Manel Pardo: “Les legislatures curtes han provocat la manca d’inversió als Bombers”\nManel Pardo arriba a la Direcció General de Prevenció, Extinció d’Incendis i Salvament en un dels pitjors moments del cos de Bombers. Hi ha una manca d’inversions des del 2009 admesa pels responsables de la Conselleria d’Interior i un model en crisi format per bombers funcionaris, voluntaris i una estructura que es va posar en marxa fa 40 anys. Per Pardo és un terreny conegut. Fa anys que treballa en les polítiques de seguretat i emergències. Va ser el director general de Protecció Civil amb Felip Puig i ha estat 5 anys director dels Bombers de Barcelona. Ha treballat a l’administració de la Generalitat des de l’any 1996, en llocs vinculats a l’àmbit de les emergències i la protecció civil. Ha desenvolupat tasques d’anàlisi meteorològica a la Direcció General d’Emergències i Seguretat Civil; ha participat en l’elaboració dels plans Neucat, Inuncat, Sismicat, Infocat, Allaucat i Procicat, i ha dut a terme anàlisi de risc, de vulnerabilitat i perillositat, tant a la indústria química com a altres activitats industrials.\nAra té l’encàrrec de posar en marxa un nou model d’emergències que no podrà tirar endavant si el cos continua en la provisionalitat permanent que provoquen els canvis de govern constants.\nPer a vostè el cos dels Bombers no és un desconegut. Quan aterra a la direcció general com se’l troba i què esperava trobar-s’hi?\nSabia més o menys el que em trobaria. Quan hi entres et trobes coses que no havies pensat. Algunes en positiu i d’altres al revés. A partir d’aquí, arremangar-se i posar-se a treballar.\nEl nou cap dels Bombers va ser molt clar. Va dir que el cos estava en una situació crítica per la manca d’inversions. Ho comparteix?\nHo comparteix tothom des del moment en què s’aprova un pla estratègic que fa una anàlisi de les mancances i del que es necessita. No és un pla director, és un pla de contingència. Hi hagut una mancança evident d’inversió.\nEl model dels anys 80, quan va néixer el cos, ja no és viable. S’han de plantejar nous reptes i el tipus de model de parcs no té per què ser igual a tot arreu. Els parcs han d’anar en funció del risc del seu entorn i s’han d’utilitzar les tecnologies que permetin resoldre certes mancances que tenen de distribució. És un tema que portarà un debat intern, que és positiu, però sobretot ha de ser molt tècnic.\nAixò vol dir modificar alguns d’existents i fer-ne algun… (Riu i fa evident que no vol desvetllar com serà la nova estructura de parcs). Per exemple, com assegures una cobertura al Pirineu en funció del temps de resposta? Saps que amb camions no pots donar aquesta cobertura però no vol dir que no els hagis de tenir. Però pot haver-hi algun sistema que et permeti anar més ràpid. Amb un parc mòbil. Un parc mòbil, amb gent que no està en un parc fix, sinó que està en un parc mòbil. Pot ser un helicòpter o un camió que va rodant contínuament. Hi ha diversos sistemes que t’has de plantejar.\nVam fer una reflexió conjunta amb el convenciment que s’ha de treballar amb tothom que hi hagi de la casa. Això vol dir un procés d’intercanvi d’opinions amb molta gent. Es va fer un procés de presentar projectes i es va mirar si encaixaven els objectius tècnics i polítics. I tots som capaços de defensar el mateix projecte. Tots remem en el mateix sentit, perquè la situació no és fàcil, és força crítica i ens obliga a actuar d’una manera molt clara. Primer hem de normalitzar. Quants bombers hem de tenir? No hi ha una ràtio.\nQuants n’hi ha ara?\nDe funcionaris no arriben als 2.500 i de voluntaris n’hi ha una xifra semblant. Més els 600 de Barcelona.\nÉs un tema de model. No considero que siguin pocs. Els bombers han d’estar dimensionats en funció de la càrrega de feina. També necessitem coordinar certs efectius. Treballem molt en xarxa i s’ha de potenciar a l’àrea metropolitana l’atac directe sense xarxa i hem d’apostar pels parcs urbans. Hem de diferenciar el parc urbà del parc rural. Però aquí hi arribarem quan tinguem la situació més normalitzada.\nS’ha reunit amb els sindicats?\nI s’ha arribat a algun punt d’entesa?\nEns hem explicat. Els sindicats han posat sobre la taula les seves reivindicacions i l’administració ha explicat quina és la situació i de quina manera estem. No se’ls demana paciència, perquè hi ha gent a qui difícilment pots demanar paciència en una situació com aquesta, però sí que els hem demanat temps.\nNo hi ha inversions des del 2009. Per què? Es poden entendre els anys de crisi, però els Bombers són un cos d’emergències que haurien d’estar per sobre.\nHi ha un element que no ha ajudat a la gestió diària, que és el fet que hi hagi legislatures tan curtes. Des del 2012 hem tingut legislatures curtes. Felip Puig va ser-hi 2 anys, Ramon Espadaler va ser-hi 3 anys, Jordi Jané, 3 anys més… Aquests processos no han fet que la gestió de l’àrea de bombers hagi tingut repercussió, perquè no hi hagut pressupostos, hi ha hagut pròrrogues de pressupostos, un conjunt de temes financers que no han quedat ben resolts per poder fer les inversions. Hem de ser conscients que el cos de Bombers necessita una inversió anual continuada. Això ha de ser cada any, no ha de ser fins el 2025, sinó que ha de ser cada any, si volem tenir un cos de professionals.\nAquestes legislatures curtes venen derivades del procés independentista que ha frenat polítiques de país? Estem parlant de crear estructures d’estat i paradoxalment la situació política els ha afectat?\nTambé ha afectat TV3. Hi hagut més model d’altres coses de país que no pas de Bombers. El model de televisió és molt clar, el de Mossos és molt clar i molt desenvolupat i en el model de Bombers li ha faltat reflexió des del Parlament mateix. Quan es parla de Bombers a les comissions es parla molt de tòpics. Fem un esforç més gran o, si no, tindrem un problema. No hi ha una reflexió global de com volem el cos de Bombers d’aquí 10 o 15 anys. Què volem ser de grans? S’ha fet amb altres serveis però amb els Bombers no s’ha fet i ja tocaria. És complex i s’ha d’endreçar. En el tema d’emergències s’han d’endreçar moltes coses. Ja no estem com fa 40 anys ni tenim els mateixos riscos. Érem un cos reactiu, hem de ser molt més proactius. El nivell de responsabilitat ens obliga a estar molt més preparats. I n’hem de ser conscients. Ha faltat una visió des de l’àmbit polític i des del propi cos.\nEls últims anys Interior i els Bombers han estat en mans de consellers de l’antiga Convergència tots ells. Per què no hi ha polítiques de partit que s’apliquin al govern amb aquests temes tant tècnics i que haurien d’estar tant clars?\nFa uns anys es va separar Protecció Civil dels Bombers. S’havia parlat molt de tornar a unir aquestes dues direccions generals. S’ho planteja ara?\nEs parla de gestió integral de les emergències. L’altra cosa és que aquesta gestió es pot fer amb una, dues o tres subdireccions: acaba sent una decisió política. La realitat és la que tenim i amb aquesta realitat és amb la que organitzem el sistema. La resposta li hem de donar al ciutadà. Ara l’estructura és aquesta i ens hem d’adaptar a aquesta per donar la millor resposta al ciutadà. Ningú situa els Bombers dins la seguretat pública, col·loques només la policia. Protecció Civil com a conjunt forma part de la seguretat pública. Per a mi és bàsic.


Uns 2000 lleidatans surten de nou al carrer en l'aturada de país - Teleponent\nInici Societat Uns 2000 lleidatans surten de nou al carrer en l’aturada de país\nUns 2000 lleidatans surten de nou al carrer en l’aturada de país\nLa gent s'ha concentrat contra els empresonaments dels "Jordis" i els consellers davant de la Delegació del Govern de la capital del Segrià\nLleida ha tornat de nou a sortir al carrer per reclamar la llibertat dels presidents d’Òmnium cultural i l’ANC, Jordi Cuixart i Jordi Sánchez, a més a més de la dels consellers empresonats.\nEn una jornada de vaga amb seguiment desigual al conjunt del territori, a la capital del Segrià s’havia convocat una concentració a les 12h davant de la Delegació del Govern a Lleida, al carrer Lluís Companys, on unes dos mil persones han participat, amb la presència, de nou, de molts tractors.\nAmb les ja habituals consignes de “Llibertat presos polítics”, “Àngel Ros dimissió”, entre altres, l’acte ha finalitzat amb el cant dels Segadors. Algunes de les persones concentrades s’han dirigit cap a la subdelegació del govern español, amb força presència policial, per continuar la protesta.\nA les 18h hi ha una nova convocatòria del Comitè de Defensa de la Democràcia, per dur a terme concentració davant dels ajuntaments ponentins i en el cas de la ciutat de Lleida, a l’emblemàtica plaça de Ricard Vinyes.\nDiversos punts de les comarques de Lleida s’han aixecat tallats per participants de la Vaga General d’aquest 8 de novembre, que té com a objectiu demanar la llibertat pels 10 presos polítics catalans. A la capital de Ponent, s’han tallat els accessos a Lleida per l’LL-11, posteriorment també el de la rotonda del Mestres i finalment el de la Nacional II. A Almacelles s’han realitzat talls a l’A-22, mentre que a Alcarràs ja es preparaven per tallar els accessos des de la Franja. Els piquets de vaga han recorregut les principals ciutats de Ponent informant de la convocatòria d’aturament del país\nArticle anteriorEl govern espanyol decreta el 21D com a dia no lectiu\nArticle següentUna vintena de carreteres continuen afectades per la vaga general


Final de la Lliga de Campions de la UEFA de 2006 - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nFinal de la Lliga de Campions de la UEFA de 2006\nassociation football final (en)\nLliga de Campions de la UEFA 2005-06\n← 2005 UEFA Champions League Final (en)\n2007 UEFA Champions League Final (en) →\nRebuda massiva de l'equip blaugrana a Barcelona.\nLa Final de la Lliga de Campions de la UEFA de 2006 va ser l'últim partit de la Lliga de Campions de la UEFA 2005-06, principal competició de futbol d'Europa de clubs. Es va disputar el dimecres 17 de maig de 2006 a l'Stade de France de París, entre el FC Barcelona, representant de la Primera Divisió espanyola i l'Arsenal FC, representant de la FA Premier League anglesa.\nEl FC Barcelona disputava la seva cinquena final, amb un títol aconseguit, mentre que l'Arsenal FC arribava a la seva primera final, esdevenint el primer club londinenc en aconseguir-ho.\n1 Camí fins a la final\n4.1 Formació titular\n4.2 Detalls del partit\nCamí fins a la final[modifica]\nL'Arsenal va entrar en aquesta competició en finalitzar segon a la FA Premier League 2004-05, i el Barcelona en guanyar la Lliga. Ja a la Lliga de Campions, el FC Barcelona va guanyar el seu grup i va avançar a la final després de vèncer el Chelsea FC, SL Benfica i AC Milan. L'Arsenal va guanyar el seu grup sense encaixar cap gol contra el Real Madrid CF, la Juventus de Torí i el Vila-real CF.\nArticle principal: Fase de grups: Grup C\nFC Barcelona 6 5 1 0 16 2 +14 16\nUdinese 6 2 1 3 10 12 -2 7\nPanathinaikos FC 6 1 1 4 4 16 -12 4\nArticle principal: Fase de grups: Grup B\nArsenal FC 6 5 1 0 10 2 +8 16\nAFC Ajax 6 3 2 1 10 6 +4 11\nFC Thun 6 1 1 4 4 9 -5 4\nSparta de Praga 6 0 2 4 2 9 -7 2\nrival resultat anada / tornada eliminatòries rival resultat anada / tornada\nChelsea FC 3-2 2-1 visitant / 1-1 local vuitens de final Real Madrid 1-0 1-0 visitant / 0-0 local\nSL Benfica 2-0 0-0 visitant / 2-0 local quarts de final Juventus FC 2-0 2-0 local / 0-0 visitant\nAC Milan 1-0 1-0 visitant / 0-0 local semifinals Vila-real CF 1-0 1-0 local / 0-0 visitant\nCorresponia a la UEFA seleccionar a quin estadi es jugaria la final. Fou escollit el Stade de France de París, per la seva capacitat i infraestructura, així com la ciutat de París i l'aeroport. La UEFA també va realitzar una sèrie de visites al lloc. L'estadi ja va organitzar la final entre el Reial Madrid i València, que el Real Madrid va guanyar 3-0, en la que va ser la primera vegada que dos clubs del mateix país s'havien enfrontat a la final. A París mateix (si bé al Parc dels Prínceps, on el París Saint-Germain juga habitualment els seus partits), ja s'hi havien disputat les finals de la Copa d'Europa de 1956, 1975 i 1981, les finals de 1978 i 1995 de la Recopa d'Europa i la final de la Copa de la UEFA de 1998.\nEl FC Barcelona va instal·lar al Mini Estadi una pantalla de televisió de 70 metres (230 peus) perquè un públic aproximat de 15.276 pogués seguir el partit en directe. Dies abans de la final, es calcula que 1,2 milions de persones es van reunir als carrers de Barcelona, ja que l'equip va recórrer la ciutat en dos autobusos de dos pisos amb sostre obert per celebrar la Lliga guanyada aquella mateixa temporada. L'Arsenal arribà al partit després d'establir un nou rècord de minuts consecutius sense encaixar cap gol, concretament 919 en total, després del que van rebre contra de l'AFC Ajax en la fase de grups. L'Arsenal arribava a la seva primera final europea després de sis anys; en l'anterior s'havien enfrontat amb el Galatasaray SK a la final de la Copa de la UEFA de 2000, partit que va acabar sense gols després dels 90 minuts de temps reglamentari i de la pròrroga. L'Arsenal va acabar perdent a la tanda de penals per 4-1. Dels jugadors que van jugar a aquella final, només Thierry Henry i Dennis Bergkamp es va mantenir al club, mentre que Sylvinho, que jugava amb l'Arsenal en aquell moment, ara era jugador del Barcelona.\nLa del 2006 fou la primera vegada en què l'Arsenal es classificava per a la final de la màxima competició europea; en fer-ho va esdevenir el primer club de Londres a arribar-hi. Per al Barcelona, en canvi, era la cinquena final de la Champions League; en la seva última aparició havia perdut per 4-0 davant el Milan el 1994. Les altres tres finals de Copa d'Europa disputades per l'equip blaugrana havien acabat amb un triomf (el 1992 contra la Sampdoria) i dues derrotes (el 1961 contra el Benfica i el 1986 contra el Steaua de Bucarest). Prèviament a la final, el Barcelona havia guanyat la seva lliga domèstica per divuitena vegada. L'equip era considerat com el millor del continent en aquell moment, pel fet de comptar amb jugadors com Ronaldinho i Samuel Eto'o. El jugador del Barcelona Deco va rebutjar el paper de favorits, insistint que no volia entrar en autocomplaences: "El Milan anava guanyant 3-0 contra el Liverpool l'any passat i va acabar perdent al final. Hem de jugar amb seriositat i estar tranquils i totalment concentrats per no cometre errors".\nTots dos equips arribaren invictes a la final. L'Arsenal només havia concedint dos gols en els seus 12 partits previs entre la fase de grups i les eliminatòries, incloent-hi un registre de deu partits successius sense encaixar cap gol. El Barcelona, per contra, havia marcat 114 gols entre totes les competicions abans de la final. Tots dos finalistes tenien assegurada una quantitat de diners després del partit. L'Arsenal rebria un ingrés d'uns 37.3m € si guanyaven i aproximadament 34.7m € si perdien. Pel que fa al Barcelona, el conjunt català guanyaria 31.5m € d'ingressos en cas de victòria, i al voltant de 28.9m € en cas de derrota. Inclosos en els totals hi havia aproximadament 6,4 milions de € que recaptaria directament el guanyador de la final, mentre el subcampió en rebria aproximadament 3,8 milions. Per a la final el 2006 es va fer necessària la confecció d'un nou trofeu després del triomf del Liverpool contra l'AC Milan l'any anterior. Com que el Liverpool havia guanyat la competició per cinquena vegada, tenien dret a conservar el trofeu i, per tant, calgué fer-ne un de nou.\nS'esperava que el Barcelona jugués amb una formació de 4-2-3-1, amb Ronaldinho i Ludovic Giuly com a extrems, Deco com a mitjapunta, i Samuel Eto'o com a home més avançat. Hi havia dubtes sobre si l'estat físic de Lionel Messi li permetria de participar en la final; tenia molèsties a la cuixa després del partit de tornada amb el Chelsea FC, i no havia tornat a jugar des d'aleshores. Finalment va ser inclòs en la convocatòria per a la final, però no jugà cap minut. Per part de l'Arsenal, la seva formació teòrica era un 4-5-1, amb Thierry Henry com a únic davanter. Es va discutir molt sobre si José Antonio Reyes prendria el lloc de Robert Pires a l'esquerra del centre del camp. S'havia anunciat abans del partit que aquest seria l'últim partit de Pires amb l'Arsenal, ja que havia acceptat una oferta del Vila-real CF per jugar-hi la temporada següent.\nEl matí de la final es va saber que el jutge de línia Ole Hermann Borgan havia sortit en unes fotografies amb una samarreta del Barcelona al Drammens Tidende, un diari noruec. La UEFA decidí finalment que el substituís el seu company noruec Arild Sundet. El cap de Noruega de l'arbitratge (Rune Pedersen) remarcà que "és una regla no escrita que els àrbitres no han de fer res que pugui fer dubtar de llur imparcialitat".\nCelebració de la victòria a la Plaça Catalunya de Barcelona.\nEl Barcelona va formar una alineació amb un 4-3-3 amb Mark van Bommel, Edmílson i Deco, per davant de Xavi i Andrés Iniesta. Lionel Messi no figuraven en la plantilla jornada de competició, tot i tornar de la lesió i amb en l'equip jove de 22, mentre que Henrik Larsson en el potencialment seu últim partit per al club va ser un dels substituts. Arsenal va alinear una formació 4-5-1, que va veure Emmanuel Eboué reemplaçar el lesionat Lauren i Ashley Cole retorn al lateral esquerre perquè només la seva tercera aparició en la competició aquesta temporada a causa d'una lesió. Thierry Henry es va desplegar com a únic davanter, amb Fredrik Ljungberg jugant fora de la seva espatlla. Els victoriosos jugadors del Barcelona de rebre les seves medalles.\nCom l'elecció dels dos equips primer colors claret del moment, l'Arsenal portava el seu groc tira lluny, mentre que Barcelona portaven el kit de ratlles blaves tradicionals i granat. Arsenal va guanyar el volat i Barcelona es va iniciar.Barcelona gairebé immediatament va caure sota pressió quan Thierry Henry tir directe a Barcelona el porter Víctor Valdés, que va concedir una cantonada. Des de la cantonada resultant Arsenal va tenir una altra oportunitat de nou cortesia d'Henry, el xut va ser salvat de nou per Valdés. El proper atac als set minuts va donar al porter de l'Arsenal Jens Lehmann, d'estalvi de Ludovic Giuly després que li va disparar des d'un angle estret. Quatre minuts més tard de Barcelona van rebre un tir lliure 35 iardes (32 m) de la meta; posteriorment Ronaldinho va disparar desviat de la porteria. Amb 18 minuts jugats Lehmann va esdevenir la primera persona a ser expulsat en una final de la Copa d'Europa després d'haver enderrocat Samuel Eto'o fora de l'àrea de l'Arsenal. Giuly va marcar posteriorment, però l'objectiu es va descartar a causa de la falta. Arsenal Robert Pires posteriorment substituït per Manuel Almunia, porter de l'Arsenal substitut. El tir lliure va ser enviat d'ample per Ronaldinho. Després de la desestimació de Lehmann Barcelona va començar a exercir més pressió sobre l'Arsenal, fins al punt d'Emmanuel Eboué va ser amonestat per un Tackle alt. Arsenal va superar el seu desavantatge numèrica per marcar en el minut 35 quan Sol Campbell va rematar de cap un tir lliure després manca Carles Puyol sobre Emmanuel Eboué, encara que alguns observadors creien que Eboué va aparèixer a bussejar. Arsenal va conservar el seu avantatge durant la resta de la mitjana, com la millor oportunitat de Barcelona vi per cortesia d'Eto'o, el xut va colpejar el pal a través d'un estalvi d'Almunia.\nBarcelona substitueix Edmílson, que havia patit una lesió en el primer semestre, amb Andrés Iniesta per al segon semestre, en un esforç per igualar. El període immediatament després del descans van veure poques oportunitats, però després de sis minuts de la segona meitat Iniesta tenia un tret salvat per Almunia. Just després d'una hora de joc, Barcelona Mark van Bommel substituït pel davanter Henrik Larsson. Minuts després, Aliaksandr Hleb va rebre una passada d'Henry, però el xut desviat de la porteria. Arsenal va començar a pressionar cap endavant i tant Henry i Fredrik Ljungberg va veure trets dreceres; Henry després va tenir una altra oportunitat de marcar després d'haver estat a través de Hleb, però li va disparar directament a Valdés.Arran d'aquest atac Oleguer va ser substituït per Juliano Belletti, i l'Arsenal va respondre mitjançant la substitució de Cesc Fàbregas amb Mathieu Flamini. Immediatament després de les substitucions, Iniesta va enviar una passada per la banda esquerra per Larsson, que va passar a Eto'o, que va empatar per al Barcelona. Quatre minuts més tard Barcelona va tenir un altre atac, com Larsson va creuar a Belletti, que va córrer cap a la pilota i va disparar entre les cames d'Almunia per marcar en el primer pal. Els minuts restants va veure Arsenal substituir Hleb amb Reis en una intent d'igualar, però el Barcelona va tenir la millor oportunitat durant aquest període, només per Giuly per colpejar el seu xut directament a Almunia. Després d'això, Larsson impedit el porter de l'Arsenal i es va advertir com a resultat.\nEl partit va acabar poc després amb el Barcelona va guanyar 2-1. Un podi va ser arreglat al centre del camp per presentar el trofeu i medalles als equips. El capità del Barcelona Carles Puyol va recollir el trofeu de la UEFA, Lennart Johansson, president del Barcelona van celebrar el seu segon triomf a la Copa d'Europa. Com a resultat de guanyar la UEFA Champions League, Barcelona s'enfrontaria a Sevilla, els guanyadors de la Copa de la UEFA, a la Supercopa d'Europa de futbol. El següent partit, jugat el 25 d'agost de 2006, va guanyar 3-0 pel Sevilla. La victòria de Barcelona significava que també participaria en el Mundial de Clubs. Recepció d'un bye a la primera ronda, va derrotar el Club Amèrica per 4-0 en les semifinals per passar a la final on es van enfrontar a la Copa Libertadores campions Internacional, que va guanyar per 1-0.\nVíctor Valdés Giovanni van Bronckhorst\nOleguer Presas Edmílson\nTècnic: Frank Rijkaard\nJens Lehmann Ashley Cole\nEmmanuel Eboué Robert Pirès\nAliaksandr Hleb Fredrik Ljungberg\nTècnic: Arsène Wenger\nDetalls del partit[modifica]\n17 de maig de 2006, 20:45 CET\nStade de France, París — 77.000 espectadors\n23 DEF Oleguer Presas 71'\n12 DEF Giovanni van Bronckhorst\n8 MIG Ludovic Giuly\n17 MIG Mark van Bommel 61'\n20 MIG Deco\n15 MIG Edmílson 46'\n10 DAV Ronaldinho\n9 DAV Samuel Eto'o\n1 POR Jens Lehmann\n27 DEF Emmanuel Eboué\n28 DEF Kolo Touré\n23 DEF Sol Campbell\n7 MIG Robert Pirès 18'\n19 MIG Gilberto Silva\n15 MIG Cesc Fàbregas 74'\n13 MIG Aliaksandr Hleb 85'\n8 DAV Fredrik Ljungberg\n14 DAV Thierry Henry\n24 MIG Andrés Iniesta 46'\n7 DAV Henrik Larsson 61'\n2 DEF Juliano Belletti 71'\n24 POR Manuel Almunia 18'\n16 MIG Mathieu Flamini 74'\n9 MIG José Antonio Reyes 85'\n76' Samuel Eto'o 1–1\n81' Juliano Belletti 2–1\n37' Sol Campbell 0–1\n69' Oleguer Presas\n90+3' Henrik Larsson\n29' Emmanuel Eboué\n51' Thierry Henry\n18' Jens Lehmann\nArild Sunde Steinar Holvik\n↑ «La segunda Champions del FC Barcelona: París 2006» (en castellà). Sport, 2006. [Consulta: 2 gener 2016].\n↑ «Barcelona-Arsenal» (en castellà). El Mundo, 2006. [Consulta: 2 gener 2016].\n«Resultats de la Lliga de Campions 2005-06» (en anglès). rsssf.com. [Consulta: 3 maig 2010].\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Final de la Lliga de Campions de la UEFA de 2006\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Final_de_la_Lliga_de_Campions_de_la_UEFA_de_2006&oldid=25071755»\nCompeticions futbolístiques del 2009\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 27 set 2020 a les 14:10.


Ramon Fontseré / Señor Ruiseñor - Revista Teatralnet\nRamon Fontseré / Señor Ruiseñor\nby Albert Miret | juny 6, 2021\nTornen Els Joglars, capitanejats per Ramon Fontseré, al Teatre Apolo amb Señor Ruiseñor. Em fa il·lusió. Els joglars van ser la primera presa de contacte que vaig tenir amb el teatre amb Operació Ubú. En aquell moment desconeixia la realitat política i el que em va fascinar era l’esperit clownesc. Se’m va quedar gravada la imatge de Joaquim Cardona, alter ego d’Ubú-Jordi Pujol, assegut en un gronxador gegant pendulant l’ample espai dissenyat per Fabià Puigserver, amunt i avall, envoltat per les seves comparses interpretades per -no us ho perdeu- Anna Lizaran, Lluís Homar o Pepe Rubianes entre altres, al Teatre Lliure de Gràcia dirigits per Albert Boadella. Era l’any 1981 i tu encara no havies arribat al grup.\nEn aquell moment no tenia ni idea que faria teatre. Vaig acabar la mili i poc després em vaig apuntar a l’Institut del Teatre a Vic però ho feia per fer alguna cosa. No tenia massa idea de quin seria el meu futur. L’adolescència és una etapa que la vaig passar una mica joiosament sense preocupar-me massa de res. No tenia cap ambició concreta de fer un ofici. Era molt mal estudiant. És una cosa empírica. Suspenia tot. Començava a tenir vint-i-pico d’anys però segurament havia començat a fer alguna cosa a l’Institut del Teatre de Vic. Però allò que comences una cosa en la que penses que duraràs uns mesos i ja veuràs…\nD’Operació Ubú em vaig assabentar quan vaig entrar a Els joglars. Posteriorment. Però tampoc era un tio massa d’estar a les últimes amb estrenes. Jo soc de Torelló. No tenia accés fàcil als teatres com tenia la gent de Barcelona que tenien més a mà els espectacles.\nEts de la Plana de Vic i artista com Rusiñol.\nHa, ha, ha. Ja m’agradaria ser el Rusiñol.\nEll és artista plàstic i tu escènic. I coincidiu en aquest punt àcrata.\nÉs una cosa que he meditat molt. He pensat en l’adolescència i la joventut, una etapa trista perquè no ets ni carn ni peix. Has de ser un “tio” però tampoc ho ets. Aleshores quan ets un “tio” vas perdut. Sempre he pensat que si hagués de repetir aquesta etapa hagués estudiat més o hagués llegit més. Hagués aprofitat més el temps.\nAleshores potser estaries treballant ara en un banc.\nQuè et va fascinar de Rusiñol?\nUn home molt dotat. Tot el que tocava triomfava. Era dibuixant. Va ser periodista. Escrivia llibres, novel·les, obres de teatre, col·leccionava quadres antics, era pintor, també tocava la guitarra, era humorista, era enginyós, era un tipus molt i molt dotat.\nPerò el modernisme tenia molt artistes molt dotats i inquiets. Casas, Utrillo, Romeu… i no parlem dels arquitectes. Però et vas fixar en Rusiñol.\nPel personatge. Per influència del Pla, quan parlava d’ell. Per aquell llibre de Màximes i mals pensaments, escrit per Rusiñol, un resum que l’autor tenia de la vida. Una visió escèptica. És un home que tocava de peus a terra. Moltes de les coses que Rusiñol diu en el llibre, si les hagués dit avui dia a les xarxes socials hauria estat crucificat. És clar que era una altra època.\nPersonatge divertit, amb moltes anècdotes. Viatjava en carro per Catalunya en una època, durant el Modernisme, que començaven a aparèixer bicicletes i automòbils. Ell preferia viatjar en carro, una forma lenta. S’aturava per caçar, ballar, cantar, veure els pobles. I aquesta vida a mi m’atrau. Ho porto pensant des de jove. Ell i Ramon Casas eren de casa bona. Burgesia. S’ho podien permetre. Casas era, a més, un sportman, a més de ser un gran pintor. Aquest parell van tenir una vida fantàstica. Aquestes coses que m’agraden a mi. Petits plaers.\nSí però ells anaven vestits de qualsevol manera. A Ripoll, en una pensió van haver de cridar als municipals perquè aquests tios amb aquests aspectes… feien una mala pinta. Però a la butxaca, en comptes d’un forat portaven un feix de bitllets. Aquests petits plaers de ballar, cantar, mirar el mar, tombar-se a l’ombra d’un arbre i fer unes sardines… saborejar la vida.\nD’altra part, Rusiñol també tenia una cosa ambivalent. De vegades li envaïa la melancolia i la tristor. I es retirava. Volia estar sol. Que no l’empipessin. Passat un temps, una setmana o més, tornava a la vida social. Com si hagués fet un reset i hagués carregat bateries. I tornava a ser enginyós i brillant. Aquests tipos eren sensacionals. Sobretot la fleuma. Com s’ho agafava.\nPerò l’espectacle no se centra en oferir la vida de Rusiñol. L’espectacle no abandona la crítica satírica tan característica de la companyia i centrada en la qüestió catalana.\nLa política és el reflex d’una societat. Nosaltres el que diem ho hem tret tot de la realitat de la societat. Això ho trobes a Aristòfanes: hi ha una realitat com oficial que és intocable. Nosaltres desvetllem una realitat que està darrera de l’oficial. L’altra part. Per això moltes vegades el nostre teatre és catàrtic. Perquè la gent reconeix sobre l’escenari allò que realment pensa i que, per mandra, no buscar problemes, mecanització, ho deixa córrer. I això ja surt a Aristòfanes, un home que era pacifista i estava contra la guerra. I això que sempre estaven en guerra. Ell feia unes comèdies contra el governador de l’època i es ficava amb els déus. I la gent, això que no s’atrevia a fer-ho, quan ho veia damunt l’escenari s’ho passava molt bé. I ho agraïa molt. És desvetllar, il·luminar una altra realitat off. A través d’una mentida ell explicava la veritat.\nEstem obligats a explicar la veritat. El teatre és el reflex de les misèries i les grandeses de l’home. Fer-ho d’una manera, senzilla, que es pugui entendre… és una de les coses que fa el teatre. Com entretenir, com el teatre de bulevard, com el teatre de tresillo. Nosaltres fem això perquè ens agrada i perquè és la realitat com a inspiració, com a tema per tractar les reflexions.\nBoadella parlava d’higiene en saczejar la societat. De fet, durant la funció que vaig veure, la gent es veia molt saczejada.\nÉs la catarsi. La gent té ganes que s’acabi aquest conyàs. Ja portem anys i panys. No hi ha un futur clar en tot això. No es veu una sortida. Un tema tan gruixut i tan transcendental que ha marcat un abans i un després i ho marcarà, doncs que es vegi una mica sobre un escenari el que realment passa. I ho fem a través de la figura de Rusiñol, un home que fa una reivindicació de l’art com a pàtria universal. A ell la política no l’interessava gens. Ell deia: “Com es pot parlar de política havent-hi un cel tan blau?”. Fixa’t, Alfons XIII marxa cap a l’exili i es proclama la Segona República. Josep Pla ha d’anar a Madrid per cobrir l’esdeveniment de la República i visita Rusiñol a Aranjuez. Rusiñol estava pintant, de fet, fins a l’últim moment la seva passió va ser la pintura, i li pregunta a Pla si realment hi ha República. Pla li contesta que sí. Imagina, ni s’havia assabentat. El tio estava amb la seva obsessió.\nEn la seva bombolla.\nSí, en la seva passió constant de la pintura i l’art.\nL’esquema amb La increïble història del Dr. Floit i Mr. Pla (1997) i Daaalí (1999) és similar. Agafeu dos catalans universals singulars i, al voltant d’ells, retrateu la realitat política d’un color. Jo veig aquí més la trilogia, que no pas amb Ubú president (1995) com es deia fins ara.\nSí. Podria ser. Aquesta trilogia dels tres artistes, Pla com a filòsof del bon rotllo, Dalí el boig genial i sensat i Rusiñol l’artista total, observador, producte de la sensualitat del Mediterrani. Un home que ho tocava tot, d’esperit renaixentista. Artista que ho toca tot, una de les coses que és molt potent i important.\nAra anem un moment al discurs polític -que ja el coneixem- tot i que a mi m’interessa més preguntar-te sobre l’aspecte formal. De debò creieu que un independentista no pot ser cosmopolita i ciutadà del món?\nPla deia que el nacionalisme es curava viatjant. Però penso que és una cosa del focus. Si el cervell no l’obres, ja pots viatjar i ser cosmopolita que amb aquesta creença pseudoreligiosa fent fronteres és impossible que sàpigues admirar i veure què hi ha més enllà. Per passar la vida d’una manera confortable i més agradable el millor és seguir els instints. És la postura més productiva. El nacionalisme representa crear fronteres. Tot el contrari de tractar els demés com iguals. Excluent-los unilateralment. Les narratives poden ser diferents però sempre es busca un “nosaltres” i els “demés” res. Els catalans poden ser viatgers però si al coco els hi ha penetrat aquesta religió, mala peça al teler.\nTornem als modernistes. Quants carrers de tota Espanya estan dedicats ara a Cervantes i El Greco? Curiosament noms universals que no es van descobrir fins a finals del segle XIX. Cervantes redescobert pels… anglesos! i El Greco per un basc com Ignacio Zuloaga.\nSí, sí. He, he, he.\nEl Greco era un home menystingut aquí. Zuloaga era una mena de holligan. Quan Zuloaga va comprar la pintura de les Llàgrimes de Sant Pere i Santa Magdalena, a través d’un marxant que els hi va oferir molt bé de preu, ell se’ls va emportar a la casa on vivia a París. Li mostrava als amics i si hi havia algú que deia que no li agradaven s’irritava. Era un holligan d’El Greco. La gran rebuda que se’ls hi fa a Sitges als Grecos, amb les Festes Modernistes a l’estació, la processó amb cavalls, amb música, era una època extraordinària. Rusiñol reivindica als Grecos. Rusiñol va acabar d’encendre la flama de reivindicació d’El Greco.\nPodem comparar la vostra sàtira amb la del Polònia?\nEl Polònia és una sèrie de televisió. Els anys 80 ja ho fèiem això: Som una meravella, Semos Europeos, Orden Especial… jo sé el que és fer això. Vàrem ser els pioners. No es pot comparar una obra de teatre amb un programa. Una obra de teatre és un ritual. El teatre és una cosa que neix i mor cada dia. No una cosa ràpida ni allò que té la televisió d’impactar a la gent.\nPerò fa anys al Poliorama van fer un espectacle basat en el programa de TV3 anomenat Polònia el musical. El que et pregunto és més sobre la crítica política que no pas sobre el format.\nLa nostra va ser una època que combinàvem obres de teatre amb televisió. Però amb una llibertat absoluta. Molts d’aquests programes que fèiem actualment no serien possibles de fer amb aquest puritanisme imperant. Però comparar una obra de teatre que és poesia, la música, amb teatre… hi ha una escena en la que expliquem la vida de Rusiñol amb unes tires de goma de color vermell que valen 5 euros. Això no es pot fer en un programa. L’observació de la realitat és la mateixa. Però és una altra història i això, aquests genis no ho saben, no entenen el que és el teatre. No es pot comparar. El teatre és la suggestió, la metàfora. La televisió és hiperrealista.\nI sobre l’onada de puritanisme que parlaves, que en penses de les xarxes socials i el seu poder de posar i deposar càrrecs?\nÉs el judici mediàtic. Van a destruir la reputació de la víctima, sense proves moltes vegades. És una mica el que deia Arthur Miller amb Les bruixes de Salem. Es converteix en una caça de bruixes. Moltes vegades, quan s’aclareix el tema, resulta que son totalment innocents. Però mentrestant la reputació ja ha caigut. Volem tocar l’exigència de la moral amb l’art. L’art ha de ser moral. una moral que han de decidir uns quants. Mentes bienpensantes. Gent d’esquerres que diu que has de ser d’aquesta manera i t’has d’adaptar als polítics que ells votin. Per això la figura d’Aristófanes ens va molt bé. Aristòfanes era tot el contrari. Era les festes dionisiaques. Els rituals fàl·lics.\nEls ditirambs, sí. El teatre neix de les coses sacres i pornogràfiques perquè era l’exaltació de la primavera. De la regeneració de la vida. El fal·lus com a generació de vida. com a símbol de la pervivència i de la fertilitat.


Fred, l'amic imaginari de Eoin Colfer i Oliver Jeffers.\n"Només perquè una amistat sigui IMAGINÀRIA, no vol dir que no sigui REAL"\nUna història singular, divertida que ens parla de l'amistat des d'un punt de vista especial.\nEns explica la història del Fred, que sura pel cel fins que algun nen de veritat el desitja tenir com a amic imaginari. I quan això succeeix el Fred s'esforça a ser el millor amic possible, tot i que sap que algun dia el deixaran per un amic de veritat... però la història va progressant fins a un final amb un gir inesperat, sorprenent...\nEtiquetes de comentaris: Gomet vermell, Infantil, novetat, Novetats, Sala Infantil, Us pot interessar..., Us proposem..., Us recomanem...


Harry Potter en català -> Fanfictions -> Sense paraules - Capítol 21: V-A-C-A, VACA!\nAvui Horcrux fa 31 anys.\nLilyLuna fa 30 anys.\nSense paraules - Capítol 21: V-A-C-A, VACA!\nEscrit per impedimenta\nEnviat el dia 29/06/2012 a les 11:13:29\nÚltima modificació 29/06/2012 a les 11:13:29\nTots els capítols de Sense paraules\nCapítol 21: V-A-C-A, VACA!\nHola, hola! encara que aquesta vegada hagi arribat tard, almenys teniu el capítol. Així que traieu-vos la carra de morros i llegiu!\nSi les formigues poguessin ser tan grans com els homes, dominarien el món. Amb la seva admirable organització, el seu treball constant i la seva força, nosaltres seríem pol·len per elles. Construirien grans edificis del no res en menys d’una hora, hi hauria la capital nomenada “THE FORMIGER” on hi viuria la més gran de les pacifiques dictadores; la formiga reina. Segurament a nosaltres ens tancarien en formigues perquè ens podríssim com a venjança de tants esprais anti-insectes o tants enterraments per culpa de xafades de soles de sabata, o potser no, qui sap? No hi haurien tantes guerres, per què lluitar si cada formiga fa la seva feina? Per sort o per desgràcia, apart de que és biològicament impossible ja que les potes no els creixerien suficients per aguantar el seu gran cos, no existeix cap encanteri per fer-ho.\nAixò era una de les moltes coses que li passaven pel cap a la Carla mentre intentava no mirar la rodona lluna plena que il·luminava els arbres i els hi donava un aspecte fantasmagòric. Com us he di,t era un tels molts temes que li passaven pel cap.\n-Vaca...com s’escriu vaca?...V-A...\nFeia una hora i mitja que caminaven sense rumb i també feia una hora i mitja que el camell l’havia atrapat i dic atrapat perquè se li havia llençat a sobre literalment agafant-la pels cabells i havien caigut rodolant pel terra mentre ella l’esgarrapava. I encara que això un pugui semblar la típica escena d’amor en que els enamorats rodolen mentre riuen i després es fan un petó, us asseguro que en aquestes escenes els protagonistes no acaben ensagnats.\nUna de les coses bones que passaven pel cap de la Carla, era que seguia tenint la xuleta i el CD.\n-Jo ja he v-vist aquest a-arbre, crec que estem d-donant voltes s-ense sentit- va dir la Carla amb veu tremolosa.\n-I p-per què no m’ho has d-dit?\nEll no va respondre.\n-M-mira en aquest casos és m-millor quedar-se quiet, i s-si...\n-Shh...-va fer ell de sobte alçant el dit.\n-Se sent alguna cosa.\n-No, no i no. Q-que no tinguis el CD n-no et dona dret a espantar-me. Vaca, com continuava vaca?C-...\n-Calla- va alçar al cap com si fos un gos en estat d’alerta.\n-Q-què venia després de la C?!\n-Deixa de cridar o et tanco la boca a hòsties, queda clar?\nLa mirada tan sincerament amenaçadora va fer que el seu cap es decantes per seguir en el món de les formigues.\n-Les formigues sí que m’estimen.\nSrmr Enselm: Vull fer aquesta pausa perquè en primer lloc em ve de gust i en segon lloc perquè us vull fer reflexionar sobre un fet. Aquesta pobre noia perduda pel bosc com Hansel i Gretel, no us heu fixat que al llarg del capítols anteriors la inútil de l’autora l’hi va dient Clara o Carla? Docs bé per qui s’hi hagi adonat es diu CARLA!!\nLa CARLA va considerar la nova que la nova possibilitat de morir entre totes les que podien haver en aquella nit i en aquell lloc, seria la de morir a mant del camell. Sortiria per aquell programa de televisió sobre les mort més estúpides.\nEll va tornar a aixecar el cap i va ensumar fortament com els gossos.\n-Fa olor a animal.\nOlor a animal, si clar, i després era ella la boja. A anima... animal, animalet, animalàs...La Clara ja estava apunt de fer la cançó de l’olor a animal quan va caure en la pitjor de les deduccions. Aquells deduccions en que descobreixes l’assassí, però no et pots creure que sigui el fontaner amable que només venia arreglar l’aixeta perquè el nen petit i tira les monedes de cinc només per tocar els nassos.\n-Avui és lluna plena.\n* &nb sp; * & nbsp; &nbs p; & nbsp; *\nLa torre de Ravenclaw estava tancada, totalment barrada i segellada. Els alumnes estaven amb els pijames, alguns es reien dels altres perquè era un d’aquells dies en que descobries que el noi popular que és feia l’home tenia un pijama de granotes o de cors. Però hi havia un que no reia.\nRere les grans portes es sentien coses que queien i grans destrosses. La directora va arribar seguida d’alguns professors i l’Emily (la monitora).\n-Feia molt temps que no li passaven aquets atacs. Com a començat?\n-Tot a sigut quant ja tothom havia entrar a dormir professora, de cop a fet un crit i a començat a agafar-ho tot i a llençar-ho pels aires. El millor que he pogut fer per la seguretat es treure els alumnes de dins.\n-Ven fet senyoreta Crough. Retirin-se tot i deixi’m parlar amb ell a soles, se com calmar-lo. Esperin a un nou avis.\nLa directora va entrar dins la sala sense embuts, però no pas sola.\nLa sala estava feta un desastres, tots els gerros estaven trencats, les cortines estripades, les finestres els quadres terroritzats, les cadires i les taules pel terra de qualsevol manera o trencades i hi havia algunes que faltaven. El fantasma tenia un altre gerro a les mans i estava disposat a llançar-lo.\nSrmr Enselm: Alto aquí! No se suposa que els fantasmes no poden agafar res perquè bàsicament són FANTASMAS i ho subratllo FANTASMES. Espereu un moment (-que diu senyora autora?..que em baixarà el sou!) Bé en fi, com anava dient són fantasmes i que no importa el que facin, oi? A més és fanfik així que cola tot. Va, que una mica de imaginació no us farà cap mal.\nL’home va llençar un altre gerro al terra sense fer cas.\n-Albert...- va tornar a cridar-lo aquesta vegada dolçament.\nEl vell es va parar en sec quan anava a llençar un quadre buit i el va deixar el terra.\n-Minerva...h-he perdut un numero.\n-Oh! Per les barbes de Merlí, com ha sigut això?\n-Quan t-tots han entrar per dormir m’he quedat fent comptes, vostè ja sap que sempre m’agrada repesar els meus càlculs de seguida acabats . Però aquesta nit m’he posat a pensar enigmes noves per la contrasenya i els he repassat una hora més tard. I els càlculs no em sortien, no em donava 110. M’he començat a posar nerviós i a voltar per la sala i per passadís. Minerva em falta un numero! L’11 no hi es!\nLa persona que escoltava tot rere la cantonada es va posar tensa.\n-Tranquil·litzis Albert, trobarem aquest alumne. Els murs del castell són alts i fors, no pot haver anat gaire lluny.\n-Un plaer, a més a més la senyoreta Vivancos aquí present l’ajudarà a netejar i ordenar tota la sala. Sí, m’ha entès perfectament, ja pot sortir de la cantonada que fa estona que l’he vist.\nL’Estel va sortir amb el cap cot i punt d’obrir la boca. Però la directora la va tallar.\n-I no em digui que en la seva defensa ho ha fet sense mala intenció, perquè ara mateix tinc feina.\nI dit això va marxar recollint-se la túnica després de fer un salut al fantasma.\n-Ai 3! Quina alegria que tu hi siguis!- va dir llançant-se-li a sobre.\n-Sí, l’alegria és mútua- va dir sense ganes.\n-Per on comencem?\n-Escolti senyor, el numero 11 és un numero molt important per mi i també vull recuperar-lo. Però si em quedo netejant amb vostè no podré.\n-Tranquil·la, la professora s’encarregarà de tot.\n-Escolta, la professora no sap a on està, jo possiblement sí.\n-Si clar, i a mi em deixaràs aquí sol no?\n-No em puc creure que vagi a dir això- va murmurar la noia- si em deixes marxar, em podràs fer classes de magmàtica quan les necessiti.\nEls ulls de l’home es van il·luminar\n-De veritat?! Paraula d’honor?!\n-Ojojojo ara mateix vaig a buscar llibres plens d’exercicis!\nL’Estel va marxar sense pensar en els llibres que demà l’esperarien sobre la taula i va agafar el mòbil.\n* *** *** ; &n bsp; ***\nLa Marina estava fent el mort en un llac, deixant que el cos anés a on volgués. Va obrir els ulls, la lluna es veia encara plena, però li va aparèixer una negra llúpia, una imperfecció en la perfecció. A sobre, la llúpia es feia gran i anava prenent forma d’animal mentre cridava, si era una gallina ja l’agafaria. Va tornar a tancar els ulls. Els crits de l’animal eren massa fots.\nSrmr Enselm: ¿Qué es ese animal?\nQue algú el salvés l’animal! Va obrir els ulls i va desitjar que la salvessin a ella. No era una gallina, era un Rinoceront! I queia damunt seu! El pes la va deixar parada, no podia respirar...\n-Què?-va dir en James\n-Què fas aquí?- va dir la Marina alterada- Surt de sobre meu!\n-Escolta baixa la veu, que si em descobreixen em pelen. Jo si que hauria d’estar cridant per si no te’n recordes m’acabes de dir rinoceront, R-I-N-O-C-E-R-O-N-T.\n-Mira, si vols que et digui elefant només cal que ho diguis.\n-Ara en serio James, surt de sobre meu.\nCom a resposta el noi es va estirar al seu costat i l’hi va rodejat la cintura amb la mà.\nAvera, per regle general quan un noi buenorro et passa el braç per la cintura és absolutament NORMAL que estiguis nerviosa.\n-Doncs perquè no!\n-No cridis.. no es fàcil estar aquí il·legalment.\n-No em renyis per ser legal.\n-Ara en serio, no estàs nerviosa pel partit?\nLa Marina es va girar i es van quedar cara a cara.\n-Et referien al partit?\nEn James va fer un somriure torçat i seductor.\n-A que et pensaves que em referia?\n-A res, saps que ja puc controlar prou bé l’escombra\n-Després de tantes classes més et val.\n-Espero que no m’agafi una blatge (o com s’escrigui).\n-Tranquil·la que no em separaré de tu.\n-No, tu busca la papallona. És el meu primer partit i vull guanyar-lo.\n-No puc buscar la papallona si estic preocupat per tu.\nI la va besar\nAutora: Se que molt de vosaltres un deveu estar morint amb la paraula “besar”, doncs bé no m’importa perquè a mi sí que m’agrada. BESAR, BESAR, BESAR, BESAR, BESAR, BESAR...\nNo va ser un bes llarg ni estrident, tampoc va ser amb llengua ni apassionat. Va ser dolç i protector. La va mirar, no intensament sinó com si demanés permís.\nPer la mort de Déu! Era en James! Era un dels nois més problemàtics de l’escola, el que somreia a cada noia guapa que passava per davant, el millor caçador, el que segurament no l’hi faltaria parella en cap ball. Però també era el que l’avia salvat la vida més d’una vegada, el que feia que es pixes de riure interiorment, el que l’hi havia fet classes de vol. Sí! Era en James! I per aquest simple fet l’hi va tornar el bes. El va agafar per la cara mentre ell buscava la cintura. Aquell bes ja no tenia res de dolç i les llengües es fonien en una mena de ball estrident. A més a més, a diferència d’altres nois, en James tenia els llavis rasposos i fins. Estava començant a baixar les mans pel seu torç quan el mòbil va començar a sonar. Ràpidament, com si el mòbil fos una persona, es va separar d’ell i va agafar l’aparatet.\n-Odio aquesta andròmina muggle- va remugar en James.\n-D’acord, ara mateix hi vaig- es va aixecar del llit d’una revolada- ho sento m’he d’anar.\n-Sí, és importat- Es pot saber què estava fent!! S’havia besat amb en James! Però si parlaven molt! Merda, això no és podia tornar a repetir.- he... tinc pressa- es va escapolir per la porta- ens veiem!\n** &nb sp; ** &nb sp; **\nSi madame Pomfrey descobria que dormia a l’infamaria, l’hi donaria arsènic amb forma de pastilles per la tos. Però no podia deixar sola a la Lola. No sabia des de quan aquell noi malalt s’havia tornat tant important, normalment la gent no s’enamora d’una persona que no parla i que ni siquiera sap de quin color té els ulls.\n-Deus estar cansat de mi...però no sé que fer.\nLlàstima que el mòbil si que sí que s’avia que fer.\nRing! Ring! Ring!-(BSF)\nApa, i ara a tenir la paciència d’esperar el següent!\nLlegit 551 vegades\nClara_Weasley 133 comentaris 29/06/2012 a les 12:22:27\n#23410 Encara no he escrit cap fanfiction\nAleluya, milagro navideño xD M'encanta el principi: The formiguer xD Per cert, quina mena de persona és el camello que diu: Fa olor a animal? xD un animag o algo així? Per cert, estic ofesa. Per què surt tant la Marina? A mi m'interessa el Fred, hombre! xD (Juju, és broma, el Jamesie també em cau bé) I, bueno, eso es todo. No tardis tant en penjar xD ( De esperanzas también se vive)\nClara_Weasley 133 comentaris 29/06/2012 a les 12:23:31\n#23411 Encara no he escrit cap fanfiction\nCaca, s'ha juntat tot T.T\nanna_lovegood 206 comentaris 29/06/2012 a les 13:18:27\n#23412 Tinc 3 fanfictions i un total de 26 capítols\nBon dia, pequeño saltamontes! Veig que per fi has penjat, eh? xDD\nCom s'ecriu Vaca? V-A-C-A xDDD (Per cert, ha stornat a escrir per la mort de Déu en comptes de per l'amor de Déu. Pero mira que ets sàdica xDDD)\nM'encanta el camell. Es pot saber per què se l'emporta? I lo de Fa olor a animal? Se li en va la pinça?\n(Estic ofesa perquè no ha sortit la Neus, que ho sa`pigues xD Nah, és broma)\nApa, ens veiem al pròxim capítol. Que ser`pa aviat, oi? OI? OI? OI?\nMarta Potter Weasley 272 comentaris 29/06/2012 a les 15:53:37\n#23413 Tinc 3 fanfictions i un total de 23 capítols\nPor la muerte de Dios, que bonito Júlia!! hahahaha no no, en serio molt maco! I no t'ofenguis però.. qui era la Carla? (o sigui del cole, ja saps) És que se m'han oblidat tots els noms! Trigues tant a escriure.. Bueno, penja aviat!\nPer cert, demà hi ha festa al Nenda!\nhpkarina 373 comentaris 01/07/2012 a les 15:22:43\n#23416 Tinc 4 fanfictions i un total de 43 capítols\nEiiii!! Mola! hahaha això de les formigues ha estat molt bé! XD que monoooos en james i la Marina! :D a veure com acaben els del bosc... u.u espere el pròxim capítol! ^^\nAriadna_Tonks 38 comentaris 01/07/2012 a les 21:25:41\n#23418 Tinc 1 fanfictions i un total de 3 capítols\nJuliaa ets crueel!!! no ens poots deixar aixiii!! continuaa!! ARAA vaaa en 10 minuts vull el segueennt, m'agrada el capitul es mol xaxipiriguai ( paraula rara) i uooo el James!! JULIA ETS UNA VERDADERA PUTAAA hahahahaha sapps q tadoru, i tmabe saps que madorees muaaaaaaaaaaaaaaa\nAriadna_Tonks 38 comentaris 01/07/2012 a les 21:33:06\n#23419 Tinc 1 fanfictions i un total de 3 capítols


Carretero i Laporta aniran per separat\nRedacció.- Reagrupament i Solidaritat Catalana per la Independència han emès un comunicat de premsa conjunt en el qual anuncien que concorreran per separat a les properes eleccions a la Presidència de la Generalitat, amb programes diferents, però amb un mateix objectiu.\nLíders d'ambdues formacions s'han reunit aquest diumenge per abordar una possible fusió de tots dos partits per concórrer units a les eleccions, però finalment s'ha descartat l'aliança. A la cimera han assistit Joan Laporta, Uriel Bertran, Alfons López Tena (Solidaritat Catalana), Joan Carretero, Rut Carandell, Joan Granados i David Vinyals (Reagrupament).\nLaporta ha coquetejat amb Reagrupament en els últims mesos de la seva presidència en el Barça, però, quan va abandonar el càrrec, va sorprendre a tothom formant el seu propi partit, quan se li havia ofert liderar les llistes del partit dirigit per Joan Carretero.\nTots dos partits fan una crida conjunta al vot independentista i expliquen que es presenten a les eleccions amb discursos paral·lels que pretenen sumar per arribar a l'objectiu comú, la independència de Catalunya.


- de desembre 05, 2021\nEl curt "Nochevieja" seleccionat al Festival de Cine i Drets Humans de Barcelona 2021!!! Si bé la peli no opta a cap premi, serà projectada des de l'1 de desembre fins el 10 al canal TV de Festhome. Ací teniu el cartell amb el 'laureado' que ens acaben d'enviar des de l'organització del festival. I per si no l'heu vista encara:\n- de novembre 30, 2021\nEstrena i selecció (tot a una) del nostre últim curt Marga-Rita. El dia 25N estrenàrem la peli i, només un parell de dies abans ens avisaven des del festival FesOh!Curt de Nules la seua selecció. No podem estar més contents!!! 😍 Què? Encara no l'heu vist? Heus ací:\n- de novembre 15, 2021\nGràcies als més de 70 mecenes que aportaren els fons necessaris per a tirar endavant i després de quasi mig any de preparatius, per fi gravàrem Nochevieja .\nFILLA DE SATÁN!\n- d’octubre 29, 2021\nVideo-clip d'Owix del tema "Filla de Satán", gravat durant la presentació del disc "Bruixes" a Callosa d'En Sarrià.\nMIGRANTS en temps de coronavirus\n- de juny 19, 2021\nAquest curs ha sigut bastant dens i enriquidor. Ni el puto Covid ens ha llevat les ganes de fer coses: ni pensar-ho. Al primer trimestre estrenàvem "Coronasomnis", on el nostre alumnat de NEE es presentava i donava a conèixer els seus anhels en forma d'sketches. Passat el paró de Nadal, en un trimestre que fou especialment dur (van arribar a tenir fins a 100 alumnes confinats), nosaltres, com si res: amb al mateix alumnat, estrenàvem "El Milagro", un documental sobre la Protectora d'Animals de Benidorm, junt a una exitosa campanya de recollida d'aliments i útils per al refugi. Aquest tercer trimestre, com a remat, estrenarem "Migrants", repetint protagonistes i afegint-ne alguns de nous. No vos adelante massa més encara que vos puc dir que tots els que hem col·laborat i tots els que l'han vist hem crescut com a persones.


GaZsport & CST: Rally Osona Classics 2006 ( fent troballes del disc dur! )\nRally Osona Classics 2006 ( fent troballes del disc dur! )\nAl 2005 va ser l'any que vam començar aficionar-nos mes a això dels Clàssics, i clar, tot i uns medis fotografics, mes aviat molt modestos ( la meva inseparable Canon Powershot A40! ), vam començar a anar veure totes les proves on amb el A112 encara no ens deixaven participar, per motius d'edat, que es jovenet, diuen!\nAixí, que aprop de casa l'escuderia Osona feia el Rally Osona Clàssic.........i que coi, vam anar-ho a veure, tot plegat hi participaven el Toni Sansa i el Kike, amb el seu 127, en Pep Montenegro, també amb 127, i clar.......treu la camara i fes alguna foto, no?\nEls trams als que vam anar, el ja clàssic coll del buc, tot fent la corva de sota l'eix i despres al tram de casa, la Roca.\nPep Montenegro haciendo levantar pata al 127!\nY estas fotos las colgué en su dia en noseque foro, y las recuperé en toda su secuencia........la camara no da mas de si!\nHay alguna foto mas en el siguiente album picasa:\nY os dejo un video, no es de clásicos, pero anda que no se disfruta!\nBest of Rallye Belgique per Guy76\nAh, y iré colgando mas cosillas, ahora que he encontrado fotos de otros años!\nEnviat per Sam Torras a 11:45\nEtiquetes de comentaris: Classic Regularitat, Rally Osona Classic 2006\nVaja quina gràcia tornar a veure-les! com han canviat les coses desde llavors...\nSeguim disfrutant del hobbie com el primer dia.\n11 de diciembre de 2011, 3:25


Intermèdia Confidencial amb Felip Puig, Conseller d'Interior de la Generalitat de Catalunya | Intermèdia Comunicació\nInici Intermèdia Confidencial Intermèdia Confidencial amb Felip Puig, Conseller d’Interior de la Generalitat de Catalunya\nNascut a Barcelona l’11 d’octubre del 1958, Felip Puig és enginyer de camins, canals i ports per la Universitat Politècnica de Catalunya i llicenciat en Administració d’Empreses.\nÉs membre de Convergència Democràtica de Catalunya des de l’any 1976. Va iniciar la seva carrera política a l’Ajuntament de Parets del Vallès, on va ser regidor fins l’any 1991. Des de llavors va desenvolupar diversos càrrecs al Consell d’Administració d’ADIGSA, empresa pública de la Generalitat. A més, va col·laborar amb l’àrea de política municipal de la secretaria d’organització de CDC i de l’Associació Catalana de Municipis i Comarques. Llavors, entre el 1992 i 1996, va exercir el càrrec de secretari general de la Conselleria de Benestar Social.\nDins del partit també ha tingut diversos càrrecs, actualment forma part del Comitè Executiu Nacional de CDC i és membre de la Comissió Executiva Nacional de la Federació de Convergència i Unió. Fou portaveu del Grup Parlamentari de CiU des del 2003 fins el 2007, any que fou nomenant secretari general adjunt de CDC, càrrec considerat el segon en importància dins del partit.\nSota els Governs de Jordi Pujol al capdavant de la Generalitat de Catalunya ha estat conseller de Medi Ambient (1999–2001) i de Política Territorial i Obres Públiques (2001–2003), i portaveu del Govern de la Generalitat (2002–2003).\nEl president de la Generalitat, Artur Mas, el va nomenar membre del seu primer Govern ocupant la direcció de la Conselleria d’Interior, que assumí el 29 de desembre de 2010.\nData de la trobada: 06/03/2012\nFelip Puig, InterMèdia Confidencial, toni rodriguez


Periodistes no gens ètics · Humbert Roma | Opinió Periodistes no gens ètics · Humbert Roma | Opinió\nEl periodista Matías Prats protagonitza una campanya publicitària de l'asseguradora Línia Directa.\nQuan és tan estesa la falta d’ètica de molts periodistes de la premsa imperialista espanyola, arran del referèndum d’autodeterminació de Catalunya del primer d’octubre del 2017, pot semblar banal analitzar d’altres vulneracions dels codis deontològics professionals. No ho és, com demostra Manuel López en un llibre de publicació recent: La ética y los periodistas que hacen publicidad (Ediciones Carena).\nPotser una de les aportacions més interessants del llibre sigui haver fet memòria –reproduint-lo íntegre a l’Annex I– del Codi internacional d’ètica periodística de la UNESCO. Va ser, com recorda l’autor, la culminació d’una llarga tradició de codis deontològics iniciada el 1910 als Estats Units d’Amèrica, amb el de l’Associació d’Editors de Kansas. Al nostre país, aquesta tradició es va concretar en el Codi del Col·legi de Periodistes de Catalunya, del 1992, revisat el 2016.\n“Cal rebutjar –diu el punt 7 d’aquest codi català– les fórmules de promoció o publicitat sota l’aparença deliberada d’informacions periodístiques. Com a norma general, els professionals de la informació han d’evitar qualsevol situació de conflicte d’interessos, ja sigui d’àmbit polític, comercial, econòmic, financer o familiar, que posi en qüestió la credibilitat i imparcialitat de la seva funció”.\nUna clara vulneració d’aquest principi, remarca Manuel López, seria el costum –cada vegada més estès i en procés d’expansió– pel qual determinats periodistes assumeixen feines de publicitat que interfereixen amb el nostre deure d’informar objectivament.\nLópez analitza amb deteniment quinze casos concrets, en la majoria dels quals la persona de l’infractor coincideix amb la d’algú que ha estat guardonat precisament pel seu exercici professional. N’afegeix d’altres denunciats a o per entitats professionals, amb molt poc èxit per cert.\nPerquè un dels aspectes que denuncia Manuel López és la inexistència de sancions corresponents a les infraccions denunciades. Sovint comeses per periodistes d’elit –ja prou ben pagats en el seu estricte treball professional–, que pel lloc que ocupen en el procés comunicatiu esdevenen models i líders per a la seva audiència.\n“Els periodistes que es dediquen parcialment a la publicitat –diu López en una de les conclusions del seu treball– pertanyen a un elitista grup de professionals que encapçala, edita, dirigeix o presenta programes de televisió especialment, per la qual cosa se suposa que reben bons salaris; això no impedeix, però, que ampliïn els seus ingressos intentant compaginar la seva vida periodística amb la faceta comercial o publicitària”.\nPel que fa al futur, és més aviat pessimista: “La perspectiva de futur del publiperiodisme –diu– indica que passarà per la consolidació del model. Sembla cert que és més creïble un periodista que un actor per presentar determinats missatges publicitaris”.\nPerquè el fet que un anunci –sobretot televisiu– s’assembli a un contingut periodístic dóna més credibilitat al missatge. Fins tal punt que ja hi ha agències, com Espectalium i Frame Comunicación, especialitzades a elaborar i posar a disposició de les empreses anunciants llistats de periodistes disposats a fer anuncis o presentacions de productes comercials.\nAcaba el seu llibre amb un cita demolidora del professor Bernardo Díaz Nosty –que no cal dir que subscric–: “Els periodistes o suposats periodistes que traslladen la seva credibilitat com a prescriptors més enllà de la informació a un producte comercial incorren en la degradació més absoluta a què pot arribar la professió periodística”.


L’exposició, que es podrà visitat des del 19 de setembre fins al 6 de gener de 2019, té com a objectiu analitzar, mitjançant els objectes de l’època, la influència i l’assumpció dels valors franquistes per part de la societat espanyola.\n“Prietas la filas. Vida quotidiana i franquisme” s’inaugurarà el pròxim dimecres 19 de setembre, a les 11.00 hores amb una roda de premsa i a les 20.00 hores amb l’acte inaugural.\nEl Museu Valencià d’Etnologia, depenent de l’Àrea de Cultura de la Diputació de València, inaugurarà el pròxim dimecres 19 de setembre la exposició “Prietas las filas. Vida quotidiana i franquisme”. Els responsables del museu i de l’Àrea de Cultura oferiran una roda de premsa a les 11.00 hores, mentre que la inauguració tindrà lloc a les 20.00 hores.\nDes de la fi de la Guerra Civil, en abril del 1939, fins a la seua mort el 20 de novembre de 1975, el Caudillo va dirigir un règim totalitari de caire nacionalcatolicista que, malgrat patir les seues crisis internes, va mantindré la seua essència antidemocràtica fins al final.\nAquesta herència històrica de dècades de franquisme ha configurat una societat i una democràcia certament singular a Espanya. Generacions d’espanyols i espanyoles van nàixer i viure en dictadura, sense conéixer altra cosa que no fora el règim autoritari ultranacionalista i repressiu del Generalísimo.\nEn la actualitat, després d’un període de transició i de la proclamació de la democràcia en 1978, vivim un moment on els nous valors i principis ciutadans, així com els nous marcs legislatius afavoreixen el debat públic per a abordar l’origen, el desenvolupament i les conseqüències del Franquisme en la idiosincràsia de l’Espanya actual.\nMitjançant de “Prietas las filas” s’aborda el franquisme com a règim polític i com ideologia, amb la intenció d’analitzar els mecanismes d’adoctrinament, la política de propaganda i la construcció d’un sentiment i una memòria nacional nova, basada en els tres pilars del règim: la Falange, l’exèrcit i la religió\nEls protagonistes de la exposició són els objectes que ens permeten analitzar l’omnipresència dels símbols i les consignes d’un règim totalitari en la vida quotidiana, en l’educació a les escoles, en els rols de gènere i en els escenaris privats i públics. La cultura material del franquisme és un exemple paradigmàtic de les polítiques d’adoctrinament, censura i repressió que caracteritzaren la gran maquinària del règim militar de l’època.\nL’objectiu principal de l’exposició és oferir una visió didàctica i transversal de la cultura material del franquisme per a donar a conéixer, especialment a les generacions que ja han nascut en democràcia, els mecanismes que va posar en marxa la dictadura per a reescriure la història del nostre passat més recent i per a legitimar-se.\nL’exposició està comisariada per Andrea Moreno, gestora de patrimoni i doctora en arqueologia, i José María Candela, conservador del Museu Valencià d’Etnologia, i en ella han col·laborat, en la cessió de fons, el col·leccionista José Huguet i el Ajuntament de Quart de Poblet.


Profesionales de automoción en Jaén - Conductordeprimera.com\nAutomoción en jaen\nAutomoción Jaén: selecciona de este listado de anuncios proveedores de automoción en Jaén que se adapten a lo que necesitas. Compara presupuestos, ofertas o llama por teléfono a proveedores automoción en Jaén\nOfertas de profesionales de automoción en Jaén\nAlbánchez de Magina Alcalá la Real Alcaudete Aldeahermosa Andújar Arjona Arjonilla Arquillos Arroyo del Ojanco Baeza Bailén Baños de la Encina Beas de Segura Bedmar y Garcíez Begijar Bélmez de la Moraleda Benatae Burunchel Cabra del Santo Cristo Cambil Campillo de Arenas Cañada Incosa-Cerro Pelado Canena Carboneros Carchelejo La Carrasca Castellar Castillo de Locubín Cazorla Chiclana de Segura Chilluevar Cortijos Nuevos Coto Ríos Ermita Nueva Estación Linares-Baeza Frailes Fuensanta de Martos Fuerte del Rey Génave Guarromán Higuera de Calatrava Huelma Huertas y Extramuros Huesa Ibros Iznatoraf Jabalquinto Jamilena Jimena Jódar La Carolina La Guardia de Jaén La Iruela La Puerta de Segura Linares Llanos de San Buenaventura Lopera Los Villares Lupión Mancha Real Marmolejo Martos La Matea Mengibar Mogón Monte Lope-Álvarez Montizón Navas de San Juan Noalejo Orcera Peal de Becerro Pegalajar Pontón Alto Porcuna Pozo Alcón Puente de Génave Puente Jontoya Puente Nuevo Puente del Obispo Quesada La Rabita Rus Sabiote Santa Ana Santa Elena Santa Eulalia Santiago de la Espada Santiago-Pontones Santisteban del Puerto Santo Tomé Segura de la Sierra Siles Sorihuela del Guadalimar Torre del Campo Torreblascopedro Torredonjimeno Torreperogil Torrequebradilla Torres de Albanchez Torres Úbeda Valdepeñas de Jaén Ventas del Carrizal Vilches Villacarrillo Villanueva de la Reina Villanueva del Arzobispo Villardompardo Villatorres\nSe han encontrado 2257\nProveedores de automoción en Jaén\nPoligono industrial quiebra cantaros ronda jaen sur, 0 - bajo\nCalle baeza 1 a\nEstacion de servicio la asomadilla\nDistribución de carburadores\nCtra. Jaén ja-3200, s/n\nExpomovil jaen s.a.\nCalle mancha real 2\nVolvo Concesionario Casmar Jaén\nCarretera madrid km 332


INDRETS D'ESCRIT AL BERGUEDÀ : de juny 2016\nSANT MARTÍ DE LA CORRIU. GUIXERS. SOLSONÈS\nLa Corriu (7h. 2009) és un poble disseminat situat a la dreta de l’aigua de Valls, sota el puig Aguilar. La rectoria fou sovint residència del comandant carlí que regia la comandància militar de Sant Llorenç de Morunys durant la primera guerra Carlina, anomenat el Rector de Frades.\nAquesta església es troba dins de l'antic terme del Castell de Sisquer. En el moment d’organitzar les parròquies de la vall de Lord, entre els anys 872-878/9, el comte Guifré i el bisbe de la Seu d'Urgell, Galderic, no figurava encara com a parròquia. Aviat tingué funcions parroquials que conserva durant molts anys, però que avui ha perdut.\nEn canvi en la relació de parròquies de finals del segle X o principis de l’ XI ja figura com a tal a l'acta apòcrifa de Consagració a la Seu d'Urgell. D’aquesta església parroquial depenien la de Sant Jaume de Vilacireres (Berguedà) i el santuari de Puig-aguilar.\nL’any 960 apareix esmentada en la dotació del monestir de Sant Pere de Graudescales. Va ser quan el promotor de la revitalització del cenobi donà al monestir les seves cases de la Corriu. L’any 982 el comte Borrell donà al monestir de Graudescales un alou a la Corriu. No consta si també estava compresa l'església.\nAquesta església de la Corriu, l’any 1313 va ser visitada com a parròquia pels delegats de l’arquebisbe. Al segle XIV encara mantenia les funcions parroquials que va perdre en temps moderns a causa del despoblament de la zona.\nAquesta església de Sant Martí ha patit diverses mutilacions i afegits al llarg del temps. A la capçalera de l'absis original se'n va construir un altre, també quadrat.\nAl cantó de tramuntana hi ha l'afegit d'una capella amb data del 1738, una sagristia i un campanar d'espadanya amb dues finestres d'arc de mig punt.\nAl frontis, refet de nou, hi ha una gran portalada gòtica. He trobat dades i una fotografia que parlen d’una ferramenta romànica molt malmesa, desapareguda en la nova porta. Potser els dos ferros actuals que hi resten són part de la primitiva.\nDe les tres finestres originals només en queda una de romànica d’una esqueixada. Està situada al mur meridional i oberta a l’absis original. Les altres dues existents són posteriors. La que s’obre al absis afegit és de dues esqueixades i l'altre és de parets paral·leles. Curiosament les tres tenen una llinda monolítica on s'ha retallat un arc de mig punt. La coberta de la nau és a dos vessants.\nAl mur de ponent de la capella afegida hi ha una escala adossada que puja fins a la coberta. Té un rètol que per raons de seguretat aconsella no pujar-hi.\nL'interior de l’església les voltes són apuntades, igual que els arcs de les capelles i els dos preabsidals en degradació que substitueixen l'antic mur de l'absis primitiu i que donen pas a l'absis nou.\nA la capçalera de l’absis, i adossats a la paret hi ha els nínxols del cementiri.\nAltres dades ens diuen que a les golfes de l'església, formant part d'una paret, es conserva un bloc de pedra rectangular, aprofitat d'una altra construcció. En ell es pot observar un relleu molt desgastat i de formes tosques. Es representen tres espais. En el primer, sota un arc de mig punt, sembla haver-hi una Mare de Déu amb el Nen al costat esquerre. Al mig, en un arc de mig punt de doble llum que l'anterior, hi ha dues figures de costat. Per últim, inscrit dins d'un rectangle, hi ha un sarcòfag vist des de dalt i una figura, molt més petit que aquest, dintre. Aquest relleu es pot posar en relació amb altre de la portalada de Santa Maria de Puig-aguilar; en aquest cas és més complex però presenta les mateixes limitacions tècniques i la incapacitat d'ordenar els motius.\nSant Martí de la Corriu és una església romànica protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.\nSANTA MARIA DE VALLS. GUIXERS. SOLSONÈS.\nA l’esquerra de l’aigua de Valls, sortint de l’estret de Vallpregona, hi ha l’antiga església de Santa Maria de Valls, sufragània de la parròquia de Sisquer.\nAquesta caseria, totalment disseminada, es formada per l’església i 5 o 6 cases. El municipi disposa, des de 1993, d’un arxiu històric local que recull documentació municipal des del segle X fins a l’actualitat.\nAquesta església era situada dins l’antic terme del castell de Sisquer. Inicialment degué ser una simple capella o sufragània. En l’actualitat és centre d’una parròquia molt més amplia. Estigué vinculada al monestir de Sant Serni de Tavèrnoles, com a propietat del monestir de Sant Llorenç de Sant Llorenç de Morunys.\nLes primeres notícies de l’església es troben a l’acta de consagració de l’any 1040 de l’església de Sant Serni de Tavèrnoles. Entre les esglésies de la vall de Lord pròpies del monestir, figurava la de Santa Maria de la Vall, entremig de Sisquer i de Moncalb.\nTot i que cal creure que la vinculació a Sant Serni de Tavèrnoles s’havia produït per l’annexió del monestir de Sant Llorenç de Morunys. En una relació de béns d’aquest monestir de vers l’any 1050 no figura aquesta església, però també n’hi falten d’altres que consten en l’acta de consagració esmentada.\nEn un moment indeterminat devia adquirir la categoria de parròquia. L’any 1313 els delegats arquebisbals la visitaren com tal. L’any 1689 ja havia passat a ser sufragània de Sant Esteve de Sisquer.\nEsglésia d’una sola nau i amb l’absis quadrat. Una teulada única cobreix absis, nau i porxo. L'absis, avui sagristia, és més estret que la nau tant a l'interior com a l'exterior, si bé per la banda del costat de l'epístola ha perdut l'encaix amb la nau. També ha perdut la volta, substituïda o amagada per un cel ras.\nL'absis és bastit damunt un sòcol quadrat. Estant refets part del frontis i tot el mur del costat de l'epístola. Hi ha dues portes amb llinda, una al frontis i una altra tapiada al mur del costat de l'epístola amb data de 1731.\nEl parament és de pedres escairades a cops de maceta i afilerades. De les finestres l'única romànica és al mig de l'absis, és d'arc de mig punt adovellat i dues esqueixades.\nSanta Maria de Valls és una església romànica protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.\nSANT MARTÍ DE RINER. SOLSONÈS.\nProp del castell de Riner hi ha l’església de Sant Martí, refeta totalment al segle XVIII (la portada té gravat l’any 1793), i la rectoria; algunes llindes, sarcòfags i osseres d’època medieval es troben al Museu Diocesà de Solsona.\nLes primeres notícies de l’església corresponen al testament de la muller del primer senyor del castell, Guifré de Riner. Aquesta dama anomenada Rotrudis, en el seu testament sacramental publicat el 1027, deixa dos molins a Sant Martí de Riner.\nPosteriorment Ponç Hug de Riner-Cervera , amb la seva muller Beatriu, donà a Santa Maria de Solsona l’església de Sant Martí de Riner amb totes les altres esglésies edificades al terme, menys la de Santa Susanna que havia estat donada a Santa Maria de Castellfollit. Aquesta possessió es veié confirmada a la tercera acta de consagració de l’església de Santa Maria de Solsona i a les butlles papals. El seu àmbit parroquial s’anà reduint amb l’aparició de noves parròquies dins el seu terme. Primerament la de Santa Maria de Su i després la de Santa Susanna.\nL’edifici actual no sembla que conservi cap resta d’època romànica.\nActualment és un església de planta rectangular i coberta a dos vessants, molt reformada. Té una sola nau i l'interior està arrebossat.\nA la façana principal hi ha la porta que és rectangular amb llinda de pedra i damunt té una pedra amb la data.\nEn un costat hi ha el campanar, una torre de base quadrada i coronament octogonal. El parament és de carreus col·locat en filades.\nAdossada a l'església, hi ha la rectoria, una petita masia del segle XVIII.\nAlgunes llindes, sarcòfags i osseres d’època medieval es troben actualment al Museu Diocesà de Solsona.\nUna dada trobada dona a entendre que a Santa Maria de Solsona entre els contraforts de la nau central hi ha el retaule barroc de Sant Martí procedent de la parròquia de Riner. És un retaule dedicat a Sant Martí de Tours.\nSant Martí de Riner és una església inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.\nCASTELL DE RINER. SOLSONÈS.\nNormalment la nostra dèria és la recerca d’esglésies però si en alguna ocasió trobem un castell tampoc el podem deixar en l’oblit. Això ens va passar aquesta vegada.\nVam anar a visitar seguint diverses pistes asfaltades l’església de Sant Martí i en arribar van beure la gran torre resta principal del castell.\nRiner és situat a la vall de la riera de Solsona o Riu Negre. El terme, (300 h. 2009) el poblament del qual és gairebé tot disseminat, comprèn el conjunt de masos de Riner, cap de municipi, el poble de Su, els llogarets de Freixenet (pronunciat Freixinet, tal com sovint apareix escrit) i Avellanosa, i les caseries del Miracle i de Santa Susanna. El terreny és força escabrós i boscat prop del Riu Negre i més planer vers Freixenet, Su i el Miracle.\nLa consulta etimològica el DCVB fa aquesta definició.: del llatí rīvu nĭgru, ‘riu negre’.\nEl conjunt del castell i l’església són situats en un tossal sobre el Riu Negre. Situació estratègica, tal com era propi en l'època en què fou emplaçat.\nEl lloc de Riner és documentat l'any 997, quan Ató i la seva muller Geruza donaren a Santa Maria de la Seu d'Urgell un alou situat a Solsona que afrontava a llevant amb Riner.\nEl castell és documentat indirectament per primer cop l'any 1013 en un document on Guifré de Riner confirmava que un parent seu, Sal·la (possiblement familiar de Rotrudis, esposa de Guifré), havia donat la parròquia d'Olesa de Montserrat a la canònica de la Santa Creu de Barcelona, sense assabentar a la seva parentela.\nApareixen doncs unides dues famílies, Riner (que posteriorment s’anomena Cervera) i Sal·la de Conflent, fundadora del monestir de Sant Benet de Bages. Guillem de Riner morí a final de 1013 i la seva esposa Rotrudis (possiblement procedent de la família Sa·la) disposava, segons es llegeix en el seu testament l'any 1027, d'una gran quantitat de béns situats als termes dels castells d'Ardèvol i de Riner que passaren al seu nebot Dalmau Isarn i de Riner (1026).\nForen senyors del terme del castell de Riner els primers membres del llinatge dels Cervera, senyors també de Castellfollit de Riubregós, que ben aviat esdevingueren vescomtes de Bas; a la meitat del segle XI eren els principals senyors de Riner, de Su a Hortoneda, Dalmau i la seva muller Elisava, pares d’Hug de Cervera (o Hug Dalmau), que el 1103 donà al monestir de Solsona l’església de Sant Martí de Riner.\nFill seu fou Ponç Hug, i un fill d’aquest, Ponç (II) de Cervera pledeja sobre el domini del castell amb el vicari i castlà, Pere de Riner, que se solucionà l'any 1142 en fer una convinença entre ambdós sobre els drets de cadascú al castell de Riner. Un dels motius del plet fou per una farga que hi ha dins del terme del castell i que apareixerà esmentada també en un text de l'any 1378 on es detallen les manxes, l'enclusa, el mall, el martell i les tenalles.\nPonc II cedí, el 1145, la masia de la Rovira de Freixenet als templers. Els dominis dels Cervera al Solsonès foren anomenats en un moment donat comtat de Riner.\nEls interessos dels senyors de Riner es decantaren cada cop més cap a la Segarra i la Conca de Barberà. Això féu que a la llarga es desprenguessin dels seus béns al castell de Riner durant el segle XIII. Consta que el comte d’Urgell va cedir el domini eminent d'aquest castell i d'altres del Solsonès al vescomte de Cardona per l'ajut prestat en la lluita contra el comte de Barcelona. Els drets dels Cervera sobre el castell van passar, sense que se sàpiga com, a la canònica de Santa Maria de Solsona, ja que el 1322 Bernat de Riner castlà del castell, féu homenatge al paborde de Solsona per la castlania.\nDel castell es conserva una gran torre de planta rectangular amb grans murs de 16 m d’alçada i alguns arcs apuntats a l’interior, a la qual hi ha adossada una pagesia.\nL'espai intern devia estar dividit almenys en dos nivells doncs es veuen testimonis de l'existència d'un pis, per exemple deu forats per a bigues. A la façana de tramuntana hi ha una porta coronada per un arc de mig punt format per diverses dovelles. Una obertura semblant es troba a la paret de migjorn i a llevant, una tercera porta que mena a una escala inclosa dins la paret.\nAl costat nord de la fortalesa, cap on hi ha l'església, hi va ser excavat un vall a la roca d'una profunditat d'uns 4 m. L'aparell constructiu és de carreus ben tallats i escairats, de dimensions més grans a la part inferior; queden units amb morter de calç i pedretes.\nAquest edifici segurament fou construït els segles XII o XIII. La construcció senyorial que hi ha a la part meridional, a uns 5 metres és més moderna. Segurament dels segles XIV o XV. S'hi endevina una nau d'uns 11 m d'ample i tres arcades de les quals, la més septentrional es conserva sencera.\nEl conjunt de la torre i les restes del castell de Riner són declarats com a Bé Cultural d'Interès Nacional.\nSANT LLUÍS DE MONTLLUIS. ALTA CERDANYA. .\nTERRES D'ALTA CERDANYA.\nMalgrat que la nostra preferència és per les construccions romàniques, no deixem mai d’oblidar que l’edificació d’esglésies, sigui en la època que sigui, és deguda a la fe del nostres antecessors.\nEn aquesta ocasió visitàvem la fortalesa de Montlluís. Buscant en la part d’història catalana trobem que situat en el mateix lloc havia hagut el castell d’Ovança. Encara hi perviu les restes de la torre, anomenada popularment com “la Castellassa”. L’obra és de planta quadrada i probablement del segle XII o XIII. Està situada a sota de la fortalesa, damunt dels congost del Tet. Controlava una de les entrades, des de la vall del Conflent a la Cerdanya. La menció més antiga, l’any 965, del vilar d’Ovança correspon al testament de Sunifred II de Cerdanya.\nActualment la fortalesa francesa és ocupada pel Centre Nacional d’Entrenament Comandos. Sovint s’escolta per la contrada el pas de helicòpters.\nMontlluís (nom oficial en francès Mont-Louis, també antigament Mont-libre).\nEn 1779-1802, durant la Revolució Francesa, li fou canviat el nom pel de Mont-de-la-Liberté i, després, pel de Montlliure. El municipi (283 h. 2009) i cap de la comarca de l’Alta Cerdanya comprèn estrictament el territori del turó de Montlluís (1600 m.), que s’aixeca a la dreta de la Tet, a l’extrem del pla de la Perxa, cruïlla dels camins que comuniquen el Rosselló i el Conflent amb la Cerdanya i amb el Capcir i la vall de l’Aude.\nEl lloc fou escollit per Sébastien Le Preste, marques de Vauban, quan Lluís XIV li encarregà (1679) de bastir una fortalesa (que del nom del rei fou anomenada ciutadella de Montlluís) que defensés la nova frontera fixada pel tractat dels Pirineus.\nL’església de Sant Lluís és idèntica a la primera església que es troba dins de les muralles de la Ciutadella (part militar). Encara que construït al segle XVIII, és d'estil del segle XVII. Iniciada en 1733, l'església es completarà en 1737 a la plaça que presideix el monument al general Dagobert. El 25 d’agost, suposo que de 1737, una cobla acompanyava a la missa. També a la plaça es ballaven sardanes i el ballet clàssic català on el galant conquista a la seva promesa mitjançant un variat repertori de danses.\nAquest edifici es caracteritza per l'estil dels enginyers militars. El seu recorregut és de rigor geomètric, té una sola nau (sense transsepte). També compta amb vuit capelles laterals. L'altura de la torre es limitada per no servir de referència per a l'enemic.\nUn dels elements d’atracció del lloc és el forn solar instal·lat el 1953 el qual assoleix una temperatura de 3000ºC.\nEls darrers conflictes mundials van provocar una forta emigració d’exiliats a Montlluís. Va convertir-se en un freqüent lloc de pas a raó de la Guerra Civil Espanyola i també de la Segona Guerra Mundial.\nUna dada remarcable és que els rètols informatius, certament molts, són redactats en francès, català, anglès i alemany.\nSANT SADURNÍ DE LA LLENA. LLADURS. SOLSONÈS.\nLa Llena és un poble (22 h. 2009) situat al sector est del municipi de Lladurs, a la vall de la ribera Salada, als vessants de la serra de la Llena (923 m), que separa les conques del Segre i del Cardener.\nCom la majoria del Solsonès, la població és dispersa en masies, de fet un dels cartells ho definia clarament la terra de les 1000 masies.\nA la consulta etimològica el DCVB ens fa aquesta definició etimològica.: probablement d'un mot pre-romà *lena, ‘llosa’ (cf. Coromines Card. 326).\nLa Llena és una de les parròquies esmentades en l’acta de consagració de l’església de Santa Maria d’Urgell. La seva advocació actual a Sant Serni, o Sadurní, és documentada des del principi del segle XII. L’any 1106 Guillem Gispert, la seva muller Godlèn i llur fill Babot empenyoraven a Santa Maria de Solsona la parròquia i església de la Llena, amb el seus delmes i altres drets. El 1134 es esmentada en la donació d’una peça de terra a la mateixa canònica. Consta la seva dependència a Santa Maria de Solsona a la butlla d’Eugeni III (1151) a la consagració del temple solsoní, a la butlla de Alexandre III i a la de Climent III de l’any 1188.\nL’any 1183 és pot adduir també l’esment d’aquesta església en el testament de Pere de la Llena. També el seu capella, Ponç de la Llena en el seu testament de l’any 1194 hi deixa un donatiu.\nÉs un edifici d'una sola nau de planta rectangular i volta de canó. L’absis semicircular és orientat a llevant. L’aparell constructiu és format per carreus ben tallats i picats, posats en filades uniformes i regulars.\nEn les reformes posteriors que s’introduïren en destaca l’aixecament de l’edifici, clarament visible per la diferencia de l’afegit amb el parament original.\nLa porta es troba al mur de migjorn, té dos arcs de mig punt adovellats i en degradació. Hi ha finestres a l'absis i al mur sud de la nau, de doble esqueixada i arc de mig punt monolític.\nPosteriorment (segles XVII-XVIII) s'hi van fer diverses modificacions i es van construir dues petites capelles laterals, que sobresurten a l'exterior, i una petita torre de campanar, avui desapareguda. El frontis és coronat per un campanar d'espadanya de dues obertures.\nA l’interior hi ha un cor postís. L’edifici eclesial forma un tot en la rectoria adossada.\nÉs un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català.\nText i recull dades: Miquel Pujol\nMur.Fotografia: M. Rosa Planell Grau.\nSANT CLIMENT DE SIRAC. RIÀ I SIRAC. CONFLENT. .\nPETJADES DER LA CATALUNYA NORD.\nVisitàvem Rià i ens va cridar l’atenció a dalt de la carena, a l’altre costat del riu, un enlairat campanar que semblava, ben bé, una torre amb merlets. Encuriosits vam pujar a conèixer l’església de Sant Climent de Sirac.\nSirac és una de les parts del municipi de Rià i Sirac. Nom oficial en francès Ria i Sirach, També antigament de Rià i Cirac.\nA la consulta etimològica el DCVB en fa aquesta definició.: més que de Cyriacus, com hem dit en l'article Cirach, cal considerar el topònim i cognom com a procedents d'un pre-romà Cesariacum, segons Aebischer Topon. 157.\nLa vil·la de Sirac és esmentada a la documentació medieval de la segona meitat del segle X en referència a les possessions que hi tenia l’abadia de Cuixà. Concretament en l’acta de consagració de l’església de Sant Germà de Cuixà de l’any 953, en que el comte Sunifred II i el vescomte Berbat donaven al monestir tota la heretat que tenien a Sirac.\nEls dominis de Sirac foren confirmats al monestir de Cuixà en les butlles del papa Joan XIII de l’any 968 i també de Sergi IV de l’any 1011. Sempre va ser mantinguda la senyoria del lloc fins a la Revolució Francesa.\nSobre l’església no es coneixen dades escrites amb anterioritat a l’any 1430. El fet sorprèn, davant la pervivència d’una bona part de l’estructura arquitectònica del temple d’època romana. Aquesta església parroquial havia estat sufragània de Sant Vicenç de Rià.\nMalgrat s’ha pretès relacionar aquesta església fortificada amb el castell de Sirac sembla més plausible creure que és tracta d’una església que en el seu moment va ser modificada i fortificada.\nSant Climent de Sirac és una església d’una sola nau amb volta de canó apuntada. L’absis de planta semicircular a llevant, té la volta ametllada que acaba en un plec apuntat.\nPosteriorment s’hi afegiren dues capelles més a cada costat. El seu campanar té la figura d'una torre de defensa, producte d'haver fortificat l'església a l'Edat Mitjana. En aquest moment històric fou segurament quan es sobrealçà l'absis semi-circular, fins aleshores rematat per una volta de quart d'esfera. Encara es poden observar les restes del primitiu campanar d'espadanya.\nLa construcció original, visible en els fragments de decoració que han sobreviscut a l'afegitó de les dues naus laterals i a la fortificació general del temple, sembla que fou del segle XI, modificada encara als segles XII i XIII. Més endavant, possiblement als segles XV i XVI s'haurien fet les obres de fortificació que tant haurien canviat la fesomia de l'església.\nLa portada de dos arcs en degradació , amb llinda i timpà monolítics i grans. És feta amb dovelles curtes i amples i carreus de grans dimensions. Al centre d ela façana hi ha un ull de bou fet amb pedra polida i envoltat per un cercle remolinat el qual segurament substituí en època tarda a una finestra romànica.\nEl campanar és una torre quadrada que fou afegida a l’extrem de llevant del mur de tramuntana de la nau. Té un coronament de merlets de contorn esglaonat. En els murs hi ha algunes espitlleres i curtes obertures d’arc rebaixat. Al costat sud uhi queden possibles vestigis d’un matacà.\nSant Climent va ser declarada monument històric de França l’any 1974.\nSANT VICENÇ D’EUS. CONFLENT. .\nVisitàvem l’església de Sant Vicenç d’Eus enclavada en el cementiri del poble situat en una bonica planúria a la part baixa del poble. A la part alta, entre les cases del poble, divisàvem el castell. Part de les seves restes van ser aprofitades, per a bastir el segle XVIII l’actual església de Sant Vicenç de Dalt.\nEus (antic nom Eus i Coma) és un municipi (422 h.2009)situat a la vall de la Tet, entre Prada i Marquixanes, i estès vers el nord fins a la serralada que separa la comarca de la Fenolleda (roca Gelera, 1104 m alt).\nEl sector septentrional, desboscat i d’escàs rendiment agrícola, correspon a l’antic terme de Coma. El poble (320 m alt) és esglaonat als costers d’un turó granític, a la riba esquerra de la Tet, coronat per les ruïnes de l’antic castell d’Eus, esmentat el 1218 i al voltant del qual al segle XIV fou construït un recinte fortificat, des del qual fou rebutjat l’assalt francès el 1598. El 1793, durant la Guerra Gran, fou incendiat per l’artilleria del general Ricardos.\nA la nostra consulta etimològica el DCVB ens dóna aquesta definició: tal vegada del llatí ĭlĭce, ‘alzina’. En un document de l'any 1095 apareix el nom de Eus llatinitzat en la forma «castru de Ilice». En un document més antic (a. 1035) ja apareix la forma romànica Elz (cf. Alart ap. RLR, xii, 120).\nEl lloc i l’església d’Eus s’esmenten en un document sense data, atribuïble al segle X, com a pertanyents al monestir de Santa Maria de la Grassa. El 15 de juliol de 1035 consta que fou donada amb el seu alou al monestir de Sant Martí del Canigó pel comte Guifré II de Cerdanya. Més tard l’11 de febrer de 1053 el temple fou consagrat per Berenguer III, bisbe d’Elna. En l’acta de consagració consta fou dedicat a sant Vicenç i sant Joan. L’església havia estat bastida pel habitants del lloc.\nCent anys més tard, 1l 1163, una butlla del papa Alexandre III confirmava a monestir de Sant Martí les possessions atorgades pel comte.\nUna nova consagració tingué lloc el 28 de gener de 1213, a càrrec de Ramon II de Villalonga, bisbe d’Elna. També sota l’advocació de sant Vicenç i sant Joan.\nLa església de Sant Vicenç conservà els drets parroquial fins el segle XVIII fins a la consagració de la nova situada en el lloc de l’antic castell.\nÉs un edifici romànic, originalment d'una nau amb volta de canó de perfil apuntat i capçada a llevant per un absis semicircular. Posteriorment se n'hi afegí una de segona nau, en paral·lel, i coberta per una volta en quart d’esfera.\nAmbdues són estretes i molt altes en proporció, comunicades per arcs; i si en la primera la nau acabava en l'absis, l’absidiola de la segona resta inclosa dins un mur exteriorment pla i lleugerament de biaix molt gruixut.\nEl campanar és de tipus d'espadanya i presenta dues obertures.\nConserva uns interessants capitells a les columnes que sostenen els arcs de comunicació entre les dues naus.\nLa porta actual d’entrada, és situada al mur de migdia. Inscrita dins un cos sobresortint de forma rectangular fet amb aparell mitjà de granit. L aportada és obrada amb el bell marbre rosat de Vilafranca de Conflent és composta per tres arquivoltes en degradació d’arc de mig punt, de secció rectangular, la més exterior de les quals presenta una motllura esculpda, per sobre del timpà, llis i emmarcat amb un motiu decoratiu.\nLa porta de l’església conserva unes magnifiques ferramentes de tipologia rossellonesa i tradició estilística romànica. És probable que aquest tipus de ferramenta hagi aparegut a la primeria del segle XIII\nSant Vicenç d’Eus va ser declarat monument històric de França el 1960.\nÉs una llàstima que la pedra artificial o el ciment de les tombes desentona dins el conjunt.\nSANT VICENÇ DE MENTET. CONFLENT.\nPortat per la nostra afició a conèixer indrets de Catalunya aquesta vegada ens arriscaven a fer els dotze quilometres que separen Pi de Mentet. La carretera és una pista enquitranada i estreta. Quan et trobés amb un altre vehicle la majoria de les vegades s’ha de parar i arrambar-se al marge. En moltes ocasions tampoc hi ha barreres que separin la pista i el precipici. Però en arribar a dalt del coll de Mentet (1765 m. alt) la panoràmica muntanyosa ens meravellava. Compreníem aleshores la presència d’altres vehicles i de persones que admiraven la vall i les serres pirinenques.\nMentet (nom oficial en francès Mantet) és situat en un coster (1500m. alt) al fons de la vall i és el punt final de la pista. A partir del petit poble el camí a de fer-se amb el sistema més antic de la Humanitat, és a dir a peu.\nAquest municipi (25 h. 2009) és situat al sud de la comarca, entre els massissos de Costabona i de Bastiments i el Canigó, al límit amb la vall de Camprodon, Ripollès. És format per la vall de capçalera del riu de Mentet, afluent, per la dreta, de la Tet, tancada pel circ muntanyós format pels pics de l’Om i de Ribesblanques, per la serra Gallinera, el pic de la Dona, la portella de Mentet (2478 m alt), per on passa el camí de Camprodon a l’alt Conflent, el pla de Calmagra, els pics de Rocacolom i de la Mort de l’Escolà, el pla de Segar i el coll de Mentet que comunica Mentet amb la vall de Saorra. Es troba envoltat per la Reserva Natural de Mentet.\nLa recerca etimològica ens ha donat aquest resultat.: on abunda la menta.\nL’esment més primerenc del lloc de Mentet és de l’any 1011, en la butlla que el papa Sergi IV adreçà a Sant Miquel de Cuixà, segons la qual aquest cenobi tenia un alou a la villa Mentedo.\nLa parròquia de Sant Vicenç de Mentet depenia de la canònica de Santa Maria de Cornellà. Sembla ser que en un principi fou una església pròpia. L’any 1030 fou llegada en el testament de Ponç, ardiaca de la Seu d’Urgell, al seu fill Bernat, junt amb els alous que hi tenia. Al final del segle XI l’església apareix a mans dels comtes de Cerdanya. L’any 1097 el comte Guillem Jordà, per complir la voluntat del seu pare, el comte Guillem Ramon, fundà definitivament la canònica de Santa Maria de Cornellà i la dotà entre altres béns amb l’església de Sant Vicenç de Mentet.\nL’any 1102 Ermengol, bisbe d’Elna, la consagrà de nou. segurament coincident amb l’acabament de les obres del temple romànic actual. En el mateix acte confirma el seu terme parroquial i la subjecció a la canònica de Santa Maria de Cornellà.\nA l’inici del segle XVIII, passa a ser sufragània de Sant Pau de Pi. L’any 1858 s’emprengueren obres de reforma que comportaren el sobre alçament de l’església.\nÉs un edific d’una sola nau capçada a llevant per un absis semicircular. La nau ha estat molt reformada, especialment en la part alta, fou sobrealçada i les cobertes modificades. En aquest monemt també és construí el curiós campanar d’espadanya d’un sol ull i de forma en arc de semicircumferència situat sobre el mur de l’absis.\nLa façana sud és profundament alterada i no correspon a l’obra original. La porta actual no té res a veure amb la primitiva, actualment paredada. Era de arc de mig punt i d’obra ceràmica igual que les dues finestres que la flanquegen. Els murs nord i oest i l’absis correspone a la primigènia obra.\nLes façanes no tenen cap ornamentació llevat del semicilindre absidal, on el nivell original de la coberta és assenyalat per una motllura de cavet, que formava el ràfec.\nLes dues diferents tipologies dels paraments originals poden situar la seva construcció en els segles XI i XII però no allunyades en el temps.\nEn aquesta ocasió l’amabilitat del jove encarregat de l’Oficina de Turisme ens va permetrà visitar l’església en el seu interior.


20382 CLIFTONS POINT ST, STERLING, VA 20165 | MLS LO9923099 | Listing Information | MRIShomes.com\n20382 CLIFTONS POINT ST, STERLING VA, 20165 (Contingent)\nDescription for 20382 CLIFTONS POINT ST STERLING, VA 20165\nLot Size: 0.27 Acres Square Feet: 5,014 (approx) Year Built: 1999\nRoute 7 West, Right on Algonkian Pkwy, Right on River Bank Street, Right on River Crest Street, Left on Cliftons Point to #20382 on your right!\nTax/Property ID: 005177504000\nI am interested in 20382 CLIFTONS POINT ST, STERLING, VA 20165.\nSign up for VIP to view recent sales near 20382 CLIFTONS POINT ST.


Ràdio Sabadell vol créixer a noves plataformes - Diari de Sabadell\nRàdio Sabadell vol créixer a noves plataformes\nL’emissora municipal celebrarà el seu vintè aniversari aquesta temporada\nSense perdre l’essència que l’ha fet créixer, però amb tota la convicció que cal explorar nous camins. Així enfoca Ràdio Sabadell la nova temporada que ha començat aquest dimarts i al llarg de la qual celebrarà el seu vintè aniversari. La principal novetat de la graella és que tot s’avança una hora, començant ara a les 8 h amb El Cafè de la Ràdio de Mireia Sans. Així es vol reforçar la franja matinal de més audiència perquè “és una hora en què en l’àmbit informatiu la ràdio hi té molt a dir per posar-se en marxa al costat de la ciutat”, explica el cap d’Antena, Sergi Garcés. Es mantenen els principals programes i de cara a Nadal se’n volen estrenar tres: un de teatre i dos d’entreteniment, un dels quals a partir de la filosofia.\nGarcés subratlla que aquest any “hem de seguir apostant per diferents plataformes, amb productes de més imatge”. El camí de l’audiovisual a Ràdio Sabadell l’han iniciat els periodistes d’esports, amb retransmissions de partits a la plataforma de retransmissió per internet Twitch, i el responsable de l’emissora creu que el format es pot exportar a programes especials que es puguin fer des de les àrees d’informatius o d’entreteniment.\nTanmateix, anar més enllà de la ràdio també preveu oferir diferents podcasts. Segons el cap d’Antena, serien programes específics, ja que “no cal que siguin la recuperació del contingut de l’antena”. A diferència de la temporada passada, aquesta arrencarà amb la màxima presencialitat possible tant de periodistes com de col·laboradors.\nEl pròxim 1 d’octubre, Ràdio Sabadell celebrarà el seu vintè aniversari. La celebració es farà al llarg de tota la temporada amb la participació de tots els programes de la casa. Sergi Garcés explica que al llarg de l’any “volem acostar la ràdio a la gent sortint al carrer, anant als barris”.\nTemes:mesciutat1, Ràdio Sabadell, Sergi Garcés