obra, Temps salvatge, a la Sala Gran del TNC.[...]\nCol·loqui amb Toni Casares, Josep Maria Miró i Marc Guevara\nDesprés de 'La benvinguda', de Marc Guevara\nDesprés de La benvinguda, tindrà lloc una conversa entre Toni Casares, Josep Maria Miró i Marc Guevara. El director de la Sala Beckett i els dos autors comentaran el text interpretat en la lectura dramatitzada i la seva relació amb l'obra de Josep Maria Miró. El col·loqui és obert a qualsevol persona que es vulgui[...]\nPreu inclòs amb el l'entrada de la lectura\nDesprés de la lectura dramatitzada La benvinguda (19h)\nAconsegueix la teva entrada per La benvinguda\ndesprés d''Elefant terrible'\nEl dijous dia 30 de novembre, després de la funció d'Elefant terrible hi haurà un col·loqui postfunció amb l'equip artístic. En acabar la funció, els actors i ideadors de l'espectacle i dos dels joves que els han ajudat respondran les preguntes del públic sobre el text i el treball de la seva[...]\nDesprés de la funció d”Elefant terrible’\nCol·loqui postfunció amb Joan Gómez i Segalà, sociòleg i expert en afers religiosos\ndesprés d''Els nens desagraïts', de Llàtzer Garcia\nJoan Gómez i Segalà, sociòleg de la Direcció General d’Afers Religiosos de la Generalitat de Catalunya i secretari del Consell Assessor per a la Diversitat Religiosa, oferirà un col·loqui després de la funció d'Els nens desagraïts el dissabte 2 de desembre. Joan Gómez plantejarà el sentit de la religió i[...]\nDesprés de la funció d’Els nens desagraïts (20:30h)\nTota acció social, de masses, d’ocupació de l’espai públic, de manifestació d’idees i/o d’estats d’ànim, de projectes i d’il·lusions, més enllà del contingut ideològic i de les propostes i anhels polítics que li donen sentit i la vertebren, s’expressa a través d’una estètica determinada, d’unes músiques i sons peculiars i d’una posada[...]\nAutors: Ernesto Caballero i José Ramón Fernández i\nAmb motiu de l'exhibició d'El laberinto mágico al Teatre Romea, Ernesto Caballero i José Ramón Fernández dialogaran sobre la identitat i els processos de l'escriptura dramàtica contemporània des de dues mirades diferenciades però complementàries: la del creador i la del gestor cultural. Com creadors, partiran de l'exemple concret del procés artístic[...]\nSixto Paz parla sobre ‘Dybbuk’\nTrobada amb la companyia a la llibreria francesa Jaimes\nLa companyia Sixto Paz oferirà un col·loqui sobre Dybbuk el proper dimarts 21 de febrer a la llibreria francesa Jaimes. A la xerrada es parlarà de Romain Gary, l'escriptor protagonista de Dybbuk, però a la vegada vol ser un recorregut íntim i personal d’en Jan Vilanova Claudín, autor de l’obra, sobre[...]\namb Cristina Clemente, Guillem Clua i Marta Buchaca\nEls tres dramaturgs amb qui conversarem en aquesta sessió (Cristina Clemente, Marta Buchaca, Guillem Clua) no només escriuen teatre sinó que també han fet televisió i cinema. S’han ficat a casa nostra amb les seves històries, els seus diàlegs i els seus personatges. Ens han emocionat i, també, ens han proporcionat referents de comportament. Volem parlar de la influència[...]\nCal reservar plaça escrivint al correu electrònic de l’AsSocPerla: assocperla29@gmail.com\nAmb Mercè Sarrias i Josep Maria Miró\nCom es relaciona el dramaturg amb l’actualitat? N’ha de ser testimoni? Intèrpret? Com es tria un tema? Què tenen a veure “realitat”, “actualitat” i “art”? Mercè Sarrias i Josep Maria Miró són dos autors ben diferents pel que fa a estètica i estil d’escriptura però coincideixen en una evident capacitat[...]\nUna trobada entre Albert Lladó i Marina Garcés a propòsit del llibre Fora de classe, de Marina Garcés\nLa Sala Beckett no és només una sala de teatre, sinó que porta en el seu cor un obrador. És a dir, un lloc d’aprenentatges i de creació al marge de la dinàmica immediatament productiva o expositiva. Una escola de dramatúrgia i de teatre que no està regida per estructures[...]\nXerrada Mar de miralls\nExperiències des del terreny de la crisi de refugiats\nAmb RUIDO Photo i grup de rescat EREC\nDurant l'any 2015 i principis del 2016, un milió de refugiats van entrar a Europa fugint de conflictes com els de Síria i Afganistan. Aquest èxode a través de Grècia i els Balcans és el major que ha viscut el continent des de la II Guerra Mundial. En aquesta xerrada,[...]\nAmb reserva prèvia: reserves@salabeckett.cat\nActivitat en col·laboració amb Ruido Photo\nTaula rodona Mar de miralls\nCultures híbrides i literatura “de frontera”\nActivitat organitzada per l'IEMed\nAquesta taula rodona pretén abordar el paper que juguen aquestes literatures, resultat de l’intercanvi de cultures i de la hibridació cultural i identitària que es produeix arran dels fenòmens migratoris, en la construcció de noves identitats i en la transformació del nostre entorn. La literatura “de frontera” és aquella literatura[...]\nTaula rodona organitzada per l’IEMed\nRespostes polítiques i ciutadanes a la tragèdia dels refugiats\nAquest darrer any s’han comptat 65,3 milions de desplaçats forçats al món. De tots ells, un 39% són a la regió d’Orient Mitjà i només un 6% a Europa. Malgrat això, Europa ha patit el que ha considerat una “crisi” que, més enllà del nombre d’arribades a Europa, ha posat[...]\nCinema en moviment: diversitat cultural i creativitat transnacional\nAquesta taula rodona vol reflexionar sobre un fenomen recent i creixent a casa nostra, el del cinema que viatja entre pobles, fruit de la interacció humana i de la interculturalitat. Existeix un gènere de cinema migrant? Quin paper té aquest cinema en l’acostament entre cultures i pobles dins i fora[...]\nDesprés de veure Sous la plage, disposem de l'oportunitat de compartir reflexions i punts de vista amb en Mohammad Bitari. No es tracta d'un actor, sinó d'algú que parla des d'una experiència viscuda en primera persona, i que ha estat una peça fonamental en el procés de creació de la[...]\nDesprés de la funció de Sous la plage\nTeatre i diàleg filosòfic a la Beckett\nDel 14 al 19 de novembre se celebra el Barcelona Pensa, festival de filosofia. La Sala Beckett en formarà part amb una funció especial de La desaparició de Wendy el dissabte 19 de novembre, després de la qual tindrà lloc un diàleg que promourà reflexions filosòfiques de l’espectacle, obert a[...]\nSi Shakespeare ha estat considerat un dels nostres contemporanis perquè la seva obra literària continua sent vigent avui en dia, el mateix podem dir de Josep M. Benet i Jornet, un dels dramaturgs més importants de la segona meitat del segle vint, que amb una cinquantena de peces dramàtiques s’ha[...]\nRecomana.cat organitza diverses xerrades postfunció en els diferents teatres de petit format de Barcelona. Després de la funció de La desaparició de Wendy un crític teatral contextualitzarà l’obra i compartirà la seva visió amb la companyia i el públic. Recomana premia els "viatgers" més fidels que segueixin aquesta travessia viatge,[...]\nLa producció també és un art\nXerrada col·loqui sobre la producció teatral\nLa productora Sixto Paz va néixer fa tres anys amb voluntat de quedar-se. Creiem en fer un esforç constant i analític sobre la manera d'arribar al públic avui dia, considerant els sistemes de promoció clàssics quelcom caduc (si més no, en part). Així doncs, una ocupació important de la nostra[...]\n4 i 6 de novembre\nA Ciutadella (Menorca) i a Palma (Mallorca)\nConversa amb Javier Daulte\nA començaments del segle XXI, el teatre argentí va irrompre amb força a la nostra ciutat i va canviar la manera que teníem d’entendre el teatre i la pràctica escènica en totes les seves vessants. Javier Daulte va ser una de les figures que més va influir en aquest canvi,[...]\nActivitat gratuïta. Cal reserva prèvia a obrador@salabeckett.cat.\nDimarts 27 de setembre a les 19h.\nJornada Solidària “Mujeres sin Refugio”\nOrganitzada per la Asociación de Mujeres Juezas de España (A.M.J.E.) en col·laboració amb la Sala Beckett / Obrador Internacional de Dramatúrgia\nLa Asociación de Mujeres Juezas de España (A.M.J.E.) organitza aquesta Jornada Solidaria “Mujeres sin Refugio”, amb el programa d’activitats, ponències i testimonis següent: http://www.mujeresjuezas.es/ Magistrades d'A.M.J.E., Eva Menéndez (ACNUR), Ignasi Calbó (Ajuntament de Barcelona), Pastora Martínez (UOC), Rasha Rajab (jutgessa siriana) -entre d'altres-, seran els encarregats de donar veu a[...]\nDonació mínima de 30€\n30 de setembre durant tot el dia


Quina creu... | Catalunya Religió\nPer Ramon Bassas. Dc, 23/05/2018\nResulta que si diumenge que ve volem anar a la platja, els de Mataró, aprofitant que ja s'ha estrenat la temporada amb els socorristes i les guinguetes, ens haurem de topar vulguem o no amb la performance de moda de l'independentisme de costa, que omple la sorra de creus grogues. Pel que sembla, l'acció pretén solidaritzar-se amb els "presos polítics" (sic) i denunciar la "mort" de les paraules que hi ha escrites "justícia", "llibertat", "democràcia", etc. Tothom està una mica amb la mosca al nas perquè el precedent de Canet va acabar com el rosari de l'aurora. Bé, tothom no, alguns volen "posar Mataró en el mapa" del dubtós rànquing dels enfrontaments que Catalunya viu als carrers. Els carrers, que cada bàndol diu que seran sempre seus. Els carrers i ara les platges.\nA mi no em fa res que, tot i que trobi que estan molt equivocats, els que consideren que aquí hi ha presos polítics i no hi ha democràcia, es manifestin com vulguin. I si no tenen sentit del ridícul, em sabrà greu per ells (conec i m'aprecio força gent que acostuma a participar en tots aquests saraus), però ja no és cosa meva. Trobo que no tenen raó i punt. I si tinc l'oportunitat, amb tot el respecte que sóc capaç (probablement no prou), no em farà cap mandra de parlar-ne tant com vulguin, però no seré jo el qui negui la llibertat d'expressar-se a ningú com bonament cregui, si també ho fa amb respecte (entre d'altres, a les ordenances municipals).\nEls espais neutrals ens faran falta\nDe tota manera, si se'm permet, hi ha dues objeccions que em permeto la llibertat de fer a qui hagi tingut aquesta pensada. La primera té a veure amb la necessitat de preservar espais de neutralitat, llocs públics en els quals tots els ciutadans, pensem el que pensem, ens hi puguem sentir còmodes o representats. A parer meu, és el que criteri que hauria de presidir les façanes dels edificis públics i determinats llocs emblemàtics (esglésies, entrades al municipi, escoles, teatres...). A les campanyes electorals, per exemple, són els ajuntaments (generalment amb acord de tothom) que determinen quina part de l'espai públic i en quines condicions s'hi pot fer propaganda de part. Potser la platja, aquest espai tan característic del que ha estat la recuperació democràtica, allà on anem "despullats" a gaudir d'aquest do meravellós i gratuït del mar, hauria de ser un d'aquests llocs. Ho hauria de ser o ja ho és, de facto.\nHo dic perquè, al final (sí, hi ha final, diuen), allà on haurem d'anar a parar si no volem fer de Catalunya un espai irrespirable, és a l'acord entre catalans que pensem de maneres ara tan dispars. I l'acord necessitarà d'espais exempts, de respectes apropiatius, de símbols comuns. Tot el que sigui una "invasió" de l'espai comú només genera resistència, revenja. Per més raó que un cregui que té, res no li dona dret a envair l'espai simbòlic dels altres. O el de tots, privativament, unilateralment.\nDeixeu la creu en pau\nLa segona objecció també és simbòlica, com simbòlic pretén ser l'acte. I té a veure amb l'ús de la creu. Tot i la lectura optimista que en fa l'amic Jordi López Camps en aquest portal (aquí), a mi em sembla un abús d'un símbol religiós per un objectiu polític. No és el primer. I segurament això té a veure amb el caràcter religiós que ha adquirit el procés independentista per tanta gent. Per fi, després de tant de temps de sequedat espiritual, torna el sentit, el martiri, la terra promesa, la comunitat de fidels, el cel a la terra. L'activisme de cap de setmana. No en voldria fer conya, d'això i, si mai tinc temps, hi dedicaré una mica més de temps a explicar-me. No és estrany, doncs, que es canti el Virolai en una manifestació que pretenia impedir el pas d'una comitiva judicial, que s'hi impliquin tants clergues i escolanets, que s'utilitzin els campanars per penjar estelades o els sermons per escombrar cap a casa. Ja vaig dir fa temps què podia passar, amb aquesta perversió. Per sort, els bisbes no tenen aquesta actitud. Ni la majoria de fidels, siguem clars.\nPerò tornem a la creu. És un símbol massa seriós, em sembla, per banalitzar-lo. No em refereixo estrictament al seu caràcter de "signe", que caracteritza els cristians o tot el que hi té a veure, sinó especialment al "símbol" que transcendeix tots identificació, també la cristiana. En la creu hi ha tots els perseguits, els morts, els abandonats (per cert, no els que "tenen raó"). En ells, els cristians hi reconeixen l'encarnació de Déu. "Tot allò que fèieu a un d'aquests germans meus més petits, a mi m'ho fèieu" (Mt, 25, 40). S'entendrà, per tant, que l'ús de la creu per un acte de reivindicació política em sembli, com a mínim, excessiu, tant pel "signe" (molts cristians no ens sentim representats en aquesta performance) com pel símbol, que no fa present "els més petits" sinó una altra cosa que, per més damnificats que tingui, és incomparable. I se l'apropia, crec, injustament.\nBé, no sé si em faran cap cas, ni cal que me'n facin. En tot cas, diuen que cadascú porta la seva creu. La meva deu ser groga.\nOn som les famílies de l’escola concertada? Vaticà: Confisquen documents i equips informàtics de Monsenyor Perlasca


INVISIBLE (EDICIÓ EN CATALÀ). MORENO, ELOY (ISBN: 9788417605506) Compra el llibre\nHome | Matèries | Invisible (edició en català)\nEmotiva, commovedora, diferent... Invisible narra, a través dels ulls d''un nen, una història que podria ser la de qualsevol de nosaltres. Qui no ha volgut ser invisible alguna vegada? Qui no ha volgut deixar-ho de ser alguna vegada? «El problema és que mai no l''he arribat a controlar bé, aquest poder: de vegades, com més ganes tenia de ser invisible més gent em veia, i en canvi, quan volia que tothom em veiés, al meu cos li agafava per desaparèixer.»\ncol·lecció NUBE DE TINTA\ndimensions 21,60 x 14,40 cm


educació ambiental archivos | Andromines\nTagged: educació ambiental\nfebrero 21, 2019 febrero 21, 2019 Tagged: educació ambiental, reducció residus, robòtica\tComentar\nNuevo curso de “Mossegada a l’Exclusió”\nDesde ayer retomamos el proyecto “Mossegada a la Exclusió” con 10 participantes que harán un proceso de formación y busca de trabajo, a la vez que recibirán alimentos para cubrir sus necesidades básicas. Muy contentos y con muchas ganas de trabajar de nuevo por la #inserciónlaboral y contra el #derrochealimentario.\nAquí podrás encontrar más información sobre el proyecto:\nseptiembre 4, 2018 Tagged: comunidad, educació ambiental, Inserció sociolaboral, medio Ambiente, reducció residus, Sensibilització Ambiental\tComentar


Webquest Rony, Aitor i Jordi\nL'esmorzar by dluque 347 views\nSwea presentation by Henrik Sommar 1108 views\nEl cicle de la vida by dluque 50 views\nDel blat al pa by dluque 847 views\n1. Web quest Què necessitem per esmorzar? Nom:Jordi, Aitor i Rony 5èb\n2. Què hem fet La Dora ens ha donat un dossier sobre l’alimentació i l’esmorzar: haviem de comparar-los, mirar els nutrients i els ingredients del bollycao, una peça de fruita amb iogurt i un entrepà de tonyina.\n3.

Quan hem acabat el dossier hem fet un trencaclosques(jigsaw) del nostre esmorzar preferit a la bilioteca i un Power point i després la nostra opinió del treball.

I al final!!!\n4.

Aliments estructurals: ens proporcionen matèria.

Aliments energètics: ens proporcionen energia.

Tipus d'aliments\n5.

Pensem que la fruita i el iogurt són l’aliment més nutritiu, perquè té pocs greixos i lípids.

Què alimenta més?\n7. Cereals, patates i llegums\n10. Verdura i hortalisses\n13. CARN PEIX I OUS\n16. Com hem mengis...veuras\nSlideshare les comes(4)\nMina de les comes (3)\nMina de Les Comes (2)\nMina de les comes\nBARRAQUES DE PEDRA SECA A SANT CLIMENT DE LLOBREGAT


Unes 500 persones es manifesten a Barcelona contra la conferència de l'exlíder del Ku Klux Klan a la llibreria Europa La República\nUnes 500 persones es manifesten a Barcelona contra la conferència de l’exlíder del Ku Klux Klan a la llibreria Europa\nUnes 500 persones s’han concentrat a la plaça Rius i Taulet de Barcelona, aquest dissabte a partir de dos quarts de cinc de la tarda, per protestar contra la conferència que l’exlíder del Ku Klux Klan (KKK), David Duke, volia oferir a la llibreria Europa a partir de les sis de la tarda. Finalment la conferència no s’ha celebrat després que un ordre judicial permetés als Mossos d’Esquadra estar presents a la conferència, enregistrar-la, i fins i tot identificar els assistents. Els manifestants contraris a la conferència xenòfoba han mostrat una pancarta amb el lema ‘Fora nazis’, una esvàstica tatxada, i les frases ‘Vila de Gràcia, Vila antifeixista’. La manifestació ha sortit de la plaça Rius i Taulet, ha passat per alguns carrers de Gràcia i ha arribat fins el carrer Sèneca, on es troba la llibreria, on un cordó policial ha impedit el pas dels manifestants.\nEls participants a la marxa han seguit fins la placeta Sant Miquel, moment on s’ha registrat un dels moments més tensos de la tarda, quan la comitiva ha intentat continuar baixant per la riera de Sant Miquel fins a trobar una altra entrada per accedir al carrer Sèneca. Un altre cordó policial els esperava i hi ha hagut algunes empentes entre els agents policials i els manifestants fins que s’ha disparat dos trets a l’aire per posar ordre i desviar el recorregut de la mobilització.\nUns instants després, alguns assistents han bolcat contenidors d’escombraries i n’han incendiat un. Tot i que no s’ha afirmat que les accions estiguessin estretament relacionades amb la manifestació antifeixista, els Bombers de Barcelona han informat que s’han cremat sis contenidors més al barri de Gràcia tot i que en un zona situada entre dos i tres quilòmetres més lluny de la manifestació. Concretament hi ha hagut avisos de contenidors incendiats als carrers de les Camèlies, Cardener, Sant Salvador, Praga i la Ronda del Guinardó.\nA quarts de set de la tarda, s’havia dissolt la manifestació al capdavall del carrer Gran de Gràcia. Sota el títol ‘Aturem el feixisme’ la convocatòria pretenia també solidaritzar-se amb el moviment antifeixista de Madrid, i especialment amb les persones vinculades al jove de 16 anys Carlos Javier Palomino, apunyalat per un simpatitzant del partit ultradretà Democracia Nacional ara fa dues setmanes.\nDuke ha refusat oferir aquesta convocatòria després que un ordre judicial permetés als Mossos d’Esquadra estar presents a la conferència, enregistrar-la, i fins i tot identificar els assistents.\nLa conferència no es celebra\nFinalment l’excongressista nord-americà del partit republicà, David Duke, no ha volgut pronunciar la conferència a la llibreria Europa sobre el seu últim llibre ‘Supremacisme jueu’. Duke ha refusat oferir aquesta convocatòria després que un ordre judicial permetés als Mossos d’Esquadra estar presents a la conferència, enregistrar-la, i fins i tot identificar els assistents.\nSegons aquest mateix document, els agents tenien ordres d’aturar la conferència si es feia en algun moment apologia del nazisme, la xenofòbia o qualsevol forma d’incitació a la violència contra qualsevol raça, ètnia o grup social.\nDuke s’ha mostrat contrariat també pel fort cordó policial davant la llibreria, ja que això no permetia l’accés a l’acte. Per tot això, l’excongressista s’ha negat a oferir la conferència ‘en aquestes condicions’. Per la seva banda, el propietari de la llibreria, Pedro Varela, ha denunciat amb la constitució a les mans, que aquesta ordre judicial suposa una violació del dret d’expressió.


Més de 400 esportistes participaran al 'Costa Daurada Fit Challenge' aquest cap de setmana\nLa prova està dins de la 'Fitness Challenge League' i es farà per primera vegada a la Costa Daurada / El càmping Tamarit Beach Resort proporcionarà allotjament als participants i organitzadors\nEl 'Costa Daurada Fit Challenge' es disputarà aquest cap de setmana a les instal·lacions del càmping Tamarit Beach Resort TAMARIT BEACH RESORT\nDivendres, 17 Mai 2019 07:29\nDesprés de l'èxit de les edicions anteriors de la lliga a Eivissa, Cerdanyola i la Costa Brava, l'organització ha decidit traslladar-se durant els propers tres anys a la Costa Daurada amb una de les seves proves clau —'Costa Daurada Fit Challenge'— gràcies a un acord signat dimarts passat amb el Tamarit Beach Resort. El càmping acollirà, del divendres 17 al diumenge 19 de maig, la competició de la lliga 2019 en què diversos equips competiran per proclamar-se el grup més en forma d'Espanya.\nL'aposta del Tamarit Beach Resort per a la desestacionalització del turisme amb la generació de tot tipus d'esdeveniments i activitats i, sobretot, la promoció de Tamarit i la Costa Daurada com una destinació ideal per practicar esport en un entorn idíl·lic i amb instal·lacions excel·lents és un element clau de la seva aposta de futur. Andrius Genys, director general d'Operacions va destacar que “estem davant d'un escenari polivalent i versàtil. Volem obrir les portes de Tamarit a tothom: des de famílies i amics que vénen a passar les seves vacances fins a esdeveniments com el 'Costa Daurada Fit Challenge' per a esportistes o esdeveniments culturals com l'enregistrament de 'La Catedral del Mar' o 'MasterChef Celebrity'; tenim un entorn multidisciplinar i hem de treure-li profit”.\nPresentació de la primera edició de la 'Costa Daurada Fit Challenge':\nL'esdeveniment compta amb 6 proves en què grups de 4 participants (formats per 3 nois i 1 noia) hauran de demostrar les seves habilitats i destresa a través d'exercicis cardiovasculars, gimnàstics i d’aixecament de pes. A les competicions de la lliga existeixen 2 categories —Open i Élite— on l'any passat, a les 3 proves, van participar 240 equips (al voltant de 1.000 esportistes) i van assistir-hi uns 1.500 espectadors. Després de les primeres fases que se celebraran el dissabte (amb 4 proves) i diumenge (amb 2 proves més), els 10 millors equips s'enfrontaran en una prova final per elegir el campió de tota la competició.\nAlejandro Briatore, CEO i co-fundador de BeachBoxGym va ressaltar “l'èxit de la Fitness Challenge League en altres ciutats i la gran oportunitat que brinda el Tamarit Beach Resort així com l'Ajuntament de Tarragona per celebrar una competició d'aquestes característiques a la Costa Daurada. L'oportunitat que se'ns ofereix, no només per celebrar un esdeveniment d'aquestes característiques, sinó per col·laborar amb els objectius de posicionar Tamarit com un lloc fantàstic per practicar esport, suposen un gran repte per a tots nosaltres”.\nPistes del Tamarit Beach Resort:\nSegons la previsió de l'organització i del propi càmping, es pronostica la mobilització d'unes 700 persones entre esportistes, preparadors, promotors i espectadors del 'Costa Daurada Fit Challenge'. Elisa Vedrina, consellera d'Esports de l'Ajuntament de Tarragona va ressaltar l'atractiu d'esdeveniments com la 'Fitness Challenge League' i va posar en relleu la necessitat d'impulsar aquest tipus d'activitats per a convertir la Costa Daurada en un lloc d'interès per practicar esport. “És molt interessant veure com disciplines relativament noves com el crossfit s'adapten a cada tipus de persona. Per a nosaltres és tan important com qualsevol altre exercici físic i des del Patronat d'Esports hem impulsat també la seva pràctica mitjançant classes dirigides” afegeix Vedrina.\nAl llarg de tot el cap de setmana, el càmping romandrà obert a tots aquells que vulguin gaudir de les proves i a més s'ha organitzat un pla d'animació especial per a tots els participants de l'esdeveniment, que comptarà amb sopars temàtics i espectacles dins del ressort.\nNova edició de tardor de cinema infantil en català a Montblanc


CORNADAS PARA TODOS: céret de toros 2015: el cartell\ncéret de toros 2015: el cartell\n(Enguany si hi anirem!)\nCartell obra de Carlos Salgado.\nEtiquetas: carteles, catalunya, ceret, francia


L'abadia del Roig Fulgor - pàgina 1\nPàgina 2 >\nL’abadia del Roig FulgorPàgina 1\nL’abadia del Roig Fulgor\nConte de cavalleries\nDesprés de molts dies de viatge per planes i muntanyes, per erms i rocams, per cims, comes i congostos, el cavaller Bardolean de Tànderos arriba a una vall feraç, la sola visió de la qual li omple el cor de suau delectança. Refrenant Cabulet, el seu destrer fidel, company de tantes aventures, es dedica a admirar les hortes ben cultivades, els arbres vinclats pel pes de la fruita, el blat bressolat pel vent i l’assossegat feinejar dels pagesos, que en veure’l passar es deturen per saludar-lo amb gestos alegres. Mentre d’aquesta manera pren solaç, descobreix el bonic mas d’un varvassor a l’entrada d’un bosc d’avets immensos, i cap allí s’encamina; de sobres es veu que la condició dels naturals d’aquesta terra és pròspera i generosa, i que no negaran la seva hospitalitat a un cavaller errant vingut de tan lluny.\nEl varvassor surt a rebre’l amb la seva esposa i cinc filles. Encara que no li estalvien cap mena d’atenció, parlen molt poc i en veu baixa, com si alguna por soterrada els inquietés, o com si patissin una gran pena per la mort d’un familiar. Quan acaben de sopar, la dama i les seves filles es retiren entre sospirs abans del que convé per honorar un hoste, i el cavaller es queda a soles amb l’amo de la casa. Bardolean se sent mogut a compassió per la tristesa que impregna les seves nobles faccions, i com que res no diu, es decideix finalment a interrogar-lo sobre la causa de la seva aflicció, i afegeix que, si hi ha remei, ell tractarà de trobar-lo. I això li respon el varvassor:\n—Us agraeixo molt les vostres paraules i l’oferiment tan generós que em feu, però dubto que pugueu alleugerir ni en part petita l’angoixa que pesa sobre els nostres cors. Diuen, i diuen bé, que de totes les desgràcies que li poden sobrevenir a l’home la mort és l’única que no te remei; però allò que ens afligeix, sense ser mort és com si ho fos, i no té remei perquè prové de causa que depassa l’ordre natural de les coses.\n»Heu de saber que la meva descendència no es limita a aquestes cinc donzelles que acabeu de veure, ja que la meva esposa em va donar també un fill baró ara fa quinze anys, quan jo ja tenia com a fet ben segur que els meus drets i el meu llinatge haurien de morir amb mi. Ja des que era un marrec vaig començar a mostrar-li tot el que cal saber per governar dretament una hisenda, i finalment vaig decidir enviar-lo a una abadia no gaire allunyada d’aquí, perquè aprengués les lletres humanes i la ciència de les coses de Déu. Durant els primers mesos de la seva estada entre els monjos, Elino, que així es diu el meu fill, ens visitava sovint, i en aquestes ocasions parlava a pler de tots els nous coneixements que allí acabava de rebre, de la vida del monestir i dels seus companys, i ben clarament es veia quina afecció tenia als estudis, i com era gran la seva llestesa, i en quina mesura poc habitual en un noi de la seva edat se li desenvolupava el seny. Però aviat van començar els nostres patiments, perquè Elino, sense que en poguéssim esbrinar les raons, va anar espaiant la freqüència i la durada de les seves visites; i encara pitjor, es va anar tornant malenconiós i encaboriat i agre de caràcter, i a les nostres preguntes ansioses no responia res que ens dugués confortament.\n»La setmana passada, senyor, es van complir set mesos des que va estar per darrera vegada amb nosaltres, i en tot aquest temps no hem sabut res d’Elino, ja que ni contesta els nostres missatges ni ens donen cap notícia d’ell a l’abadia. Els monjos no responen a qui els requereix si no és amb aspror i enuig; debades jo mateix he pregat i he amenaçat perquè em permetessin parlar amb el meu fill, o perquè em fessin saber almenys si es trobava postrat al llit amb lletja malaltia, o mort potser, i a la tomba; i tot, tot ha estat en va, i sempre me n’he tornat amb les mans buides, encara que sospitant coses terribles.\n»Finalment, les poques esperances que conservava s’han esvaït com boira quan he sabut que un misteri similar pesa sobre la sort de la resta de pobladors d’aquella casa, que ni es deixen veure ni se’ls sent, si no és per foragitar els qui acudeixen a les seves portes. I al país ja corre la brama que un encantament els té allí reclosos per sempre, perquè alguns expliquen que, tot passant-hi a la vora, uns al bell mig del dia i altres al capvespre o en plena nit, han vist com de sobte i sense causa aparent s’alçava al cel, amb un fragor eixordador, un cercle de grans flames que ocultava l’edifici fins que, passada una curta estona, les flames s’apagaven i el soroll cessava i tot tornava al seu estat natural, sense que en quedés ni fumera ni paret fumada ni fusta cremada ni brasa ni cendra, tot intacte i enter i fred com abans de l’esclat. I per aquest motiu, temuda i evitada per la gent, s’ha vingut a conèixer l’abadia com la del Roig Fulgor.\nBardolean es meravella sobre manera amb la història del varvassor, i li promet que inquirirà els successos del monestir, i que farà tot el que pugui per tornar-li el fill sa i estalvi. I dit això el dos homes es retiren a dormir.\nA l’endemà, després de renovar la seva promesa als tristos pares, Bardolean munta Cabulet i pren el camí de l’abadia, on arriba amb el sol ja ben alt. El cavaller s’acosta a la gran portalada i crida els de dins amb veu potent, però ningú no es presenta; hi insisteix dues, tres vegades, fins que percep un soroll i veu que s’obre una finestreta a un costat de la porta.\n—Qui gosa torbar el nostre retirament? Què és aquest escàndol? Què passa? —clama una veu.\n—Deixeu-me passar i veure el noi Elino, que s’estatja a casa vostra —respon Bardolean.\n—Ignoro qui sou, senyor, però encara que ho sabés no us obriria, perquè és contrari a les nostres normes.\n—Doncs aleshores porteu-me aquí Elino perquè hi parli.\n—Tampoc no us puc satisfer en això.\n—Digueu-me almenys si està bé, i feu-li arribar el missatge que us transmetré tot seguit.\n—Senyor, l’abat no ho permetria.\n—Senyor —s’impacienta Bardolean—, heu de saber que el pare del xiquet m’envia per aconseguir notícies seves, perquè ja fa molt de temps que li’n manquen. Us reclamo que m’atengueu, perquè l’hi va la vida.\n—No insistiu. M’és de tot punt impossible accedir a les vostres demandes.\n—Sigueu qui sigueu, frare, brètol o dimoni, que no encerto a distingir les vostres faccions: us ordeno que em deixeu franc el pas o ensorraré la porta damunt les vostres espatlles, per vida meva.\n—Altres ho han intentat abans que vós. Aneu en bona hora!\nBardolean, enfellonit, engega insults i amenaces i es precipita contra la porta, una i altra vegada, tractant de forçar-la, però aquell maleït tenia raó: ni amb un ariet no hauria aconseguit tirar-la a terra. De manera que al cap d’una estona d’escarrassar-s’hi inútilment opta per retirar-se i esperar que es faci fosc.\nS’amaga en un bosquet que hi ha a la vora, i quan arriba la nit duu Cabulet fins a l’extrem més llunyà de l’horta del monestir. Arramba el cavall al mur, i dreçant-se damunt de la sella s’hi enfila a força de braços i amb un bell bot salta dins del clos. Avança per l’horta amb precaucions infinites, emparant-se en els arbres per evitar la llum de la lluna. Poc abans d’arribar a l’edifici descobreix una ombra davant seu: és un monjo que xiuxiueja pregàries tot passejant.\nBardolean s’hi acosta en silenci. Busca l’espasa, però un escrúpol l’atura. I d’aquesta manera parla amb el seu cor: “No és just escometre un ésser tan pacífic amb un ferro tan desmesurat, com si fos lladre o assassí… Aquest no és enemic per a tu, Bardolean; amb una veu n’hi haurà prou perquè accedeixi a tota cosa que li demanis. Què en dirien els teus companys d’armes, què se’n pensaria a Tànderos, i el mateix rei, quina opinió es formaria de tu? Oh, el teu honor quedaria maculat per sempre!” Però tot seguit li sobrevé un pensament contrari: “I ara! Doncs que potser m’hi hauré d’agenollar? Vatua! Gent pacífica diuen que són? Mal haja el diable! I qui ho diu? Pacífics, quan els convé; però la major part del temps són gent atrabiliària i amiga d’embolics. Recorda com t’ha despatxat el brivall que els guarda la porta; recorda els clergues de la teva terra, com esperonaven la plebs contra els seus senyors naturals. Llamp de Déu! Sí, més val no refiar-se’n. Fora el ferro, doncs!” I desembeinant l’espasa amb prestesa, d’una revolada la hi col·loca a l’altre als ronyons.


encos/ Caminada I-175\nCaminada I-175 (Vallès Oriental)\nFinal carretera de Montmany (Figaró-Montmany) – l'Ullà - Església de Sant Pau de Montmany – Ruïnes de la Rovira - Santuari de Puiggraciós - Font de Puiggraciós - Capella de Nostra Senyora de Puiggraciós – Torre de Telègraf Òptic – Can Miquel - Font de Ca n'Oliveres – l'Ullà - Final carretera de Montmany.\n8 Km 2h 15' 364 m 694 m 380 m 380 m Fàcil\nCaminada pel Figaró-Montmany, municipi situat als peus de la serralada de Bertí. A l'entorn d'aquesta caminada se situen els fets de la novel·la modernista de principis del segle XX, obra d'en Raimon Caselles, Els Sots Feréstecs, indret al qual el títol de la novel·la li ha donat nom. Durant la caminada passarem per llocs plenament identificats en la novel·la, com l'Ullà, l'Església de Sant Pau de Montmany, les ruïnes de la Rovira, el santuari de Puiggraciós, Can Miquel i Ca n'Oliveres.\nEl recorregut d'aquesta excursió l'he tret d'una de les moltes rutes de l'Erill, a qui agraeixo la seva aportació.\nHem trobat aigua a la font de Puiggraciós i a la font de l'Estalviada, la font de Ca n'Oliveres només gotejava.\nComençarem la caminada al final de la carretera de Montmany, la BV-1489, just quan l'asfalt s'acaba, sota mateix del gran casal anomenat l'Ullà. Per accedir-hi cal primer aproximar-nos al nucli urbà del Figaró i des d'aquí anar a cercar l'estació del ferrocarril tot passant pel pont que creua el Congost. Un cop a l'altra banda del riu, prendre a l'esquerra la carretera estreta i revirada que mor uns 4,5 quilòmetres més amunt. El cotxe el podem deixar en un petit espai que queda al costat de la carretera.\n527 m 41.7129,2.2472Clica per veure'n la ubicació. Final carretera de Montmany (Figaró-Montmany)\nEstem situats al final de la carretera BV-1489, just quan s'acaba l'asfalt i comença una pista forestal de terra. Enlairat a la dreta veiem una gran bassa d'aigua circular i a sota a l'esquerra un cobert d'uralita molt atrotinat i ple de tot tipus d'eines, cotxes i motos velles. Així doncs, comencem a caminar per la pista esmentada, en lleugera pujada. Immediatament entrem en un revolt pronunciat a la dreta, a la sortida del qual passem a frec del gran casal de l'Ullà (41.7124,2.2471)Clica per veure'n la ubicació. , que ens queda a la dreta.\nEs tracta d'un gran casalot situat als peus dels cingles de Bertí. El desordre fa feredat de veure, amb tot tipus de cotxes, motos i d'altres estris vells amuntegats per tot arreu. A ponent de l'edifici principal es conserva un pou amb un sistema d'extracció d'aigua activat per una gran manivela.\nDeixem el mas a la dreta i també una pista que surt per l'esquerra (per on tornarem després) i continuem recte amunt, en direcció sud-oest, amb els cingles de Bertí davant nostre.\nNomés començar trobem una senyal de prohibit circular vehicles i poc després un rètol indicant-nos de Puiggraciós. En poc menys de 200 metres som a Sant Pau de Montmany, espai amb una església del gòtic tardà i una rectoria que es troben en un estat més que precari.\n549 m 41.7116,2.2449Clica per veure'n la ubicació. Església de Sant Pau de Montmany\nL'església de Sant Pau de Montmany, avui en estat ruïnós, es troba en un dels graons estructurals situats a l'angle entre Puiggraciós i la cinglera de Bertí, abocada a la vall i sobre l'antic mas de l'Ullà. Va abandonar-se l'any 1910 i el rector i el culte es traslladaren al santuari de Puiggraciós. És un edifici del gòtic tardà, construït entre el 1600 i el 1606, avui sense voltes i amb portals tapiats, que va substituir l'església romànica consagrada a finals del segle XII. Les obres es van iniciar l'any 1586 i es van allargar com a mínim fins al 1609, quan es van beneir les capelles de Sant Llorenç i del Roser.\nTinc entès que a uns 150-250 metres al sud-oest de l'església, a tocar del torrent de Maries, es localitza la font de Santa Maria. El camí que surt per davant de la rectoria està barrat, amb un cartell que ens indica que és un camí particular. Vaig endinsar-me al bosc seguint uns corriols que surten per darrere de la rectoria i que baixen a buscar la riera, però malauradament sense èxit, no vaig trobar-la. Queda pendent per una altra ocasió.\nDeixem la rectoria a mà dreta i continuem pista amunt, sense canviar el sentit que dúiem, sud-oest. Anem trobant algunes marques blaves. Uns 400 metres més endavant, després de vorejar un prat que deixem a l'esquerra, creuem el torrent de Maries. Just a l'altra banda obviem un camí descendent que marxa per la dreta, alhora que ens encarem al nord-oest. Uns 50 metres més enllà som davant de les ruïnes de la Rovira (41.7104,2.2412)Clica per veure'n la ubicació. , un panel informatiu ens ho recorda.\nLa masia de la Rovira s'aixecava als peu dels cingles de Bertí, sobre els límits del terme municipal del Figaró: mitja casa hi pertanyia, l'altra era al terme de Sant Quirze Safaja.\nEn aquest punt sembla que el camí s'hagi mor, però és a causa d'un gran arbre caigut que barra el pas i no deixa veure la continuació del camí a l'altra banda, a l'esquerra de les ruïnes. Cal saltar-lo amb molt de compte, doncs està totalment glaçat i rellisca moltíssim. Un cop salvat l'obstacle continuem per la pista que transcorre en direcció sud i lleugera pujada. De seguida ignorem un camí a la dreta. Uns 275 metres més endavant canviem el sentit del nostre caminar; ho fem a l'esquerra, encarant-nos a l'est. Les vistes són molt agraïdes, sobretot si mirem enrere; el color blanc del terra gelat i el rogenc de les muntanyes properes contrasta amb el verd dels cingles de Bertí i el blau del cel.\nAl cap d'uns 75 metres de caminar en direcció est defugim un camí a la dreta que puja al collet d'en Tripeta. Anem caminant per la pista, sense fer cas d'altres pistes i camins que ens menen, sempre per la més marcada. Uns 400 metres més amunt anem a parar a una pista que ens talla i que fem a la dreta, guanyant alçada poc a poc i ara en sentit sud. Només uns 250 metres més enllà som en una cruïlla de camins dins un espai obert presidit pel santuari de Puigraciós que ens queda a la dreta, al seu costat hi ha la font homònima i per un camí ascendent que queda a l'esquerra ens podem atansar a la capella de la Mare de Déu de Puigraciós i a una bonica i ben conservada torre de senyals òptics, punt culminant de l'excursió d'avui.\n689 m 41.7060,2.2477Clica per veure'n la ubicació. Santuari de Puiggraciós\nSantuari situat al bell cim del contrafort oriental dels Cingles de Bertí, una mica abans d'arribar al cim del Puiggraciós, al seu nord-est. Actualment es troba vinculat a la parròquia de l'Ametlla, des d'on l'accés és més fàcil, tot i que, administrativament, sí que és de Figaró-Montmany. Santuari edificat entre els anys 1701 i 1711 en un lloc molt proper on, segons la tradició, es va trobar la imatge de la Mare de Déu i oberta al culte el 3 de setembre de 1711. El temple té la planta de creu llatina amb una cúpula al creuer. A la façana hi observem la porta quadrada amb una motllura al voltant, per sobre un ull de bou i coronant-la una petita espadanya amb un arc de mig punt. El temple es completa amb un cor i un cambril, de planta quadrada i amb una casa que originàriament era la de l'ermità que estava autoritzat a residir-hi. Entre 1910 i 1936 va ser, també, la seu de la parròquia de Montmany. L'any 1936, el temple va ser profanat, però la imatge va poder ser salvada per l'acció coratjosa d'uns veïns i va ser amagada en diversos llocs. El temple va ser restaurat en el període comprès entre els anys 1951 i 1955 per l'arquitecte Lluís Bonet i Garí, iniciada pel rector de l'Ametlla Mn. Jesús Ventura. Des de l'any 1973, a redós del santuari de Puiggraciós hi viu una comunitat de monges benedictines seguint la regla de Sant Benet. Completen el conjunt una torre de senyals i una petita capelleta situada gairebé a sota d'aquesta torre. Completen el conjunt una torre de telègraf òptic i una petita capelleta situada gairebé a sota d'aquesta torre. Completen el conjunt una torre de senyals òptiques i una petita capelleta situada gairebé a sota d'aquesta torre, on marca la tradició que va ser trobada la imatge mariana per un pastor i un bou.\nL'aplec del Puiggraciós, que se celebra cada 25 de març, ja es feia abans de la construcció del santuari l'any 1711 en remembrança de la troballa de la Mare de Déu. L'aplec fou fundat per les set masies de la vall de l'antiga parròquia Montmany (Ca n'Oliveres, el Prat, la Rovira, l'Ullà, Can Miquel, Can Badia i Can Boget), les quals s'haurien compromès a fer i repartir un pa a cadascun dels assistents a la diada. En qualsevol cas, avui l'aplec del Puiggraciós reuneix gent vinguda dels diferents pobles de la seva rodalia.\n689 m 41.7062,2.2478Clica per veure'n la ubicació. Font de Puiggraciós\nEmplaçada al costat del santuari de Puigraciós, a peu del camí ample que surt en direcció nord-oest i més enllà porta al collet de Can Tripeta i al cim del Puiggraciós. La font és un mur de pedra lligada d'aproximadament un metre i mig quadrat que reté les terres, amb una llosa de pedra disposada en vertical que li fa de frontal. Al mig del frontal hi ha collada una aixeta per on brolla l'aigua que vessa a un bassal quadrat d'obra a mig pam del terra. Cal destacar, i alhora agrair, la manera de dissimular l'aixeta; un tub d'acer inoxidable que la folra, amb un forat rodó al davant que permet ficar el dit i polsar, després l'aigua raja per un altre forat practicat a la part de sota del tub.\n692 m 41.7060,2.2484Clica per veure'n la ubicació. Capella de Nostra Senyora de Puiggraciós\nLa imatge que es venera, que es troba al cambril, data de principis del segle XV i és d'estil gòtic. Representa a Maria, dreta, alletant l'Infant, que el porta al braç dret, mentre que amb la mà esquerra li aguanta els peus, tot amb traces molt suaus i elegants. És daurada i policromada, i mesura 69 centímetres d'alçada.\n694 m 41.7061,2.2485Clica per veure'n la ubicació. Torre de telègraf òptic de Puiggraciós\nAntiga torre de senyals òptiques molt ben conservada, declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. S'aixeca a llevant del santuari de Puiggraciós, a un centenar de passes. La torre és de planta quadrada i fou construïda amb pedra l'any 1845, durant les guerres Carlines, aprofitant l'excel·lent vista que hi ha en aquest punt. Pertanyia a la línia que comunicava Barcelona i Vic, cap al nord comunicava amb Centelles i cap al sud amb Granollers, ambdues a uns 11 km en línia recta aproximadament. Funcionava amb un joc de miralls que enviava senyals lluminosos a les torres veïnes, amb la intenció de controlar els enemics. Avui, afortunadament, ja no ha de complir aquesta tasca.\nVal la pena arribar-se a l'esperó que hi ha 50 metres per darrere de la torre de senyals per contemplar un ampli panorama sobre tota la vall, especialment sobre el sector del serrat del Castell de Montmany, que es domina molt bé. Més enllà els cingles de Bertí i a la llunyania els Pirineus. A l'est tenim la vall del Congost i al sud el Serrat de l'Ocata.\nContinuem la ruta per un corriol descendent que surt del mateix esperó del darrere de la torre de senyals i que marxa en direcció llevant. Uns 450 metres després anem a parar a un camí més ample que ens talla i que fem a la dreta, en sentit sud-oest. El camí és prou ample i ben fresat però ple de rocs solts que fan de mal caminar. Uns 400 metres més endavant som a l'era d'entrada de Can Miquel (41.7054,2.2506)Clica per veure'n la ubicació. .\nMasia enclotada sota mateix de Puiggraciós, voltada d'alzines i feixes de conreu. Té un portal de mig punt adovellat sobre el qual destaca una bonica finestra conopial. Apareix ja esmentada al segle XVI, la llegenda de la troballa de la imatge de la Mare de Déu va associada a una parella de bous d'aquest mas. Sembla que actualment s'utilitza com a segona residència.\nEl tram que farem a continuació ens portarà a Ca n'Oliveres on visitarem la seva font. El recorregut no presenta cap motiu d'especial interès i el podem fer per diferents camins; alguns d'ells fan més drecera, el que us proposo dóna una bona volta que podeu escurçar al vostre gust.\nDe l'era de Can Miquel estant i amb la masia a l'esquena rebutgem el camí que passa per sota la casa i continuem per un camí carreter que marxa en sentit llevant i constant però lleugera baixada. Al començament del camí encara trepitgem pedres soltes però més endavant el sòl es referma. Uns 225 metres després arribem a una bifurcació; el camí de la dreta baixa cap al serrat de l'Ocata i al turó dels Tremolencs, nosaltres prenem el de l'esquerra, inicialment en direcció nord-est. Al cap d'uns 750 metres som en una nova bifurcació; el camí de l'esquerra enllaça només 125 metres més a ponent amb el camí que porta de Ca n'Oliveres a l'Ullà i que utilitzarem després, però ara agafem el camí a la dreta, fent un gir de gairebé 180º respecte al que dúiem tot encarant-nos al sud-est. 550 metres més avall defugim dos camins separats per escassos 50 metres l'un de l'altre que surten per la dreta. 200 metres després el camí fa un tomb pronunciat a l'esquerra adreçant-nos al nord. Tant sols 125 metres més enllà rebutgem altres dos camins consecutius a la dreta, un al costat de l'altre; el primer porta a la font dels Tremolencs i el segon a Can Sunyer. Continuem durant uns 75 metres fins que arribem a una clariana amb una bifurcació de camins; rebutgem el que marxa per la dreta cap a la Garriga i seguim pel de l'esquerra. Caminem per una pista ampla, sempre amb lleugera baixada i obviant altres camins que ens surten al pas. Uns 800 metres més endavant som en un encreuament de camins; el camí de la dreta ens conduiria a Ca n'Oliveres, nosaltres continuem pel que surt davant nostre mantenint la direcció que dúiem, però ara en suau pujada. Només a 20 metres des de l'encreuament som a frec de la font de Ca n'Oliveres que ens queda a l'esquerra.\n367 m 41.7116,2.2583Clica per veure'n la ubicació. Font de Ca n'Oliveres\nEs troba a 175 metres al sud-oest en línia recta de Ca n'Oliveres, a l'altre costat del torrent de Maries, tocant a la pista. Es tracta d'un edifici rectangular de pedra lligada, d'uns dos metres i mig d'ample per uns dos de llarg i uns altres dos d'alçada, obert a l'est i sense cap porta. Les parets són resseguides per dos bancs adossats. La coberta és feta de maons disposats a plec de llibre, en una forma similar a la volta catalana. A la paret del fons hi ha dues fornícules, una primera i més gran on cau l'aigua per un forat practicat al frontal i regalima per la paret fins que és recollida en una pica, i una altra d'igual profunditat, comunicada per un petit orifici amb la primera. En alguns mapes l'anomenen erròniament font dels Enamorats.\nDeixem la font a l'esquerra i continuem amunt. 70 metres després, just quan el camí entra en un revolt pronunciat a l'esquerra, l'abandonem i trenquem a la dreta per un corriol que inicialment marxa en sentit nord-oest, endinsant-se en el bosc, guanyant alçada poc a poc i zigzaguejant a estones. El camí, tot i que una mica tapat per la vegetació, es pot seguir fàcilment. Al cap d'uns 725 metres sense cap corriol que ens meni, arribem a una bifurcació que fem a la dreta i uns 250 metres després en trobem una altra; rebutgem el camí descendent de la dreta i prenem el de l'esquerra. Uns 200 metres més endavant arribem a una petita clariana dins el bosc; aquí girem a la dreta, encarant-nos definitivament al nord-oest. 250 metres més amunt i durant pocs metres, el camí esdevé una mica aeri, convertint-se en una magnífica balconada amb vistes obertes per la dreta que ens permeten veure el traçat de la carretera de Montmany i la petita cinglera que ressegueix.\nUns 250 metres després anem a petar davant d'una gran esplanada plena de cotxes vells. En aquest punt, donat que es tracta d'una propietat privada, cal vorejar-la per l'esquerra, endinsant-nos al bosc tot fent una marrada fins anar a parar, 175 metres més enllà, a una pista forestal que ens talla i que seguim a la dreta, en lleugera baixada i direcció nord. Només 150 metres més avall som altre cop a les portes de l'Ullà i a la pista per on hem començat l'excursió. Ara només cal seguir la pista a la dreta fins trobar la carretera asfaltada on hem deixat el cotxe i donar per acabada la caminada.\n527 m 41.7129,2.2472Clica per veure'n la ubicació. Final carretera de Montmany\nFeta l'excursió, aprofitem per conèixer la simpàtica font de l'Estalviada: Ens situem al capdamunt de la carretera de Montmany, just on acaba l'asfalt (on hem estacionat el cotxe). Si baixem 300 metres per la carretera trobem un revolt a la dreta al mateix temps que creuem el torrent de Maries per un pont. Just a l'altra banda surt un corriol a l'esquerra que s'endinsa en el bosc en direcció sud-oest i remunta el torrent que queda a l'esquerra. Només uns 30 metres més enllà i un parell de metres per sobre de la llera del torrent ens espera aquesta font, assenyalada per un piló de fusta.\n516 m 41.7126,2.2437Clica per veure'n la ubicació. Font de l'Estalviada\nS'erigeix a la riba esquerra del torrent de Maries, uns 275 metres a ponent del gran casalot de l'Ullà i a escassos 30 metres del punt quilomètric 0,3 de la carretera de Montmany. L'aigua raja per un tub d'acer inoxidable encastat a unes pedres cobertes de molsa i heures, cau a un bassal rodó i desguassa directament al torrent.


Hotel Everest Barcelona Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHotel EverestCarrer Travessera de Gràcia, 441-443, Horta-Guinardó, Barcelona, Espanya, 08025 - Veure al mapaExcel·lent8,2Basada en27comentarisHotel EverestVeure més fotosVista interiorVeure més fotosVeure totes les 27 fotosMolt bona ubicació 8,5Veure al mapa8,5UbicacióParticularitats que li encantaranProp de transports públicsWi-Fi gratuït en totes les habitacionsaire condicionattransport hotel/aeroportascensorhabitacions per a no fumadors\nComparar amb allotjaments semblantsSelecció actualHotel EverestHostel Studio AlbergueWOW! Barcelona HostelModerno HotelValoració dels clientsExcel·lent 8,2 (27 comentaris)Notable 7,6 (13 comentaris)Notable 7,5 (23 comentaris)Notable 8,0 (671 comentaris)BarriHorta-GuinardóSant GervasiEixampleLa RamblaWi-Fi Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTADesdejuni Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòsSeleccionar datesMés informacióMés informacióMés informació\nDistàncies i informació bàsicaaeroports a prop14 kmAeroport de Sabadell (QSA)14 kmAeroport de Barcelona (BCN)estacions de tren i autobús200 mEstació de Metro de Sant Pau-Dos de Maig500 mGuinardo-Hospital de Sant Pau Metro Stationhospitals i clíniques100 mFundacio Puigvertfarmàcies300 mPharmacybotiga de conveniència3,2 kmLoteria Storecaixer automàtic100 mATM\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Hotel Everest està situat idealment a Horta-Guinardó; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Aquest modern hotel està situat a prop de atraccions populars de la ciutat com ara Pavellons Güell, La Sagrada Família, Sagrada Familia. A Hotel Everest, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com recepció 24 hores, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb televisió de pantalla plana, accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, aire condicionat a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Hotel Everest.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcament de cotxesservei de taxi servei de llançadoratransport hotel/aeroport Coses a fer, maneres de relaxar-seservei de compra d'entradesvisites turístiques Àpats, begudes i refrigerimàquina venedora Serveis i comoditatsconsergemagatzem d'equipatgezona de fumadorsAccésascensorentrada [24 hores]s'admeten animals de companyiaentrada/sortida [exprés]recepció [24 hores] Disponible a totes les habitacionsaccés a internetbanyerasala d'estaraccés a internet (sense fils)calefaccióservei de planxaaire condicionatconnexió a internet (cortesia)telèfonaparell de televisióconnexió sense fils a internet (cortesia)televisió de pantalla planaarticles de tocadorempolles d'aigua de cortesiaTV satèl•lit/cableassecador de cabellhabitacions per a no fumadors Idiomes ParlatsCatalàEspanyol AnglèsFrancès Mostra MenysPolítiquesNens i llits supletorisNens de 0 a 2 any(s) [inclosos]Gratuït si s'usen els llits existents. Nota, si necessiteu un bressol hi pot haver càrregs extra.Nens de 3 a 16 any [inclosos]Ha d'usar un llit extraEls hostes de 17 anys i més es consideraran adults.Els llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésInformació útilL'allotjamentNombre d'habitacions: 17\nPersonal muy buenm”\nLa Srta. Amparo siempre con una sonrisa, brindando información valiosa\nExcelente calidad/precio, limpio y bien ubicado”\nBuena atención, excelente ubicación, excelente relación calidad/precio\nEl personal muy amable, la ubicación excelente (se encuentra a unos pasos del Hospital de San Pau, y caminando a 5 minutos del templo de la Sagrada familia, ademas de encontrarse cerca de la ruta de los camiones turísticos y del metro; el cuarto amplio, muy limpio, no dudaria ni un segundo recomendarlo y me volvería a quedar aqui; solo tuve un pequeño problema en que no encontraban el comprobante del pago de mi reservacion que realicé a travez de agoda.com pero tras unos momentos esto fue resuelto; en resumen no dudo en recomendarles este hotel; si buscan un buen lugar sin mayores pretenciones y sin grandes lujos, pero limpio y amplio, este es su sitio.\nPro: Very good location, at 5 min from Sagrada Familia. No need to take the breakfast because you hve a lot o boulangeris around the corner with grate products. Metro stations Sant Pau dos de Maig is down the streer at 5-7 min by foot. Free wifi and very polite staff.\nCleaning was quite good but not the best. Had a great view to the sea and Agbar building at 8th floor. From 6th to 8th floor you have to go on stairs, the elevator stops at 6th floor.\nFor the end of the March was a little bit cold.\nWe recommend and probably will return here. Hospitality was great.\nWould return again Comentat el 07 de març 2017\nGood all was great Comentat el 06 de març 2017


Zopo 910 amb pantalla de 5,3 polzades i càmera de 8MP a 13.888 INR: gadgets per utilitzar - Ressenyes\nPrincipal Ressenyes Zopo 910 amb pantalla de 5,3 polzades i càmera de 8MP a 13.888 INR\nZopo 910 amb pantalla de 5,3 polzades i càmera de 8MP a 13.888 INR\nUn altre fabricant de telèfons xinès Zopo 910 ve amb processador de quatre nuclis i pantalla HD. El telèfon té una pantalla més gran i una millor combinació que pocs telèfons xinesos que han tingut un preu més alt al mercat. El telèfon té un preu idèntic al de Wammy Titan 2 i Micromax A116 HD . Zopo 910 té gairebé tot el que s’assembla a aquests 2 telèfons (deixant una o dues especificacions fora de la caixa) i ara deixem-nos parlar de les especificacions de maquinari del telèfon en comparació amb els dos principals candidats.\nEspecificacions i funcions clau de Zopo 910\nEl Zopo 910 ve amb una funda de solapa que ja està disponible dins de la caixa. Té una mida de pantalla gran de 5,3 polzades amb pantalla IPS multi-tàctil amb una resolució de 960 x 540 píxels (que és de 207 ppi aprox). Una altra bona part d’aquest telèfon, que també està disponible en Micromax Canvas A116 HD és la disponibilitat de l’actualització de la versió del sistema operatiu de 4.1 a 4.2 Jellybean. El processador que fa servir aquest telèfon és el processador de quatre nuclis MediaTek MTK6589 amb 1,2 GHz i és compatible amb 1 GB de RAM per al factor de potència del telèfon.\nHi ha una gran part de la construcció d’aquests telèfons xinesos que els clients no han agradat en aquests dies, com el Micromax Canvas 2, la majoria d’aquests telèfons xinesos tenen la càmera del darrere una mica corbada (com un cop) del panell posterior pla la pantalla de l’objectiu de la càmera és molt propensa a danyar-se sempre que col·loqueu el telèfon sobre qualsevol superfície rugosa amb la pantalla orientada cap a vosaltres.\nLa càmera que fa servir aquest telèfon és de 8MP, disponible a la part posterior i equipada amb enfocament automàtic, detecció de cares i altres funcions habituals. La càmera frontal és de 2MP, que és de 5MP en el cas de Wammy Titan 2 i 12 MP de la càmera principal. Zopo 910 té gairebé tot el mateix a part de la càmera (on es troba a la baixa) quan es compara amb Wammy Titan 2. La bateria de seguretat és de 3200 mAh (que no és bona, però una mitjana) similar a la Wammy i millor que Micromax Canvas A116 HD (que té la potència de la bateria de 2000 mAh). La capacitat d'emmagatzematge interna del telèfon és de 4 GB i es pot ampliar fins a 32 GB amb el suport de memòria externa.\nProcessador : Processador Quad-Core MediaTek MTK6589 a 1,2 GHz\nVisualització Mida : 5,3 polzades\nProgramari Versió : Android 4.1.2 Jellybean\nCàmera : 8MP amb gravació HD i captura panoràmica de fins a 260 graus\nSecundària Càmera : 2 MP\nIntern Emmagatzematge : 4 GB\nExterna Emmagatzematge : fins a 32 GB\nGràfic Processador : Potència VR SGX544MP\nConnectivitat : Bluetooth, 3G, WiFi, ranura Micro SD i presa de 3,5 mm per als auriculars.\nDoncs bé, ofereix una bona competència al telèfon disponible sota el rang de 14.000 INR, però Wammy Titan té tot per oferir el mateix fet amb una càmera i al mateix preu. El telèfon estarà disponible amb un protector de pantalla i al preu de 13.888 INR.\n5 signes que heu de canviar el cable de càrrega del telèfon intel·ligent\nels contactes de Google no se sincronitzen amb el telèfon


Gente... hoje, dia 5/11 estava aqui no meu computador vendo a premiação da MTV....\nQuando passou ´´ Melhor grupo de rock´´ e deu Green Day eu quase morri...\nDepois de quase chorar, pedi a minha mãe que fizesse algo para mim comer....\nEla veio com um prato com minha comida e na hora que deu ´´Melhor show internacional´´ e o cara disse Linkin Park eu dei um grito que fez com que um pouco de arroz caísse no chão e minha mãe ficasse brava comigo...:)\nFelizmente, fiquei feliz mesmo assim, pois, vi um videozinho que o Mike e o Chester fizeram e estou chorando até agora, quase babando...\nParabéns Linkin Park e a todos os outros vencedores! LP FOREVER!!!!\nPostado por Angel às 12:46\nHUashuashuashuashuhuasshuahuasshua!! Idem!!! - a part da comida rsrsrsrsr D=)


Regina Giménez. Adoptar una altra naturalesa\nExposició de l’artista Regina Giménez (Barcelona, 1966) que recull un conjunt de peces, la majoria de producció recent, connectades per un mateix denominador comú: l’objecte. Partint d’un minuciós procés d’investigació, Giménez, agafa imatges originalment concebudes com a suport o il·lustració de textos/documents i les aïlla fins al punt d’atorgar-los-hi una autonomia formal i conceptual pròpia, convertint-les en obres d’art.


La Cia. se'n va al cinema\nRamon Bilbao és un director de cinema més que peculiar: autor d’un film únic però molt aclamat busca tornar-la a encertar. Ara bé, és un home que mai no surt de casa. Aquest és el punt de partida de ‘Nues’, la proposta d’enguany de La Cia. És Grata.\nEstrenen demà, a l’auditori Claror i en el marc de la temporada conjunta de Sant Julià de Lòria i Andorra la Vella. Repetiran funció divendres i dissabte i segurament es quedaran amb les ganes de continuar. “És just quan acabes l’escalfament i comences a agafar carrerilla”, explica Juanma Casero, que els dirigeix en aquest muntatge, com ja va fer l’any passat amb Salsa Mornay. És per això que, després de tota la feinada d’aixecar l’espectacle, confia que tots plegats trobaran la manera de donar-li més sortida. De ser possible, cap a l’exterior, contactant amb festivals, altres companyies, explorant oportunitats.


Crist del Calvari de Montesa - Els Papers de Santa Maria de Nassiu\nAl peu d’un d’aquests amples plecs s’obre el paisatge de l’ermita, que és com un oasi enclavat en la senzillesa i sequedat de la muntanya, recordant una estampa de l’eterna Palestina: oliveres, garrofers,\nbancals de terra blanca “(Luis B. Lluch), als que se sumen els moderns regadius amb les seves hortes\nEl lloc, aixecat possiblement a principis del s. XVIII, va servir d’església parroquial després dels terratrèmols de 1748, trobant-se en 1900 en estat d’abandonament. Aquest mateix any mossén Antonio Arlandis va recuperar el calvari. Posteriorment el rector D. Pascual Gisbert (1909-1921) va promoure la reparació de l’ermita. Profanada el 1936, des de la postguerra fins a l’actualitat\nl’edifici i entorn han estat rehabilitats, oferint d’aquesta manera un recés de pau, on surten a la trobada del caminant les estacions del via crucis, amb els moderns retaules, pintats pel ceramista local Santos Perales Terol el 1992, els negres fanals i els verds xiprers (www.museumontesa.com).\nAquest es deté davant la blanca façana, amb sòcol representant el pas del mar Roig i la resurrecció de\nCrist; el frontó mixtilini i l’espadanya sense campana. Alçant la vista descobreix la cúpula de teules morunes, coronada per la creu amb els braços en forma de flor de lis.\nTraient el cap per les finestretes ubicades a la porta, mira la nau de proporcions elegants, on les pilastres rematades per capitells dòrics amb ovas\ns’alcen cap a la volta de mig canó i la cúpula cega, assentada sobre petxines; i contempla la imatge\nde Crist Crucificat, obra de Remigio Soler, qui nafrat i de rostre inclinat abraça en el buit de l’ermita als seus fills i fidels devots.\nLectura: I Corintis 1, 23-25\nATEMORITS PELS SEUS FILLS\n27.03.2008 | 6.52\nPere Casaldàliga, PAISAJE, Centinelas del invierno\n27.04.2018 | 7.28


Clínica Birbe, especialistes en quists i tumors maxil·lars\nQuist i tumors maxil·larsPepa2019-03-09T16:50:44+01:00\nQuè són els quists i tumors maxil·lars?\nEls tumors i quists dels maxil·lars formen una patologia molt típica de la cirurgia maxil·lofacial. Es tracta de lesions que poden tenir el seu origen en els teixits originàriament responsables de la formació de les dents, o en els diferents tipus de cèl·lules que formen els maxil·lars.\nEl primer grup es diu quists i tumors d’origen odontogènic, donat el tipus de cèl·lula que els origina.\nEl segons grup es diu quists i tumors no odontogènics.\nTant els quists i els tumors odontogènics com els d’un altre origen, poden ser benignes o malignes. Les lesions benignes, tot i que existeix una varietat important, segons l’origen cel·lular de la lesió, tenen un tractament bastant similar per tots ells. Consisteix en l’exèresi, raspat o curatge de la lesió, mantenint les estructures veïnes intactes i facilitant la regeneració de la zona. En casos de lesions localment més agressives, però benignes, pot ser necessari una cirurgia major.\nQuists i tumors de característiques malignes, requeriran una cirurgia ablativa deixant al marge de seguretat, anàlisis d’extensió de la malaltia pel que fa a ganglis limfàtics, i si és precís, buidament ganglionar cervical. És fonamental un exhaustiu estudi clínic i radiogràfic previ per a determinar l’extensió de la malaltia i la necessitat de fer tractaments interdisciplinaris.\nL’anàlisi patològic de la lesió extirpada s’ha de dur a terme per un anatomopatòleg expert en lesions de cap i coll donades les característiques específiques d’aquest tipus de lesions.