RUTA PER HAWAII. Diari de viatge -Dia 8- Arribada a Maui – Bona Vida Travel\nPublicat perBonaVida 28 Novembre 2012 30 gener 2018 Publicat enEstats Units, HawaiiEtiquetes:Hawaii, illa, platja\nAvui deixem Big Island per volar a l’illa de Maui, i conèixer una altra illa de Hawaii. Com que hem dormit a prop de la ciutat de Hilo, on hi ha l’aeroport, podem apurar una mica més a l’hora de llevar-nos. Esmorzem la mar de bé al nostre hotel (The Inn at Kulaniapia Falls), en una terrasseta amb vistes a la cascada. Com que una de les nostres maletes petites ja no pot més i l’hem hagut de jubilar, demanem a la gent de l’hotel si la podem deixar allà perquè ens la llencin. Quina peneta, amb els kilòmetres que ha fet amb nosaltres, la pobra!\nEncarem cap a l’aeroport. Després de deixar el cotxe de lloguer, anem cap al nostre mostrador. Hawaiian Airlines et fa pagar per maleta facturada però et deixen pujar dos bultos a dalt.\nAl cap de 40 minuts de sortir de Hilo, ja som a Maui, a l’aeroport de Kahului. Anem a recollir el cotxe de lloguer a la caseta de Dollar però quan estem fent cua, ens adonem que els cotxes no els entreguen allà mateix, sinó que has de desplaçar-te amb un bus o shuttle que et porta fins on hi ha tots els cotxes a entregar. Aquesta vegada ens donen un Ford Fiesta de color blanc. Doncs som-hi!\nUn cop motoritzats, ens acostem fins a Paia, un poble amb molt d’encant a 15 minuts de l’aeroport. És ple de botigues i restaurants amb molt d’ambient, una mica hippie. Després de fer una volteta, com que és casi l’hora de dinar, entrem al Cafe Des Amis, a l’avinguda principal –Baldwin Avenue-, i dinem super bé.\nAmb la panxa ben plena, comencem a tirar cap a Lahaina, que és el poble on volem passar les tres nits que serem a l’illa de Maui, tot i que encara no tenim hotel reservat! Ahir vam estar remenant per internet i vam veure un Resort que feia molt bona pinta, tot i que era una mica car. Vam pensar que ens mereixíem uns dies en un hotel de “luju”. Ens acostem directament a veure què tal és i ens decidim a entrar.\nÉs el Lahaina Shores i per fora sembla bastant normalet. (veure la nostra opinió a Tripadvisor). Res a veure amb la web… Demanem preus i si podem veure les habitacions. Ens donen dues claus: una, per veure l’habitació amb vistes al mar, i l’altra, per veure la que té vistes a la muntanya. Vosaltres mateixos! -ens diuen.\nAgafem l’ascensor però tan bon punt marxem de la recepció, no ens recordem dels números d’habitacions que ens han dit… La clau té un número com codificat i aquest simple fet es converteix en una aventura laberíntica per les més 200 habitacions del complexe. Després de voltar per totes les plantes i preguntar a les senyores de fer feina, trobem les habitacions en qüestió. Són mini apartaments, amb una mica de cuina, però tot i estar bé, no són tan espectaculars com ens pensàvem. El millor és que l’hotel té sortida directa a la platja. Com que ja comença a ser una mica tard, no ens volem arriscar a no tenir hotel aquesta nit. Així que decidim quedar-nos aquí, de moment, una nit.\n6 respostes a “RUTA PER HAWAII. Diari de viatge -Dia 8- Arribada a Maui”\n28 Novembre 2012 a les 15:48\n28 Novembre 2012 a les 18:36\n28 Novembre 2012 a les 20:35\n29 Novembre 2012 a les 0:18\n29 Novembre 2012 a les 18:12\n29 Novembre 2012 a les 19:51


Villa Estet Bağ Hotel Kula Turquia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nVeure tots els 2 allotjaments a Kula.\nVilla Estet Bağ HotelMerkez Cad. Ataturk Mah. No:317 Sandal Belediyesi Mevkii, Kula, Kula, Turquia - Veure al mapaExcel·lent8,5Basada en 153 comentarisVilla Estet Bağ HotelVeure més fotosVestíbulVeure més fotosVestíbulVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosMolt bona ubicació 8,8Veure el mapaVeure totes les 47 fotos8,8Ubicació\nOpcions d'habitacióVeure les fotosHabitació Individual Delux (Deluxe Single Room)...30 m2plat de dutxa1 llit dobleFixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació Deluxe Doble (Deluxe Double Room)...30 m2plat de dutxa1 llit dobleFixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació de convidats (Guestroom)...Fixa les dates per veure preus\nSobre l'allotjamentDescripcióPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Kula, Villa Estet Bağ Hotel és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. A Villa Estet Bağ Hotel, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix recepció 24 hores, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, servei d'habitacions, restaurant. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, mini bar, balcó/terrassa, telèfon, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Piscina exterior, jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Villa Estet Bağ Hotel és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Kula.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Idiomes ParlatsAlemany Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més\nvue, emplacement, cave à vins\nAllotjaments a Kula


Toxo (CCOO) creu que encara hi ha temps per formar un govern de canvi\nToxo i Méndez rebutgen una possible independència de Catalunya perquè no existeix "cap avantatge"\nIgnacio Fernández Toxo, secretari general de Comissions Obreres (CCOO), ha afirmat aquest dimecres que encara hi ha temps per conformar un govern de canvi a Espanya. En aquest sentit, ha lamentat que els partits polítics estiguin més dedicats a preparar una nova campanya electoral que a negociar un acord.\nEn declaracions aquest dimecres després d'una visita a la planta de Seat a Martorell, Toxo ha mostrat la seva preferència per un govern que canviï l'orientació de la política econòmica i que respongui a les necessitats de les persones, com són la creació d'ocupació i la correcció de la pobresa i les desigualtats, ha assenyalat el líder sindical.\n"Davant d'aquestes necessitats, s'imposa una realitat que sembla de desacord i de tornar desgraciadament a les urnes el 26 de juny", segons Toxo, que ha apuntat que la incertesa econòmica, el dèficit públic i els ajustos que demana la Unió Europea desaconsellen una repetició de les eleccions.\nPel líder de CCOO, encara és possible conformar un govern de canvi i de progrés a Espanya, però s'ha mostrat "escèptic" sobre un acord d'última hora ja que veu els partits més ocupats en preparar la nova campanya electoral que en parlar entre si.\nPel que fa a la reunió entre el president del Govern en funcions, Mariano Rajoy, i el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, el secretari general de CCOO ha dit que Catalunya representa un problema polític que s'hauria d'abordar mitjançant una reforma de la Constitució que permeti un millor encaix d'aquesta comunitat.\nToxo ha fet aquestes manifestacions després d'una visita a la planta de Seat acompanyat pel secretari general de CCOO de Catalunya, Joan Carles Gallego, i del secretari general d'Indústria de CCOO de Catalunya, Javier Pacheco.\nDurant la visita, Toxo ha elogiat el clima en què s'està negociant el nou conveni col·lectiu de Seat, en un marc de relacions laborals "fluid" que persegueix definir un acord que permeti a l'empresa disposar d'alternatives alhora que es garanteix l'estabilitat de l'ocupació.


Montag, 9. Mai 2022, 22:34:14\nbis Montag, 23. Mai 2022, 22:34:14


Carretera Corporales - Cabeza de la Yegua - Peñalba - San Esteban - Toral - Ponferrada | Ruta Noceda de Cabrera, Castilla y León (España)- GPS track\n859 331 0\nPICO TELENO. NANDO. 29/2/20 (Senderismo)\nPico sestil 2031. Pico teleno 2188 (Alpinismo)\nAdvocate75 Todos os dereitos reservados\nVista 417 veces, descargada 6 veces


laura fanals girona 23.02.2019 | 23:34\nUna imatge de Platja d'Aro. Les ciutats de la costa tenen un comportament electoral diferent a l'interior.\n«Girona, perfil divers». Durant anys, les comarques gironines han projectat una imatge de benestar i d'homogeneïtat política, majoritàriament vinculada a CiU


En lloguer Pis a Sant Just Desvern, CONJUST Ascensor\nPis a Sant Just Desvern, CONJUST, en lloguer\nNº de referència: PIS0793\nSup. Habitatge 122 m²\nEl seu pis a Sant Just\nPreciós pis de lloguer i plaça d'aparcament doble. Perfecte estat de conservació. Ben comunicat. Situat a Els Verns. Tercer pis compost per cuina office d'uns 13m2 amb galeria, un bany gran, saló d'uns 35m2 amb precioses vistes i balcó. Quatre habitacions àmplies, tres dobles i una individual. Una d'elles disposa de bany propi i vestidor.\nCertificació energètica: E 155.00 E 32.00\nSup. Habitatge: 122 m²\nCertificació energètica (consumo): E 155.00 kw h/m2 año\nEn lloguer CHA1003\nCasa en lloguer situada al centre de Sant Just Desvern, al costat de comerços i a pocs metres del mercat....


http://hotelmarinada.cat/ SESSION_ID Emmagatzemar i recuperar els valors d’un usuari Sessió\nCompliancecookie Cookie que guarda si l’usuari ha acceptat la política de cookies. 2 setmanes\nGoogle Analytics _utma AGESA utilitza Google Analytics en el lloc web per a poder fer un seguiment de l’activitat que s’hi realitza. 2 anys


“Fem Salut” tracta sobre la feina realitzada al CAP Masriera – Vilassar Ràdio\n“Fem Salut” tracta sobre la feina realitzada al CAP Masriera\nLa secció “Fem Salut” del magazine matinal de Vilassar Ràdio “Parlant de tot”, coproduïda amb la Regidoria de Promoció de la Salut de l’Ajuntament, amb la col·laboració del CAP Doctor Masriera i les farmàcies de la nostra localitat, ha tractat sobre la feina realitzada al centre d’atenció primària del nostre municipi i l’operatiu i les mesures que estan aplicant des de l’inici de la pandèmia de la covid-19 per lluitar contra el coronavirus.\nLa directora del CAP Carme Vinyes ha explicat que hi ha una gran diferència entre el disseny i l’aplicació de l’operatiu de la primera i segona onada de la covid, ja que en el cas de la primera onada es partia de zero ja que no s’havia viscut en aquests últims anys una pandèmia d’aquestes característiques. Vinyes ha agraït que la major part dels pacients s’han adaptat a aquesta nova situació, i han seguit les directrus marcades per les autoritats de contactar amb els centres d’atenció primària per telèfon i internet i rebre atenció mèdica a distància, i d’anar només presencialment al CAP per emergències\nAlba Sanvicente , infermera del CAP, ha explicat que encara queda un reduït nombre de pacients que s’impacienten i als que els hi costa una mica entendre que, si el seu cas no és una emergència, han d’adaptar-se a les noves vies d’accés i comunicació amb el CAP, tot demanant hora abans per ser atesos.\nHa recordat que el CAP combina l’atenció a la patologia crònica i aguda i als casos de coronavirus.\nVinyes ha explicat que els Centres d’Atenció Primària fan molta feina relacionada amb la covid-19, que sovint passa desapercebuda: disposen de dos gestors de covid-19, referent d’escoles i instituts, suport a les residències del poble, diagnòstic i seguiment dels pacients que tenen coronavirus amb la realització de proves PCR i test antigènics ràpids, seguiment mèdic dels contactes dels pacients amb covid-19.\nAlba Sanvicente , infermera del CAP, ha recordat que, depenent de la gravetat, es deriva a l’hospital.\nVinyes ha explicat que la feina s’ha incrementat moltíssim i que des de l’inici de la pandèmia del coronavirus el 80’% per cent de la consultes és, a hores d’ara telefònica o per e-consulta, ha afegit que de mica en mica s’anirà recuperant la presencialitat dels pacients per ser visitats.\nVinyes ha recomanat als usuaris i usuàries del CAP donar-se d’alta al portal La Meva Salut i ha subratllat que cal demanar cita prèvia a través d’Internet o trucar al telèfon centralitzat al 93 326 89 01.\nSanvicente ha recordat que es continua realitzant atenció domiciliari als pacients fràgils.\nVinyes ha recordat que cal que tots seguim fent un ús correcte de la mascareta, aplicant distància de seguretat amb altres persones, rentar-nos freqüent de mans i seguir les indicacions de les autoritats.\nEl CAP Doctor Masriera està ubicat al carrer Santa Maria 59-79.\nNotícia anteriorDades sobre coronavirus corresponents a Vilassar de Mar d’aquest dilluns 30 de novembre\nSegüent notíciaDades sobre coronavirus corresponents a Vilassar de Mar d’aquest dimarts 1 de desembre


HP Photosmart 7520 escàner Controlador i programari | VueScan\nConductor HP Photosmart 7520 escàner\nNo trobeu un controlador per al vostre HP Photosmart 7520? VueScan està aquí per ajudar.\nInformació Tècnica HP Photosmart 7520\nVueScan és compatible amb el HP Photosmart 7520 a Windows x86, Windows x64, Windows RT, Windows 10 ARM, Mac OS X i Linux.\nHP ven aquest escàner en alguns països com el Photosmart 7525.


Saariaho triomfa a Ais amb ‘Innocence’ - Revista Musical Catalana\nSaariaho triomfa a Ais amb ‘Innocence’\nINNOCENCE de Kaija Saariaho. Magdalena Kozená, Sandrine Piau, Tuomas Pursio, Lilian Farahani, Markus Nykänen, Jukka Rasilainen. Susanna Mälkki, direcció musical. Simon Stone, direcció d’escena. FESTIVAL D’AIS DE PROVENÇA. 6 DE JULIOL DE 2021.\nEn aquest segle XXI l’òpera de nova creació està ben viva. El Festival d’Ais de Provença ha jugat un paper important a promoure-la. El 2012 ho va fer estrenant Written on skin de George Benjamin, una òpera que ja s’ha passejat amb gran èxit per nombrosos teatres d’arreu, entre els quals el Liceu. Ara el Festival pot repetir aquella fita amb Innocence, la darrera òpera de Kaija Saariaho, acabada d’estrenar. Es pot dir sense massa por a equivocar-nos que l’obra de la compositora finlandesa, artista convidada del Palau de la Música, té un futur ben assegurat gràcies a la seva gran qualitat musical i a la potent història que explica.\nL’argument no pot ser més actual, tot i que també molt antic. Gira al voltant de la violència gratuïta en temps de pau i de la culpabilitat. La història té com a escenari Hèlsinki, la capital d’un país d’una Europa cosmopolita on conviuen orígens i nacionalitats diferents. L’escriptora finlandesa Sofi Oksanen, autora de l’estremidora novel·la Purga, firma el llibret de l’òpera, que es divideix en cinc actes i vint-i-cinc escenes amb una durada d’una hora i quaranta-cinc minuts sense entreacte. Bona part de l’obra està en anglès i en finès, però també en menor mesura en francès, txec, alemany, romanès, suec, espanyol i grec.\nLa història es desenvolupa en dues línies paral·leles, però que acaben convergint. D’una banda, hi ha el casament d’un noi finlandès amb una noia romanesa que ha conegut en un viatge al país dels Carpats. De l’altra, hi ha el dolorós record d’un fet de sang ocorregut deu anys abans en una escola internacional de la ciutat finlandesa.\nEl dolor de la cambrera\nUna cambrera cridada a correcuita per substituir qui havia de servir el banquet de noces és qui va enllaçant les dues històries quan s’adona que el nuvi és el germà del noi que havia provocat la massacre a l’institut on estudiava la seva filla, Markéta, una de les víctimes mortals, i que la núvia és als llimbs perquè la família manté el secret. L’òpera passa d’una realitat a l’altra. Del present al passat i al revés. Les històries es desenvolupen en un mateix espai escènic, però no es trepitgen, tenen vida pròpia fins al final, en què s’ajunten.\nEl pare del nuvi creu que la nora ha de conèixer la història, però la mare s’hi nega per por de no casar el fill. El pare es sent culpable, primer per amagar la realitat, però després també quan recorda que ell va ensenyar el fill assassí a disparar sent encara molt petit i que aquest va executar la matança amb el seu fusell. El mossèn també se sent culpable per no haver detectat l’impuls violent del noi que s’acarnissava amb els animals. La mestra pensa que llegint els treballs que feia l’estudiant s’hauria d’haver adonat que alguna cosa no rutllava. I els nois supervivents de la matança tampoc no surten gaire ben parats perquè abans havien humiliat amb violència l’assassí. A la seva manera tothom té la seva part de culpa. I encara hi ha un revolt final que no explicarem.\nUna atmosfera fosca\nComposta per a una orquestra de vuitanta músics, cor mixt i tretze solistes repartits en els dos grups narratius, Innocence és la cinquena òpera de Saariaho i és la que té més personatges. Les primeres notes que s’escolten tocades amb instruments molt greus creen una atmosfera fosca i llòbrega que no abandona l’obra fins a gairebé al final. La compositora ha estat una de les figures més importants de l’espectralisme i de la música electrònica. Aquí ha fet una partitura plena de contrastos i de molts colors. Cada personatge té un doble orquestral, tot creant així uns marcadors que guien l’espectador, i no deixa mai que la música amagui la veu. La línia orquestral i la vocal són nítides.\nSaariaho demostra que de veus en sap un niu. No només ajusta els accents i els tons de la prosòdia de cada una de les llengües en què està escrit el llibret a les notes de la partitura. També els dona les seves diferents formes. Els estudiants, interpretats per actors, declamen rítmicament i ho fan de manera amplificada i així es remarca que són les veus del passat. Els assistents al casament canten i ho fan amb les diferents tessitures. La mestra es manifesta amb un sprechgesang o cançó parlada. Amb el fantasma de Markéta la compositora presenta una molt peculiar manera de cantar del folklore finlandès, i el cor el situa fora de l’escenari distribuït de manera que soni gairebé irreal.\nA diferència de la seva posada en escena de Tristan und Isolde al mateix Festival amb uns resultats de comprensió difícil, a Innocence Simon Stone fa una lectura neta i molt clara. En una plataforma giratòria munta una doble escena, el restaurant del banquet de noces i l’escola internacional. Tot molt realista, com sempre fa. A mesura que l’òpera avança i el passat es fa viu en el present, l’escena es va buidant.\nEl canvi de registre de la London Symphony Orchestra, que el dia abans tocava Wagner, va demostrar a bastament la seva versatilitat, dirigida en aquest cas per Susanna Mälkki, bona coneixedora de l’obra de Saariaho. Vocalment, el repartiment era molt homogeni. La soprano Magdalena Kozená donava vida a la cambrera, una mare turmentada per la mort violenta de la filla. A Sandrine Piau en el paper de mare del nuvi li tocava defensar uns aguts punyents. Tuomas Pursio (pare del nuvi), Lilian Farahani (núvia), Markus Niykänen (nuvi), Jukka Rasilainen (capellà) i Lucy Shelton (mestra) feien molt reals i creïbles els seus papers. Cal fer una menció especial a Vilma Jää, la cantant de veu i tècnica molt peculiar que interpreta Markéta.\nAl final de l’òpera, el dol s’acompleix quan el fantasma de la filla assassinada diu a la seva mare que demà no cal que li compri les seves pomes preferides ni un regal d’aniversari l’any vinent. Amb la súplica “Mama, deixa’m marxar!”, que és un cop de puny a l’estómac de l’espectador, que queda clavat a la butaca, acaba Innocence, una òpera a la qual li espera una llarga vida als escenaris.\nImatge destacada: © Jean Louis Fernandez.\nMª Teresa Mir ha dit:\n13 juliol, 2021 a les 11:56\nM’agrada l’obra de Saariaho, i després de llegir el teu comentari d’INNOCENCE, espero veure-la aviat al Liceu.


SESSIÓ DE FORMACIÓ SOBRE TRANSPARÈNCIA A TARRAGONA - TransparEnt\nAgenda\t< Tornar\n< Anterior Seguent > SESSIÓ DE FORMACIÓ SOBRE TRANSPARÈNCIA A TARRAGONA\nData: 26 de setembre 2017\nEl proper dimecres 27 de setembre impartirem la primera de dues sessions programades per les entitats del municipi de Tarragona, emmarcades en el pla de formació impulsat per la Direcció General d’Acció Cívica i Comunitària de la Generalitat de Catalunya. La segona sessió està prevista pel mes de desembre.\nPrimera sessió: presentació de la plataforma TransparEnt, formació sobre els indicadors i criteris de millora de la transparència i coneixement de models.\nSegona sessió: seguiment del treball autònom desenvolupat per les entitats i formació sobre l’aplicació dels indicadors i criteris del tercer i quart esglaó del procediment de millora.


« Seminari Antony le moigne organitzat per Canicross Penedès\nTrophée des Montagnes 2018 (TDM) »\nAquest any podrem gaudir de la TDP 2018 als Pirineus! Vinga animeu-vos!\nLa TDP Canicross Stage Race o el que és el mateix, Trofeu dels Pirineus Canicross Stage Race neix de l’evolució del nostre esport després d’una trajectòria de 10 anys al nostre país.\nCada vegada són més els atletes humans que se sumen a córrer amb el seu gos i enganxant a practicar esport en parella.\nAquesta disciplina de gossos de tir nascuda del múixing permet que tot aquell a qui li agradi l’esport pugui iniciar-se a córrer amb el seu gos, però com tot esport que ja porta anys practicant-necessita de nous reptes, i vista l’experiència i l’èxit de la TDM als Alps Francesos, hem volgut apropar aquesta modalitat de carrera al nostre país.\nCórrer diversos dies amb els nostres gossos en una variant del que podem anomenar Canicross Alpí, diverses etapes, recorreguts d’alçada pels nostres Pirineus, per pista, per senders, per prats i boscos, creuant rierols, …\nA causa de les condicions climatològiques del nostre país, els Pirineus ens ofereixen aquest microclima que fa que durant la primavera les temperatures siguin adequades per a la pràctica de l’esport amb gos. Mantenint-se així per sota dels 16 graus a la nit i a primera hora del matí.\nCreiem en la noblesa del nostre esport, un humà, un gos i la natura.\nAmb aquesta cursa volem potenciar i difondre el respecte per aquests animals, el nostre entorn i el nostre esport, sent així tots els participants abanderats del respecte de l’esport amb gossos.\nSón etapes dures per a tots dos, però sobretot volem que el gos sigui el protagonista, de res val guanyar si el gos ha anat més enllà de les seves possibilitats, si no hem respectat els seus límits. No volem que sigui un “tot val” amb motius de guanyar, volem que gaudiu de l’experiència, del paisatge, de l’entorn, de la companyonia dels altres participants, d’aquests valors que fan gran al nostre esport.\nUs voleu sumar a aquest repte?\nEndavant! Us hi esperem!\n27 abr., 2018 @ 08:00 UTC+1\n30 abr., 2018 @ 17:00 UTC+1


Deivit Tustei: Lost: una vagina i una menstruació\nLost: una vagina i una menstruació\nL’altre dia intentava donar una explicació que semblés racional a les sensacions que, més o menys, un o altre espectador, ha tingut amb el final de Lost. Lost va acabar-se aquest diumenge i és veritat que hi ha hagut una gran quantitat de malentesos sobre el significat real del final que els guionistes van posar-nos a la pantalla. Tot i això,hi ha un cert consens que apunta en una determinada direcció, i que sembla ser l’acceptat per una majoria aclaparadora. Ha sigut generalment acceptada la teoria que diu que tot allò de la suposada realitat creada amb l’explosió d’aquella bomba atòmica que la Juliette (grans pits suats) va fer petar a cops de pedra era, en realitat, una mena de purgatori. Certament, una explicació plausible al què hem vist durant aquesta última temporada. I prou poètica, fins i tot. Ara bé, tot això no ha explicat, en absolut, la naturalesa de l’eix central sobre el qual ha girat el misteri general de la sèrie: què passa amb aquell collons d’illa?\nVa ser a partir del moment en què en Desmond (personatge enigmàticament surrealista i encantadorament escocès), va entrar a la cova d’on provenia aquella cascada d’aigua (aquella cascada que —curiosament— ningú havia divisat durant tots els anys que uns i altres havien estat divagant per l’illa), que va ser posada davant dels ulls de l’espectador l’explicació definitiva a tot plegat. Una explicació que ha passat desapercebuda, segurament, per la gran majoria de fans. Un cop dins el forat de la cascada i baixant per un barranc que recordava la baixada a l’escotilla del final de la primera temporada, es va trobar, en Desmond, amb un estanc de llum (pels homes de fe) o amb un bassal ple d’electromagnetisme (pels homes de ciència). Al bell mig d’aquesta massa de llum i d’electromagnetisme, una pedra tapava un forat. Llavors, en el joc de mans que es va produir entre ell i en Jack (l’home de l’eterna cara de restrenyiment), la pedra va esser primer enretirada del forat (provocant un gran terrabastall) i, posteriorment, tornada a col•locar a lloc.\nTeníem, doncs, una cova d’on sortia aigua i, dins la cova, un forat voltat de llum i tapat per una pedrota. No sé si, potser, vaig ser l’única persona al món a qui li va començar a semblar que tot plegat anava agafant un deix sexual cada vegada més evident. La metàfora havia resultat subtil, però rodona: una cova misteriosa, xucladora, humida, a vessar d’una llum que bé podria significar la llum virginal d’un món, aquest, el nostre, que de perdre-la quedaria completament destruït (o això deien). I, entre tot plegat, una pedra-himen que va ser posada ben bé al mig del forat per evitar que la llum s’escolés terra avall. L’illa resultava ser, doncs, una vagina gegant: la vagina del món. I l’afany amb què primer uns van construir una enorme estàtua i alguns temples, la força amb què després uns altres van foradar tot un seguit de pous, o la determinació amb què, finalment, la Iniciativa Dharma va intentar desxifrar els misteris de l’illa, valent-se de la ciència, tot això, no era més que la representació d’un desig antiquíssim: desvirgar el cony més descomunal de l’Univers.\nI llavors hi havia també aquell fum negre, que el van fer negre perquè si l’haguessin fet vermell hauria resultat massa evident que allò era en realitat una menstruació descomunal. Aquell fum negre que va aparèixer a resultes de la visita involuntària que el germà d’en Jacob va fer dins la cova de la cascada. Tot plegat no era més que el resultat d’una regressió física d’aquell personatge fins els dies en què era només un òvul navegant pel ventre de la seva mare. En Jacob havia volgut acabar amb ell, però la única cosa que havia aconseguit havia sigut transformar-lo en la menstruació gegantina del planeta Terra. Una menstruació enfurismada amb la humanitat, capaç d’arrasar amb tot el què li posessin al davant: la representació física de la còsmica fúria menstrual.\nCreguin-me: jo tinc una memòria molt petita i no recordo gaires detalls de tot el què ha passat en aquesta sèrie durant les sis temporades que ha durat; ara bé, estic segur que, furgant una mica en tots i cadascun dels misteris que s’han anat posant sobre la taula, al final tots acabaran trobant una resposta, si per buscar-la es fa servir el marc de referència que he posat aqui al damunt. Tot quadrarà, i finalment tindrem una història molt ben girada. N’estic segur.\nPublicat perDeivit Tustei a 20:01\nEtiquetes de comentaris: divagacions, Lost, sèries, TV\nAnònim ha dit... 28 de maig de 2010 a les 22:39\nFelicitats, sr. Tustei.\nAquesta em sembla l'única interpretació possible a la mer-- sèrie de Lost, i tothom que tingui alguna opinió o interpretació diferent és un subnormal i no en te ni puta idea.\nRosell: "D'un Barça content, a un Barça feliç."\nEl facebook és... un aparador equivocat


Tribut a la València canalla, provocadora i contracultural - El Temps de les Arts\nZona de fanzines i publicacions alternatives.\n27 febr. 2020 per Xavier Aliaga\nCom en altres indrets de l’Estat, la València dels últims anys del franquisme i la transició a la democràcia va fer escampar l’espessa boira del règim a través de la cultura, una contestació a allò establert a través dels llenguatges artístics alternatius. L’IVAM recupera aquella València contracultural de les dècades del 1970 i 1980 en una exposició que recorda Joan Monleón, el cinema de Carles Mira, la contestació literària de Lluís Fernández i Amadeu Fabregat, l’escena punk i anarquista, l’art plàstic en els marges o figures trencadores com la d’Anastasia Rampova.\n“Contracultura: utopia, resistència i provocació a València”\nFins al 17 de Maig del 2020\nUn mateix esperit, compartit amb altres indrets, de transgressió, provocació i canvi per desfer l’espessa i pútrida boira del franquisme però passat pel tamís valencià del carnaval, l’esperit faller i la recerca de la identitat. Una singularitat resumida en un dibuix que l’Institut Valencià d’Art Modern (IVAM) ha escollit com a icònica de l’exposició, el crani d’una calavera amb el pentinat de fallera i la paraula “Radioactivitat” en el front.\nEl comissari de la mostra “Contracultura: utopia, resistència i provocació a València”, Alberto Mira (Alzira, 1965), escriptor, estudiós del cinema i professor a l’Oxford Brookes University, fa una acotació cronològica que va des del maig del 1968, per fixar una data emblemàtica, fins al final de la dècada del 1980, quan l’esperit transgressor i underground va anar aigualint-se i desapareixent, substituït pel “gust socialdemòcrata que va acabar amb la contracultura”, segons la fenomenal definició de Jordi Costa. Un fenomen amb concomitàncies amb el que va passar arreu de l’Estat.\nImatge de sala de l’exposició amb fanzines i publicacions alternatives.\n“Quines eren les nostres especificitats? La festa, la identitat, la llengua, l’estètica fallera, el contrast entre l’horta i la ciutat”, explicava el comissari durant la presentació de la mostra. D’alguna manera, la mediterrània creativa i festiva que el règim havia contribuït a encimbellar i glorificar es va tornar en contra en algun moment, va donar lloc a quelcom clarament contracultural.\nComptat i debatut, el comissari definia la mostra de l’IVAM com “una reivindicació de la contracultura. Tot el que ens va donar està ací i forma part de tots nosaltres”, va assegurar Mira. I va fer un subratllat especial de la dècada del 1970, el període a cavall entre les raneres del franquisme i l’arribada de la democràcia, “quan quasi tot estava per fer”. “Soc bastant historicista en els meus estudis, no crec que les coses apareguen de sobte”, advertia, en referència a la llavor sembrada durant el maig del 68, però va subratllar que “els anys 70 és un dels períodes més fascinants de la història d’Espanya”.\n“És una exposició necessària”, assenyalava el director de l’IVAM, José Miguel G. Cortés, “un tribut a una gent a la qual no se li ha donat la importància que mereix. Sense el seu treball, estic convençut que la nostra vida seria molt més lletja i avorrida”, va dictaminar, tot i ressaltant el que van fer totes aquelles generacions d’artistes per “obrir-nos la ment i trencar barreres”.\nDe l’Equip Crònica a Rampova\nLes set seccions de la mostra comencen amb l’apartat “La contra dels marges”, dedicat als artistes plàstics i a les lletres. Ací es pot veure Aquelarre 71, de l’Equip Crònica, un atractiu joc amb els còmics de superherois. O les jogasseres creacions de José María Gorris, com ara Fallera empalmada, obres que mostren els intents de trencament i de llançar mirades amb intencionalitat política des del món de l’art. La mateixa voluntat innovadora que veiem en la pel·lícula experimental d’Antonio Maenza Orfeu quan filma en el camp de batalla, del 1969, demostració de les moltes manifestacions creatives en contra del corrent que bategaven en el subsòl valencià.\nImatge de sala de l’exposició.\nAquells foren anys, també, de molta efervescència i voluntat d’innovació en l’àmbit de les lletres. Aires de ruptura representades en la mostra per obres com Assaig d’aproximació a “Falles folles fetes foc” (1973), d’Amadeu Fabregat, primer Premi Andròmina dels Octubre, o L’anarquista nu (1979) de Lluís Fernández, Premi Prudenci Bartrana de novel·la. El recentment desaparegut Rafel Ventura Melià, Rafa Gassent o Isa Tròlec serien també noms importants del rupturisme literari a partir de la dècada del 1970.\nNo és casualitat que moltes d’aquelles obres literàries pivotaren al voltant del món de les falles, una qüestió que ocupa una de les seccions de la mostra, “La festa contra la domesticació o Bajtin a València”. Ací veiem la tensió que es produeix entre un règim que controlava i instrumentalitzava la festa i uns nous actors que introdueixen uns altres enfocaments. Això es reflecteix, des del punt de vista del relat, en episodis com la brutal polèmica provocada pel número especial que la revista Ajoblanco va dedicar a la festa.\nActitud carnavalesca que té correlat també en la innovadora Falla King Kong, de la qual se’ns mostra la corrosiva portada per al llibret de falla feta per l’artista Micharmut. Ho tenim també en còmics com El Gat Pelat, o en la translació de l’esperit àcrata i desinhibit en manifestacions com el cinema de Carles Mira: la mostra inclou la projecció en gran format d’escenes emblemàtiques de Con el culo al aire (1980), protagonitzada per Ovidi Montllor, o Que nos quiten lo bailao (1983), amb un Joan Monleón estel·lar i desfermat.\nEn aquesta panoràmica, altrament, no podia faltar el que s’anomena amb punteria com a “còmic dissident”, amb un moment relativament fundacional com les tires de Lupe Veloz (1969), la moderna aportació de l’Equip Realitat, amb la creació d’ una mena d’heroïna pop que grinyola entre la greixosa realitat social espanyola de l’època. Sement sobre la qual apareixen propostes com el còmic El polvorón polvoriento (1977), clarament influït pel còmic underground nord-americà de dibuixants com Robert Crumb, propostes que ja circulaven en l’Espanya que va espolsant-se a poc a poc la caspa dels muscles i els esperits.\nLa secció “Mirades contra el patriarcat”, una de les més atractives de la mostra.\nMoltes d’aquelles manifestacions, aclaria el comissari, no operen políticament en contra del franquisme, d’una manera directa, sinó que funcionen al marge del règim. En uns altres casos, les lluites són clarament contra l’ordre establert, com ara la penetració de propostes estètiques que planten cara descaradament al patriarcat i a les quals es dedica un dels apartats més atractius visualment de la mostra. Com en altres casos en què es mostra obra plàstica, l’IVAM ha recorregut a fons propis, com ara la Sèrie Misses d’Ángela Garcia, del 1975, una reflexió àcida sobre la imatge de la dona fixada al llarg del temps. Espai també per a les reflexions sobre el cànon de bellesa d’Isabel Oliver. L’espai està presidit per una emblemàtica i explícita pintada que es podia llegir aquells anys pels carrers de València: “Somos personas no coños con patas”. Empoderament abans que el terme fera fortuna.\nL’exposició té un cert sentit col·lectivista, la de fer veure que la contracultura valenciana d’aquells anys té multiplicitat d’actors, des dels artistes comentats a fanzines, cartells reivindicatius, o iniciatives de més abast, publicacions com ara Carteleria Turia o Valencia Semanal, que aixopluguen emfàticament tots aquests moviments. Així i tot, la mostra ressalta especialment l’itinerari d’Anastasia Rampova, artista i transformista que es definia amb molta gràcia com un “Polster-gay”, algú “genèticament farandulera i biològicament actriu”. “Que cal ocupar una nau? Okupem una nau espacial. Besos paranormals”, deia en un dels seus textos. A Rampova, amb tot el sentit del món, se li dedica una sala a banda, en la qual el visitant accedeix a la ingent activitat en camps com el collage, el còmic, el disseny o el cabaret, per no esmentar el seu activisme social i cultural en programes com “La pinteta rebel” (novament, la inspiració fallera), que s’emetia en Ràdio Klara, un espai llibertari al qual caldrà dedicar algun dia una mostra.\nLa mostra es tanca amb una suggeridora sala dedicada al transformisme, als locals segurament amb esperit més canalla i alternatiu de la València d’aquell període. Abans, hi ha un pertinent espai dedicat a la cultura punk i llibertària, no tan potent com a Euskadi, Madrid i Barcelona, però que va tenir actors com les bandes Interterror, La Resistència, Generació 77 o els primers Seguridad Social. La presència d’aquesta subcultura és inqüestionable, però la visualització del fet musical des d’una perspectiva oberta i global presenta algunes llacunes en la mostra. D’una banda, perquè limita l’impacte de Monleón al seu vessant actoral i oblida la impagable tasca contracultural feta amb Els Pavesos i Merxe Banyuls. I tampoc es valora un àlbum referencial d’aquella època i clarament contracultura, el Brossa d’ahir (1977), de Pep Laguarda, tal vegada l’esdeveniment musical més transcendent i influent en termes de contracultura dels anys que abasta l’exposició.\nEstirant el fil de Léger El vinater que va impugnar l’art Zineb Sedira. La poètica d’un naufragi. Fernando Sánchez Castillo, el milicià és tothom.\nEtiquetes IVAM Institut Valencià d’Art Modern Navegació per les entrades


Conèixer la organització interna i les tasques de cada departament al MCNB.\nProposar una organització pròpia per al museu del centre.\nAplicar el sistema d’organització i tasques al museu del centre.\nLes tasques dels departaments de Comunicació, Educació i activitats, Gestió de públic i Administració i Recursos del MCNB.\nProposta de dinàmica: Els engrantages del MCNB\nUs museu no s’acaba en l’exposició que es mostra al públic, al voltant dels museus hi ha tot de tasques necessàries per complir les seves funcions. En aquesta fase us proposem conèixer el funcionament intern del MCNB per desenvolupar el vostre propi sistema organitzatiu al museu del centre educatiu.\nEs proposa al grup la visualització del vídeo relat sobre els engranatges del Museu. A partir de la pregunta “Quins engranatges fan funcionar el museu?” es planteja al grup la dinàmica d’exploració d’idees prèvies (EIP) següent.\nVídeo-Relat: Els Engranatges del museu!\nS’organitza el grup classe en grups de treball. Es faciliten les fitxes de treball (igual per cada grup) i un cas pràctic per cada departament (document específic). Es planteja que en grups de treball es posin en el paper de les persones responsables de cada departament i reflexionin sobre com resoldrien l’encàrrec que se’ls planteja .\nDesprés de la reflexió, en grups de treball, es proposa la visualització del vídeo sobre les tasques del seu departament on a través de l’entrevista a cada responsable de departament, podran conèixer les tasques d’un dels departaments del MCNB i contrastar amb les seves idees prèvies.\nEstructuració de continguts:\nDesprés de la visualització dels vídeos corresponents a cada departament es comparteixen les idees de cada grup de treball amb tot el grup classe per tal de conèixer les diferents tasques.\nEl grup fa arribar a les educadores del MCNB el resultat de les seves reflexions així com preguntes o dubtes que hagin sorgit al llarg d’aquesta fase de treball. Podeu emprar l’eina de treball col·laboratiu per fer-ho. Es resoldran aquests aspectes amb una trobada telemàtica amb les educadores del MCNB. L’objectiu d’aquesta trobada és treballar les idees que han sorgit per acompanyar l’alumnat en l’organització final de les tasques del seu propi museu.\nPodeu conèixer la tasca d’altres departament del Museu de Ciències Naturals de Barcelona a través del canal de youtube del MCNB. Per exemple a través del video de presentació del Laboratori de Conservació Preventiva i Restauració del MCNB al següent enllaç.


Timun Mas Narrativa | Grupo Planeta, grup editorial, audiovisual i comunicació\nEmpreses de l'àrea de canals online\nReferent en ciència-ficció, fantasia i ficció per a un públic jove\nTimun Mas Narrativa lidera el mercat de la fantasia èpica juvenil amb les seves grans col·leccions. L'editorial va entrar a formar part del Grupo Planeta el 2004. En el seu catàleg apareixen obres basades en els jocs de rol (col·leccions Dragonlance i Reinos Olvidados), creades a partir de jocs d'estratègia (Warhammer i Warhammer 40.000), inspirades en jocs d'ordinador (Mass Effect, Halo, Gears of War y Resident Evil) i les de la saga Star Wars.\nEl catàleg de Timun Mas Narrativa inclou autors com Robert Jordan, Terry Goodkind, Robert Holdstock, David Eddings i R. Scott Bakker i des que va començar a publicar ha incorporat clàssics de la fantasia èpica que interessen també al públic adult: La Rueda del Tiempo, de Robert Jordan; Añoranzas y pesares, de Tad Williams, i La espada de la verdad, de Terry Goodkind.\nTimun Mas completa la seva oferta amb obres de terror i ciència-ficció dirigides també a un públic jove, com les Crónicas Necrománticas, de Brian Lumley, o la trilogia sobre zombies de David Wellington.


Les companyies aèries low cost van transportar a la Comunitat a l'agost un 13% més de passatgers que en el mateix mes de 2016 | Valencia Extra\nLes companyies aèries low cost van transportar a la Comunitat a l'agost un 13% més de passatgers que en el mateix mes de 2016\nLes aerolínies de baix cost, conegudes com low cost, van transportar a la Comunitat Valenciana durant el passat mes d’agost 655.500 passatgers internacionals, la qual cosa suposa un creixement del 13% pel que fa al mateix mes de l’any anterior.\nAixí es desprén de les dades publicades pel Ministeri d’Indústria, Energia i Turisme sobre l’entrada de passatgers en companyies aèries de baix cost durant el mes d’agost i acumulat 2016.\nLes dades mostren que la Comunitat Valenciana va ser a l’agost la tercera destinació espanyola quant a volum d’entrades de passatgers estrangers en companyies low cost, amb una quota del 14,1%, per darrere de Catalunya i Balears.\nL’aeroport d’Alacant-Elx va rebre el 76,4% del total d’arribades a la Comunitat per aquesta via, amb un total de 500.579 passatgers que van aterrar en vols de baix cost durant el passat mes d’agost, la qual cosa suposa una pujada del 12,7% interanual. Per la seua banda, l’aeroport de València va rebre el mes passat 154.921 passatgers internacionals per aerolínies de baix cost, un 14,2% més interanual.\nPer mercats d’origen, cal destacar que el mercat britànic se situa com el principal mercat, amb el 44,5% del total en companyies de baix cost. A més distància es van situar Itàlia i Alemanya, amb pesos respectius del 8,8% i 8,6%. Cal destacar que tots ells van augmentar les xifres pel que fa al mateix mes de l’any passat.\nDades acumulades gener-agost 2016\nDurant el període gener-agost del 2016, la Comunitat Valenciana ha rebut 3.968.295 passatgers internacionals arribats per aerolínies low cost, la qual cosa suposa una pujada del 15,5% respecte al mateix període de l’any anterior.\nEn el període gener-agost l’aeroport d’Alacant-Elx, que va rebre el 76,4% de les arribades a la Comunitat Valenciana, va aconseguir 3.030.563 passatgers, un 15,9% més que en el mateix període del 2015.\nPer la seua banda, l’aeroport de València va rebre fins al passat mes 937.732 passatgers estrangers arribats per companyies low cost, xifra que suposa un increment del 14,2% interanual.\nEn aquest període, Regne Unit va ser el principal mercat, amb el 43,2% dels passatgers en companyies de baix cost. A més distància es van situar Itàlia, Alemanya i Països Baixos amb pesos respectius del 8,9%, 8,7 i 8,2%. Tots van mostrar augments interanuals importants, en concret els turistes procedents del Regne Unit van augmentar un 14% en aquest període, els d’Itàlia un 12,5% i els de Països Baixos un 8,3%. A més, destaquen els increments d’Alemanya (+44,7%) i França (15%).


Història dels Estats Units d’Amèrica - Història Oberta\nCategory: Història dels Estats Units d’Amèrica\nLa Constitució dels Estats Units d’Amèrica de 1787\n1:44 pm La Constitució dels Estats Units va ser elaborada al 1787 per la Convenció Constitucional a Filadèlfia, Pennsilvània, i després va ser ratificada pels delegats que representaven els pobles dels tretze estats.\n9:05 pm El juny de 1775 el Segon Congrés Continental reunit a Filadèlfia encarregà l’elaboració d’una Declaració d’Independència dels Estats Units d’Amèrica a una comissió. Seria ratificada el 4 de juliol de 1776. S’havia proclamat la independència de les 13 colònies angleses. Com s’arriba fins aquí?\n4:54 pm Fotografies espectaculars de Samuel H. Gottscho de la ciutat de Nova York a la dècada de 1930.