El misteri de la matança de la Cava – Port Fangós\nEl misteri de la matança de la Cava\n1837, EL MISTERI DE LA MATANÇA DE LA CAVA\nQui podia pensar que un plet dinàstic entre el germà i la dona de Fernando VII – la reina regent Maria Cristina, en representació de la seua filla, Isabel II-, acabaria provocant una matança a la Cava? Esta és una història que he perseguit durant molts anys, i he de confessar que, malgrat els esforços que li he dedicat, no l’he poguda resoldre com voldria. Però com el temps s’acurça i cal anar tancant temes, us explico el que he pogut aclarir fins ara, i ja queda escrit.\nEls fets van succeir durant la Primera Guerra Carlina, una guerra avui oblidada, que va començar l’any 1833 i va acabar el 1840, i que va tindre un dels seus escenaris principals a la zona del Maestrat i a les Terres de l’Ebre. Oficialment, la guerra entre carlins i liberals era una disputa dinàstica. Uns eren partidaris de Carlos, el germà de Fernando VII, per això els deien carlins; els altres eren seguidors de la filla del rei, Isabel II -menor d’edat- i la seua mare, Maria Cristina, i es deien isabelins o liberals. Darrere d’estos dos grups s’alineaven dos concepcions diferents del país. La primera més conservadora i foralista, i la segona més modernitzadora, però molt centralista.\nEncara que s’ha escrit molt sobre esta guerra, ningú ha sigut capaç d’explicar de manera convincent per quins motius aquell enfrontament va derivar en un combat salvatge, sense regles, on la venjança i l’assassinat van ser la norma. La violència i la barbàrie van arribar a extrems tan escandalosos que diversos països europeus, encapçalats pel Regne Unit, van exigir, sense gaire èxit, que es guardessen almenys algunes normes humanitàries, com per exemple, no assassinar als presos o no deixar-los morir de gana.\nEls estudis indiquen que l’estat d’opinió predominant a les Terres de l’Ebre era favorable als carlistes. Este és un dels motius que explica per què una guerra que al principi estava molt decantada a favor dels liberals, entre altres coses perquè disposaven de molts més recursos militars i econòmics, es va capgirar durant l’any 1837, quan la major part de les poblacions de les Terres de l’Ebre i del Maestrat van caure baix del domini dels carlins. Gran part del mèrit d’este inesperat canvi es va atribuir a la capacitat estratègica del seu cap militar a la zona: Ramon Cabrera, un exseminarista tortosí.\nGeneral carlista Ramón Cabrera *Daguerrotipo *1850. Font Wiquidèdia.\nLes coses van anar tan malament per als liberals que va arribar un moment en què el govern només controlava en esta zona les places de Tortosa, Amposta i Vinaròs. I encara el seu domini es limitava a les ciutats estrictes; una vegada sorties de les muralles, el camp ja era dels carlins. Les columnes militars isabelines realitzaven batudes periòdiques, però tornaven el més aviat que podien als seus refugis. La raó perque estes ciutats es mantinguessen en el bàndol liberal està relacionat amb que el govern hi havia destinat importants contingents militars que controlaven la població. A molts tortosins, les muralles de la ciutat i els exèrcits que les protegien els feien sentir més aviat presoners que protegits. De fet, centenars de veïns, entre ells bastants monjos i capellans, dels que la ciutat estava ben nodrida, van fugir per afegir-se als exèrcits carlins.\nEn aquell context, al Delta, l’Enveja va quedar aviat sota el domini dels carlins, igual que la Ràpita -però en este cas amb intermitències-. La zona tenia un alt valor estratègic amb elements tan importants com la badia dels Alfacs, les Salines Reials i la desembocadura del riu. A més, les mateixes costes desertes d’Amposta i de l’Enveja eren llocs on els carlistes podien descarregar material i traslladar-lo després cap a l’interior, cap a Ulldecona, Rossell o Morella, les seues bases fortes. Cal dir que la ineficàcia de les companyies mòbils liberals i la manca de guarnicions estables sobre el terreny van facilitar molt les coses als carlistes, que utilitzaven sovint el sistema de guerrilla: quan baixaven moltes forces des de Tortosa, tothom s’amagava i només es presentava batalla si les condicions eren favorables. En cas contrari, no treien el cap fins que les columnes liberals marxaven.\nPel que sabem, sembla que la gent que vivia a l’Enveja va procurar conviure amb els revoltats i estalviar-se més desgràcies del compte. En canvi, el cas de Jesús i Maria i sobretot el de la Cava van ser diferents : es van mantindre fidels al govern liberal i a l’ajuntament tortosí encara que la seua situació no podia ser més exposada perquè, òbviament, no disposaven ni d’exèrcit ni de muralles que els defensessen dels atacs dels carlistes, que dominaven la zona. Igual a Jesús i Maria que a la Cava era impensable construir una muralla per protegir les cases i barraques escampades per un extens territori\nL’any 1836, ja van tindre un seriós avís del que els podia passar quan una partida carlista va capturar fàcilment l’alcalde i alguns regidors de Jesús i Maria, i es va haver de pagar un rescat per recuperar-los. Aquell fet va deixar clar que mantenir-se en aquella posició política, suposava una imprudència, que avui dia costa d’entendre. Tot es va complicar encara més quan, a primeries de 1837, el Govern va decidir instal·lar a la Cava una dotació de la Milícia Nacional, formada per milicians de la mateixa població i destinada a protegir la navegació fluvial en l’últim tram del riu, prácticament aturada per les freqüents accions de les partides carlistes, que es movien amb molta llibertat per la banda dreta del Delta i per la desembocadura de l’Ebre.\nNo estem segurs dels motius pels que aquells hòmens van acceptar córrer un risc tan gran en uns moments en què el domini carlista de la zona ja era molt important i no parava de créixer cada dia. Potser defensaven de bona fe els ideals de la llibertat o van ser coaccionats per algun cacic tortosí o local . En qualsevol cas, segur que un dels motius estava relacionat amb el moment d’extrema penúria que s’estava vivint: la poca activitat econòmica que hi ja hi havia tradicionalment a la zona ara estava quasi aturada i la major part de les famílies del poble es trobaven en una situació molt precària. La gent malvivía de la recol·lecció de sosa i regalèssia, de criar quatre animals i de cultivar hortets per la vora del riu, i encara tot això estava amenaçat per la guerra. Ni a les basses se’ls permetia anar a pescar per a subsistir perquè eren un monopoli de la confraria de pescadors de Sant Pere i ho tenien prohibit.\nLa necessitat devia ser tan gran que és possible que aquells hòmens es deixessen enlluernar pels salaris que els oferien si entraven a formar part de la Milícia Nacional, que era un cos voluntari d’autodefensa, format i comandat pels mateixos veïns de les poblacions, i que col·laborava amb l’exèrcit governamental. En el cas de la Cava estava format per algunes dotzenes de soldats aficionats, sense cap experiència militar, als que es proporcionava un fusell i algun material bàsic, i se’ls donava també una petita indemnització econòmica, que en aquelles circumstàncies devia resultar molt valuosa.\nSabem que per millorar la defensa es va fortificar una de les cases més sòlides del poble, que havia de servir com a baluard pels defensors de la Milícia. Domingo Fornós en el seu llibre Historia i reculls de Deltebre menciona que, per transmissió oral, li havia arribat la informació que al poble hi havia un edifici que la gent denominava “ el fortí de Morelló”, i el situa a les Goles de l’Ebre – sembla que en el mateix lloc, posteriorment es va obrir la ferreteria Martí-. Afegeix que l’edifici va ser envoltat per una fossa amb aigua i un pont penjant de fusta per a millorar la defensa. Podria ser que es tractés d’este edifici. L’assumpte és verosimil perquè sabem que a molts pobles de la zona s’havia habilitat, en algun moment, una casa forta per protegir les guarnicions dels voluntaris locals.\nDe totes maneres, amb l’hegemonia carlina a la zona i amb una defensa tan precària, sense destacaments militars professionals com els que hi havia a Tortosa o Amposta, era només qüestió de temps que passés una desgràcia. Això va acabar succeint el dia 2 d’agost de 1837. L’única explicació dels fets que disposem correspon al capellà de l’església Sant Miquel, Fernando Miralles Meseguer, qui, a finals de segle XIX, seixanta anys després, feia una petita crònica: “En la Guerra de los Siete Años -primera guerra carlina- muchos de los vecinos de la Cava tomaron las armas en defensa de la libertad, teniendo para su abrigo y defensa una casa fuerte con su contrafoso y puente colgante. En el dia 2 de agosto de 1837, en que las tropas carlistas vinieron a este barrio, hicieron sesenta prisioneros de los principales vecinos, de los cuales siete fueron fusilados en la misma partida y los demás conducidos a Peñíscola donde fueron fusilados ocho más, siendo los restantes enviados a sus casas después de muchos sufrimientos”. Si tenim en compte la demografia del moment, 60 hòmens devien ser una part molt important dels que hi havia al poble. Els cens més pròxim del que disposem, el de 1817, dóna una població per a la Cava de només 279 habitants, repartits en 56 famílies. Òbviament, hem de tindre en compte que una gran part de la població estaria formada per dones, xiquets i vells. Encara que l’any 1837 la població ja hauria augmentat bastant, quinze hòmens morts en una comunitat com aquella havia de ser un cop molt dur, que es recordaria durant molt temps. D’un dia per l’altre, el poble es va omplir de viudes.\nEsglésia Sant Miquel, on es va fer l’enterrament de les victimes de l’atac carlí.\nContinuant amb la investigació per intentar confirmar la veracitat del que havia deixat escrit mossèn Miralles, vam poder localitzar l’acta de defunció d’aquells veïns. El capellà de l’església Sant Miquel d’aquell moment, Domingo Arrufat, escrivia que el dia 3 d’agost de 1837, a petició dels parents Pere Gilabert i Pere Curto, havia donat sepultura eclesiàstica al cementeri de la localitat als cadàvers de Mateo Franch, Gaspar Masdeu, José Ventura, Juan Tomàs, Jaime Tomàs i Francisco Casanova, tots del poble; i també havia enterrat a Juan Mir, de Tortosa. A continuació, el capellà escrivia un comentari inesperat: “ todos muertos en el dia anterior en el ataque contra los defensores de Carlos V”. Després, l’acta tenia una esmena d’ensondemà, dia 4 d’agost, on s’afegeia un altre cadàver més, el de José Franch “ mozo, hijo legitimo de los consortes Mateo Franch i Josefa Fabra, de esta, que se ahogó en el río Ebro en el ataque de aquel dia contra los defensores de Carlos V”; pare i fill havien trobat la mort el mateix dia.\nActa de defunció de les víctimes de l’atac carlí. Font Ramon Buera.\nDe l’acta de defunció es deduïa que en l’atac no hi va haver set morts, sinó vuit: set del poble i un de Tortosa. A més, els dos capellans donaven versions diferents, i les dos tenien punts foscos: Miralles afirmava que els veïns van ser afusellats, però parlava d’uns fets que havien passat seixanta anys abans i que probablement li havien arribat per transmissió oral, i ja coneixem com es deformen este tipus de testimonis amb el pas del temps. En canvi, Arrufat, el capellà que els va enterrar, sí que era una font de primera mà, i afirmava que les morts es van produir quan els milicians del poble van atacar als carlins. Ara bé, tot i ser testimoni directe, sabem que, com la majoria dels eclesiàstics, simpatizava amb els carlistes, i esta circumstància podria influir en la redacció de l’acta de defunció, intentant descarregar la responsabilitat dels carlistes en els fets, per una simple qüestió d’afinitat política.\nA l’acta de defunció, però, hi havia un parell d’indicis interessants: José Franch havia mort ofegat a l’Ebre aquell dia, la qual cosa indica que els fets o almenys parts d’ells van passar just a la vora del riu. D’altra banda, un dels morts, Juan Mir, no era del poble sinó de Tortosa, i no formava part tampoc de les tropes carlines. Continuant amb la investigació i revisant la premsa d’aquella època, al diari el Español vam trobar una informació datada a Barcelona, el dia 17 d’agost de 1837, quinze dies després dels fets. La notícia deia textualment: “ Ha llegado hoy un convoy de Tortosa, de cuya procedencia días hace que no llegaba ningún buque, por haver quedado el río innavegable desde que los piratas carlistas habían incendiado el laud del patrón Cachot, cerca de la Gola, matando un marinero y apresando otros”. Resultava que a primeries d’agost, per les mateixes dates de l’assalt a la Cava, havia hagut un atac dels carlins a un llagut tortosí, el de Catxot, un patró liberal molt conegut en aquells temps. El fet que es digués que l’atac havia passat prop de la gola de l’Ebre no excloïa per a res que hagués pogut ser davant de la Cava perquè en aquella època es considerava port tot l’espai que hi havia entre la mateixa desembocadura de l’Ebre i el pont de barques de Tortosa. També era possible que el mariner que havien matat els carlins fos Juan Mir, el tortosí que no quadrava entre els morts de la Cava.\nSeguint amb la investigació dels fets, vam poder ratificar que, efectivament, el llagut de Catxot, que es deia, encara que semble una broma, Nuestra Señora del Buen Viaje i tenia 22 tones de capacitat, i solia transportar oli, blat i fusta a Barcelona, havia sigut atacat, robat i cremat el dia dos d’agost a la Cava. Ja no hi havia dubte que l’assumpte del llaüt i la matança de la Cava estaven relacionats. L’explicació més lògica és que la partida carlina ataqués el llaüt quan estava ancorat al poble en algun treball de càrrega o descàrrega, i que en sentir els trets o descobrir els assaltants, la milícia local agafés les armes i acudís al lloc, com era la seua obligació. Allí, sigue per la diferència de forces o per la millor estratègia i experiència militar dels carlins, els veïns van ser capturats. Si la cosa va anar així, les dos versions dels fets que disposem podrien ser complementàries. Com deia mossèn Arrufat, contemporani dels fets, efectivament, els milicians locals havien atacat els carlistes, i, com deia mossèn Miralles, set veïns havien sigut afusellats. La resta, fins a cinquanta-tres hòmens van ser traslladats, probablement a la zona de Peníscola, on van ser empresonats en unes condicions molt dures. D’estos, vuit més també serien afusellats al cap de pocs dies. La resta, segons Miralles, al cap del temps, van poder tornar al poble, després de molts patiments.\nAra sabem, gràcies a les investigacions de l’historiador Joan Ramon Vinaixa, que part dels captius de la Cava van poder tornar a casa gràcies a què es va pagar un rescat. Sembla que es van utilitzar almenys 9.000 rels que havia aportat l’administrador de les Salines Reials, i que després les reclamaria a l’ajuntament de Tortosa, que s’havia compromès a tornar-los, però que donava llargues perquè no disposava de recursos. Davant del conflicte entre les dos administracions, hi ha documentació que explica que la Diputació va proposar a l’Ajuntament que es cobrés els diners del rescat dels béns segrestats als carlins tortosins. Segons Vinaixa- un dels historiadors que més ha estudiat el fenomen del carlisme a les Terres de l’Ebre i a qui seguim en moltes qüestions-, el rescat no va servir de res a disset nacionals de la Cava que van ser finalment afusellats. En este punt es presenta un nou dubte: podria ser que estos milicians als que es refereix l’historiador fossen en realitat la suma dels que van morir a la Cava i els afusellats a Peníscola i que, per tant, el balanç final d’aquell desastre fos “només” de setze hòmens morts, confirmant els números aproximats que donava mossèn Miralles. En cas contrari, el número de morts pujaria a vint-i-quatre.\nUn altre misteri és conèixer qui va dirigir l’atac de la partida carlina. Tots els indicis apunten a un personatge singular: Felip Calderó, àlies “Arriaenbanda”, però el cert és que no disposem de cap prova definitiva que ho confirme. Amb tot, val la pena explicar algunes coses d’este personatge. A la vida civil era patró d’un llagut tortosí i s’havia casat en segones núpcies amb la tortosina Maria Grinyó, que era la mare d’un xiquet que es deia Ramón Cabrera. Quan va esclatar la guerra, aquell noi que estudiava per a capellà, amb no massa profit ni dedicació, es va unir als carlistes i va acabar convertint-se en un dels militars més importants de la història del carlisme. Això va portar la desgràcia a tota la família que s’havia quedat a Tortosa. La seua mare, l’any 1834, va ser detinguda i empresonada. Cal aclarir que en aquella guerra terrible, els familiars es consideraven botí de guerra i detindre’ls i empresonar-los, com a mesura de càstig disuassori, era habitual, de la mateixa manera que també ho era embargar-los tots els bens i utilitzar la seua venda per a pagar despeses generades per la guerra.\nHi ha fonts que afirmen que per este motiu, Arriaenbanda, el padrastre de Cabrera, va ser desterrat per les autoritats tortosines. Altres diuen que va fugir i es va refugiar a la zona de la Ràpita i Alcanar. Alguns autors, li atribueixen tasques de contraban d’armes i material a favor dels carlistes de l’interior, i també el situen a l’àmbit de les salines, sovint controlades pels carlins, introduint sal cap a l’interior o venent-la a vaixells contrabandistes, i utilitzant-la per a finançar la guerra. En qualsevol cas, tot es va embolicar encara més quan, amb el vist i plau del capità general de Catalunya, María Grinyó, la seua esposa, una dona molt religiosa i estimada per tot el veïnat, va ser afusellada a Tortosa en venjança d’unes accions que havia realitzat el seu fill pel Maestrat.\nEscena de l’afusellament a Tortosa de Maria Grinyó, la mare de Cabrera.\nLa història explica que la notícia va fer embogir Cabrera, que va fer afusellar desenes de presoners, entre ells, la dona del coronel Fontiveros i altres tres que tenia captives. És també molt probable que l’afusellament de la seua dona fes decidir a Arriaenbanda a prendre un paper molt més actiu en la lluita. Tenim constància que aviat va encapçalar una important quadrilla formada per prop d’un centenars d’hòmens, amb una vintena de cavalls. És probable que sigués esta partida la que va atacar la Cava, però no estem en condicions de afirmar-ho del tot. Entre altres coses, perquè les diverses partides carlines que operaven per les Terres de l’Ebre tenien una gran mobilitat i podien aparèixer en diversos punts amb poc temps de diferència.\nPoc després, Arriaenbanda constituiria la primera i única força naval de l’exèrcit carlí amb algunes barques capturades als Alfacs, convenientment armades i convertides en llanxes canoneres. Amb elles va aconseguir capturar alguns vaixells que passaven pels Alfacs, bloquejar temporalment la bocana de l’Ebre i dificultar molt la navegació fluvial. El seu radi d’acció es situava al Delta i els seus voltants i, com a molt, arribava en ocasions a Ulldecona i Rosell, sobretot per portar-hi sal, armes i altres productes que necessitaven les forces de l’interior. Segons algunes fonts, va arribar a tindre un petit exèrcit, format per uns 400 infants i 60 cavalls. La seua importància a la zona va arribar al punt que el general Cabrera, en reconeixement de les seues accions, el va nomenar coronel i comandant de marina. Tot li va anar bé fins que va topar amb una companyia liberal i va haver d’acceptar un combat desigual. Felip Calderó, Arriaenbanda, va ser malferit, amb profundes ganivetades al cap i a la cara, i amb els dits de la mà dreta tallats. Se’l va donar per mort i ningú s’explica com va aconseguir fugir. Després d’una llarga convalescència, es va recuperar, però, òbviament, li quedarien seqüeles, per això un dels seus biògrafs afirma “ Calderó era de facciones feas y deformes e incluso le faltaba un ojo”.\nDe totes maneres, segurament encara li va fer més mal que les ferides el que hauria de ser el gran fracàs de la seua vida militar. El febrer de 1839, quan la guerra ja estava molt decantada a favor dels liberals i els carlins necessitaven armes desesperadament, va ser encarregat per Cabrera d’organitzar el desembarcament de 10.000 fusells, que un vaixell anglès transportaria a la costa del Delta. Arriaenbanda va preparar tot el dispositiu amb diverses embarcacions per fer una descàrrega ràpida i traslladar les armes cap a l’interior, a la zona d’Ulldecona. Es va fixar el punt de descàrrega entre el Trabucador i el Serrallo. Localitzat el vaixell, es va iniciar immediatament el transbord del material, però quan només es portaven descarregades deu o dotze caixes van aparèixer per sorpresa alguns navilis de guerra governamentals i no va haver altre remei que abandonar el vaixell i fugir cap a terra deixant perdre el preuat carregament. Esta desfeta va accelerar el final de la guerra. Després, amb el temps, es va saber que el govern anglès havia filtrat al govern espanyol informació confidencial sobre el vaixell, la seua càrrega i el seu destí, probablement amb el desig que aquella guerra s’acabés d’una vegada.\nLa darrera notícia que tenim d’Arriaenbanda és que va marxar a França i es va exiliar a Marsella, on poc després es reuniria amb les seues filles. Cabrera, el seu fillastre, s’exiliaria primer a França i després al Regne Unit on es casaria amb una noble anglesa molt rica i es convertiria en un home de negocis, encara que continuaria sent un referent pels carlins i participaria anys després en nous intents de revolta. Però, com passa sempre en estos casos, els mils de morts que va deixar aquella guerra, entre ells un bon grup d’hòmens de la Cava, no van tindre tanta sort.\n@Jordi Gilabert Tomàs\nArxiu Parroquial església Sant Miquel, de la Cava-Deltebre, defuncions 1822-1879.\nAlonso, D: Cabrera y la guerra civil, 1845.\nAnònim: Vida y hechos de los principales cabecillas facciosos de las provincias de Aragón y Valencia desde el levantamiento de Morella en 1833 hasta el presente, 1840.\nCaridad, A: Cabrera y compañía. Los jefes del carlismo en el Maestrazgo, 1833.1840, 2014.\nDD.AA: Historia del Tradicionalismo espanyol, T. IX, 1947.\nFlavio, E: Historia de don Ramon Cabrera, 1870.\nFornós, D: Història i reculls de Deltebre, 1998.\nMartínez,G/Pan- Montojo, J: El primer carlismo, 1833-1840, 2000.\nMiralles, F: Tortosa y sus arrabales, 1901.\nMiralles, F: Guia del obispado de Tortosa, 1902.\nPardo, J: “Las operaciones navales en las Guerras Carlistas”, 2006.\nPitarch, J: Apuntes para una historia naval del puerto de los Alfaques,1400-1992, 2017.\nSalvadó, R: “Ramon Cabrera i la seua imatge”, dins d’Ebrencs del segle XIX, 2009.\nSànchez, J: Les guerres napoleònica i carlistes a la frontera de Catalunya, el País Valencià i Aragó (1808/1936), 2017.\nSauch, N: “L’entramat social del primer carlisme a les Terres de l’Ebre i al Maestrat”, 2005.\nSauch, N: “El control del territori en temps de guerra -1ªmeitat del s. XIX-. Els sistemes defensius, les fortificacions al sud de l’Ebre i el Maestrat”, 2007.\nVinaixa, J.R: “La navegació per l’Ebre a la primera guerra carlista, 1833-1840”, Recerca 10.\nVinaixa, J.R: ”Aproximació cronològica a la Primera Guerra Carlista al sud de l’Ebre”, 2006.\nVinaixa, J.R: Tortosa i la Guerra dels Set anys, 1833-1840, 2006.\n22 22+00:00 Novembre 22+00:00 2020\n11 thoughts on “El misteri de la matança de la Cava”\n23 23+00:00 Novembre 23+00:00 2020 a les 7:39\nSempre m’ha semblat molt curiosa la diferència històrica de la tendència del color polític entre una banda i l’atra de riu a la zona del Delta. Des fa unes decàdes potser no és tant clar però aquest article m’ajuda a entendre coses que després passarien a families dividides pel riu durant bona part de la Guerra Civil.\nI sobre matances, per transmissió oral, m’havia arribat que el 38 hi va haver alguna cosa seriosa a la zona de Balada i que l’aigua per Sant Jaume baixava rosada. Teniu alguna informació d’això?\nEncantat de llegir-te Jordi!\n23 23+00:00 Novembre 23+00:00 2020 a les 20:47\nBona nit, Roger. Gran part de la divisió entre els dos marges del riu a la Guerra Civil té l’origen en què Sant Jaume va ser zona nacional molt aviat. El Delta va quedar partit durant molts mesos.\nLa matança a la que et refereixes va tindre lloc el dia de Sant Jaume. Va ser l’inici de la batalla de l’Ebre. L’Estat Major de la República va planificar aquí una maniobra de distracció per tres punts: Illa de Gràcia, Amposta i a la zona de la Torre de la Carrova. Els dos primers van fracassar la mateixa nit, el darrer va poder resistir un dia, però amb un cost molt alt. Van acabar morint un miler de jòvens republicans, a molts els van matar dins del riu, per això l’aigua es va enrogir. Si tinc temps, faré un article sobre este assumpte. De fet, el tinc molt estudiat; surt a un capítol de la novel·la.\nEncantat de tindre uns lectors com vatros, Roger!\n23 23+00:00 Novembre 23+00:00 2020 a les 11:45\nUna lectura molt amena i interesan.\n23 23+00:00 Novembre 23+00:00 2020 a les 20:34\nTradicions, Natura, i Turisme Polet ha dit:\n23 23+00:00 Novembre 23+00:00 2020 a les 22:14\nSempre t’havia sentit parlar dels afusellaments de La Cava i havia llegit alguna cosa curta feta per tu, però no ho havia acabat d’aclarir, ara ho tinc més clar, gràcies. I si que seria interessant que publiquessis, i fet per tu segur que seria rigorós, el que es sap del atac de distracció de les brigades internacionals el primer dia de la batalla de l’Ebre, entre la illa de Gràcia i Campredó.\nFelicitats per estos tastets històrics.\n24 24+00:00 Novembre 24+00:00 2020 a les 8:00\nTens raó, Polet. Crec que va ser la primera investigació que vaig fer a la meua vida. Encara recordo la cara de malfiança de mossèn Gabriel quan li vaig demanar poder consultar els arxius parroquials. De fet, este assumpte m’ha acompanyat durant quaranta anys, tu ja ho saps, i ja era hora de compartir-lo.\nEn relació a això que dius de la maniobra diversiva d’Amposta, és una qüestió de temps perquè disposo de tota la documentació, encara que s’aparta de l’època en la que estic treballant ara (els segles XVIII i XIX). De totes maneres, a la novel·la Adellà hi ha un capítol que explica aquell combat de manera prou fidel.\n1 01+00:00 gener 01+00:00 2021 a les 16:04\nGràcies Jordi, me a agradat molt el teu article.\nCom sempre hem delectes en les teves investigacions referents al nostre territori. Molt interesant traslladar-nos al 1837 a La Cava i veure aquell ambient que ens fas sentir vivament. Veure els cognoms tan coneguts nostres dels afusellats, fa molta llàstima, però recordant aquells fets i donant memòria col·lectiva es dona bona vida a tots ells, que conformen el nostre caràcter poc o molt.\nUna pregunta si me la pots contestar: el arxiu parroquial de l’església Sant Miquel es pot consultar quan es desitgi o es necessita algun tràmit o permís especial? Es que faig l’arbre genealògic de la meua família i hem podria interessar molt per saber dates de naixement i defuncions bàsicament. Desconec el tema de consulta de arxius parroquials.\nMoltes gràcies i bon any 2021!\n2 02+00:00 gener 02+00:00 2021 a les 11:46\nGràcies Jordi, intentaré de accedir als arxius a veure si tinc sort.\nToni Balada ha dit:\n26 26+00:00 gener 26+00:00 2022 a les 20:54\nGràcies per la teua dedicació\n8 08+00:00 Març 08+00:00 2022 a les 20:57\nGràcies a vatros per llegir-me.\n10 10+00:00 Març 10+00:00 2022 a les 16:38\nGràcies per interessar-vos per la nostra historia


La llengua catalana progressava a Menorca quan el conreu cultural en aquest idioma era eixorc en altres terres. Era entre finals del segle XVIII i la primeria del XIX: l’època de la Il·lustració....\nEl català, tot i les envestides constants per exterminar-lo, és ara més vigorós i ferm que el castellà. No és una paradoxa. L’idioma oficial espanyol va reculant arreu enfront de l’embranzida...\nAbans d’ahir es va commemorar a Cambrils el 150è aniversari del naixement de Francesc Vidal i Barraquer (Cambrils, 1868-Friburg, 1943), el cardenal perseguit per uns i altres, com tants demòcrates...\nCirculen rumors que afecten a la seguretat alimentària, com el que afirma que menjar sense gluten també convé a persones no celíaques, o sobre les virtuts saludables de la xocolata, posem per cas....\nLa primera llei de la història és no gosar mentir; la segona, no tenir por de dir la veritat”. Aquesta és la divisa, basada en una encíclica de Lleó XIII, que Hilari Raguer, historiador i monjo...\nDe fa mesos germina una iniciativa que es desplegarà del tot a la tardor: el Congrés Participatiu Catalunya i Futur. Aspira a la mobilització àmplia, oberta, aplegadora de tota mena de sensibilitats...\nEl paisatge és un tret rellevant en la configuració d’identitats nacionals. Ho va argumentar el catedràtic gironí Joan Nogué en una sessió a l’IEC (Secció de Filosofia i Ciències Socials) fa...\nCatalunya és una primera potència mundial en motorisme de competició. Ho és també des del segle XX en art, arquitectura, disseny. Ho és, des de finals del XIX, en periodisme i divulgació de la ciència....\nLa participació de Catalunya en el festival cultural organitzat a Washington fa quinze dies per la institució nord-americana Smithsonian ha evidenciat una empatia entre pobles que ve de lluny. Hi ha...


Quin tractament tenen les quantitats per aliments?\nLibertad Sin Deudas / LLei Segona Oportunitat / Quin tractament tenen les quantitats per aliments per al deutor i la seva família?\nCal diferenciar entre les obligacions de pagament d’aliments, en general, i les consideracions que s’han de tenir en compte dins dels procediments de segona oportunitat.\nObligacions d’aliments, en general\nDins el concepte d’aliments s’inclou el que resulti indispensable per al manteniment, l’habitació, vestit i assistència mèdica, així com l’educació mentre el beneficiari és menor d’edat (o fins i tot després si li cal un temps encara per acabar la seva formació). També es poden incloure de vegades les despeses d’embaràs i part.\nL’obligació de pagar aliments correspon fonamentalment a:\nPares i mares respecte dels seus fills.\nCònjuges, entre ells.\nSeparats o divorciats, respecte del seu cònjuge o excònjuge (si s’acorda o es fixa judicialment), i dels fills a càrrec.\nDescendents i ascendents, recíprocament, en certes condicions.\nGermans entre si (en alguns casos i de manera molt més limitat).\nQuantitats per aliments, dins el mecanisme de segona oportunitat\nEn la fase de l’Acord Extrajudicial de Pagaments (fase 1), el pla de pagaments ha d’incloure, si cal, la fixació d’una quantitat en concepte d’aliments bàsics necessaris per al deutor i la seva família, dins de la llista de despeses previstes.\nA més, si hi ha deutes per aliments, podrà intentar pactar amb el creditor un quitament (reducció) o una espera (ajornament), però no condicionar amb això el dret de cobrament present o futur.\nAixí mateix, la Llei indica que mentre es tramita el Concurs Consecutiu (fase 2), si hi ha fons i béns suficients, el deutor en estat de necessitat té dret a percebre quantitats amb càrrec al patrimoni existent en concepte d’aliments per a si mateix, el seu cònjuge o parella de fet i els descendents al seu càrrec.\nLa quantia d’aquest import per aliments la determinarà l’administrador concursal o el jutge, segons els casos. Se sol valorar si el deutor obté o no algun ingrés per la seva activitat (que no sigui embargable).\nAquest dret a aliments s’extingeix quan es procedeix a la liquidació del patrimoni del deutor, encara que deixant fora de perill els imports que puguin ser imprescindibles per atendre les necessitats familiars.\n(Només podran satisfer-se aliments a altres persones amb càrrec al patrimoni del concurs si no hi ha tercers que puguin fer-ho).


Sobre Nosaltres | Cabiló Ràdio\nCabiló Ràdio és una iniciativa d’un grup de joves de Sella que naix amb la intenció d’informar, formar i entretindre els ciutadans del nostre poble. Es tracta d’un projecte participatiu obert a tothom que pretén crear un espai on posar sobre la taula l’actualitat de Sella, així com donar cabuda als interessos de tot aquell que vulga participar.\nCabiló Ràdio s’estructura en un magazín mensual fet per tot l’equip, i una sèrie de programes de temàtiques variades. Animem a tot el poble de Sella a participar d’aquest projecte i a crear el seu propi programa. Podeu trobar-nos al Facebook i al Twitter en www.facebook.com/CabiloRadio i, @cabiloradio .\nComposició: Miquel Morales\nL’arxiu de la memòria, per Pablo Giménez\nLa ciència de cada dia, per Pere Garcia\nJoc i partida, per David Mas i Antonio Pérez\nLa Coveta dels somnis, per Àngela Baldó i David Garcia\nAra em toca a mi, per Kike Morales\nA cau d’orella, per Miquel Morales\nLa coveta dels somnis, per David Garcia i Àngela Baldó\nCabilónets al grupo, fet pels xiquets de l’escola de Sella\nRebotins, per Laia Mas\nUn programa d’humor, per Acho\nUn programa sobre cuina i curiositats de Sella, per Aitana Garcia i Ana Mas\nUn programa sobre turisme i desenvolupament rural, per Àngels Doménech\nUn programa de sainets, per Sergi Garcia\nOne Response to Sobre Nosaltres\nAube ha dit:\n25 Novembre 2013 a les 20:00\nTinc problemes per a descàrregar els programes, ocupen 1kb des de la web, i l’aplicació per a mòbils també és defectuosa, la única que em va funcionar alguna vegada va ser la primera versió. És complicat escoltar-vos! Solventem?\nLa coveta dels sominis: 9é programa\nDavid i Àngela, ens porten una coveta molt completa. Ens informen del que ens ha portat Sella, culturalment parlant l’ultim més, també desenvolupen seccions com el\nEl magazín de novembre 2015\nArriba tota l’actualitat del moment a Cabiló Ràdio. Este mes portem tota la infromació del ple extraordinari d’agost, informem sobre la reunió de l’Ajuntament de Sella amb\nRebotins: 8.Sella: descens d’habitants versus qualitat de població\nSella ha perdut el 4,7% de la seua població en els últims quatre anys, tot descendint als 615 habitants a principis del 2013, una xifra que\nLa coveta dels somnis: 7é programa\nEn el programa de hui podem dir que tenim una coveta molt moguda i variada. Us informarem de les últimes actuacions de la banda al poble,


La pandèmia obliga a suspendre definitivament el cicle Segrià Corals\nAl llarg d’aquest mesos les entitats adherides al projecte no han pogut iniciar els assajos i la seva activitat ha estat totalment paralitzada\nper Redacció 18/08/2020 17:00h\nLa pandèmia obliga a suspendre definitivament la 16º edició del cicle Segrià Corals | LleidaDiari.cat\nCom cada any, aquest 2020, des de l'Àrea de Cultura del Consell Comarcal del Segrià, conjuntament amb els ajuntaments de la comarca, estava previst dur-se a terme el cicle de cant coral Segrià Corals 2020, que enguany havia de celebrar la 16a edició amb 13 concerts.\nMalgrat que el calendari d'actuacions estava tancat des de fa mesos i s'ha intentat adaptar a les circumstàncies actuals, finalment la crisi sanitària ha obligat a suspendre definitivament la programació. Al llarg d'aquests mesos les entitats adherides al projecte no han pogut iniciar els assajos i la seva activitat ha estat totalment paralitzada. Els directors i directores de les agrupacions han manifestat la impossibilitat de reprendre els assajos fins que les condicions de seguretat siguin les òptimes.\nEl Segrià Corals és el projecte cultural més veterà de l'àrea de Cultura del Segrià\nEl Segrià Corals 2020 havia d'inaugurar-se a l'abril i, donada la impossibilitat de fer-ho per l'estat d'alarma, es va posposar fins a la tardor. Però finalment, recollint el neguit que han expressat les entitats de la comarca i amb la voluntat de ser fidels a les seves necessitats, el Consell Comarcal ha decidit anul·lar també els concerts que estaven programats a la tardor. El Segrià Corals és el projecte cultural més veterà de l'àrea de Cultura del Segrià i un dels que té més participació.\nEn les edicions anteriors, ha mobilitzat unes 2.000 persones de món coral. D'altra banda, cal recordar que el programa cultural que sí que s'ha pogut tirar endavant aquest estiu des de l'àrea, amb molt esforç i complint amb totes les mesures de prevenció de Covid-19, és el de Cobles a la Fresca, una adaptació de les Sardanes a la Fresca. Cobles a la Fresca va començar l'1 d'agost i aquest cap de setmana farà parada a Almenar.


El Conservatori del Liceu va celebrar el 180è aniversari de les seves càtedres - Revista Musical Catalana\nEl Conservatori del Liceu va celebrar el 180è aniversari de les seves càtedres\nEl 2 de maig passat el Conservatori del Liceu va commemorar els 180 anys de la inauguració de les seves càtedres de música en un acte solemne al Saló de Cent de l’Ajuntament de Barcelona, precisament el mateix espai on van ser inaugurades el 27 d’abril de 1838. L’acte institucional va comptar amb la presència de l’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, que va obrir l’acte amb un parlament en què va destacar que el Conservatori del Liceu “ha portat el nom de Barcelona al món” i com un “dels actius més importants del nostre entorn que han fet arribar la música, llenguatge universal i element clau de la cohesió social, a com més gent millor”. Colau va recordar que l’any 2012 l’Ajuntament de Barcelona va atorgar al centre la Medalla d’Or al Mèrit Cultural “per la valuosa labor en l’ensenyament, la promoció i la difusió de la cultura musical al nostre país”. També va destacar el seu paper en la dinamització social del barri del Raval, seu del nou edifici del Centre Superior.\nEn la seva intervenció, el president de la Fundació Conservatori del Liceu, Sergi Ferrer-Salat, va destacar la importància de la música en la vida de les persones i la necessitat d’estendre’n l’ensenyament per contribuir a la construcció d’una “societat millor, més culta, més oberta intel·lectualment, més educada, més respectuosa i més cohesionada”. Ferrer-Salat també va referir-se a l’esperit fundacional del Conservatori del Liceu, en tant que “iniciativa fruit de la societat civil que ha sigut clau en el desenvolupament de les arts i l’educació musical durant més de 180 anys”.\nPer la seva banda, la directora del Conservatori, Maria Serrat, va destacar en la seva intervenció la importància d’aquest aniversari, una mostra de la “força d’organització de la societat barcelonina” que ha fet possible “l’èxit d’un model en l’educació musical reconegut a nivell nacional i internacional, i iniciat ara fa 180 anys”. Prèviament al seu parlament es presentava un vídeo retrospectiu de la història de l’entitat i el llibre Origen del Conservatori del Liceu: 1837-1967, resultat de la tesi doctoral de Maria Serrat i dels anys de recerca als arxius del Conservatori; una obra que permet conèixer la societat barcelonina dels segles XIX i XX, la publicació de la qual ha estat possible gràcies a un conveni de col·laboració entre el Conservatori i la Universidad de Salamanca.\nL’acte es va cloure amb l’actuació musical de les alumnes del Conservatori Elionor Martínez (soprano) i Leyre Sáenz de Urturi (pianista), ambdues becades per la Fundació de Música Ferrer-Salat, que van interpretar peces d’Eduard Toldrà, Puccini i Moreno Torroba.


bcnbits: Acte del Cercle Tecnològic de Catalunya\nActe del Cercle Tecnològic de Catalunya\nAquest dimecres al migdia s’ha fet una conferència organitzada pel Cercle Tecnològic de Catalunya a Barcelona Activa amb el títol “Quins efectes té la integració europea en la competitivitat de l’empresa catalana. Com ajuden les noves tecnologies en aquest procés”. L’estrella convidada era Antoni Brufau que finalment no ha vingut, deixant la concurrència una mica decebuda, encara que finalment, la persona que ha vingut en el seu lloc, Rafael Villaseca, conseller delegat de Gas Natural, és qui ha dit les coses més interessants.\nTots els que han parlat han fet, si fa o no fa, la mateixa anàlisi del moment: la situació actual és bona, però hem d’estar preocupats pel futur, ja que des de països com la Xina trobarem una competència ferotge en el terreny dels preus, en sectors com el tèxtil i d’altres, i els països de l’est són molt competitius en el terreny industrial i en sectors de mitjana qualificació, però amb una tendència clara cap a una qualificació més alta i a augmentar la seva competitivitat. Tothom, quan ha parlat, ha dit que les solucions són conegudes: invertir en I+D, millorar l’educació, etc. No arribo a entendre com és que si tothom ho sap, no es faci res!\nRafael Villaseca ha dit alguna cosa que m’ha semblat interessant: hem de posar l’èmfasi en les polítiques que fomentin la competitivitat per davant de les que ho facin amb la cohesió, perquè on ens estem jugant el futur és en la competitivitat. També ha dit que les empreses tecnològiques a Europa són comparables a les dels EUA, però aquí no es dóna la transferència de tecnologia que es dóna als EUA: s’ha de fomentar la demanda de tecnologia. També ha dit que la gran majoria de les inversions fetes a Europa han sigut més aviat defensives, s’\nPublicat per Mor a 08:44


L’ICL Manresa tanca el primer fitxatge: Ruslan Otverchenko | BAXI Manresa\nL’ICL Manresa tanca el primer fitxatge: Ruslan Otverchenko\nL’escorta ucraïnès, d’1,92m, ha fet aquesta temporada una mitjana de 20,8 punts per partit, 4,8 rebots i 4,2 assistències. Ha signat un contracte d’1 més 1 temporades amb l’equip del Bages. L’ucraïnès Ruslan Otverchenko (nascut el 6 de gener del 1990 a Ulan Bator) s’ha convertit en el primer fitxatge del Bàsquet Manresa per la …\nDiumenge 19 de Juliol de 2015 a les 12:37\nL’escorta ucraïnès, d’1,92m, ha fet aquesta temporada una mitjana de 20,8 punts per partit, 4,8 rebots i 4,2 assistències. Ha signat un contracte d’1 més 1 temporades amb l’equip del Bages.\nL’ucraïnès Ruslan Otverchenko (nascut el 6 de gener del 1990 a Ulan Bator) s’ha convertit en el primer fitxatge del Bàsquet Manresa per la temporada 2015-2016. Es tracta d’un escorta anotador de 25 anys, que en la darrera temporada ha brillat a la Superleague del seu país, on ha jugat tota la seva carrera professional.\nOtverchenko ha militat gairebé sempre al mateix equip, el BC de Kiev, tret de la temporada 2012-2013, en què va jugar al BC Donetsk. Es tracta d’un jugador d’1,92 metres d’alçada amb una alta capacitat anotadora, que ha anat creixent temporada rere temporada, i ara vol seguir fent-ho a la capital del Bages.\nEn la darrera temporada, Otverchenko ha explotat com a anotador. És capaç de fer punts penetrant des de l’exterior, en llançaments de mitja distància, o bé convertint triples (ha convertit el 36% dels seus intents). És un jugador imprevisible per als rivals, amb recursos per penetrar, assistir, o tirar\nTrajectòria de Ruslan Otverchenko\n2008-2012 – BC Kiev (Ucraïna)\n2012-2013 – BC Donetsk (Ucraïna; Superlliga, Lliga VTB, EuroChallenge)\n2012-2015 – BC Kiev (Superlliga i EuroChallenge)


Les meves històries: Darrere cada finestra...\nPublicat per Elisabet a dimarts, de febrer 14, 2006\nM'ha agradat molt aquest post. És el mateix que penso jo quan veig la gent al metro, o al tren, o quan fan cua per entrar al peatge de l'autopista... Són aquelles cares que amaguen històries.\n8:52 a. m., de febrer 14, 2006\nes clar que darrera una finestra hi ha una altra historia...tant caps,tant barrets: tantes cares,tantes histories....\n2:45 a. m., de febrer 15, 2006\nhe vist un home,\ncansat i trist.\nQuè li manca???\n...és cançó d'esplai, però què vols, el post me l'ha recordat.\n10:03 a. m., de febrer 15, 2006


La iaia té caspa: de juny 2010\nHom convindrà que no és el mateix una pinta de Guinness que una pinta de Guinness:\nAixins doncs, cas que en aquest bloc encara quedés algun lector o alguna lectriu, avui parlarem del Yin i el Yang. Però abans farem una breu introducció al tema per si hi ha algú de ciències, com un servidor, sense cultura ni re.\nEl Yin i el Yang és una cosa dels xinos que representa que són com contraris tipo bé i mal, blanc i negre, endavant i enradera, o Hong-Kong i els Omellons (repeteixo: els Omellons). Resumint, és una cosa espessa i difícila d’explicar.\nPerò, ai las!, tot i tractar-se d’un concepte abstracte, hom ha conseguit dibuixar-lo. Parlumenus, hi ha quatre maneres de representar-lo:\n1 – El Taijitu (negre pel Yin, blanc pel Yang):\n2 – Les ratlletes (discontínua pel Yin, contínua pel Yang):\n3 – Els caràcters xinesos:\n4 – El Sandro:\nMolt probablement, una de les quatre maneres llamarà especialment l’atenció als lectors més il·lustrats. El Sandro, potser preguntareu? Sí, el Sandro, us respondré.\nPerquè el Yin és la força centrífuga. És el silenci. És el fred. És la foscor.\nPerquè el Yang és la força centrípeta. És el so. És l’escalfor. És la claror.\nPerquè el Sandro recull aquestes dues forces antagòniques.\nPerquè el Sandro és el Sandro Rosell i Feliu.\nSandro Rosell i Feliu.\nRosell i Feliu. El mal i el bé. El muermisme i el xalar. L'snobisme i l'autenticitat.\nRosell i Feliu. Talment el Yin i el Yang.\nPublicat per Zincpiritione a les 19:42 11 comentaris:\nFauna humana: un documental\nEXTERIOR. SORTIDA DE SOL. CIUTAT\nTÍTOL SOBREIMPRÈS: “FAUNA HUMANA. UN DIA A LA VIDA D’UN BLOCAIRE”\nSO DE DESPERTADOR: PIP-PIP, PIP-PIP, PIP-PIP\nZOOM IN A FINESTRA D’HABITACIÓ\nVEU EN OFF TIPU JORDI BOIXADERAS\nEl sol es lleva damunt la nació catalana. Són les sis trenta-cinc del matí i, uns quants kilòmetres a l’est dels Omellons (repeteixo: els Omellons) un despertador trenca el son profund del nostre exemplar de blocaire-alfa. Mentre apaga el despertador, encara a les fosques, fa un petó a la seva senyora i, automàticament, el seu instint de blocaire es posa en marxa: la cacera del post del dia ha començat. A les set del matí, el blocaire, llevat, dutxat i esmorzat, baixa les escales de casa mentre barrina què escriurà avui.\nINTERIOR. VAGÓ DE TREN.\nEl blocaire, mentre viatja a la increïble velocitat de tres estacions per cada cinc minuts, fa veure que llegeix un llibre, però en vritat està atent a tot el que passa al seu voltant. Algú fa pudor. Algú parla raro. Algú llegeix el prestigiós diari Què! (re, re...) Però, sorprenentment, el blocaire ni s’immuta. Una actitud sorprenent. Deixadès? Desinterès? La comunitat científica no s’acaba de posar d’acord per explicar aquesta mena de comportament desviat.\nINTERIOR. OFICINA. PART ALTA DE BARCELONA.\nEl mascle blocaire segueix la cacera del post a l’indret que ell anomena fenya. Però ni quan el jefe el crida al despatx, ni quan va a fer un pipí, ni quan el mascle-omega conegut com a senyor Napolitani parla de “los putiferios y el descojone” d’Amsterdam, el nostre humanoide no mostra cap símptoma d’haver satisfet els seus instints blocaires. La cacera del post del dia és més complicada del que semblava.\nFONS NEGRE. UN RELLOTGE AMB LES BUSQUES GIRANT DE PRESSA.\nINTERIOR. VESTIDOR. GIMNÀS.\nL’humanoide blocaire ha acabat la jornada laboral sense cap post nou. I, cercant potser la inspiració genial, cercant potser l’anècdota fàcil, se’n va al gimnàs. Per què? La comunitat científica té la hipòtesi que no hi ha res com passar una hora d’exercici físic i introspecció per elaborar mentalment els posts més brillants. Però avui, ni la visió del seu propi tors fibrat exercitant-se, ni la visió de les seves esbeltes pantorrilles fent kilòmetres per la cinta, ni les tites dels altres mascles del vestidor, no li inspiren cap post. Re de re.\nNIT. INTERIOR. SOFÀ.\nEl dia s’acaba i el blocaire és al sofà mirant la segona temporada de How I Met Your Mother amb la seva senyora. Mentalment segueix intentant trobar el post brillant que ha perseguit durant tot el dia. No se’n surt. I com més voltes hi dóna, més es bloqueja. Pànic?! Crisi?! Que bo que és el Barney. I que dolent que és el blocaire-alfa. Pànic. Crisi. Pànic i crisi. Axí, en afirmatiu, sense interrogant d’exclamació ni re.\nEXTERIOR. NEGRA NIT. CIUTAT\nZOOM IN A FINESTRA. LA CÀMARA ENTRA A L’HABITACIÓ\nÉs negra nit damunt la nació catalana i el mascle blocaire i la seva senyora se’n van a dormir. Llegeixen una mica, es fan un petó i apaguen el llum. Però tot i el cansament del dia, malgrat que és tard i té són, l’instint de caçador de posts manté el blocaire despert encara una estona més. Repassa el dia. Pensa i pensa i pensa, però no pot trobar res mínimament digne. Mica en mica, els ulls se li van tancant i el seu cervellet relenteix l’activitat. I és just en aquell moment que els sentits s’anestesien i la consciència s’allibera dels complexes, que s’esdevé el moment màgic: el cervell fa clic i el post arriba. És brillant. Un post magnífic. Llàstima que, sense temps per assimilar la genialitat de la idea, el mascle blocaire s’adorm. I demà, quan es desperti, sabrà que l’ha tingut al cap, però serà totalment incapaç de recordar de què anava.\nI la cacera continuarà\nZOOM OUT A L’EXTERIOR. CIUTAT.\nMÚSICA: TOT ES GRIS, VERSIÓ NÚRIA I TETE.\nPublicat per Zincpiritione a les 18:26 2 comentaris:\nBenvolguts lectors, benamades lectrius: despres d’un any d’espera, ha arribat una altra vegada el desitjat 9 de juny i ja tornem a tenir aquí la joiosa Diada de la Region de Murcia! Un servidor, seguint la crida de les innumerables iniciatives espontànies que inunden la catosfera, vol afegir-se a la commemoracio de tan gloriós jorn amb un senzill (pero sentit) reconeixement a tots els murcians i murcianes del món i, en particular, de Murcia.\nEs per aixòs que us demano que, en veient aquest modest homenatge, ens posem tots dempeus i, encabat, amb llagrimes als ulls (i sang a les orelles) entonem tots plegats a l’uníson un emotiu (amb negreta i lletra de colorins i tot):\nPublicat per Zincpiritione a les 17:08 4 comentaris:\nPublicat per Zincpiritione a les 18:04 4 comentaris:


Qui som? - Marketing immobiliari\nL’Àngel. El fundador. Diuen d’ell que és sorprenent, amable i noble… a si, i que li agrada molt manar! Defuig de la rutina sempre que pot. La flama de l’emprenedoria l’ha il·luminat a finals de la tercera dècada. Un somiador en busca permanent de la sort. L'obra. Un calorós estiu de principis de segle, l’Àngel descobreix la seva passió professional: el món immobiliari. Després d’anys de formació universitaria i d’acumulació d’experiència liderant equips comercials, tot flueix per començar a escriure aquesta obra anomenada HomeHonesty..\nLa idea original era clara: ajudar a vendre habitatges dotant-los de més valor. Com? Aplicant les diferents tècniques de màrqueting immobiliari, realitzant reportatges fotogràfics professionals i posant en pràctica estratègies de marketing online, sempre des del punt de vista del client-consumidor. HomeHonesty sempre serà fidel a aquesta idea original, i posarà els coneixaments i experiència de l’equip a disposició de qui ho necessiti. La mirada de felicitat dels nostres clients en assolir l’objectiu és la nostra milllor recompensa.\nCap obra es podria portar a terme sense l’atrezzo. Els valors de marca són els elements que formen l’atrezzo de l’obra de HomeHonesty, uns valors basats en una nova economia més ètica i conscient on al centre hi ha les persones. Valors com servei, sostenibilitat, cooperació, compassió, coherència, felicitat, … són presents en cada treball, en cada acció, en cada instant, en cada detall d’aquesta obra. Benvinguts al teatre dels somnis….


Paolo Maldini (26 de xunu de 1968, Milán) ye un ex-xugador italianu de fútbol que tuvo tola so carrera nel AC Milán. Ye fíu de Cesare Maldini, ex-xugador italianu de fútbol (Trestina, AC Milán y Torino) y ex-entrenador del AC Milán y les seleiciones d'Italia y Paraguái. Xugaba de llateral per ambes bandes y tamién como central. Emtamó a formar parte del AC Milán nel añu 1983 anque hasta 1985 nun sería titular. Retiróse siendo'l capitán del so equipu. Tamién se lu conoz polos sobrenomes de "San Paolo", "Il Capitano", "Apolo Maldini".\nMilán, 26 de xunu de 1968\nAdriana Fossa (14 avientu 1994 -\n1988-2002 Seleición masculina de fútbol d'Italia (defensa) 126 (976)\n1986-1988 Selección de fútbol sub-21 de Italia 12 (5)\n1985-2019 Associazione Calcio Milan (defensa) 1987\nXugó 126 partíos internacionales cola seleición italiana, llogrando 23 goles nos Mundiales, siendo el xugador que más minutos (nun partíu) xugó nos Mundiales. Nel AC Milán xugó más de 600 partíos llogrando 28 goles.\nGanó 7 lligues italianes (1988, 1992, 1993, 1994, 1996, 1999, 2004),5 Supercopes d'Italia (1988, 1992, 1993,1994,2004), 1 Copa d'Italia (2003), 5 Copes d'Europa (1989, 1990, 1994, 2003, 2007), 5 Supercopes d'Europa (1989, 1990, 1994, 2003, 2007), 2 Copes Intercontinentales (1989, 1990). Nel añu 1994 llogró el subcampeonatu del mundu de seleiciones, xugando con Italia. El so equipu perdió nos penaltis con Brasil (3-2) nel Mundial d'Estaos Xuníos. Tamién llogró el subcampeonatu na Eurocopa del añu 2000, perdiendo la final con Francia.\nGanó un Oscar del Calcio como Meyor Defensa nel añu 2004. Ta incluyíu nel 11 ideal del fútbol de tolos tiempos. Ta incluyíu nos FIFA 100 y ganó el premiu World Soccer (foi'l primer defensa en ganalu). Paticipó en 8 finales de Copa d'Europa igualando a Gento del Real Madrid y en 5 Mundiales, igualando al so ex-compañeru d'equipu Costacurta.\nCopa d'Italia AC Milan\nLliga de Campeones de la UEFA AC Milan\nCopa Mundial de Clubes de la FIFA AC Milan\nMultimedia: Paolo Maldini\nRetrieved from "https://ast.wikipedia.org/w/index.php?title=Paolo_Maldini&oldid=2223284"\nLast edited on 5 April 2019, at 22:16


Comèdia estripada dels fets d'avui | Teatre | El Punt Avui\nComèdia estripada dels fets d'avui Comèdia estripada dels fets d'avui Comèdia estripada dels fets d'avui Comèdia estripada dels fets d'avui + Comèdia estripada dels fets d'avui E-mail\nComèdia estripada dels fets d'avui Comèdia estripada dels fets d'avui Comèdia estripada dels fets d'avui Comèdia estripada dels fets d'avui Comèdia estripada dels fets d'avui E-mail\nUna situació còmicament estripada, és el que planteja Dario Fo. S'imagina que una dona es troba immersa en una acció de revolta buidant les lleixes del supermercat i decideix amagar-se el botí a la panxa com si estigués embarassada? S'imagina un home que vol ser tan ètic que prefereix la misèria a robar? S'imagina un crèdul que va buscant pertot arreu la seva dona, que ara resulta que està embarassada, que ha trencat aigües amb gust de salmorra i acaba embarassant un policia? S'imagina algú que tots els agents dels diferents cossos policials tinguin el mateix rostre que l'avi pagès?\nUna estripada, de principi a fi. Una disbauxa que l'espectador riu agraït des de la primera rèplica. Potser sí que l'arrencada ja és massa cridada, però de totes maneres, a la majoria dels espectadors, no els molesta gens. El més dolorós de tot plegat és que, si es treuen les gesticulacions, moltes de les situacions tenen visos de realitat.\nFo dibuixa un panorama desolador: els sindicalistes són uns crèduls (capaços de fer sopa amb menjar de canaris i trobar-ho bo) i caps quadrats (es tanquen a pensar dins dels armaris tot llegint bibliografia marxista); la policia, que també es manifesta contra la situació econòmica, després no dubta a detenir els més desheretats de la societat per una misèria. Hi ha, això sí, una certa solidaritat entre les víctimes. Però, incapaces d'organitzar-se, acaben cuinant menjar de gos i carregant cols, arròs i sucre com si fos una criatura.\nEnjòlit va sorprendre amb una farsa com Corruptia (inspirant-se en el cas Gürtel). La Conquesta del Pol Sud va debutar amb una peça que parlava dels aturats sistèmics. El Tantarantana, com a sala alternativa, ha fet bandera de Dario Fo però també de molts dramaturgs i situacions d'inequívoc compromís social. Ara, tots junts, signen una comèdia, amb apunts de vodevil i de trama de pinzellada gruixuda. El que sobta de tot plegat és que tot és enormement coherent i facilita l'entrada al teatre a nou públic (que en surt enriolat i empipat alhora). I no és només perquè cadascú paga el que pot, o vol.\nIntèrprets: Albert Alemany, Elies Barberà, Jenny Beacraft, Arnau Marín i Marta Montiel\nData i lloc: Dimecres, 13 de març (fins al 14 d'abril), Tantarantana.\nL'entrada és per taquilla inversa: es paga acabada l'obra.\nCultura 22-03-2013, Pàgina 20


Strand Playa de Garbet in Spanje: stranden van Girona | Spain.info voor België\nPlaya de Garbet\tLokalisatie\nSituated next to the road, it is equipped with summer beach bars making for a lively atmosphere. Boats often anchor in the surrounding areas and on the beach.\n>Playa de les Barques. Colera. >L´Angoixa. Colera. >Cala Bramat. Colera. >Cala Rovellada. Colera. Alles bekijken


Es prepara un nou batxillerat per al curs 2022-23 | Blog de Text\nby textlagalera | febr. 18, 2021 | Dietari Text | 0 comments\nEn aquest marc, la Conselleria d’Educació està treballant en l’actualització del currículum de batxillerat, que és de l’any 2008 i es considera desfasat. Es pretén posar al dia els continguts però la intervenció va més enllà: el sentit profund de la reforma és la introducció del treball i l’avaluació per competències, una metodologia que ja és vigent a l’educació primària i en bona part a l’ESO.\nUna de les prioritats del govern català és evitar que es produeixi el grau de fracàs que es dona ara en el batxillerat: el curs passat, dels prop de 50.000 estudiants matriculats a primer, un 20% no va passar a segon. Per posar remei a aquesta realitat es vol fer un currículum obert, flexible i orientador, que afavoreixi que els estudiants surtin preparats per seguir una trajectòria personal i siguin capaços d’aplicar i fer servir els continguts i tot el seu coneixement en el dia a dia. De fet, aquest és l’objectiu que es persegueix amb el currículum competencial. I és que l’assimilació dels continguts es pot aconseguir per diferents vies, de manera que la memorització, que és una bona pràctica, no sigui l’habitual o l’única\n← Proves parcials de competències bàsiques a mig trimestre Final de curs amb perspectives de canvis... nous currículums el 2022-23! →\nEs prepara un nou batxillerat per al curs 2022-23 | ServeisTIC.net - […] Publicació original […]\nSe prepara un nuevo bachillerato para el curso 2022-23 | es.ServeisTIC.net - […] Publicación original […]


BLOC Almàssera dóna suport a les concentracions en defensa de les emissions de TV3 – Compromís per Almàssera\nBLOC Almàssera dóna suport a les concentracions en defensa de les emissions de TV3\nPublicat el 20 de febrer de 2011 en General\nDavant del cessament de les emissions dels quatre canals de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA) al territori valencià, el col·lectiu del BLOC d’Almàssera desitja manifestar la seua solidaritat cap a Acció Cultural del País Valencià (ACPV), entitat propietària dels repetidors, i ratifica la seua aposta per l’articulació d’un espai comunicatiu comú entre els diferents territoris que componen el nostre àmbit lingüístic.\nBLOC Almàssera dóna suport a les concentracions que es duran a terme al llarg d’esta setmana en diferents punts de la geografia valenciana per a protestar contra la fi de les emissions de TV3 a casa nostra.\nEn concret, dilluns, dia 21 de febrer, a les 19 h, la Plataforma Sense Senyal ha convocat una concentració a la plaça de la Mare de Déu de la ciutat de Valèncià.\nEl col·lectiu, constituit arran del tancament dels repetidors, ha fet una crida “al conjunt els valencians” per a “mobilitzar-se” davant del que consideren un “atac contra la llibertat d’expressió i la llengua dels valencians”.\nDes d’estes línies, els i les que conformem el col·lectiu del BLOC d’Almàssera instem el govern espanyol i els respectius governs valencià, català i balear a arribar a un acord que permeta l’intercanvi de les televisions dels territoris que componen el nostre àmbit lingüístic.\n← Reflexió d’un veí d’Almàssera: pare d’alumne del CEIP Carraixet\nNova web comarcal →


Malaijin kieli – Wikipedia\n(Ohjattu sivulta Malajin kieli)\nOma nimi melayu/بهاس ملايو\nMuu nimi Bahasa Melayu\nVirallinen kieli Malesia\nIndonesia (muodossa indonesia)\nPuhujia yli 300 miljoonaa\nKielenhuolto Dewan Bahasa dan Pustaka\n↑ dbp.gov.my Dewan Bahasa dan Pustaka. Viitattu 3.3.2012.\n↑ dbp.gov.bn Dewan Bahasa dan Pustaka. Viitattu 3.3.2012.\nMalaijinkielinen Wikipedia, vapaa tietosanakirja\nNoudettu kohteesta ”https://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=Malaijin_kieli&oldid=17709282”\nSivua on viimeksi muutettu 15. marraskuuta 2018 kello 03.11.


International Espagne Catalonia Barcelona 120066827781\nSGD $4 804 par mois\nEUR €2 970 par mois\nID de propriété: 120066827781\nDetails:- Aquest espectacular pis reformat de 246m2 està situat a la primera planta d'una preciosa finca règia de l'Eixample Dreta molt a prop de Passeig de Gràcia.\nUn cop accedim a l'habitatge, ens trobem davant d'una exclusiva i espectacular cuina decorada amb mobiliari de coure. Des de la mateixa, podem accedir o a la sala oa la zona de dormitoris. L'ampli saló té sostres alts amb motllures i un original terra de fusta. El saló gaudeix de molta llum natural gràcies a tres portes que ens donen accés a 3 balcons, on en un d'ells podríem posar una àmplia taula amb cadires.\nA la zona de nit, ens trobem amb 4 amplis dormitoris, dobles, tots són suite i una d'ella amb balcó. La cinquena habitació també té balcó, aquesta al costat de la cuina i es podria utilitzar o com a despatx o com a menjador privat.\nTambé tenim una petita cambra de bany de cortesia per a ús dels convidats.\nEl pis va ser reformat completament fa 2 anys i està a punt per entrar a viure. Aparcament inclòs.\nEs troba en Pau Claris, uns dels carrers mes demandats de la ciutat de Barcelona. A un carrer de Passeig de Gràcia, aquest pis té no sol accés directe a tots els mitjans de transport, sinó també els millors restaurants i tendes de la zona.\nTaille de la maison 2,647.94 sq ft (environ)


Humanisme digital: El renaixement de la Barcelona postpandèmica | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nHumanisme digital: El renaixement de la Barcelona postpandèmica\nBarcelona busca liderar a Europa un moviment que situa la persona al centre de la tecnologia en el renaixement de les ciutats després de la crisi sanitària\n13 NOV 2021 - 22:48\tCET\nUn visitant davant la pintura Mare de Déu, el Nen Jesús i Sant Joanet, de Joan de Borgonya, en una de les sales dedicades al Renaixement al MNAC. JOAN SANCHEZ\nEls mesos més durs de pandèmia van colpir les ciutats. El bullici urbà va quedar confinat entre parets, en molts casos amb una sola escletxa per al dia a dia laboral, educatiu, cultural i d’oci: internet. La gran xarxa ha servit per capejar un temporal que ara amaina (també ha mostrat la seva part més fosca) i ha reforçat el debat sobre quina ha de ser la relació òptima entre les persones i els ordinadors. És una de les tesis que sosté l’Smart City Expo World Congress, que torna a Barcelona en format presencial de dimarts a dijous vinent (celebra el 10è aniversari) per debatre sobre les ciutats intel·ligents postpandèmiques. Amb aquesta i altres iniciatives, la metròpoli catalana busca liderar a Europa el corrent de l’humanisme digital: una solució que posa la persona al centre, amb una regulació per protegir-la en guerres com la recol·lecció de dades personals, la confrontació en les xarxes socials, els biaixos en algoritmes d’intel·ligència artificial i les fake news.\nFa una dècada les xarxes socials anaven acompanyades de la promesa de més democràcia. En son exemples la Primavera Àrab i el 15-M, que van veure en Twitter i Facebook un altaveu per canviar l’statu quo des de baix. El director del Fòrum d’Humanisme Tecnològic d’Esade, i qui va començar a parlar d’aquest nou paradigma a Espanya, José María Lassalle, opina que l’arribada d’internet al telèfon mòbil es va viure amb certa “ingenuïtat” i que ara s’ha vist que “tampoc pot haver-hi experiències dictatorials sense tecnologia”. L’exsecretari d’Estat per a la Societat de la Informació i Agenda Digital (2016-18) es remunta a la teoria de la comunicació de l’Escola de Frankfurt, que els anys trenta i quaranta advertia que “la tecnologia podia contribuir al progrés, però també a la distopia, com a efecte bumerang”.\nCristina Colom, directora del think tank Digital Future Society (DFS) de la Mobile World Capital, espai que porta el debat internacional de l’humanisme digital a Barcelona, diu que la crisi sanitària ha evidenciat una “emergència digital”. Menciona un estudi de l’Ajuntament de Barcelona sobre la bretxa digital, que va revelar que un 26,8% dels estudiants menors de 16 anys no van poder seguir l’educació telemàtica durant el confinament. Lassalle parla d’un model insostenible: “La societat no pot allotjar un espai d’interacció social on la batussa, la polarització i la falta de respecte són quotidians”. Fa referència a algoritmes que creu que haurien d’estar regulats perquè promouen una “confrontació extrema” per generar més trànsit de dades i, per tant, més negoci per als gegants informàtics.\nEl congrés Smart City 2019, a la Fira Gran Via. JUAN BARBOSA\nL’activista de drets digitals i cofundadora de l’entitat Xnet, Simona Levi, fa un símil amb la invenció de la impremta: “Va obrir moltes possibilitats, va ser durament reprimida, però no es va impedir l’humanisme, la ciència al centre, el naixement dels drets humans i la Revolució Francesa”. Sosté que, per molt que es reclami que la ciutadania ha d’estar formada en tecnologia, la bretxa més important és “la d’una classe política que no ha entès l’àmbit digital i que només entén Google”. Levi anima a defugir el discurs del “perill” i el “paternalisme” i predicar amb l’exemple amb codi obert i sobirania sobre les dades. Sobre l’últim aspecte, hipotetitza amb un exemple: “M’agrada que quan vaig de nit pel carrer hi hagi càmeres que gravin. Però no estan al meu servei, jo no puc accedir a les dades”.\nUna nova capitalitat\n“No coneixem ningú que assegui a la taula tots els actors”, reivindica Colom, sobre el think tank que dirigeix, que aglutina els governs català i espanyol, universitats i empreses. DFS, que acaba de fer dos anys, volia organitzar una cimera mundial sobre humanisme tecnològic a finals de 2020, cancel·lada per la pandèmia. L’entitat, que treballa amb organismes com l’OCDE, el World Economic Forum i el Banc Interamericà de Desenvolupament, ha anat mantenint el debat de manera virtual i ha organitzat, amb l’Ajuntament, una jornada de caràcter més local que se celebrarà dilluns amb el títol Humanisme a l’era digital: la contribució urbana.\nLa tinenta d’alcaldia de Transició Digital, Mobilitat i Relacions Internacionals, Laia Bonet, celebra que fa una setmana Barcelona va ser reelegida en el comitè executiu d’Eurocities, on la capital catalana encapçala el fòrum de ciutats digitals, amb la intenció d’influir en el procés de regulació de l’ús de la intel·ligència artificial de la Comissió Europea. La socialista ha promogut una mesura de govern per pensar quin ús ètic farà l’Ajuntament de la intel·ligència artificial a partir de les dades dels ciutadans i la creació d’un observatori sobre aquests algoritmes, juntament amb Londres i Amsterdam. Dues de les primeres experiències a Barcelona: l’aplicació MARIO, que classifica automàticament les incidències que els ciutadans reporten, amb una foto i una descripció; i una prova pilot per controlar l’aforament de les platges amb imatges de dron.\n“Barcelona reuneix uns actius culturals, una capacitat d’associacionisme i de vida local de proximitat que, combinats amb el seu caràcter global, fan que sigui una de les poques ciutats —o l’única— que poden convertir-se en un nou cànon de ciutat, ser un laboratori de la humanitat”, exposa Lassalle, que defuig el terme que dona nom al congrés de Fira Barcelona. “El concepte smart city [ciutat intel·ligent] està esgotat i és fallit. Respon a un disseny de ciutadania identificat només amb el consum i l’ús de serveis públics digitalitzats”, creu. Veu indicis de precedents en aquesta concepció —de dades per a la presa de decisions— en polèmiques com la generada per les condicions laborals de les apps de repartiment a domicili, com Glovo o Deliveroo.\nBrots verds a l'asfalt. Fundacja_Poblize Pixbay\nXnet acaba de llançar, amb l’Ajuntament, un mapa que recull 46 iniciatives de la ciutadania en defensa dels drets digitals, la majoria per part d’entitats sense ànim de lucre. Levi reivindica la tradició històrica de la ciutat en defensa d’un ús lliure d’internet com la mateix Xnet (a qui els governs català i espanyol han consultat per redactar les respectives cartes de drets digitals) i amb la seu de Creative Commons a Espanya.\nUna definició de consens?\n“Depèn de per a qui sigui intel·ligent. Normalment es fa referència a les grans corporacions i a la policia”, defensa la catedràtica de la New York School for Social Research McKenzie Wark, de visita a Barcelona com a ponent de Decidim Fest, organitzat per l’Ajuntament i pel projecte Decidim, sobre a què respon l’adjectiu smart. Segons ella, “és interessant veure com governs i empreses s’han passat tant temps dissenyant tecnologia en cap cas centrada en l’ésser humà i ara volen fer servir aquest llenguatge”. Fa referència a l’humanisme digital, que, mencionat en contextos de negoci, no es pot dissociar del rèdit econòmic. En el seu últim llibre, El capitalismo ha muerto (Holobionte, 2021), defensa l’ascens d’una nova classe dominant, la vectorialista, que no posseeix fàbriques, sinó “un vector al llarg del qual s’emmagatzema i s’utilitza la informació”. Levi veu bé que tant polítics com empreses emprin el concepte humanisme, però avisa que “el sistema, per poder mantenir el seu poder, amb una agenda nova, necessita molt de rentat de cara”. Veu en augment “moltes marques d’ONG i entitats que simplement serveixen per maquillar, amb l’aprovació de drets digitals polítiques, que no ho són” i, en aquest sentit, fa un paral·lelisme amb l’emergència climàtica.\nL’Smart City Expo World Congress preveu rebre, entre representants de governs i empresaris, 10.000 visitants —la meitat que fa dos anys i un 60% d’internacionals— sota el lema en consonància amb les idees de l’activisme: Som les ciutats que construïm. El director del congrés, Ugo Valenti, defensa que “Europa està liderant l’ètica” davant d’unes tecnologies com la intel·ligència artificial o el big data. “El canvi és imparable, com a consumidors hem d’exigir a empreses com Facebook que tractin bé la nostra informació perquè, si no, seran castigades i canviarem de plataforma”, opina Valenti. Contraposa l’optimisme europeu amb una situació més desfavorable a la Xina, on el govern rastreja el ciutadà mitjançant les dades, i als Estats Units, sense regulació. Cristina Colom conclou que “les empreses estan cada vegada més conscienciades que és més rendible el que és ètic”.\nBonet considera que el fet d’acollir la Mobile World Congress situa Barcelona en una posició privilegiada per defensar el nou corrent. No obstant, la tinenta d’alcaldia defensa que cal establir un “terreny de joc” regulador per a les empreses. Trasllada l’humanisme tecnològic a l’àmbit dels drets més bàsics. Exposa que l’ús de les TIC serveix ara “per accedir a drets fonamentals com el de l’habitatge o el de la salut —per exemple, amb la cita prèvia de la vacuna contra la covid-19—, que fan que els drets digitals també siguin drets humans”.\nMés cultura i menys asfalt\n“Crec que la tecnologia s’ha de convertir en una matriu de la nova realitat postpandèmica a través de la cultura”, reflexiona Lassalle, que considera que cal reinventar íntegrament l’oferta cultural de Barcelona, en un nou relat de ciutat “culturalment intel·ligent”, on els barcelonins han de trobar respostes a les preguntes dels nostres temps. Veu també que la tècnica ha de servir per fer “hospitalària” la capital, amb una mobilitat que a més de servir per reduir la petjada de CO2 ha de facilitar la trobada de la gent, en una experiència de passejada “hedonista” després d’haver-nos “redescobert en un cos” que hem sentit fràgil davant de l’amenaça del virus. Defensa no fugir de les ciutats, bressols d’on creu que ha sorgit el millor de la humanitat. Però és dràstic en plantejar el seu renaixement: “Una ciutat de la mida de Barcelona no necessita asfalt” i, davant la impossibilitat de tenir cap gran parc, planteja corredors verds en l’entramat de l’Eixample.\nBonet entoma la idea: “Necessitem el transport públic i no sé si tiraria sobre el verd”. La socialista defensa les superilles com a espais ciutadans que són el reflex actual de la idea de Lassalle. El director de l’Smart City Expo creu que on Barcelona ha millorat més durant la pandèmia és en la mobilitat, amb l’ús de transports compartits com el motosharing i el desplegament de més carrils bici. El congrés acollirà un programa íntegrament dedicat a la mobilitat del futur, amb l’absència de responsables de la nova targeta de transport públic T-Mobilitat, que arrossega sis anys de retard i entrebancs, com el tancament durant més d’un mes del seu web per un error de seguretat que va comprometre dades personals. “El projecte s’ha presentat molts cops, ara cal portar-lo a la pràctica i espero que es pugui presentar en societat el 2022”, opina. Bonet insisteix en la “necessitat que sigui una història d’èxit”.\nRepartiment d'ordinadors al casal del barri de la Trinitat de Barcelona, dins del projecte pilot Connectem Barcelona. Massimiliano Minocri\nLa tinenta d’alcaldia relaciona la cultura amb l’educació en tecnologia, on l’Ajuntament s’ha sorprès per la falta de capacitació de part de la població. El consistori ha creat la figura de cinc agents TIC per ajudar a fer tràmits digitals. Han atès 10.000 persones, amb un perfil tipus de mitjana edat, amb connexió a internet a casa i dispositius. “Però no sabien com utilitzar-los”, explica. I destaca el projecte que ha consistit a repartir 400 ordinadors, routers i cursos a famílies de Trinitat Nova. “L’educació és clau per a la ciutadania crítica que necessitem”, diu Bonet. “No és que tu hagis de tenir una cosa instal·lada que et xucli la sang, les dades, i tinguis l’opció de desactivar-ho”, defensa Levi. En relació amb el reglament europeu de Protecció de Dades, veu que l’humanisme tecnològic hauria de funcionar per defecte. “La gent no té temps en el seu dia a dia per verificar la informació que llegeix i entendre que rep anuncis esbiaixats”, defensa. Levi treballa amb l’Ajuntament per implantar tecnologia de software lliure en quatre escoles, com a alternativa a les grans solucions de Google i Microsoft. Colom també veu necessària més alfabetització: “Ni jo estic prou formada perquè els meus fills m’ensenyen coses, a ells jo els he d’explicar els riscos, i la meva mare no té cap tipus de formació”.\nEls experts consultats descriuen Barcelona com “la ciutat dels 10-15 minuts” per accedir als serveis bàsics. Sobre el comerç local, Bonet alerta que ha estat el gran castigat de la pandèmia. “Hem canviat la consciència cap a millor en moltes coses, però hem fet molt ús d’un tipus de serveis que abans no fèiem sense pensar en les implicacions en termes de drets laborals, ecològics i de mobilitat a la ciutat en la distribució de mercaderies”, exposa sobre l’auge de les compresonline, que l’Ajuntament va plantejar regular amb l’anomenada taxa Amazon, al final desestimada en considerar-la inviable per impulsar-la localment. L’Ajuntament ha obert una plataforma per a la venda en línia del comerç local, BCNMarket, que en la majoria de casos es limita a posar en contacte el comerç i el client a través de WhatsApp.\n“M’encantaria que Barcelona fons un referent”, exposa l’experta en tecnopolítica, que avisa que “falten càrrecs intermedis” als organismes públics que vegin en l’humanisme una “font de renovació econòmica”. Veu una oportunitat que descriu com el “nou keynesianisme”, amb la intervenció dels governs per ajudar el talent local. L’Ajuntament reconeix que vol promoure els algoritmes creats a Barcelona, però que, per robustesa i immediatesa, cal recórrer a les corporacions.\nBonet veu similituds entre la situació actual i el Renaixement “en el sentit més intrínsec del terme”. “Si volem tenir un futur que s’assembli al que havíem dissenyat per a Europa, hem de caminar cap al nostre propi model”. Segons Lassalle, l’Europa del sud s’ha refiat massa dels indicadors anglosaxons sobre què és una ciutat intel·ligent, i ciutats com Barcelona haurien de definir els seus propis indicadors. “Leonardo da Vinci va ser precursor del que hem arribat a somiar. L’humanisme digital i l’experiència de les arts haurien d’ajudar-nos a donar sentit a tot el que estem fent. I que l’element imaginatiu de la tecnologia ens ajudi a seguir somiant una utopia i no lliscar cap a un malson distòpic”, conclou.\nTranscendir el cos\nUna protagonista de la sèrie 'Years and years', d'HBO.\nBethany, l’adolescent de la família Lyon de la sèrie britànica Years and Years(2019), anuncia a la seva família que és trans. Els seus pares es pensen que és transsexual, però ella ho puntualitza: és transhumana. Després de passar per quiròfan pot efectuar pagaments amb els dits, fer fotos amb els ulls i enviar-les amb un moviment de mans. Somia amb la immortalitat, pujant tota la seva personalitat al núvol d’internet.\nEl director de la càtedra Ethos de la Universitat Ramon Llull (URL), Francesc Torralba, fa anys que estudia el transhumanisme. Explica que el debat sobre aquest corrent està molt viu a Espanya, amb un nombre rellevant de tesis acadèmiques i simposis, en general, amb un plantejament crític o expositiu de la matèria. A diferència de països com França o els Estats Units (on hi ha un partit transhumanista), Torralba no coneix cap associació a casa nostra que defensi la millora del cos a partir de la tecnologia.\nTorralba, que va aglutinar diversos articles a El transhumanisme sota la lupa (The Club of Rome, 2018), detalla que el transhumà és qui modifica el seu cos per millorar la seva eficiència, no per una necessitat mèdica, com ara haver-se de posar una pròtesi de genoll. “A sobre de la Diagonal ja es fan modificacions del xassís, com posar-se pit o cabells”, exposa sobre el caràcter transhumà que veu en els pacients de cirurgia estètica. Un pas més enllà podria ser millorar la resistència al cansament o ampliar la memòria del cervell. “Alguns experts consideren que només seria accessible per una elit econòmica”, explica el catedràtic de filosofia, que afegeix que d’altres corrents defensen incloure modificacions transhumanes a la sanitat pública, cosa “difícil tal com estan avui les carteres”.\n“Grans fortunes com Google i la NASA ja inverteixen en transhumanisme”, exposa Torralba, en referència a la recerca de la immortalitat a través de la tecnologia. Elon Musk, cofundador de Tesla, aposta per una investigació sobre implants cerebrals. “No es pot separar la reflexió del transhumanisme del tecnocapitalisme, basat en el màxim rendiment i el mínim cost”, afegeix. I parla també de qui poden acabar sent els posthumans, una vegada culminada la transició transhumana: aquells que hauran patit tantes modificacions que tindran una nova identitat. “Això desafiaria un universal que és la condició moral”, alerta.\n“La tecnologia és part del medi. Una pell que s’ha anat sobreposant a la pell física, no ens podem aproximar al món sense ella”, sosté José María Lassalle que, no obstant això, rebutja el transhumanisme. “El cos i els aspectes humans no fan nosa. No podem substituir l’experiència corpòria per una cerca aferrissada d’una supervivència que no sabem si paga la pena. Potser la nostra ment pensa perquè sempre té una consciència de límit, no?”, apunta l’escriptor.


Coeduca't. Departament d'Educació\nEducació infantil, primària, ...\nL'objectiu d'aquest programa és ajudar els centres a treballar aspectes bàsics de coeducació, de perspectiva de gènere i de sexualitat de forma explícita, sistemàtica, rigorosa i respectuosa. El programa compta amb el suport de diferents departaments de la Generalitat de Catalunya, ajuntaments, universitats i diverses entitats expertes i de referència. Com a documents de referència que té en compte cal citar les orientacions de la UNESCO i de l'OMS, un marc que funciona en molts altres països.\nEl Departament posarà a disposició dels centres criteris i materials que han de servir d'ajuda als docents per incorporar aquests aspectes als diferents àmbits del currículum, a les sessions de tutoria —tant individual com grupal— i a les qüestions generals d'organització del centre, com les festes, les sortides o les activitats de migdia i extraescolars. El programa també inclourà recursos per compartir i treballar conjuntament amb les famílies. El Departament obrirà properament una convocatòria específica perquè tots els centres que ho desitgin es puguin acollir al programa.\n"Coeduca't" està adreçat a totes les etapes educatives tenint en compte les característiques, necessitats i edat dels alumnes de cadascuna d'elles. A nivell curricular incidirà en diversos aspectes: a l'educació infantil, en les situacions quotidianes, els jocs i joguines, el llenguatge, els contes, les cançons, les imatges...; a primària, entre d'altres, cal desenvolupar les habilitats personals i socials des del treball per projectes, el llenguatge, l'aprenentatge basat en el joc, o en l'ús de les xarxes socials i de la tecnologia, a més de l'autoconeixement, la identitat personal i l'autoestima; a l'ESO, serà necessari impulsar l'educació emocional i la reflexió ètica, mitjançant, per exemple, l'aprenentatge basat en situacions-problema, l'estudi de casos, la resolució de conflictes, l'assertivitat o l'ús de les xarxes socials.\nD'aquesta manera, es vol preparar les noies i els nois per a la vida afectiva i sexual fonamentada en la igualtat de gènere i els drets humans, i col·laborar en la construcció d'un model integral de persona, sense estereotips sexistes.\nAquesta perspectiva s'ha d'incorporar al projecte de direcció, al projecte educatiu de centre i a l'aula. Es donarà impuls al fet que tots els centres tinguin una persona de referència per a això i es treballarà estretament amb ella des dels serveis territorials i el Consorci d'Educació de Barcelona amb la implicació de la Inspecció d'Educació. Així mateix, es durà a terme una formació específica per al professorat, que tindrà en compte tant la formació permanent com la formació inicial que reben els futurs docents a les universitats.\nL'objectiu final del programa és que, després de tres fases, el curs 2021-2022, tots els centres educatius de Catalunya incorporin de forma explícita, en el seu Projecte Educatiu de Centre, aspectes bàsics de coeducació, de perspectiva de gènere i de sexualitat.\nAquest curs, el Departament d'Educació obre la convocatòria del nou Programa de coeducació i perspectiva de gènere "Coeduca't", amb un enfoc interdisciplinari.\nData d'actualització: 17.09.2019


Landhaus Irma Bad Fussing Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHabitació Estàndard Individual amb dutxa - Jardí\nPoststrasse 8, Wurding, Bad Fussing, Alemanya, 94072 - Veure al mapa\nMés informació sobre Landhaus Irma\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Bad Fussing, no busqui més enllà de Landhaus Irma. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Bad Fussing. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com casino, magatzem d'equipatge, aparcacotxes, premsa, visites turístiques.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent camp de golf (a 3 km), massatge, equitació, jardí, esports d'aigua (no motoritzats). Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Landhaus Irma.