Els experts constaten la veracitat del currículum de la guanyadora del concurs del Museu del Barroc | NacióManresa\nEls experts constaten la veracitat del currículum de la guanyadora del concurs del Museu del Barroc\nEl jutjat contenciós administratiu ha desestimat la mesura cautelar d'aturar el procés de contractació que havia sol·licitat l'empresa Transversal\nper Redacció, 14 de juliol de 2021 a les 08:14 |\nObres al futur Museu del Barroc de Catalunya | MS\nEl comitè d'experts definit a les bases de participació del concurs de projectes per a la redacció del projecte museogràfic del Museu del Barroc de Catalunya ha elaborat un informe en el qual deixa clar que ha pogut constatar la veracitat de la informació continguda en el currículum presentat per l'empresa Croquis que formava part de la documentació necessària per participar a la primera fase del concurs. El comitè assegura que ha pogut constatar de manera fefaent, a través de certificacions signades per diverses institucions i museus aportades per Croquis, la veracitat dels mèrits que aquesta empresa s'atribueix al currículum.\nAixí doncs, el comitè d'experts assegura en l'informe que els resultats permeten confirmar sense cap ombra de dubte la valoració que es va fer al seu dia i, conseqüentment, es ratifica en la puntuació atorgada en tots i cadascun dels criteris a Croquis. Aquest informe del comitè d'experts s'ha inclòs a l'expedient de contractació del concurs i s'ha posat en coneixement dels grups municipals de l'Ajuntament de Manresa.\nEn el seu escrit, el comitè d'experts aclareix que no hi ha cap dubte raonable sobre la correcció i legitimitat del procés de valoració dels currículums que es va dur a terme al seu dia. Tot i així, atès que l'empresa Produccions Culturals Transversal (finalista en el mateix concurs) ha presentat un recurs contenciós administratiu sobre aquesta qüestió, en què denuncia un suposat falsejament de la documentació presentada per Croquis, el comitè ha procedit a elaborar l'informe, en què s'inclou les certificacions presentades per l'empresa guanyadora, i també detalla els criteris establerts a les bases de participació per a la valoració dels mèrits.\nEn l'informe es repassen i es comprova la veracitat de tots els projectes presentats per Croquis en les diferents categories:\n- En el primer criteri, es valoraven projectes museogràfics o expositius redactats i executats en l'àmbit de la cultura i el patrimoni. Les bases preveien l'atorgament de 4 punts per cada projecte, fins a un màxim de 30. En el cas de Croquis, 9 dels 11 projectes presentats (tots certificats i comprovats) s'ajusten als criteris i són valorables. Atès que s'atorguen 4 punts per projecte, s'assoleix la puntuació màxima de 30 amb escreix.\n- En el segon criteri, es valoraven projectes d'àmbit del patrimoni cultural relacionats amb equipaments de l'administració pública o privats amb una superfície igual o superior als 750 m2. En aquest cas, 17 dels 26 projectes presentats per Croquis, tots ells certificats i comprovats, s'ajusten als criteris i són valorables.\n- Sobre la valoració del quart criteri, que fa referència als premis, el comitè també es ratifica en l'atorgament de 6 punts en la valoració, considerant l'evidència de la informació aportada per Croquis, que demostra la seva participació en els projectes que han estat premiats.\nEn el seu informe, el comitè d'experts deixa clar que les bases del concurs estableixen un mètode de valoració en base a determinats criteris, per tal d'objectivar en la mesura del possible la selecció de candidatures per participar en la segona fase.\nEl jutjat desestima la mesura cautelar per aturar el procés\nEl procés de contractació de l'empresa guanyadora de la segona fase podrà tirar endavant, després que el Jutjat Contenciós Administratiu número 4 de Barcelona hagi desestimat la mesura cautelar que havia demanat l'empresa Transversal per suspendre aquest procés.\nEl jutjat, que ja havia rebutjat també la mesura cautelaríssima demanada per aturar immediatament el procés, argumenta que una suspensió comportaria una afectació de l'interès públic, aniria en contra dels interessos legítims de l'empresa guanyadora i posaria en perill la recepció d'una subvenció FEDER. Per això, diu el jutjat, “la mesura cautelar causaria una afectació significativa als interessos públics i de tercers i en canvi no s'ha arribat a posar de manifest per part de l'empresa recurrent una afectació o dany que no puguin ser compensats si el recurs és estimat”.\nL'agost de 2020 es va convocar el concurs de projectes per a la redacció del projecte museogràfic del Museu del Barroc de Catalunya. La primera fase va consistir en la selecció dels sol·licitants que serien convidats a presentar el projecte d'idees.\nPer seleccionar els quatre equips finalistes, un equip d'experts, format per persones de l'Ajuntament de Manresa i de la Generalitat de Catalunya va valorar de manera global i motivada el currículum presentat per cada empresa, sobre la base de diversos criteris de valoració.\nDels 14 equips presentats inicialment, el comitè d'experts va seleccionar quatre finalistes: Varis Arquitectes, Croquis Dissenys Muntatges i Realitzacions, Produccions Culturals Transversal i Playmedia Motion Graphics.\nLa junta de govern local de l'Ajuntament va aprovar el 3 de novembre del 2020 el dictamen del comitè d'experts, amb les puntuacions de tots els participants i del qual resultaven seleccionades aquestes quatre empreses finalistes.\nEn aquell moment (novembre del 2020), cap de les empreses participants va presentar cap al·legació ni recurs de cap mena durant el període hàbil per fer-ho, de manera que es va iniciar sense cap incidència la segona fase, amb les quatre empreses finalistes, que consistia a presentar un projecte d'idees per al museu, en un termini de tres mesos.\nEn la segona fase, ja només amb quatre finalistes, el jurat qualificador, format per 12 persones expertes, en representació l'Ajuntament de Manresa, el Servei de Museus i Protecció de Béns Mobles de la Generalitat, l'Oficina de Patrimoni Cultural de la Diputació de Barcelona, el Museu Nacional d'Art de Catalunya i un expert independent, va escollir com a proposta més ben valorada la presentada per l'empresa Croquis Dissenys Muntatges i Realitzacions.\nEl concurs es va resoldre el 20 d'abril passat i a partir d'aleshores calia formalitzar el contracte per a la redacció del projecte executiu.\nUns dies més tard, el 14 de maig, una de les empreses finalistes, Produccions Culturals Transversal, va presentar un recurs potestatiu i va sol·licitar la suspensió de l'execució de la junta del govern de contractar el projecte. Aquesta empresa posa en dubte que la relació de mèrits curriculars aportats per la guanyadora estiguin prou acreditats.\nEl 8 de juny, la Junta de Govern de l'Ajuntament de Manresa va desestimar aquest recurs. En l'escrit de desestimació, es fa notar que malgrat que el recurs fa referència a l'acord del 20 d'abril, en què es determina el guanyador, l'acte objecte d'impugnació és l'acord del 3 de novembre en què se seleccionen els quatre finalistes. Com s'ha dit, en relació a aquest acord, no es va presentar cap tipus de recurs administratiu ni de cap altre mena dins el termini legal previst, que és d'un mes des de la notificació de l'acord.\nPer aquest motiu, el recurs de reposició es va inadmetre, per extemporani, atès que no es pot admetre un recurs presentat el 14 de maig contra un acte notificat el novembre passat i que ja va esgotar el període d'impugnació. Acceptar el recurs de reposició que fa referència a un acord de set mesos enrere hauria estat significat incomplir les normatives d'aquest i de qualsevol concurs públic i per tant una vulneració dels drets de l'empresa que havia estat seleccionada.\nAmb data 10 de juny, Transversal, havent estat notificada la decisió de la Junta de Govern Local de no admetre a tràmit, per extemporani, el recurs de reposició, comunica que ha interposat recurs contenciós administratiu contra l'acord de no admissió del recurs. El jutjat contenciós Administratiu número 4 de Barcelona ha rebutjat les mesures cautelars per aturar el procés de manera immediata, de manera que la contractació pot tirar endavant.\nMalgrat que no existeixi cap dubte sobre la legitimitat del procés, a petició de la regidoria de Cultura, el comitè d'experts elabora l'informe que recull la comprovació de la documentació i la ratificació dels acords presos.\nCultura i Mitjans, Museu Barroc


Laura Borràs | vickymiro\nFeaturedby vickymiro Deixa un comentari\n(Article escrit amb Ramon Radó) Miquel Martí i Pol, el poeta més llegit i un dels més estimats a Catalunya, va morir l’11 de novembre d’ara fa 10 anys a […]\nQuè en farem dels llibres? El futur del món editorial\nEl futur de les biblioteques i de les llibreries, l’actitud (reticent) de les editorials davant d’un panorama sacsejat per l’ebook, les noves formes de lectura i la creació de continguts […]\nEl nou llibre de poesia de Màrius Sampere es diu “Infinit” i és una app que ofereix un recorregut de lectura que no s’esgota mai. A “The Afronauts” trobem l’adaptació […]\n“No crec que Catalunya pugui tenir un Nobel dins d’Espanya”\nEntrevista a Laura Borràs, nova directora de la Institució de les Lletres Catalanes. La professora de literatura i comissària de l’any Sales-Calders-Tísner avança els projectes que vol dur a terme […]\nEbooks i Literatura digital, Xarxes socials\nJuny 11, 2012 by vickymiro Deixa un comentari\nJoan Sales, Pere Calders i Avel·lí Artís Gener “Tísner” continuen vius i interactuant amb els seus lectors 100 anys després del seu naixement. L’autor de la gran novel·la sobre la Guerra Civil, el narrador […]


FESTIVAL L’HORA DEL JAZZ – #dondesibcn\nEl Festival l’Hora del Jazz-Memorial Tete Montoliu celebra enguany la seva 25a edició afegint més dies de programació i nous espais. Entre el 6 i el 30 de setembre el festival mostrarà la diversitat que hi ha a l’escena jazzística catalana. La Plaça de la Vila de Gràcia i els clubs Milano Cocktail Bar, Jamboree, Cafè del Conservatori del Liceu i Artte acullen la programació de Barcelona; el Claustre de Sant Domènec de Balaguer (Lleida) i Vilafranca del Penedès, seran els espais on se celebrarà fora de la ciutat.\nLa programació es repartirà al llarg de quatre diumenges seguits (6, 13, 20 i 27 de setembre) on a partir de les 12h es podrà gaudir de dos concerts gratuïts cada dia. Continuant amb la col·laboració amb l’Ajuntament de Balaguer (Lleida) per tercer any consecutiu, el dia 13 de setembre hi haurà l’actuació de Joan Sanmartí Quatre elements al Claustre de Sant Domènec de forma totalment gratuïta.\nRecuperem un col·laborador d’edicions anteriors. Amb l’ajut del Jazz Club Vilafranca, Sergi Sirvent Trio actuarà a l’Auditori del Vinseum, el dissabte 26 de setembre.\nCategorías:AGENDA, FESTIVALES, JAZZ, MUSICA, PREVIA


Llagostera alerta d´una estafa d´un fals premi de loteria - Diari de Girona\nLlagostera alerta d'una estafa d'un fals premi de loteria\nL'empresa enreda els veïns demanant el número de compte per fer l'ingrés on després es podria patir algun frau\nllagostera | pau esparch 10.03.2015 | 00:00\nLa Policia Local de Llagostera ha alertat d'una nova modalitat d'estafa que s'està produint en aquest municipi. Es tracta d'un fals premi de loteria de 960.000 euros, que pretén enredar els veïns demanant el número de compte corrent per poder fer l'ingrés d'aquest import. Així, l'estafa comença quan els habitants de Llagostera reben al seu domicili una carta de "Tolopis International Lotto". Les persones que llegeixen la missiva, poden creure que són guanyadors d'un premi de loteria. De fet, segons la carta, en total són deu els suposats beneficiaris d'aquest premi, que han de repartir-se un import de 9,6 milions d'euros. Per això, cadascú ha de rebre teòricament 960.000 euros del fals premi.\nAra bé, per aconseguir aquests diners, l'empresa sol·licita als suposats afortunats que donin el seu número de compte. Evidentment, és en aquest punt quan es pot produir l'estafa. El motiu és que la part inferior de la missiva és un formulari en què es demana el nom, els cognoms, el DNI i el número de compte corrent, entre altres dades personals. Així, la carta explica que per poder rebre aquests 960.000 euros del premi (que suposadament estan dipositats al "Banc de Gran Bretanya"), les persones han d'enviar aquestes dades personals per correu electrònic, o bé a través d'un número de telèfon o de fax.\nFins i tot, la missiva pressiona els suposats afortunats, assegurant que el premi ha de ser reclamat abans del "5 d'abril del 2015" perquè si no, una vegada passada la data anunciada, aquests diners "es retornaran al Ministeri d'Economia com a fons no reclamats". Evidentment, res de tot això és cert i es tracta d'una estafa per aconseguir el número de compte de les persones. Així, si s'envia el formulari (en contra de la recomanació de la Policia Local de Llagostera), és probable que els afectats pateixin una retirada de diners inesperada al seu compte corrent.\nÉs per això que, a la pàgina web de l'Ajuntament de Llagostera, ahir es va voler recordar que s'ha d'ignorar la carta i en cap cas omplir el formulari de la missiva. Així, la Policia Local del municipi va recomanar avisar familiars i amics, sobretot gent gran, d'aquesta nova modalitat d'estafa.


ARA MATEIX, ENFILO AQUESTA AGULLA: SOBRE LA LLEI DELS SERVEIS SOCIALS O UNA VELLESA EN TONS DE GRIS\nPublicat per Roser Pros-Roca a 19:22\nsé que no m'entendreu gaire i pensareu que m'he begut l'enteniment, però si volem un món més just, més social i humanitzat, cal que la presió fiscal envers la gent que defrauda aumenti, i així i tot potser caldrà plantejar-se el pagar més impostos.\ni no ho dic a nivell d'empresa (això ens faria perdre competitivitat), ho dic a nivell de treballadors.\nnecessitem més diners per poder tenir tot allò que encara no som capaços de garantir a tota la societat.\nalgunes idees....els jubilats haurien de pagar els medicaments sempre i quan la renda superés uns mínims, ens agradi o no, la visió que tenim del jubilat amb pensió baixa, per sort, no és universal.això s'hauria d'estendre també a la resta de la població, i qui tingui més renda no hauria de tenir el mateix descompte en la compra de medicaments que algú que no té recursos.\nels autònoms han de ser conscients que cotitzan el mínim a la seguretat social no poden cobrar una altra cosa que aquest mínim, per no parlar del frau enquistat en el tema factures i despeses que apliquen....\nens cal recaptar més, per què tot i que una millor gestió sempre l'hem d'exigir, generalitzar prestacions i serveis té un cost molt important.\n10 d’octubre de 2007 a les 0:05\nHola Ricardo, bon dia. Gràcies pel teu missatge.\nEstic d'acord, en essència, amb el que dius, però això, ben regulat i ben tramitat, perquè no pot ser la gent amb pocs recursos, acabi tenint-ne encara menys.\nPer altra banda, el motiu de queixa del meu article és la lentitud a l'hora de tramitar una llei d'aquest tipus, la deixadesa social envers un col.lectiu nombrosíssim i indefens de persones que necessiten atencions especials. Els polítics i la societat en general, durant molts anys, han mirat cap a un altre cantó, sistemàticament, davant les necessitats de gent malaltia amb rendes mínimes.\nNo em sembla just. Em sembla inhumà.\nA veure si ara aquesta llei tot això ho regula i ho adoba, pel bé de tothom.\n10 d’octubre de 2007 a les 8:57\naquest país acabara sent un geriatric i em d'estar preparats\nqualsevol ajuda a la gent gran és benvinguda\nTens raó. El més important, penso, és treure a la gent necessitada de cures especials, de la indefensió en la que es troben.\n11 d’octubre de 2007 a les 20:01\nEstic molt d'acord amb tu. Poques coses que han de fer importants i les fan tard i malament. Indigna i molt.\n14 d’octubre de 2007 a les 21:18


EL MEU PRIMER LLIBRE DEL COSMOS. KAID-SALAH FERRÓN, SHEDDAD. Llibre en paper. 9788426146625 Llibreria A Peu de Pàgina


Telèfon de girafa de la Xina per Samsung Note 8 Proveïdors i fabricants - Preu de fàbrica - Dstone\nCasa > Productes > Funda de telèfon per a Samsung > Caixa de telèfon mòbil amb brodats 3D per a Samsung\nCaixa de telèfon de girafa per Samsung Nota 8\nFunda de jirafa per a Samsung 8 Nota Funda de DSTONE Tech una fàbrica de casos de telèfon xinès professional. Aquesta caixa de jirafa per a Samsung Note 8 com a nou element, es ven molt bé recentment. OEM / ODM és molt benvingut. si us plau no dubti en contactar-nos en qualsevol moment, esperant saber de tu. Girafa ...\nFunda per a girafa per a Samsung 8 Nota\nDSTONE Tech una fàbrica de xinès per a telèfons professionals. Aquesta caixa de jirafa per a Samsung Note 8 com a nou element, es ven molt bé recentment. OEM / ODM és molt benvingut. si us plau no dubti en contactar-nos en qualsevol moment, esperant saber de tu.\n1.Details de la funda del telèfon de la jirafa per a Samsung 8 cas Nota\n2.Introducció de la funda del telèfon de la jirafa per al cas Samsung 8 Nota\n1.TPU + ordinador per a PC, material de cuir PU\n2.El patró de cérvol de cérvol li dóna un bon humor\n3. Treball fet a mà, productes d'alta qualitat, productes exclusius\n4.Phone shell factory, proporciona un bon servei i qualitat\n3. Especificació de la funda del telèfon de la jirafa per al cas Samsung 8 Nota\nTPU + PC CASE, PU Leather\nPerfecte per al cas Samsung Note 8\nHot Tags: caixa de jirafa per Samsung Note 8, Xina, proveïdors, fabricants, fàbrica, venda a l'engròs, compra, preu barat, personalitzat, en existència\nUn parell de: Caixa de telèfon personalitzada per iPhone 6S\nSegüent: Fluffy Phone Case per iPhone 7 i iPhone 8\nCasos de telèfon hologràfic per a coberta d'iPhone


El Blog de Ribals » Documentals del Projecte Abancay\nShareTweetJa tenim les maletes quasi fetes! Després de mesos de preparació i coordinació, la setmana vinent la Sandra Merino marxarà cap a Perú. Tenim molta il.lusió i moltes ganes de seguir desenvolupant aquest important projecte, que tant afecta al benestar de les famílies d’Abancay. I als mesos d’estiu, hem trobat un voluntari per anar a fer reforç educatiu i fer les reunions de seguiment semestrals. Un voluntari que s’ha brindat per anar-hi ad-honorem, per la qual cosa té tota la nostra gratitut i admiració.\nActivitats setmana 10, del 5 al 10 de març « « Ribals Ribals says:\t03/02/2012 at 3:58 pm\t[...] mes. Aquesta escola col·laborarà amb nosaltres en el nostre súper projecte solidari d’Abancay, una productora realitzarà una gravació del documental per ensenyar els nens/es de Perú com treballem el lleure a Catalunya des de fa mes de 50 anys i [...]\nActivitats setmana 10, del 5 al 11 de març « « Ribals Ribals says:\t03/02/2012 at 4:01 pm\t[...] més. Aquesta escola col·laborarà amb nosaltres en el nostre projecte solidari d’Abancay, una productora realitzarà una gravació del documental per ensenyar els nens/es de Perú com treballem el lleure a Catalunya des de fa mes de 50 anys i [...]


SOSTE - Ensayos - 828 Palabras\nPáginas: 4 (828 palabras) Publicado: 28 de abril de 2015\nPIB: El producte interior brut és la suma en diners dels béns i series produïts en un any en un país o àmbit geografic determinar. Dóna una idea de la magnitud de la producción, no la quantitatexacta. D'altra banda, no tota la producció apareix en el PIB. L'economia submergida, que engloba les empreses o activitats no declarades, el frau fiscal i l’economia delictiva, entre altres,òbviament no apareix en els càlculs, però s’estima que és un 30 % del PIB. Un altre sector que no apareix és l’anomenada 'economia informal', que correspon a la producció no remunerada, com ara les feinesdomèstiques, el voluntariat o la producció agrícola pròpia. No s'hi compten perquè no hi ha preu. Com que el PIB pretén indicar el nivell de benestar, és important precisar la manera com s’hi reflecteixenalguns fenòmens que difícilment poden qualificar-se com a positius. Les produccions no desitjades (armes, presons, etc.) són activitats econòmiques i per tant són ingressos al PIB. Les pèrdues depatrimoni natural (tala de boscos, esgotament del petroli, contaminacions, etc.) també compten com a ingressos, perquè han servit per a determinades produccions. Pitjor encara, els accidents i desastresacaben comptant en positiu per les feines de reparació o restitució que comporten. Es pot dir que per al PIB és millor la pèrdua de recursos naturals que el manteniment que se'n faci.\nIDH: L'IDH vaser creat per emfatitzar que les persones i les seves capacitats han de ser el criteri últim per avaluar el desenvolupament d'un país, no només el creixement econòmic. L'IDH també es pot utilitzar perqüestionar decisions de política nacional, preguntant com dos països amb el mateix nivell de RNB per càpita poden acabar amb diferents resultats de desenvolupament humà. Aquests contrastos podenestimular el debat sobre les prioritats de política del govern.\nL'Índex de Desenvolupament Humà (IDH) és una mesura resum dels èxits mitjana a les principals dimensions del desenvolupament humà: una...


Saura desvia a Huguet - Notícies Política - Notícies Política - e-notícies\nPolítica · 1 d'Abril de 2009. 15:16h.\nSaura desvia a Huguet\nEl conseller d'Interior diu que el d'Universitats hauria d'haver fet "més pedagogia" del Pla Bolonya\nJoan Saura, durant l\_'entrevista\nEl conseller d'Interior i Relacions Institucionals de la Generalitat, Joan Saura, considera que el conseller d'Universitats de la Generalitat, Josep Huguet, el govern espanyol i també el govern català haurien de fer més pedagogia per explicar el que representa el Pla Bolonya. Saura creu, en una entrevista a Catalunya Ràdio, que el fet que la policia hagi d'intervenir en tancades com les de la Universitat de Barcelona és “l’expressió d’un fracàs”.\nEl conseller ha assegurat que malgrat la polèmica per l'actuació dels Mossos d’Esquadra durant les manifestacions d'estudiants anti Bolonya, no s'ha plantejat mai dimitir i afirma que tornaria a ser conseller d'aquesta cartera malgrat la polèmica. Saura ha declarat: “Si vostè em pregunta si ho tornaria a agafar, li dic que sí; si vostè em pregunta si em fa il·lusió, li dic que sí; en el futur, depèn de les eleccions, depèn de qui serà el candidat, depèn de moltes coses però, evidentment, faig un balanç positiu”.\nSaura ha donat el cas per tancat i s'ha desmarcat de l'actuació de la policia assegurant que el conseller mai no dóna ordres en cap cas. Segons ha declarat, “mai des de la Conselleria d’Interior, des del propi conseller, es donen instruccions operatives, que sempre queden en mans del cos operatiu, sempre; no hi ha hagut ni una sola instrucció, entre altres coses, perquè jo no sóc un professional de la policia. El que sí que tinc", ha afegit, "és l’obligació, si hi ha una operació com aquesta que no és satisfactòria, d’investigar i prendre mesures perquè no es torni a repetir”.\nTanmateix, Saura ha contradit aquesta consigna quan ha admès que sí que ha donat ordres perquè no es repeteixin escenes de passivitat com les del dia 19, quan els manifestants van llançar objectes contra la Generalitat i contra el cordó policial sense que hi hagués cap reacció. El conseller conclou que el director general de la Policia, Rafael Olmos, va ser qui va prendre les decisions operatives errònies i per això ha estat qui n’ha assumit les responsabilitats. El conseller ha confirmat, a més, que el secretari de Seguretat, Joan Delort, el substituirà fins al final de la legislatura.\nHuguet replica Saura\nRahola sobre Saura: "això és un desastre"\n#1 robert, bcn, 01/04/2009 - 18:34\nAquest personatge encarna una de les epoques més lamentables de la politica catalana.\nQuan se'l obligui a deixar la politica Catalunya s'haurà tret un imbècil de debò.


Matrimoni | Categoria de fitxers | Notícies d'amor, parella, sexe i amistat\nInici | Blog | Matrimoni\nSecció de notícies relacionades amb el matrimoni. Aquí pot trobar una àmplia varietat d'articles i publicacions relacionades amb el món del matrimoni. Tot el que té a veure amb amor, zodíac, salut, sexe. També realitzarem recerques i reflectirem els resultats en diferents articles. I és que les noces sempre són interessants. Si afecten persones pròximes o si afecten persones famoses. Ens centrarem principalment en aspectes que tenen a veure amb la salut de les relacions. Coses que són positives i negatives mentre duren. Fins i tot ens ocuparem del divorci, fet inevitable en alguns casos. Gaudeix la vida i aprofita l'oportunitat de conèixer gent nova.


destacado – Ritmo Municipal\nYelissa Díaz 30/07/2019 30/07/2019 destacado, TecnoTips\nLas pruebas finales realizadas en el móvil han hecho posible que ya esté disponible para los consumidores a partir de septiembre de 2019. Santo Domingo, R.D. – Tras el anuncio del lanzamiento al mercado global del Samsung Galaxy Fold y uno que otros baches en el camino, la empresa multinacional ha concentrado sus\nFoldGalaxySamsungtecnología\tLeer más\nRitmo Municipal 10/04/2019 10/04/2019 Cultura&Sociales, destacado\nPor Hillary Espinal La Asociación de Desarrollo Educativo de La Victoria (Adevic) y la Comunidad Educativa celebraron la IV Feria del Libro y la Cultura Local del Distrito Municipal La Victoria. La actividad, que se realizó en el Multiusos de La Victoria, sirvió para que jóvenes escritores de la comunidad\nFeria del LibroLa Victoria\tLeer más


Catalan to English | Certificates, Diplomas, Licenses, CVs\nRecent Certificates, Diplomas, Licenses, CVs terminology questions in Catalan to English\nGrau Pre Oficial\nVisat i Conforme el cap del negociat\napproved by the business manager (sales manager)\n% Cot. Asseg.\n% of contribution to the insurer/insurance\nGeneral advice on certificate please


REBO EL MISSATGE D'ERROR NO S'HA POGUT LLIURAR '552 5.2.0 SERVIDOR ESMTP - MICROSOFT COMMUNITY - ALTRES / DESCONEGUDES\nRebo el missatge d'error no s'ha pogut lliurar El missatge d'error '552 5.2.0 Servidor ESMTP no disponible AUP # O-1450' en reenviar el correu electrònic d'un compte concret a través d'Outlook.\nNomés passa amb el correu d'Outlook, però no directament mitjançant el correu web Spectrum. L'he reduït al cos del missatge de correu electrònic reenviat amb la llista de la seva adreça de correu electrònic. si l’elimino, el correu electrònic passarà. No entenc per què Outlook penja a la seva adreça de correu electrònic. Si tallo i enganxo aquesta adreça a l'adreça d'un correu electrònic nou, s'enviarà. No és només el meu Outlook, és tothom a l’empresa. No he tingut l'oportunitat de provar-ho des de l'ordinador de casa.\nNormalment, es produeix un error de correu electrònic 552 quan hi ha un problema relacionat amb un fitxer adjunt al vostre correu electrònic. O bé ha superat els límits de mida del servidor remot o el servidor remot no permet el tipus de fitxer. Alguns servidors de correu també semblen utilitzar aquest codi d’error incorrectament quan bloquegen un missatge a causa d’activar un filtre, com ara un URL del missatge que es troba a la llista negra del domini. Per atendre adequadament la vostra preocupació, ens agradaria conèixer més informació. Respon a les preguntes següents:\nFeu servir un servei de correu electrònic proporcionat per l'empresa?\nEsteu enviant a un destinatari del mateix domini de correu electrònic?\nel vostre correu electrònic conté fitxers adjunts?\nMA Mandelion7En resposta a la publicació de Julie Ram el 8 de desembre de 2017\nMateix número ... Spectrum Client.\nVa començar fa aproximadament 2 setmanes rebent el codi de missatge '5.2.0 Servidor ESMTP no disponible AUP # O-1450'. Actualment utilitzeu Spectrum Business Class amb Office Outlook tant a Mac com a PC per reenviar missatges de correu electrònic que tenen el missatge original incrustat al missatge sense fitxers adjunts. Només es pot reenviar quan s’eliminen totes les parts del missatge de correu electrònic original, excepte el nom i el número de telèfon de la persona. Tingueu en compte: la mida no és un problema i el tipus de fitxer funcionava anteriorment en altres correus electrònics enviats per les mateixes empreses. L'única coherència del nostre problema és que el missatge sempre inclou un missatge incrustat amb la informació de contacte de l'empresa dels clients i l'adreça del lloc web. De vegades hi ha una foto incrustada ... però no sempre. La solució de problemes consistia en reenviar missatges de correu electrònic originals a adreces de correu electrònic amb el mateix domini i diverses adreces de correu electrònic amb servidors diferents. A més, heu provat de reenviar-lo directament mitjançant el correu web de Spectrum i tampoc no heu pogut enviar-lo dins d’aquesta bústia. Vaig contactar amb Spectrum el divendres passat (fa 6 dies) i a partir d'ahir se li va informar que el problema s'havia elevat a un nivell més alt de tecnologia al matí.\nSA SamThompson 2017En resposta a la publicació de Mandelion7 el 14 de desembre de 2017, Mandelion7, hi ha hagut alguna solució aplicada des de Spectrum? Jo també sóc client de Spectrum, rebo els mateixos errors en respondre als clients. CP Charianne Per\nEn resposta a la publicació de SamThompson2017 el 22 de desembre de 2017\nHi ha poques raons per les quals pugueu rebre aquest missatge d'error quan apliqueu la configuració del servidor de correu electrònic a l'Outlook per poder executar-lo com si s'hagués de configurar de nou la configuració del servidor de correu electrònic o bé es podria fer el manteniment del servidor de correu electrònic. Dit això, us aconsellem que feu arribar el vostre problema Fòrum en línia de Spectrum . Això és tan preocupant, com el missatge d'error que rebeu seria analitzat, ja que ja està relacionat amb la configuració del correu electrònic que necessita més investigació amb el seu equip d'assistència.\nWindows 7 desactiva les actualitzacions automàtiques\nSi teniu altres preguntes o dubtes en el futur, només estem a un clic.\nHo he reduït fins que l'adreça de correu electrònic del destinatari es troba al cos del correu electrònic. Si responc a *** S'elimina l'adreça de correu electrònic per privadesa ***, només he de suprimir l'adreça de correu electrònic per privadesa *** del cos del missatge i desapareixerà. Spectrum dirà si funciona al correu web i falla a l'Outlook, no és un problema nostre.\nTambé si responc a una altra persona i poso l'adreça de correu electrònic de la persona a qui no puc respondre en aquest missatge, fallarà.\nWindows 10 d'escriptori remot cromat\ncom fer una captura de pantalla en Chrome


LA TORRE BLANCA. Rural Tourism.\n7 rooms From 14 up to 18 people\n© 2012. LA TORRE BLANCA ( Masoveria PCC-288 ) | Telephone: (0034) 678650258 | E-mail: info@latorreblanca.com


Giorgia Meriggi (Italia) - collettivo culturale tuttomondo\nTi trovi qui: Home / cctm / Giorgia Meriggi (Italia)\ncentro cultural tina modotti Giorgia Meriggi (Italia)\nde Giorgia Meriggi (Italia)\nTengo una casa en las salinas\nmarcianas de Es Pujols\na escala en la bañera.\nVivo en una cava de mármol\nen calle Guido Reni\nla maqueta de una ejecución.\ndi Giorgia Meriggi (Italia)\nFoto: Giorgia Meriggi\nHo una casa sulle saline … Tengo una casa en las salinas … di Giorgia Meriggi (Italia) trad spagnola del cctm poesia italia latino america\nArchiviato in:cctm, español, italia, poeti Contrassegnato con: Giorgia Meriggi, italia


Arxius de Catalunya Ràdio | Page 29 of 45 | Albert Cuesta\nUna cafetera que fa el cafè més carregat si et veu més cansat\nUna cafetera que fa el cafè més carregat si et veu més cansat, una selfie viatgera i un tren connectat. Escolta l’Albert Cuesta a L@Net, cada dia a les 21.45 a Catalunya vespre @albertcuesta facebook.com/albertcuesta\nFiled Under: Catalunya Ràdio, Ràdio Tagged With: cisco live 2019, dispositius connectats, internet de les coses (iot), mobilitat connectada\nL’era de les xarxes és també l’era de la de postveritat. La nostra forma de produir i consumir informació ha canviat i ara és més complicat identificar qui emet la informació i amb quins possibles interessos. Diàriament rebem desenes de les anomenades “fake news” (notícies falses) que es propaguen amb rapidesa a través de les […]\nFiled Under: Catalunya Ràdio, Ràdio Tagged With: cotxes autònoms, cotxes elèctrics, Fitbit, mobilitat autònoma, mobilitat elèctrica, rellotges intel·ligents


Com fer flam casolà, recepta | Factor Gastronòmic\nIngredient principal / Dolços / Flam casolà\nDe 30 min a 1 hora, Dificultat baixa, Dolços16\nFer flam casolà, a casa, era quelcom força habitual fa uns anys. Tant, que forces persones encara guarden a la seva memòria el dolç record d’aquelles flameres d’alumini que s’empraven per elaborar-lo. De fet, moltes persones encara les conserven, com a part de l’herència gastronòmica que reberen d’algun avantpassat més o menys proper. Veure-les de nou és tornar a la memòria aquells moments d’infantesa on la cuina, aquell procés pel qual transformem els aliments, era molt més present a les nostres llars.\nAvui en dia, encara que la gastronomia és objecte d’un reconeixement mai vist, poc a poc sembla que anem substituint la cuina domèstica per productes que ens alliberen d’aquesta càrrega. Si és que realment suposa una càrrega, fet que s’hauria de posar en dubte i ens hauria de fer reflexionar. La conveniència, un concepte molt de moda sobretot entre els entorns marketinians, s’ha imposat per damunt de molts altres valors. I amb ella, la cuina ha anat perdent un terreny que han anat guanyant els productes processats i ultraprocessats.\nTornar segles enrere i elaborar-nos-ho tot probablement no sigui la solució. Però tampoc ho és processar-ho tot i allunyar-nos tant de la cuina que no sapiguem ni d’on venen ni com es fan els productes que ens mengem. Podem prendre com a exemple el flam. En podem trobar de molt bons a les botigues i no té res de dolent comprar-ne de tant en tant. Així i tot, també és molt bo, a nivell educatiu i pel nostre plaer gastronòmic, elaborar-ne a casa i poder i saber apreciar les diferències entre un bon flam casolà, elaborat amb llet fresca, i la resta. Només així, a part de mantenir un acte tan essencial per nosaltres com és la cuina, podrem gaudir de l’autèntic sabor del flam.\nIngredients per a 6 flams\n500 ml de llet fresca (sencera)\n50 g de sucre (se’n pot posar més si es vol més dolç, fins a 100 g)\n25 ml d’aigua mineral natural\n1 c.p. de suc de llimona\nPreparació del flam casolà\nPre-escalfar el forn a 180 ºC amb escalfor a la part de baix.\nPosar el sucre del caramel en una paella o cassó petit, afegir el suc de llimona i escalfar-ho a foc mig sense remenar. Quan el sucre comenci a fer bombolles, moure el cassó pel mànec per tal que no cristalitzi a les vores i es vagi mesclant i coent de forma homogènia. Quan el caramel hagi agafat un color més fosc, al cap de 4-5 minuts, baixar el foc i afegir amb compte l’aigua escalfada prèviament. Barrejar amb una cullera de fusta i coure 2-3 minuts més.\nCobrir el fons de les flameres amb el caramel que acabem de fer. Feu-ho quan el caramel estigui encara calent, ja que d’aquesta manera es podrà repartir bé. Podeu fer servir flameres individuals o bé una de gran.\nEn un altre cassó, escalfar la llet amb la canyella i la pell de la llimona. Quan estigui a punt de bullir, apagar el foc i deixar-la infusionar 10 minuts amb el cassó tapat.\nMentre infusionem la llet, barrejar els ous amb el sucre en un bol gran amb l’ajuda d’una batedora de mà.\nQuan tinguem la llet infusionada, afegir-la al bol dels ous barrejats amb el sucre passant-la prèviament per un colador. D’aquesta manera ens assegurarem que no quedin impureses (restes de nata, trossets de canyella o pell de llimona). Mesclar bé fins obtenir una mescla homogènia.\nOmplir les flameres, idealment passant la mescla un altre cop pel colador.\nCol·locar les flameres en una safata alta per anar al forn, afegir aigua (millor un pèl calenta) per coure les flameres al bany Maria i enfornar-les 30 minuts a 180ºC, fins que veiem que l’ou ha quallat. Vigileu que l’aigua del bany Maria no bulli.\nApagar el forn, retirar la safata, treure les flameres del bany Maria i deixar refredar el flam casolà a temperatura ambient.\nUn cop fred, tapar el flam casolà amb paper film i guardar-lo a la nevera. Podeu guardar el flam casolà a la nevera tranquil·lament 4 o 5 dies.\n10 maig, 2019 @ 09:29\nI….. per fer un flam d’ou? Disposes de recepta? Gràcies\n10 maig, 2019 @ 10:25\nHola Gemma! Aquesta recepta és la del flam d’ou. Una abraçada!\n26 maig, 2019 @ 14:03\nAquesta tarda vaig a fer un flam gran d’ou, seguint la teva recepta¡ ja et diré com em surt¡ fa anys que no en faig¡ a casa ja ho esperen¡ gràcies x la recepta\n27 maig, 2019 @ 07:50\nQuè bé Teresa! Segur que surt molt bo! Moltes gràcies per seguir el blog. Una abraçada! 🙂\n25 juny, 2019 @ 13:34\nJo vaig provar de fer-lo fa uns dies i va quedar espectacular! Moltes gràcies per la recepta!!\n25 juny, 2019 @ 21:50\nMoltes gràcies pel comentari Mireia. I per seguir el blog. Què bé que et quedés tan bé! 🙂 Una forta abraçada!\n27 juliol, 2019 @ 03:38\nQuè vol dir que s’ha de deixar INFUSIONAR la llet ?\n29 juliol, 2019 @ 13:19\nHola Jordi! Infusionar la llet (o un líquid) vol dir deixar-lo reposar una estona, generalment calent (encara que també podria ser fred), amb altres ingredients per tal que agafi les aromes. És el que fem amb la llet del flam, de la crema catalana o amb les herbes d’una infusió per exemple. Una abraçada!\nDolors Bigas Serra\n6 setembre, 2019 @ 14:05\nHola, el flam el poses amb el forn calent o l’ engegues quan li poses? Gràcies\n6 setembre, 2019 @ 14:27\nHola Dolors! El flam l’has de posat amb el forn ja pre-escalfat a la temperatura indicada (punt 1). 😉 Espero que et quedi boníssim. Una abraçada!\n9 juny, 2020 @ 15:09\nRecepta perfecte!! M’han quedat genials.\nEl 2on cop vaig baixar el sucre a 70gr i encara millor.\n10 juny, 2020 @ 09:20\nMoltes gràcies pel comentari Pepa!! Certament el tema del sucre és força relatiu i cadascú/na ha d’anar trobant aquell punt que li agradi més (i tenir en compte que quant més sucre, pitjor per la salut!). Una abraçada!\n31 maig, 2021 @ 15:23\nHola!!, Doncs mira de moment encara li falten cinc minuts per sortir del forn, però està molt líquid. He volgut provar d en comptes de posar sucre, he posat eritritol. Avere si funciona.\n5 juny, 2021 @ 19:50\nHola Núria! Mai he provat amb eritritol. No sé si això pot influir en alguna cosa… El bany maria arribava gairebé fins a dalt de les flameres? Potser és això. O potser l’aigua del bany maria estava força freda i això ha fet que necessiti més temps. Jo sempre que faig flam en 30 minuts ja queden quallats. Ja em dius! Una abraçada\n4 setembre, 2021 @ 09:02\nEs pot congelar el flam un cop fet? Gràcies.\n6 setembre, 2021 @ 11:17\nHola Montse! Doncs la veritat és que no n’he congelat mai i no et sabria dir. Caldria veure si canvia gaire la textura. Si ho proves, em dius! Una abraçada


TOT SON PUNTS DE VISTA: CEMENTIRI DE SANT FELIU DE LLOBREGAT. CATALUNYA\nHem sorprenia l’arbitraria prohibició de retratar a l’interior, de la que demanava explicació a l’Alcalde per e.mail; [Florenci Brunet, em feia un comentari al Blocdefotos.cat 02/03/2013 a les 20:54] Tampoc es permet fer fotografies al cementiri del Poble Nou de Barcelona. Bo és saber-ho i des d’ara demanem TAMBÉ explicacions a l’Alcalde de Barcelona. Formalment vivim en una ‘Democraciola’ i les PROHIBICIONS no poden estar fonamentades NOMÉS en la voluntat dels JEFES LOCALS DEL MOVIMIENTO.\nA la fitxa tècnica s’explica que fins l’any 1847 el cementiri municipal estava situat als entorns de la parròquia; les necessitats de tresoreria del Rei Carles III, l’havien obligat – amb l’excusa de la higiene pública – ha dictar l’any 1787 la Reial Cèdula que obligava a construir els fossars fora del nucli urbà – DE TOTS ELS MUNICIPIS - això va suposar alhora, un enriquiment per part de les classes posseïdores de la terra, i de la pròpia Corona. Es posaven els ciments de l’especulació urbanística, en la que el REINO DE ESPAÑA esdevindrà una potencia MUNDIAL.\nNormalment aquesta mena d’infraestructures ‘Publiques’ que generalment administren EMPRESES PRIVADES, s`aixecaven en terrenys ventilats, però no sempre elevats. No és aquest el cas d’aquest cementiri – del que se’n desconeix l’autor - de planta rectangular amb els nínxols disposats longitudinalment en fileres i els uns sobre els altres. N'hi ha dues centrals i dos més adossades a les parets que delimiten el recinte. A la capçalera també trobem nínxols de les mateixes característiques, però disposats transversalment.\nConté diversos panteons familiars de tendència modernista i una capella – actualment privada - que no obstant això, sòl estar oberta a l'accés del públic.\nAl centre de les fileres de nínxols hi ha una avinguda de xipresos d'una alçada considerable.\nCom identificava perfectament l’Anselm Pallàs, la fotografia està feta des de la Rambla de la Marquesa de Castellbell, xamfrà amb la carretera de la Sanson, sobre del parking del cementiri.\nPublicado por ANTONIO en 2:36


Lliure disseny virtual de Plurilingüe Teclat en línia | Losderi.com\nVirtual Plurilingüe teclat en línia\nSi necessita alguna cosa a la cinta Plurilingüe en línia, però en un ordinador o portàtil disseny Anglès - vostè necessita un virtuals Plurilingüe teclat a la pantalla de l ordinador. És fàcil d usar i convenient. Si el lloc és una cosa que no t agrada o alguna cosa no funciona o no és veritat - si us plau contacteu amb nosaltres. És molt important per a nosaltres. En Losderi.com usant Plurilingüe teclat virtual, pot absolutament lliure i en línia: • escrivint en la favorita Plurilingüe idioma en línia; • enviar missatges a amics directament des del nostre lloc; • La cerca a Google i YouTube en 1 clic (s obrirà en una nova finestra) • traduïda utilitzant Google traductor un clic (S obrirà una nova finestra) • fer un posat a Facebook i tweets a Twitter; • Deseu les seves notes per seguir escrivint més tard (cal iniciar sessió); • descarregar i imprimir els seus documents.\nL\_\_\_'prémer en un teclat virtual Plurilingüe - És gratis i fàcil\nHem provat durant molt de temps la interfície web per a Windows i Plurilingüe distribució del teclat per a la seva conveniència. I ara tenim confiança en la seva comoditat a l escriure al nostre Plurilingüe Teclat en línia a la pantalla del seu monitor. Aquí pot utilitzar l estàndard en línia Plurilingüe teclat (QWERTY), teclat fonètic i un altre. Aviat anem a afegir el Plurilingüe teclat en forma d alfabet. És molt fàcil de cartes de cinta, traduir-los, imprimir i guardar, per mantenir-se en contacte amb amics de Facebook i Twitter. I, per descomptat - el que és el Internet sentit la recerca de Google i el vídeo a YouTube? Totes aquestes accions es realitzen al nostre lloc web en un sol clic - provar-ho! També, vostè pot guardar els seus documents impresos (que necessita per iniciar sessió en l ús de Facebook, Twitter o Google), que més tard continuar-los.\nCom arribar i fer servir el virtual Plurilingüe teclat al seu lloc?\nTambé pot instal·lar en el seu lloc web el nostre enllaç, botó o la totalitat virtuals Plurilingüe Teclat en línia - per a això, ha de copiar i enganxar el codi d aquí al seu lloc web o bloc. També estem oberts a suggeriments per característiques que vostè necessita - només ens escriure i descriure el que falta (la més detall - el millor) - anem a fer el que vostè necessita!\nLa traducció del Plurilingüe al teclat anglès en línia\nPer traduir el text gravat al Plurilingüe Teclat en línia, simplement feu clic a «Traduir» i una nova finestra s obrirà més popular traductor en línia a tot el món per part de Google. Per defecte, la traducció en anglès des Plurilingüe, però vostè pot triar qualsevol altre a la seva sola discreció.


UPC RECIRCULA — Comunitat UPC Sostenible — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nSou a: Inici / UPC RECIRCULA\nEl curs 2019-2020 seguim implantant els Punts UPC Recircula, punts de recollida selectiva més propers als usuaris per tal de facilitar la separació de residus i reduir els residus que generem.\nAlgunes de les novetats del servei són la generalització de la recollida de matèria orgànica, la millora de freqüències de recollida i la dotació de nous contenidors.La posada en marxa serà gradual fins completar el conjunt de campus de la UPC. Fins al moment pots trobar els Punts UPC Recircula a:


Tesis doctorales - INFOLEX (UPF)\nMilà-Garcia, Alba. L’acord i el desacord en català en tres gèneres discursius: anàlisi sociopragmàtica. Universitat Pompeu Fabra; 2017. Directoras: Carmen López Ferrero i Elisenda Bernal.\nPérez Sánchez, Juan Manuel. Cambio semántico en el argot de Medellín (Colombia). Universitat Pompeu Fabra; 2016. Directora: Janet DeCesaris.\nSpalek, Alexandra Anna. Verb meaning and combinatory semantics: a corpus based study of Spanish change of state verbs. Universitat Pompeu Fabra; 2014. Directores: Sergi Torner i Louise McNally.\nRenau Araque, Irene. Gramática y diccionario: las construcciones con se en las entradas verbales del diccionario de español como lengua extranjera. Universitat Pompeu Fabra; 2012. Directora: M. Paz Battaner.\nAlonso Campo, Araceli. Características del léxico del medio ambiente en español y pautas de representación en el diccionario general. Universitat Pompeu Fabra; 2009. Directora: Janet DeCesaris.\nTorner Castells, Sergi. Aspectos de la semántica de los adverbios de modo en español. Universitat Pompeu Fabra; 2005. Directoras: M. Paz Battaner i Louise McNally.\nCassany, Daniel. Intervenció en la comunicació escrita de les organitzacions. Experiències de formació en redacció d’informes tècnics en empreses privades i organitzacions públiques. Universitat de Barcelona; 1995. Directores: M. Paz Battaner i Joan Solà.


Bonviure: 6- 7- 8 desembre. RAQUETES CERDANYA NORD I ARIEJA, Ax-les-Thermes.\n6- 7- 8 desembre. RAQUETES CERDANYA NORD I ARIEJA, Ax-les-Thermes.\nTitol: 6- 7- 8 desembre. RAQUETES CERDANYA NORD I ARIEJA, Ax-les-Thermes.\nDestí/zona: Cerdanya Nord i Arieja\nAnem a fer raquetes a un indret privilegiat per la neu a principi de la temporada hivernal. Hem anat a cercar les neus atlàntiques més properes a casa amb la mateixa climatologia i paisatge de muntanya que la Vall d´Aran però menys urbanitzat i més proper. Aquesta estada ofereix allò que més ens agrada: excel•lents paisatges hivernals de neu en pols, cims bellíssims i curulls de blanc, i la bona acollida dels nostres veïns de l´Arieja, al sud de França, entre la Cerdanya i Andorra.\n* Una bona opció per començar la temporada de neus en mig d’una natural espectacular.\nDIA 1, 6/12\nDIA 2, 7/12\nDIA 3, 8/12\nPREU: 219€, inclou mitja pensió, raquetes i bastons.\nAllotjament, sopar i esmorzar de tots els dies (2 nits).\nEls pícnics de migdia, que podràs comprar al mateix allotjament o a les botigues dels pobles. Tot el no especificat en l’apartat “Inclou”.\nBotes de senderisme, vestimenta per capes amb impermeable-paravent. Gorra, ulleres de sol, cremes solars. Les raquetes de neu i els bastons les posem nosaltres, inclosos en el preu (descompte de 6€ si dus les teves raquetes). Motxilla petita per les excursions. Bossa de viatge on podreu posar la resta de la roba i objectes personals.\nIgualment, si esteu interessats en contractar una ASSEGURANÇA DE CANCEL•LACIÓ DEL VIATGE, Bonviure us la pot proporcionar (cost a partir de 17€). Per tal que tingui validesa legal, CAL QUE ENS LA SOL•LICITEU AL MATEIX MOMENT EN QUÈ FEU EL PAGAMENT DE LA PRIMERA BESTRETA O COM A MÀXIM 48 HORES MÉS TARD. Cliqueu aquí per tenir més informació, http://www.bonviure.com/documents/3819039343.pdf\nUn cop sapigueu si disposem de places en aquest viatge i voleu reservar-ne una/es cal fer un ingrés d´una bestreta de 90 € per persona al nº de " La Caixa ":2100-3076-15-2200361367, titular Bonviure Trek, posant el vostre nom i cognom i “AX RAQUETES”.\nInformació facilitada per Bonviure Revisat el 07/10/2014


El temporal Gloria arrossega 13 quilos d'haixix fins a una platja - Diari de Girona\nEl temporal Gloria arrossega 13 quilos d'haixix fins a una platja\nEls Mossos d'Esquadra creuen que els fardells estaven lligats a una boia ancorada al fons del mar propera a la costa tarragonina\nEls fardells d'haixix recuperats | Mossos d'Esquadra\nEls fardells d'haixix recuperats\nEls Mossos d'Esquadra, que es van fer càrrec de retirar els paquets, consideren que l'haixix va arribar fins allà a conseqüència del fort vent, l'onatge i les intenses precipitacions provocades per la borrasca que va afectar Catalunya del 20 al 23 de gener. Els investigadors apunten que els fardells estaven lligats a alguna boia flotant ancorada al fons del mar amb la clara intenció d'ocultar-los, però que el temporal els va acabar expulsant a l'exterior i les onades els van portar fins a la platja.\nEls agents van obrir diligències policials per informar el jutjat de guàrdia de Reus, a qui s'ha sol·licitat la corresponent autorització per a la destrucció de la droga recuperada.


ESP Eduard Iniesta | setmanacantant17-eng\nobra infantil - Suite de la Maditerránea\nSu interés para los instrumentos de doble cuerda le viene de las agrupaciones de cuerda (rondalles) catalanas y mallorquinas, que havia escuchado de pequeño. Estas texturas sonoras y su interés por la música popular, influyó en la sonoridad de sus composiciones, que acostumbra a vestir con alguno de los más de 40 instrumentos que toca, de Grécia, Turquía, Egipto o Portugal.\nLa seva música és bàsicament portuària perquè neix a Barcelona, on hi arriben les influències culturals dels països que l'envolten, fet que afegeix matisos i colors a la seva obra.\nAmb la seva música ha rebut diversos premis i la seva vida professional es nodreix principalment del seu vessant com a productor, intèrpret i compositor. Com a productor, cal destacar el premi a «La millor producció de l'any» per al disc «Marina Rossell canta Moustaki». Com a intèrpret i compositor, els premis «Al millor disc de l'any» (2007) segons la crítica per al disc «Andròmines», atorgat pel Grup Enderrock, i «Al millor disc/concert» (2011) per al disc «Els set pecats».\nHa participat en més de 200 enregistraments. Els seus principals discos són «Òmnibus» (2004), «Andròmines» (2005), «Secrets Guardats» (2008), «Nítid» (2010), «Els set pecats» (2011) i «Escampa la boira» (2013). Entre d'altres, ha dirigit concerts com «Marina Rossell al Liceu», o discos com «Um mar de fado» o «Fados i fades» de Névoa, «Nacer, renacer» i «Terra de jueus» de Rosa Zaragoza.\nHa col·laborat amb altres artistes com Franca Masu, Marc Parrot, Sílvia Comes, Névoa, Maria del Mar Bonet, Miquel Gil, Núria Candela i Jaume Aragall. Va presentar «To taksidi tis Elenis», juntament amb el Cor Vivaldi\nCompon molt sovint per orquestra, a destacar l'obra «El gos solitari de Mozart» amb textos del poeta Joan Margarit, o Atmosferes d'exili». També col·labora de forma habitual amb l'Orquestra Simfònica del Gran Teatre de Liceu o amb l'Orquestra Simfònica de Barcelona. Ha compartit escenaris a duo amb l'actor Lluís Soler, va escriure la música per «El Canigó» de Jacint Verdaguer, l'«Odissea» d'Homer i «Ens hi ha portat la paraula» de Joan Vinyoli. També ha compartit escenaris amb Mercè Sampietro en les obres «9 maletes», de Joaquim Oristrell, i «Sensualitats».\nHa col·laborat en bandes sonores com «Bruc», «De qué se ríen las mujeres», «El año del diluvio» o «El misteri del Nil», sota la direcció de Joaquim Oristrell, Jaime Chavarri, Jordi Llompart, Tom Fernández Daniel Benmayor, entre d'altres.\nHa ideat l'espectacle «Ma, me, mi… Mozart», i ha escrit els arranjaments per als més menuts, encàrrec de L'Auditori de Barcelona. Pel que fa a la música catalana, va compondre «De l'Atlàntic a la Mediterrània» per al Memorial Joaquim Serra (2004) per a bouzouki i guitarra portuguesa solistes. Se'l considera un dels exponents del folk català des dels anys 90.


Inici - Ca Felicitat\nLlámanos +34 655 968 531\nEntre la natura i la cultura\nHi ha un lloc on quedar-se\nDavant la situació d’emergència sanitària que estem vivint i per garantir la seguretat dels nostres clients, la casa es mantindrà buida durant un mínim de 24 hores abans de l’arribada de qualsevol hoste per tal de dur a terme una correcta neteja i desinfecció. Així mateix, es facilitaran mascaretes i gel desinfectant de mans.\nBenvinguts a Ca Felicitat\nUna casa rural tranquil·la i confortable situada a Vilafamés, un acollidor poble de Castelló, prop de la muntanya i de la mar.\nEl nostre allotjament està pensat per gaudir tant en parella com en família o amics, fins i tot per a xicotetes estades en grup.\nCa Felicitat és senzilla i acollidora, ens encantarà que gaudiu de la seua calma i a la vegada de tot allò que la nostra comarca té per mostrar-vos. Però sobretot, desitgem que us trobeu com en la vostra llar.\nPodeu descobrir més coses sobre Ca Felicitat.\nI si ho necessiteu podeu contactar amb nosaltres directament. Estarem encantats de resoldre els vostres dubtes, donar-vos suggeriments sobre la zona i ajudar-vos a planificar el vostre viatge.\nGaudireu d’una construcció tradicional de 3 alçades per a vosaltres sols. Situada en un carrer tranquil, junt al casc històric de Vilafamés però sense problemes d’aparcament o accés. Es tracta d’una còmoda casa rural recentment renovada amb decoració senzilla i acollidora.\n2 llits de matrimoni i 2 individuals\nBressol i trona per als més menuts.\nCalefacció de pellet al menjador i elèctrica a la resta d’habitacions.\nTerrat amb vistes al casc antic.\nSala apropiada per tallers, activitats, menjars de grup, etc.\nCuina equipada amb microones, batedora, torradora, espremedora, cafetera italiana, rentadora, nevera.\nEs pot fumar.\nCertificada com a Allotjament Rural*** ARCS757\nTarifa: des de 36 euros persona/nit\nMínim 2 nits d’estada\nCancel·lació gratuita fins 48 hores abans\nNOVETAT: Disposem de Casa Sant Miquel un altre allotjament turístic reformat l’any 2019, situat al mateix poble. Aquest consta d’una planta baixa on es troben dues habitacions de matrimoni, una habitació amb dos llits de 90 cm., cuina, menjador (amb aire condicionat), bany i sala d’estar. La primera primera planta és tota una gran terrassa.\nUn lloc emblemàtic on gaudir de natura patrimoni gastronomia art excursions tradicions història\nHi ha infinitat d’opcions per gaudir en Vilafamés i en el seu entorn.\nEscapades, activitats, visites i excursions que o us deixaran indiferents.\nMACVAC – Museo de Arte Contemporáneo\nUna joia per als amants de l’art, amb la seua petita gran col·lecció d’artistes nacionals contemporanis. Està ubicat en l’antic Palau del Batlle del s.XVI.\nCastell i muralles del segle XIV. Pintures rupestres de l’Edat del Bronze. I els jaciments arqueològics: Tossal de La Font, Cova de Matutano i Els Estrets-Racó de Rata.\nA tan sols mitja hora podreu triar entre tranquil·les platges de bandera blava o penya-segats, cales i esculls marins del Parc Natural Serra d’Irta en plena costa.\nVisita Morella, envoltada de les seues imponents muralles (a 60 min.) i Peníscola, ciutat costanera rodejada de roques, mar i muralles (a 50 min.)\nExplora fent un passeig en barca o caiac el riu subterrani navegable més llarg d’Europa. És espectacular!\nPodeu conèixer l’antiga indústria minera subterrània, recórrer les seues galeries i saber com vivien i treballaven aquells homes.\nBTT. Senderisme. Escalada.\nNombroses rutes al voltant del poble per fer en bici o caminant.\nDues zones d’escalada i una via ferrada.\nA 1 hora es troba el Parc Natural del Penyagolosa, amb el pic més alt de Castelló i el segon més alt de la Comunitat Valenciana de 1813m.\nEt fascina el món del vi? Visita les vinyes i la bodega de Mayo Garcia, que produeixen Magnanimus. Vi d’autor fet a Vilafamés.\nHem redactat algunes sugerencies ací\nEl nostre allotjament es troba al poble de Vilafamés, dins de la comarca de La Plana Alta i de la província de Castelló.\nA 20 minuts de la platja en cotxe i a tan sols un passeig de la muntanya. A més, estem a :\n25 km de Castelló i a 18 km del seu aeroport.\n95 km de València.\n275 km de Barcelona.\n440 km de Madrid.\nCalculeu fàcilment ací com arribar a Ca Felicitat. Podeu aparcar a la porta!\nHe llegit i accepte la Política de privacitat, avís legal i cookies\nEls nostres hostes opinen….\nBuena casa, todo nuevo y muy acogedora lo recomiendo. Y muy buen trato con los dueños de la casa.\nLa ubicación resulta conveniente para moverse desde allí a otras poblaciones cercanas. Y sobre todo, los dueños son muy amables, cercanos e inspiran total confianza.\nRecomendable 100%, incluso te reciben con una cesta de fruta y verdura de su huerto, son súper amables. Con ganas de volver con los niños y conocer mejor el pueblo. ¡Nos ha sabido a poco!\nMe encantó la ubicación de la casa y el confort de habitar en ella,cuidada y preparada hasta el último detalle.Todos los servicios eran excelentes.\nMaravilloso. Nos hemos sentido como en nuestra casa.\nCa Felicitat Casa Rural\nCalle Camí Vell, 35\n12192 Vilafamés, Castellón – ESPAÑA\n+34 655 968 531 Sergio\n+34 649 214 144 Araceli\nInformació turística de Vilafamés\nAutors de les imatges utilitzades\n2018 © Copyright - Ca Felicitat | Web by Ana Plazas


Art. Nr.: 365489-002\n365489-002-10 10 4059504812219


Laïcitat i lucidesa | Melancholia\n← Un malentès quotidià i un malentès patriòtic\nRemeis barrocs per a malures de sempre (I) →\nEn la col·lecció de textos mèdics hipocràtics de la Grècia del segle V aC hi ha un fragment excepcionalment lúcid (i exquisidament irònic) sobre el conflicte entre fe i raó (a banda del conflicte dels mateixos hipocràtics, empiristes científics, amb les intromissions filosòfiques a la seva feina de metges, però aquesta és una altra qüestió). Es troba en el tractat Sobre la malaltia sagrada, és a dir, sobre l’epilèpsia, fins aleshores considerada un càstig diví:\n“Em sembla que aquesta malaltia no és pas més divina que cap de les altres. Té una causa natural, tal com la resta de les malalties. Els homes creuen que és divina perquè no la comprenen. Però si anomenen divina tota cosa que no entenen, aleshores no existiria límit per a les coses divines.”\nAquesta entrada s'ha publicat en Història de la ciència, Història de la cultura, Reflexió i etiquetada amb cultura antiga, Grècia, història de la ciència, història de la medicina, laïcitat, textos hipocràtics. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\nUna resposta a Laïcitat i lucidesa\nAgost 5, 2011 a les 1:09 pm\nUna perla. Gràcies per compartir-la.


Ex Fiscal: 10.00€\nUn matí, Gregor Samsa es desperta convertit en un insecte monstruós. La primera reacció és pensar que perdrà el tren i arribarà tard a la feina. Quan la família descobreix el seu nou estat, passen de l’horror a l’abnegació per una realitat que no volen assimilar.\nLa metamorfosi planteja una esmolada crítica a la societat intolerant envers la diferència, i ha influenciat i captivat lectors durant generacions. Aquesta nova traducció de Marta Pera es completa amb il·lustracions d’Aitana Carrasco i un pròleg de Joan Miquel Oliver, fundador i compositor del grup Antònia Font. Un nou embolcall de luxe per a redescobrir un dels clàssics més emblemàtics i inquietants de la nostra època.


Club voleibol Escola Sant Gervasi | Escola Sant Gervasi Cooperativa\nEL CLUB VOLEIBOL SANT GERVASI\n→ El Club Voleibol Escola Sant Gervasi és una activitat física i esportiva que es duu a terme a l’Escola des de fa 5 anys. Actualment hi ha 6 equips que disputen les diferents competicions i que gaudeixen d’aquest esport que requereix de molta tècnica i disciplina. Gràcies a l’augment d’inscripcions any rere any, la família del voleibol ha anat creixent i, a dia d’avui, hi ha molts pares i mares que viuen tant el voleibol com ho fan els seus fills.\n→ La secció de voleibol de l’Escola s’ofereix a partir de primer de Cicle Mitjà i continua fins a la categoria de Cadet. El nombre de practicants d’aquest esport al centre ha crescut als darrers anys, on el practiquen aproximadament uns 70 nens/es.\n→ És l’esport d’equip per excel·lència, ja que sense la combinació amb els companys és impossible avançar en el joc. Actualment tenim 6 equips, un equip de primer de Cicle Mitjà, un de segon de Cicle Mitjà, tres equips de Cicle Superior i un equip Infantil. Tots els equips menys un competeixen a la lliga del CEVO (Consell Esportiu del Vallès Oriental). Enguany veient el nivell dels jugadors s’ha decidit inscriure un equip Aleví a la Lliga Catalana de Voleibol, essent el primer equip federat (FCVb) de l’escola en aquesta modalitat esportiva.\nCLUB VOLEIBOL SANT GERVASI\nEn 1 minut t'expliquem amb un vídeo el Club Voleibol Sant Gervasi\nImpactes comunicatius generats per la secció de voleibol\nGaleria de fotos de tots els equips del Club de Voleibol\nPÀGINA WEB CLUB VOLEIBOL\nAccedeix a la pàgina web oficial del club


Faula de l’armadillo i la papallona (16/6/2021)\nVet aquí una vegada, quan els animals parlaven sense por, un armadillo i una papallona. Tots dos van trobar-se per casualitat sota els matolls que bordejaven una praderia on solia jugar la colla d’infants del poble, per cert, força entremaliats. L’armadillo, arran de terra, ensumava l’aire intentant descobrir la presència dels dimoniets. Fitant la papallona de reüll, va ser el primer a trencar el silenci:\n—Què hi fas aquí, fràgil criatureta? Que travessaràs el prat amb mi?\nLa papallona, que reposava sobre una branqueta situada a pocs centímetres més amunt del seu interlocutor, desplegava i recollia les ales reflectint els rajos de sol que es filtraven per entre les fulles.\n—No ho sé, vaig on la vida em porta, senyor Armadillo. De moment, soc molt feliç aquí admirant els centelleigs de color que la llum produeix en les meves ales. No li semblen meravellosos?\nL’armadillo, arrufant el nas i xisclant baixet, li soltà:\n—Ai, papallona poca-solta! Tu i els teus colorets qualsevol dia d’aquests, acabareu atrapats en alguna xarxa. Quan posaràs una mica de seny? Aquest món està ple d’amenaces; quina és la teva estratègia de defensa?\n—Estratègia de defensa? —la papallona es va gratar el caparró amb una antena, dubtant—. Bé, jo puc volar...\nL’armadillo tallà la frase en sec.\n—Volar, volar, mi-te-la a ella. Això que fas no és més que un voletejar entre les flors com una babaua, distreta i sense adonar-te dels perills que t’envolten. Has d’aprendre de mi: atent a tot el que es mou, si m’empaiten, corro a tota velocitat; si necessito amagar-me cavo un forat a terra amb les punxegudes urpes; si caic en una emboscada, em faig una pilota protegit per la meva cuirassa òssia...\n—Vaja, sembla que ho té tot controlat —digué, irònica, la papallona.\n—I tant que sí! Avançar-se als perills és assegurar-se la supervivència, bonica!\n—Vol dir que no és una mica paranoic, vostè? No es pot viure aixecant defenses contra tot esdeveniment; a més, d’assegurar-se, res! Si estem subjectes a l’atzar, l’imprevist, les contingències, la Tique, que deien els grecs...\n—Oi, oi, oi! Ara em ve amb grecismes! L’atzar només fica el nas quan no estem prou preparats, senyoreta! Per això sempre s’ha de planificar, evitar riscos, estar alerta. Ser previsors i desconfiats. Tu crides l’atenció amb tantes coloraines i, sense una bona defensa, vius en risc permanent de perdre la vida, que no ho veus?\n—La vida ja és curta per se, senyor; per això suposo que prefereixo viure intensa ment però despreocupadament, gaudint de les coses belles en lloc de patir per les dolentes...\nI així enraonant i filosofant, tots dos van sentir crits i rialles provinents de l’altra banda del prat. L’armadillo va calcular que tindrien prou temps per creuar-lo, abans de l’arribada dels murris. Decididament, travessà corrent pel bell mig del pradell mentre la papallona el sobrevolava divertida. Doncs no ho va aconseguir: no sabia (i no ho podia saber, que d’això van els imprevistos) que un dels nens ja tenia edat per portar una escopeta. I de punteria, també en tenia, i molta! El tret va foradar la cuirassa abans que l’armadillo n’hagués sentit el soroll que li anunciava la seva mort. La papallona es va posar sobre una flor propera per mirar el seu company, ara del tot indefens. Avui no m’ha tocat a mi, va pensar, i de seguida tornà a envolar-se rere la flaire d’una orquídia silvestre.\nDoncs ja ho veieu: viure amb por de perdre la vida és tenir-la ja perduda. No podem controlar-ho tot; és millor gaudir del temps que ens és donat fins que Tique posi el punt final al nostre relat.\nPosted by Flàscriptum at 10:44 Cap comentari:\nLa lleial companya (26/6/2021)\nHan posat el mas en venda. Qui sap fins a quan estaré tancada i barrada; qui sap com seran els nous amos. Probablement tornaré a dormir sense ningú que es dirigeixi a mi, com ha estat sempre, suposo; de fet, desconec la meva història... Abans d’en Robert.\nEn Robert em va despertar: a poc a poc, la seva veu va anar sensibilitzant-me la fusta, els vidres, les cortines. Vaig començar a sentir el pes del seu cosset infantil quan m’obria de bat a bat les dues fulles i feia del bastiment una cavalcadura; m’acaronava les crineres de cortina de ratlles, i, amb una branqueta, em fuetejava l’ampit per cavalcar camps a través, fins a perdre’ns a l’horitzó.\nVaig aprendre el llenguatge amb ell, a mesura que avançava a l’escola, com si hi anéssim tots dos junts. Les paraules, que al començament no m’eren gaire diferents del cant dels ocells, el dring del riu o el xiuxiueig del vent; o fins i tot dels sorollets que feia jo mateixa quan tenia les frontisses seques o els vidres fluixos; les paraules, deia, cobraren significat, i amb això vaig adquirir consciència de mi, del temps i l’espai que ocupava al món. Podia saber quan em travessava per entrar o sortir (en Robert, de petit, mai no feia servir la porta), quan es recolzava en mi a descansar, quan finestrejava a través meu, quan m’obria, quan em tancava; i així vaig aprendre també a esperar-lo, a veure’l arribar de lluny i estimar-lo. Quan d’adolescent em llegia els seus poemes amb els colzes sobre el marc, observant el capvespre a la llunyania, jo també em delectava amb els colors del cel reflectits als vidres.\nTanmateix, no tots són records bonics. Si havia fet alguna entremaliadura i els pares li prohibien la sortida, els amics més agosarats no tenien millor idea que cridar-lo d’amagatotis, llançant-me pedres! Normalment no eren més que copets molestos que podia tolerar, encara que m’empipaven força, però un parell de vegades em van trencar els cristals a miques. Això em va fer mal, sincerament; vaig haver d’aguantar setmanes amb un humiliant tros de plàstic tapant el forat, fins que en Robert va ajuntar prou diners per comprar-me vidres nous.\nDesprés va arribar el temps d’anar a la Universitat, però, cada estiu, tornava al meu costat. I el casament amb la Lídia, tan maca ella; quan s’emmirallava en els cristals, jo li reflectia l’ànima bona que tenia, pobreta. Va morir quan no feia ni dos anys que havien vingut a viure al mas. Crec que vaig patir més per ella que per la mort dels pares. Així, quedàrem tots sols, en Robert i jo...\nFinalment, mireu com era d’intensa la nostra relació que, estant vell i malalt, quan el metge del poble i el capellà ja el donaven per mort, en un moment de lucidesa, va demanar que el portessin davant la finestra; així doncs, la seva última paraula va ser ni més ni menys que el meu nom. I en expirar, vaig sentir l’esperit travessant-me, eteri, cap al món dels morts. Tant de bo que allí també hi hagi alguna casa on, quan arribi el meu moment, pugui tornar a ser la seva lleial companya.\nPosted by Flàscriptum at 10:37 Cap comentari:\nAixí és... (26/5/2021)\nL’home i la dona avançaven a poc a poc, arrossegant els peus damunt l’asfalt xop i brillant. Consirosos, no aixecaven el cap sinó per fitar-se de reüll, breument, ara l’un, ara l’altra, sense trobar-se mai. Cada un s’havia après la versió dels fets que li pertocava, amb molta cura. Revisaven mentalment les dades de les noves identitats i el camí que havien de seguir d’ençà fins a sortir del país, i tornar a connectar-se amb els camarades. No sabien res l’un de l’altre, només els àlies i la cèl·lula a què pertanyien.\nAl primer revolt de la carretera s’aturen, es miren als ulls un instant i, tot seguit, sotgen l’horitzó girant-se lentament, aguditzant la percepció com per no perdre’s cap moviment al seu voltant. Res, la vasta praderia esquitxada d’arbres aquí i allà, i la via relliscosa que s’endinsa als núvols negres amenaçadors de més pluja. Han de separar-se; ella encara caminarà uns trenta quilòmetres sobre l’asfalt cap al pròxim poble, on agafarà algun tren que la porti a la frontera nord; ell travessarà un boscatge no gaire llunyà per a atènyer el rierol que fa de límit oest, on normalment no hi ha gendarmes.\n— Quan creus que el trobaran? —pregunta ella sense deixar d’escodrinyar arreu.\n— Segons la nostra font, s’estarà tot el cap de setmana sol a la cabana, i aquí no hi arriben les línies telefòniques, doncs... comptem que no el vinguin a buscar fins dilluns a la tarda, com a mínim.\n— Potser hauríem d’haver amagat el cotxe...\n—Tranquil·la, dona, la gent d’aquests paratges és força esquerpa; si passés algú per l’indret, amb prou feines s’hi fixaria.\n—D’acord, doncs... No hi ha res més a dir, ha estat un plaer conèixer-te, espero que arribis bé a destí i potser tornem a treballar plegats en alguna altra ocasió —esbossa un tímid i delicat somriure per primer cop des que es van reunir per a la missió.\n—No, això no passarà, malauradament; saps quines són les regles —intenta un somrís ell també, sense poder dissimular el profund desencís.Així és aquesta vida, reflexiona ell, mentre zigzagueja entre salzes i avets. El compromís ideològic no deixa lloc al plaer privat; l’amor a la terra, els valors, els compatriotes, reemplacen l’amor sentimental, i fins i tot el familiar... Encara que té uns ulls molt bonics i un cos tan femení..., i la veu seductora... Qui ho sap, quan acabi la guerra, potser... Així és aquesta vida, reflexiona ella, mentre albira les primeres cases del poble. Quan has de matar o morir pels teus principis, els sentiments s’anul·len. Sense lligams es corren menys riscos i ho pots donar tot per la Causa... Tot i així, treballar amb un company potser més efectiu, i si és tan guapo i tan fort..., i amable, i segur de sí... Compta, que ve algú...\nEls càlculs dels fugitius han estat equívocs, no comptaven amb l’amant secret del general, que vindrà a trobar-lo al seu amagatall aquesta mateixa nit. La notícia esclatarà als mitjans de tot arreu; exèrcit i policia envairan la regió, bloquejaran les carreteres, tancaran fronteres; escorcolls i detencions indiscriminades no es faran esperar. L’home i la dona hauran de canviar els plans d’escapada, improvisar i arriscar-se de moltes maneres. Només un dels dos ho aconseguirà perquè..., així és aquesta vida.\nCarta al passat (18/5/2021)\nL’Eduard obre la botiga, com cada matí; recull la correspondència del terra darrere la porta: res d’important, tret d’aquest estrany sobre d’un color metàl·lic com no havia vist mai abans. El seu nom, l’adreça correcta, no hi ha dubta que és per a ell. Llegeix la llarga carta a peu dret, bocabadat i amb uns ulls que semblen desorbitar-se més i més a mesura que avança la lectura. Però, però..., quina mena de farsa és aquesta?\nL’Eduard es recolza contra la paret, marejat, amb les cames fluixes i un copsat dolor d’estómac. És impossible! Què significa tot això?... Arriba l’empleat, que es pensa que ha tingut algun tipus d’atac. Res, res, acaba d’obrir tu, necessito un cafè, li diu, i s’emporta l’escrit mal plegat a la butxaca. Torna a llegir fil per randa, instal·lat a una tauleta de cafeteria. La carta afirma ser seva en tot sentit: l’Eduard n’és l’autor i el destinatari... Sí, una bogeria, però encara hi ha més: està datada quaranta anys endavant! Escrita quan feia (o farà?) vuitanta anys. Una carta del futur. A qui se li ha acudit aquesta estúpida broma? Darrere l’escandalitzada pregunta, hi ha el terror de la certesa: tot el que ha llegit és veritat, li ha passat a ell, i, fins i tot, els detalls subjectius que s’esmenten, no els coneix ningú més que ell.\nUna trucada pel mòbil el sobresalta... Que sí, dona, que ja hi vaig, només he sortit a esmorzar... Que sí, ja ho sé. Ara els compro: la Clozapina per a la petita, Prozac per a tu. Alguna cosa més?... Per al dolor? Per què? Què passa ara, Maria?... Altre cop, per favor! Quan el denunciarà, al malparit aquest? Fastiguejat, tanca el mòbil i torna a la carta. Busca el paràgraf: «... als quaranta et preguntaràs com has arribat a aquest punt: una dona depressiva (que ja t’avorria abans de casar-t’hi), una filla psicòtica i una altra masoquista, maltractada pel seu home a qui no pot abandonar; i això quan tu ni tan sols volies tenir fills...». La suor li omple el front i comença a regalimar-li pel coll, se sent emmalaltir altre cop. És una insensatesa! Algú em vol jugar una mala passada, però qui? Per què? No pot pensar en ningú que vulgui fer-li mal o que pugui beneficiar-se’n... Amb quina cosa? Si no tinc res més que la botiga del pare i una família de caricatura...\nL’Eduard va a la farmàcia, compra els medicaments i puja al cotxe. Qui pot saber el que estic pensant ara, sinó jo mateix? I, pitjor encara, qui podria conèixer el que vaig pensar aquell estiu de fa vint anys? Atura el vehicle i torna als papers, busca un altre paràgraf: «...recordes dia sí i dia també aquell estiu a Califòrnia. Volies romandre allí per sempre, entre les cames de la Daisy i les històries dels surfistes al voltant de la foguera, les birres, les taules clavades a la sorra i el riure feliç del Ricard... Si no hagués estat pel teu germà, t’hi hauries quedat, Eduard! És la vida que volies, ben bé que ho saps...». Qui s’havia assabentat d’aquells esdeveniments tan llunyans, i de la decisió a contracor que vaig prendre de retornar a Barcelona amb el cadàver, per no trepitjar mai més aquell paradís americà?\nNomés jo he pogut escriure aquesta carta, es diu en veu alta ja mig convençut. La psicosi és genètica a la família, dec ser esquizofrènic o tenir múltiples personalitats. I s’adona que aquesta idea també hi és: «... pensaràs que, si l’has escrita tu, deu haver sigut al passat, en algun estat alterat de consciència o demència. Doncs no, l’estàs escrivint tu però amb plena lucidesa i ara, el 26 de maig de 2061, amb vuitanta anys, sense família, absolutament sol al món, quan saps que et queden pocs mesos de vida i et penedeixes de tot el teu passat a partir d’aquell estiu de 2001...»\nL’Eduard s’estreny el cap amb les dues mans. A veure: com m’ha arribat aquesta carta...? «...no cal donar explicacions tècniques que ni tan sols conec, ni entenc; la ciència ha avançat fins a extrems impensables a la teva època...» I per què no me l’he enviada a l’estiu dels vint anys, coi! Podria haver evitat que en Ricard...? I la carta respon: «... hi ha coses del destí, com ara la mort, que no poden alterar-se, però, en canvi, hi ha moments de trencament del temps, escletxes per on sí és possible ficar-se i modificar una decisió determinada, Eduard, t’ho prometo, el moment és ara!». S’ofega. Tot li dona voltes, ja no està segur si és primer el seu pensament embogit o l’escriptura impossible que li tremola a les mans. Prou! Prou!\nTorna a engegar el motor. Ja no importa qui ha escrit la maleïda carta, ni quan. Si continuo pensant-hi acabaré com la meva filla petita... Sacseja el cap rient; sí, sí, com un foll, un més a la nissaga, ironitza mentre condueix dubitatiu... Però amb una mena de certesa desconeguda i esperançada que li va creixent (i cremant) per dintre. Canvia el rumb i s’atura davant el banc, després passa pel despatx del seu gestor i, pocs carrers més endavant, s’estaciona a Correus. Finalment, l’Eduard torna al vehicle i marxa; mai no arribarà a casa.\nPosted by Flàscriptum at 10:31 Cap comentari:\nSessió de psicoanàlisi del Sr. K (12/5/2021)\n—Bon dia, doctor M.\n—Bon dia! Endavant, Sr. K.\nK s’estira al divan d’esquena a M, que s’ubica a la seva cadira ergonòmica. Uns quants minuts de silenci només trencat pels sospirs de K, mentre passeja la mirada sobre els objectes ben coneguts del despatx.\n—Avui he acompanyat la dona al cementeri, feia un mes que no hi anava...\n—Sí...? —M el convida a continuar parlant.\n—Si fos per ella, s’hi estaria cada dia. Jo li dic que això no pot ser sa, que està bé portar unes flors una vegada a la setmana, però més, no. Hem de continuar amb la nostra vida, oi? (Silenci) Diu que, si no li vam prestar l’atenció que demanava de viu, l’hem de fer ara... Oi que és ridícul, això? (Silenci) Li vam donar tot el que calia, tot el que ha de rebre un fill: educació, vestits, menjar, una llar, una família, fins i tot un cotxe quan va fer els divuit...; a més l’altre se n’ha sortit prou bé, i no li vam donar ni més ni menys que a aquest...\n—«Aquest»... —marca M secament.\n—Sí, aquest, el mort, aquest idiota que ens ha espatllat la vida! —K aixeca la veu—. Com és que l’altre va acabar els estudis, té la seva pròpia família, una bona feina, guanya prou calés? Ah, és que «no és tan sensible com el seu germà», diu la dona. Sensibilitat! La merda de parauleta! Ah, perquè el Joan i jo som insensibles, oi? Però encara estem vius, mira per on! Doncs de què serveix ser «sensible»? L’emocional, el poeta, l’artista de la casa, per a què si et porta a... —K s’ennuega, gargamelleja i belluga el cos al divan, incòmode.\n—«et porta a...» —repeteix M, ara en un to lleugerament interrogatiu.\n—Vostè ja ho sap! —contesta K visiblement enfadat—. No es pot viure ploriquejant per tot! Si s’és així, millor estar mort i deixar de patir! «Sigues home!», em deia el pare... I si se m’escapava una llàgrima, em feia una cara nova! De ben petit vaig deixar de plorar, jo...\nUna lleugera tremolor va envaint el cos de K, qui s’encreua de braços i cames com intentant defensar-se’n. M pot percebre l’agitació de les espatlles cada cop més evident.\n—La vida és tan dura, jo volia ensenyar-li a ser fort, com va fer el pare amb mi... No volia fer-li mal, com podia imaginar...? —aconsegueix dir K amb la veu trencada, abans de deixar-se anar en un plany intens i dolorós.\n—No, no ho podia imaginar —afirma M, clar i contundent—. Avui ho deixem aquí —I tanca la sessió.\nSoliloqui de la germana i La dona del deure i el sacrifici (2x1, 28/4/2021)\nSoliloqui de la germana\nLa nena més assenyada del barri. Això deien que era jo. La seriosa i responsable, retreta, silenciosa, sempre obedient als pares i disposada pel que volguessin manar. No importava si ho desitjava o no, jo anava a comprar el pa o a portar les medecines a la veïna malalta. Ajudava la mare en les tasques de la casa o acompanyava el pare en les seves diligències encara que m’avorrís com una ostra. I en canvi, a l’extrem oposat, la meva germana gran. La nena simpàtica i trapella, l’ocurrent i divertida que a pesar de no fer res més que estar-se jugant al carrer o perseguint els murris de la cantonada tot el sant dia, era la predilecta de tothom. Fins i tot de la mare, com si jo no me n’adonés! I era tan manipuladora! Quan per fi li tocava fer alguna cosa a ella, sempre trobava la manera d’inventar-se algun joc per involucrar-m’hi i que l’acabés fent jo, tota crèdula i contenta perquè la meva adorada germana em fes una mica d’atenció. Quina ingènua! Que càndida i babaua era, per favor! I després, d’adolescent, estudiosa però mediocre. I ella, la gandula, però brillant. L’altre dia la meva filla em retreia enfadada que jo era la «dona del deure i el sacrifici»... I doncs? És dolent, això? La vida és una lluita, només els poderosos poden permetre’s el luxe de passar-s’ho bé! I, és clar, ella admira la seva tieta, diu que és la «dona del desig», què vol dir això? I el pitjor de tot és que res no ha canviat ara que totes dues passem els vuitanta. Jo faig cas al metge, tinc les meves capsetes amb les píndoles que em toquen cada dia, controlo les despeses i puc arribar a final de mes sense sobresalts, mentre que ella..., bah! Ella sempre és ella...\nLa dona del deure i el sacrifici\nLa Neus i l’Elvira acaben de prendre un te amb pastetes al jardí que comparteixen les cases de totes dues; ara discuteixen, com sempre.\n—Ja estic fins als nassos dels teus consells i retrets! No vull parlar més d’això, Elvira!\n—Només dic que hauries de cuidar-te més, el sobrepès no et va bé per a les cames i no pares de menjar sucre i greixos, dona! Quan t’has fet mirar el colesterol per últim cop?\n—I vinga amb la lletania! Si monja hauries hagut de fer-te, tu! Hahaha... —La Neus s’aixeca amb dificultat i allarga el braç per agafar el bastó— . O infermera! Si estaries en la glòria tot el dia entre queixes i agonies de malalts...\nL’Elvira es tapa la cara amb les dues mans i es frega les profundes arrugues en un gest de desesperació.\n—Desagraïda i dolenta! Des de sempre! Això és el que ets...\nDe sobte se sent un cop tan fort i proper que l’Elvira salta de la cadira apartant les mans de la cara i girant-se en direcció del soroll, tot alhora.\n—Neus! Ai, Mare de Déu! Què t’ha passat! Neus! Ajuda! Ajuda! Ai, Senyor!\nLa Neus fa dos mesos que està coma a l’hospital després de la relliscada al jardí; al començament venien a veure-la els fills, la neboda, alguns amics, les veïnes del barri, antics companys de feina... Però la gent té els seus propis problemes i a poc a poc han anat minvant les visites. Qui no falla mai és la seva germana. De bon matí s’instal·la al costat amb el teixit o un llibre i li llegeix en veu alta; col·labora en la neteja de la Neus i de l’habitació; de vegades la infermera l’ha de fer fora perquè vagi a dinar alguna cosa, però de seguida hi torna, impacient per saber les novetats. A la tarda mira la televisió mentre, agafant la ma de la Neus, li parla dolçament, encara que de tant en tant deixa caure algun retret:\n—Et recordes d’aquella lletera atrotinada? Quan la mare et deia a tu de rentar els plats i t’inventaves allò de «juguem a pares i mares, tu eres la meva filla i m’ajudaves...» i jo tota seriosa et feia cas..., doncs sí, a mi sempre em donaves la lletera, enganxosa i repugnant..., encara recordo la pudor de la llet cremada i la sensació de fàstic a les manetes... —es mira les mans amb les celles arrufades i tot seguit a l’Elvira, absent entre cables i tubs del respirador. Se li entelen els ullets blaus que tornen a les mans—. Però eres amb mi, cantant i rient, i doncs jo era feliç...\nCal escoltar l’àvia (28/4/2021)\nSempre he sabut que en Miquel és un poc deixat, però aquest cop ho ha estat massa. De vegades jo, com puc, intento donar-li un cop de mà amb el piset, pobre noi que s’ha quedat tan sol; i fa gairebé un any que vaig veure allò de l’aixeta del lavabo, quan li feia una mica de neteja. Miquel, que l’has de fer arreglar, noi, per què no truques al lampista? Que no, àvia, que no tinc diners i això és no res, només perd una mica d’aigua. I així anàvem. Quan ell marxà, vaig oblidar-me del tema totalment, ja tinc els meus propis problemes a casa, a més de mala memòria.\nLi sortí una feina fora de ciutat i va anar-se’n a correcuita sense dir-me si necessitava alguna cosa, ni tan sols quan tornaria. Jo tinc les claus del pis però, amb aquest fred i tanta pluja, l’artrosi a les mans, el maluc que em fa mal..., en fi, que no vaig tenir ganes de sortir de casa en tot l’hivern. Bé doncs, la cosa és que a més de descurat és un poca-solta i es va oblidar uns calçotets remullant-se en aigua i sabó a la pica.\nAcaba de tornar després de tres mesos i què s’hi troba? La llar inundada, és clar! Sort que viu a la planta baixa, o els veïns l’estarien linxant. Ah, perquè tampoc no en té, d’assegurança! Quin desastre de net que m’ha tocat, Mare de Déu Senyor! Be, què podia dir-li, quan ara sí, xipollejant a l’aigua em demanava el telèfon del lampista?: Només «una mica» d’aigua, Miquel? Doncs de mica en mica s’omple la pica...\nPosted by Flàscriptum at 10:18 Cap comentari:\nEl Bosc (14/4/20)\nEl Bosc. Així amb la inicial majúscula, ho deia. Quan el dia no havia estat gaire de platja i en tornàvem d’hora, se’ns apareixia per casa l’alta figura una mica camatorta, amb escopeta, barret i sarró, del meu pseudoavi. En veure’l acostar-se des de la llunyania verda del camp, corria a canviar-me les xancles per les botes-d’anar-al-Bosc i agafava un abric, que si no la mare no em deixava ni travessar la porta. El pare i el vell Domenico ja caminaven lentament pel carrer de terra, fumant i xerrant, quan jo hi arribava fent saltirons i queixant-me perquè mai no m’esperaven. El caçador em penjava el sarró amb la solemnitat de qui col·loca una medalla al coll del guanyador, i m’agafava la maneta amb una suavitat que contradeia la rugositat de la seva mà pagesa i gegantina, plena de calls i cicatrius.\nEl Bosc no era lluny en realitat, però l’ansietat per entrar en aquell altre món i les cames infantils m’allargaven el camí i l’omplien d’obstacles. De vegades rebia un clatellot del pare quan anava distreta i m’entrebancava, però el Domenico em sostenia la mà i mai no em deixava caure. Per fi l’arbrada de pins i xiprers es feia més atapeïda i sense saber exactament quan ni on, tot canviava: la llum s’enfosquia, les olors s’amargaven, la frescor de l’aire m’electritzava la pell i el meu petit cos es preparava amb una imperceptible tremolor per endinsar-se a l’atmosfera misteriosa del Bosc.\nCaminàvem en silenci mentre la meva finíssima oïda (que encara n’és de fina!) anava discernint i enumerant cada sorollet: ara les fulles humides que s’espongen o les branquetes seques que es trenquen sota les petjades; ara un parell de tudons dialogant invisibles dins el fullatge; o una pinya voladissa que ens cau als peus; ara en Domenico que tus, ara la cigarreta del pare quan aspira i es crema el paper... I, de sobte, el xiulet d’una perdiu que aixeca el vol. Se m’encongia el cor de l’ensurt, em tapava les oïdes esperant el tret i en veu baixa m’ensordia repetint un fervent mantra: que no la mati, que no la mati, que no la mati... Funcionava. El vell trigava massa a disparar o errava el tir, o potser no volia carregar-me el sarró amb un ocellot calent i sagnant que m’hauria inscrit a l’inconscient la primera marca de la mort. De fet, segons recordo, tornàvem a casa amb la bossa plena d’estranyes fulles, bolets, pedres i altres objectes màgics que ens regalava el Bosc, però mai un bitxo sense vida. És clar que els records són encobridors i jo m’estimava massa aquell senyor que em feia d’avi...\nQuan començava a vesprejar i enfilàvem el camí de tornada, solíem travessar les ruïnes d’una antiga església. Només hi romanien parts dels murs i un tros de sostre sense ensorrar; l’herba que havia envaït l’indret amb prou feines deixava endevinar-ne l’entrada i els forats de les finestres; el terra i els arbres propers eren d’un negre carbonitzat. Recordo particularment una vegada quan, mentre ens hi apropàvem, vaig sentir clarament la música d’un piano. Era una tonada profundament trista, carregada de nostàlgia. Un feixuc desig de plorar m’oprimí el pit i per contenir-lo vaig trencar l’encanteri preguntant als homes si també la sentien. Doncs no, cap dels dos. El pare, sempre tan delicat, va riure dient que jo m’ho inventava, que la imaginació et perd, filla meva!\nEl caçador, en canvi, m’explicà la història: la capella s’havia enfonsat després d’un incendi provocat pel sacerdot que hi feia misses. Enamorat d’una feligresa, utilitzava el temple com a «niu d’amor» (paraules textuals) i, quan aquesta el deixà, el turmentat religiós calà foc al niu amb ell dins, assegut al piano que havia donat la comunitat per acompanyar les cançons dels diumenges, i que no va deixar de tocar fins al final. Les nenes com jo, deia el caçador, podíem sentir encara la música del capellà enamorat qui, per haver-se suïcidat, mai no entraria al cel condemnat a vagar pel Bosc com un ànima en pena. Lluny d’espantar-me, la història em va commoure tant que vaig deixar tot el botí que portava al sarró, junt amb un grapat de flors silvestres, com a ofrena de pau pel fantasma pianista. Vaig acomodar els petits objectes sobre un tros de fusta mig cremada, on encara es veia un grafit que semblava representar el contorn d’un cor. Havia decidit imaginar que l’havia gravat la mà moribunda del capellà a la caixa del piano, mentre tocava la tràgica melodia envoltant de flames.\nNo recordo ja quants estius, després d’aquell, vaig passar a la casa del camp; la mare va vendre-la després de morir el pare, pocs anys abans que també ens deixés el pseudoavi. Però sí recordo bé l’últim cop que vaig ser al Bosc, quan passava pel poble per pura casualitat. Amb cames ja adultes no vaig trigar gaire a arribar a aquell lloc sagrat de la infantesa, ara res més que una pineda farcida de xalets estiuencs. No vaig trobar les ruïnes de l’església, ni els arbres cremats del voltant, però sí vaig sentir una melodia de piano... un jazz d’allò més alegre que escapava d’alguna finestra espantant tots els fantasmes.\nPosted by Flàscriptum at 10:13 Cap comentari:\nD'immigrants i paraules atresorades (nov. 2017)\nA l'avi Raffaele...\nMaig de 1945. L'avi jeu al fons de la trinxera. Ferit, rep la notícia. Els camarades ballen i ploren; ell, seriós, pren la decisió de la seva vida: marxarà cap a la terra promesa.\nUn mes després, escala la proa del vaixell que desborda d'emigrants, tots barallant-se per un petit racó on acomodar el cos exhaust però ple d'il·lusions. Porta una llibreta bruta amb unes quantes paraules que amaga com un tresor.\nNova ciutat, nova llengua, un allotjament minúscul, una feina precària i mesos després, hi arriben dona i filleta. Un terreny al barri dels paesani, la fàbrica i les lluites sindicals; una altra filla, el cotxe i les primeres vacances al mar. Nets i la vellesa que s'instal·la amb una mena de dolça satisfacció.\nLa mort se l'emporta sense que arribi a veure com la seva terra d'acollida es torna hostil per a immigrants i natius. Els nets es fiquen en política, esclata una altra guerra, aquest cop, interna.\nMaig de 1982. El net puja a l'avió amb passaport fals, una ferida que cou al costat i una llibreta que la mare, ploranera, li ha ficat dins la butxaca. Quan l'hostessa li porta un whisky, es relaxa i estreny la llibreta bruta i amb unes quantes paraules, que guarda com un tresor.\n*publicat al Recull de Relats del Taller d'escriptura creativa ViureEscriure I, Òmnium Eixample, Bcn, 2018, pàg. 11\nPosted by Flàscriptum at 10:02 Cap comentari:\nLa planteta d'aire (26/2/21) (conte de "terror")\nQuan l’Anna rebé una foto de la planteta que li regalarien, va sentir un calfred tot al llarg de l'espina dorsal. La imatge en blanc i negre, mig fora de focus, semblava mostrar petits monstres en forma de calamars que estiraven els tentacles cap a l'objectiu de la càmera. Va sacsejar el cap rient: quins pensaments infantils! El plançó, que no tenia arrels, venia en una caixeta foradada; en obrir-la va trobar els braços verds vellutats allargant-se com demanant una abraçada; no es veia tan sinistra ara, però encara li feia una mena de por que dissimulava amb humor: i dieu que s'alimenta d'aire? Doncs mentre no me'n deixi sense!\nNo sabia ben bé on ubicar-la; seguí la seva intuïció de fer-ho al més lluny possible de l'habitació, pels dubtes, no sabia de quina cosa, però pels dubtes... I aquella mateixa nit van començar els malsons. Despertava espantada, panteixant, amb la sensació d'haver passat tota la nit escapant amunt i aball, aterrida, sense descobrir què l'empaitava. Altres cops queia d'un precipici al mar i s'hi ofegava. Tenia unes dècimes de febre i un fort sentiment d'opressió al pit que es feia més durador i feixuc en el transcurs dels dies.\nCada matí, amoïnada, anava a controlar la planteta, que semblava haver-se posat d'una manera diferent de com ella l'havia deixada la nit anterior. Buscava alguna excusa: potser l'he tocada en córrer la cortina, potser quan he passat pel costat amb la faldilla llarga amb volants, o una ràfega d'aire o... Fins que la va trobar directament fora del petit bol de ceràmica, a terra! Això va ser massa. Amb taquicàrdia, suor freda i la gola tan tancada que no hi passava l'aire, trucà al psiquiatre.\nNo el visitava des de feia molt de temps: quan va haver de superar el tràgic accident on perdé marit i fill. Dos anys sencers de medicació van ser necessaris per treure's del cap la imatge del cotxe en flames enmig d'aquells matolls sinistres, arbusts secs i espinosos que atiaven l'incendi per engrandir-lo encara més. I ella, ofegada pel fum i a la vora de la inconsciència, es resistia a morir. Tant de bo hagués marxat amb ells, li deia al psiquiatre, ara, al seu despatx. M'estic tornant boja, doctor.\nAmb la nova medicació dormia tota la nit sense somnis ni malsons però es despertava exhausta i sempre mig asfixiada. Ja no mirava on era la planta d'aire; de fet ni es recordava de polvoritzar-la, perquè, a més d’aire, també necessitava una mica d'aigua. I tampoc no regava les altres plantes. La Maria, que netejava la casa un cop per setmana, començava a notar la deixadesa general i el mal aspecte de la mestressa. Li va recomanar que es fes la prova de la covid19, però ella deia que si vivia aïllada no podia tenir-lo, que només eren els nervis. I així les coses, fins que un matí, la dona de fer feines la va trobar morta al llit, amb la cara inflada i morada per falta d'oxigen. L'autòpsia va mostrar les vies respiratòries destrossades i els pulmons d'un verd vellutat molt estrany. Els metges van concloure que la causa n'havia estat la covid19, com feien ara amb tantes altres morts enigmàtiques.\nLa Maria va haver d’endreçar-ho tot abans que la família posés la casa en venda. Quan arreglava l'habitació, es va sorprendre de veure la planta d'aire a la tauleta de nit. No recordava que fos allí el matí de la mort, però tot havia estat tan agitat i esgarrifós que segurament no s'hi havia fixat. Li semblava més verda, notablement crescuda, amb els brots més llargs i tan ben cuidada que feia goig. La mestressa estaria contenta que la conservés ella com a record. Se la va endur pensant on la col·locaria: potser al costat del bressol del seu nadó, prop de la finestra.\n(publicat al Butlletí Informatiu Àmfora, Núm. 76, Juny 2021)\nPosted by Flàscriptum at 9:24 Cap comentari:\nMorte a Venezia* (26/3/2021)\n(text per a ser llegit escoltant l’addagietto de la 5a Simfonia de G.Mahler)\nVenècia, 24 d’octubre de 2003. Avui no hauries d’haver sortit de l’hotelet; aquesta ciutat no és el millor lloc per agafar-se un constipat... bé, cap lloc ho és, però aquí la humitat mata literalment més enllà de la dita. I sembla que tens febre. Així i tot has pres el vaporetto i t’has vingut al Lido, has fet un macciatto a l’Hotel des Bains i t’has gravat a la retina totes les fotos de la filmació d’en Luchino Visconti als anys 70’, especialment d’en Tadzio: el somriure innocent i seductor alhora, el perfil d’efeb nòrdic, si tal cosa fos possible, els ulls ametllats de bellesa nostàlgica a pesar de l’extrema joventut...\nI ja baixes fins a la platja, sola en aquesta tarda que vespreja, freda, ennuvolada i malalta, tu i la tarda. Els últims rajos de sol que es filtren per un cúmulus rosaci i reboten al mar, encara enlluernen, a penes pots distingir un parell de contorns masculins a la llunyania desarmant les típiques carpes a ratlles blaves i blanques. Han aplegat les cadires de vímet també, però tu n’aconsegueixes una i t’hi deixes caure amb tot el cos cansat i el cap obnubilat. I és clar que en aquestes circumstàncies, ets presa fàcil dels fantasmes.\nAra et sents von Aschenbach. Vestit de blanc impecable amb barret i clavell al trau de la jaqueta, t’havien posat ben elegant a la barberia, els cabells tenyits de negre lluent i la cara blanca com un mim. Però el còlera no feia distincions socials i t’havies quedat massa temps a la ciutat empestada, a pesar que ho sabies des del començament. Tot per no perdre’t el gaudi malaltís de mirar, tan sols mirar aquell adolescent, personificació de la Bellesa amb majúscules. Tu creies, com els grecs, que un home bell participava realment de la divinitat, no era una mera qüestió de gustos, hi havia quelcom transcendental en aquells trets extraordinaris. Però també et feia angoixa i vergonya perquè sabies que la línia entre l’admiració i la perversió era massa fina, borrosa, làbil.\nDoncs sí, potser no eres més que un pervers, i ara, infectat i agonitzant. La tinta negra regalimant per les galtes i la suor freda tacant la blancor de la camisa, les ulleres entelades i la respiració trencada per agulles de dolor. Acluques els ulls i el trobes. És Tadzio que camina lentament entre les onades serenes endinsant-se al mar. La llum daurada com els seus cabells et crema la mirada i tanques una mica més els ulls que encara perceben com el noi es gira cap a tu i estira un braç assenyalant l’horitzó. Tu també intentes aixecar la mà i respondre’l, soc aquí, bell estimat.\n—Mi scusi, signora. Non puoi dormire qui, abbiamo già chiuso la spiaggia. Per favore vai via!\nNo, no és Tadzio ni molt menys, de fet tot el contrari: baixet, grassonet, mig geperut i de cabells foscos, amb maneres grolleres i un accent marcadament napolità, me n’ha fet fora sense miraments. Ala! L’homenet m’ha espantat els fantasmes i sembla que avui no moriré. La realitat sol ser lletja i poc poètica però indefectiblement viva!\nThomas Mann, La mort a Venècia, novel·la, 1912\nLuchino Visconti, Mort a Venècia, film, 1971\nBjörn Andresen: Tadzio\nMúsica de l’escena final: addagietto de la Simfonia núm. 5 de Gustav Mahler\nPosted by Flàscriptum at 9:15 Cap comentari:\nSoliloqui de la germana i La dona del deure i el s...\nFalcons de la Nit* (19/3/2021)\nLa neta de la Rigoberta visita el mas (5/3/2021)\nEl carnet de conduir (19/2/2021)\nUn relat d'adolescència (12/2/2021)\nLa vana espera* (29/1/2021)\nLa ironia (22/1/2021)\nFaula versió lliure del gripau somiador* (15/1/2021)\nPer amor a l'art (ficció sobre la mort de George...\nPlebea vida (relat medieval)\nAquí, C-3PO, algú em llegeix?* (relat futurista)\n«No es neix dona; se n’arriba a ser» (Simone De ...