La Diputació cedirà a la Generalitat un tercer pavelló a Bétera per a avançar en un gran complex de salut mental\nEl president de la corporació, Jorge Rodríguez, i la vicepresidenta del Consell i responsable d'Inclusió Social, Mónica Oltra, anuncien que el conveni se signarà en les pròximes setmanes\nAmbdues institucions estretixen la col·laboració en matèria de benestar social amb la constitució formal de la Mesa Tècnica de Coordinació i Cooperació Social\nLa Diputació de València cedirà a la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives un tercer pavelló del complex de Bétera per a incrementar l'oferta de places d'atenció a persones amb problemes de salut mental. Així ho han anunciat aquest dilluns el president de la Diputació, Jorge Rodríguez, i la vicepresidenta del Consell i responsable d'Inclusió Social, Mónica Oltra, després de la reunió que han mantingut tots dos per a constituir formalment una taula de coordinació entre ambdues institucions en matèria de polítiques socials.\nRodríguez ha avançat que el conveni se signarà en les pròximes setmanes i contemplarà "en primer lloc la renovació de la cessió dels dos pavellons de titularitat provincial amb els ja explica la Conselleria, a més d'ampliar aqueixa cessió a un tercer pavelló que permetrà disposar de més places per a atendre a aquest tipus de pacients amb malalties mentals".\nPer la seua banda, la vicepresidenta de la Generalitat i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, Mónica Oltra, ha considerat que "hem avançat bastant a Bétera, on prompte disposarem del primer gran espai sociosanitari de la Comunitat en salut mental". A més de l'ampliació de places a curt termini, Oltra ha assenyalat que "seguirem treballant de forma conjunta perquè en una segona fase puguem oferir als pacients noves infraestructures".\nLa responsable d'Inclusió Social del Consell ha agraït la predisposició al treball conjunt de l'equip de Rodríguez "des de l'inici de la legislatura", i ha destacat el treball de les diputades de Benestar, Igualtat i Inclusió Social, Mercedes Berenguer, Isabel García i Rosa Pérez Garijo, que formen part de la Taula Tècnica de Coordinació i Cooperació Social al costat de la secretària autonòmica de Serveis Socials, Elena Ferrando, i el seu homòleg d'Inclusió, Alberto Ibáñez, així com directors generals del Consell i caps de servei de la corporació provincial.\nEl president de la Diputació ha insistit que "el fet que la Diputació i la Generalitat tinguen una relació cordial i coordinada ha de ser i és la normalitat, encara que a voltes seguisca semblant rar perquè tristament no ha sigut l'habitual en anteriors etapes polítiques". En aquest sentit, Rodríguez ha destacat la importància de la taula de coordinació constituïda aquest dilluns per a "intensificar la col·laboració entre ambdues institucions i que quede plasmada en el temps amb independència de qui ocupe la presidència de la Diputació o la Conselleria d'Inclusió Social".\nEn aquesta reunió per a engegar la taula tècnica en matèria de polítiques socials s'han abordat tres temes que han quedat fixats en l'agenda de les àrees de benestar i inclusió social de la Diputació i la Generalitat. A més de l'ampliació de les places de salut mental a Bétera, s'ha tractat la continuïtat del pla d'infraestructures socials, amb 17,3 milions pressupostats per la corporació provincial per a engegar 11 centres entre 2017 i 2019; i la supervisió del treball d'ambdues institucions en el marc del Pacte Valencià contra la Violència de Gènere, "amb 49 accions que són responsabilitat de la Diputació", segons ha recordat el mateix Rodríguez.\nDeclaracions de la vicepresidenta del Consell i responsable d'Inclusió Social, Mónica Oltra\nWEB2 2018.05.07 RODRIGUEZ I OLTRA.mp4


Ramon Bravo - RADIOTEATRE.COM\nDiumenge, 18 Març 2018\nradioteatre.comLes nostres veusVeus del passatRamon Bravo\nNascut a Cervera el 1928, s'inicia com a actor de radioteare amb el Quadre Escènic de Ràdio Terrassa a l'edat de 20 anys. Ben aviat, la direcció de l'emissora es fixa en la seva veu i la seva bona dicció, i li proposa formar part de la plantilla de locutors. Dels espais realitzats durant aquesta època, en destaca, sobretot, la sèrie policíaca "El Inspector Hamilton", en la que actua com a protagonista principal i, a més, com a director de la companyia que realitza la sèrie, de la que, encara avui, en conserva molts bons records. Després, rep l'encàrrec de dirigir el Quadre Escènic, tasca que duu a terme fins que abandona l'emissora el 1961.\nA principis de la dècada de 1980, amb el retrobament del Quadre de Veus de Radioteatre, es produeix el seu retorn davant dels micròfons. Amb la mateixa qualitat de veu i de dicció que en la primera etapa, es converteix en un dels actors habituals de les representacions de radioteatre. Intervé en obres de renom, com ara "L'hostal de la Glòria", "La filla del carmesí", "Pigmalió", "Dotze homes sense pietat", "La gata sobre el tejado de zinc caliente", "La vida es sueño", "Don Juan Tenorio", "Yerma", "La sentencia se cumplirá a las doce", entre moltes d'altres.\nEl jutge Carles Vidal a L'assassinat de la senyora Abril\n'La fortuna de Sílvia" (Segona part) de Josep Maria de Sagarra\nData : 24 Març 2018\nData : 25 Març 2018\n'Les criades" de Jean Genet\nData : 31 Març 2018\nTemporada estable de Teatre Radiofònic: La fortuna de Sílvia (Primera part)\nProperes actuacions: Les criades\nTemporada estable de Teatre Radiofònic: La madre guapa (Segona part)\nProperes actuacions: La fortuna de Sílvia (Segona Part)\nTemporada estable de Teatre Radiofònic: La madre guapa (Primera part)


Funca - prevencio_cancer_colon\nA l’any 1998 es va iniciar un programa pilot a l’Hospitalet de Llobregat que més tard s’ha implementat a diferents àrees de Barcelona ciutat, Lleida, Penedès Rural, Baix Empordà i des del primer semestre de 2012 al Baix Ebre amb la intenció d’ampliar-lo a tota la província de Tarragona.\nSubvencions per anys\nAny 2015: 29.816€\nAny 2016: 30.000€\nHOMES i DONES de 50 a 69 anys que no tinguin antecedents personals ni familiars de càncer de còlon i recte ni altres malalties de còlon que impliquin un risc més elevat de patir còlon i recte.\nTambé queden excloses del programes aquelles persones que pateixen una malaltia terminal o invalidesa d’un grau que impedeixi la realització de la prova de confirmació.\nImportant!!! Cal que al CAP revisi l’adreça i telèfon que consta en la seva targeta sanitària, sinó pot ser que no el puguem localitzar!\nHorari: de dilluns a dijous de 9:00 a 16:30 i divendres de 9:00 a 13:00\n2.2. Aquí finalitza la participació de més del 90% de les persones que participen en el programa. Aquelles persones amb resultat positiu (al voltant del 6% dels participants) segueixen el següent circuit per a l’estudi:\nEl Programa de Detecció Precoç de Càncer de Còlon i Recte (PDPCCR) que s’inicià a Catalunya al 1998 amb un programa pilot va arribar a la província de Tarragona iniciant-se al Baix Ebre el primer semestre del 2012. Actualment, a la província de Tarragona poden participar les persones de la Comarca del Baix Ebre i del Montsià. Si no pertany a aquestes comarques, posi’s en contacte amb el seu metge/ssa de capçalera que sap com fer-li el seguiment adequat.\nSi vostè està dins l’edat de participar i viu en una àrea bàsica activada és important que revisi si compleix alguns dels criteris d’exclusió que s’exposen a continuació. Si compleix algun dels criteris, l’estudi i seguiment més adequat al seu cas, no és la prova que oferim en aquest programa. En aquest cas, si us plau, posi’s en contacte amb nosaltres per poder garantir que rep el seguiment adequat al seu nivell de risc.\nExploracions colorectals realitzades en els últims 5 anys.\nOficina Tècnica de Cribratge: centrada bàsicament en la gestió general, la coordinació i l’avaluació del Programa. Aquesta funció la porta a terme la Fundació Lliga per a la Investigació i la Prevenció del Càncer (FUNCA).\nSeguint les recomanacions de la Guía Europea de Cribratge de CCR, al Camp de Tarragona i Terres de l’Ebre vetllem per la integració del Programa en el circuit ordinari de l’assistència primària de salut.\nEl treball conjunt amb els professionals de referència de la població permeten assolir una atenció global de la població en relació a l’abordatge, estudi i prevenció del càncer de còlon i recte.\nAlguns dels participants amb criteris d’exclusió (veure apartats anteriors) seran remesos a la consulta d’atenció primària per seguir els circuïts indicats segons el seu nivell de risc. Els participants amb antecedents familiars esdevenen un grup relativament nombrós d’exclosos. En el següent diagrama es mostren els estudis recomanats en funció dels antecedents familiars de cada participant(adaptat de la GPC de prevenció de càncer colorectal AEG-SEMFYC 2009, publicat en el manual de consulta d’alt risc en Càncer Colorectal)\nDurant el 2012 a part de la tasca de coordinació i avaluació, des de la oficina tècnica hem iniciat el desenvolupament de diferents projectes de recerca en l’àmbit de la implementació pràctica del programa de cribratge.\n1. Anàlisi del cost efectivitat de la gestió exhaustiva de les cartes retornades\n2. Anàlisi i descripció de les aportacions del registre de càncer en la millora de la definició de la població diana d’un programa de detecció precoç.\n3. Registre, anàlisi i descripció de les complicacions a 30 dies de les colonoscòpies d’un programa de cribratge.


Salvador Puy respon Pelegrí sobre la situació actual de la pagesia lleidatana : Partit Popular de la Província de Lleida\nHome / Política local / Salvador Puy respon Pelegrí sobre la situació actual de la pagesia lleidatana\nSalvador Puy respon Pelegrí sobre la situació actual de la pagesia lleidatana\nPuy considera que el conseller hauria de estar més amb contacte amb l’agricultor per tenir una visió més real del sector en l’actualitat\nSalvador Puy en declaracions\nEl portaveu del Grup PP a la Diputació Salvador Puy considera que les dades que el conseller Pelegrí anuncia sobre l’ocupació són interessants, i que la franja d’edat, com més baixa sigui, millor pel sector. La desigualtat home/dona no deixa de ser, per desgràcia, un reflex de la desigualtat general en el món del treball.\nDit això, Puy considera que “el que realment és important en aquest moment i que sí que hem de comptabilitzar i deixar-hi esforços, més que en dades d’edat i percentatges d’edat i els increments d’afiliats – que ja veurem com acabarà en el 2011-, és en la salut econòmica i anímica dels nostres pagesos”.\nEl portaveu recomana Pelegrí que tingui un contacte humà amb l’entorn de la nostra pagesia, per a que pugui copsar les necessitats reals, no estadístiques, del sector agroalimentari de Lleida que està patint unes tensions de tresoreria importantíssimes, degudes a un inexistent control dels productes foranis i a un increment dels costos dels autòctons, a vegades ocasionats per l’especulació dels mercats i les desmesurades exigències d’algunes conselleries. La qualitat dels nostres productes està fora de tot dubte, en el sector frutícola, cerealista, càrnic, lacti…\nPuy reflexiona que la pagesia del nostre territori, de Lleida, –pionera històricament en la qualitat en tots els mercats globals- no vol ser discriminada i dependre constantment de subvencions. Segons el portaveu “la conselleria s’ha d’implicar de veritat amb el sector i la seva problemàtica més punyent, promocionant els productes de la nostra terra”.\nMaría José Horcajada Marisa Xandri NNGG Joan Pujal Ana Cava Gemma Batalla Manel Carques Inma Manso Ferrándiz Jaume Izcara Pau Pintó Simeó Abad Dolors López Aguilar Salvador Puy Joan Vilella Josep Ignasi Llorens Joan Bonvehí Joan Simeón Josep Llovet Òscar Guardiola


Dos morts i tres ferits en un accident entre un camió i un cotxe en l'N-340 a Vinaròs\nInicio Sucesos y Tribunales Dos morts i tres ferits en un accident entre un camió i...\nDos morts i tres ferits en un accident entre un camió i un cotxe en l’N-340 a Vinaròs\nEls bombers han hagut d'excarcerar a dos ocupants del cotxe, que estaven atrapats.\nAl voltant de les 3.20 de la matinada s’ha produït un accident de trànsit amb atrapats en l’N-340, a l’altura de Vinaròs, ràpidament s’ha mobilitzat al Consorci Provincial de Bombers, concretament al Parc del Baix Maestrat.\nEn l’accident s’han vist implicats un camió i un turisme, en el qual viatjaven cinc persones.\nEls 2 passatgers del camió han eixit il·lesos, però els bombers han hagut d’excarcerar a dos ocupants del cotxe, que estaven atrapats, un home de 47 anys i una dona de 42, que han mort en l’acte.\nLes altres tres persones, que anaven en el cotxe, un home de 39 amb policontusions ha sigut traslladat en SAMU a l’Hospital de Vinaròs, on ha sigut intervingut i roman en l’UCI; un xiquet de 14 anys amb policontusions, ha sigut traslladat a l’Hospital de Vinaròs en el SVB i roman en observació en urgències; i una xiqueta de 10 anys traslladada en el mateix SVB a l’Hospital de Vinaròs, que després de l’observació en l’Hospital es trasllada EN SAMU a l’Hospital la Fe amb lesions internes en l’abdomen per a cirurgia.


Josep Maria Jodar i Godard: 2010\nMIKI DORA. Reconstructing a surfer.\nPosted by josep maria jodar i godard\nReconstructing Miki Dora\ncabrera de mar beach life, oil on board,\narenys de mar, oil on board,\nsurf diumenge, oil on board,\ncabrera de mar 7, oil on board,\ncalella, oil on board,\ncabrera de mar 6, oil on board,\ncabrera de mar, oil on board 5,\ncabrera de mar 4, oil on board,\ncabrera de mar, oil on board,\nel masnou-montgat 3, oil on board,\nel masnou-montgat 2, oil on board,\nmontgat- el masnou, oil on board,\ncabrera de mar 3, oil on board,\ncabrera de mar 2, oil on board,\nllavaneres, oil on board,\nmataró, oil on board,\nel masnou-montgat surfers 3,\nel masnou-montgat surfers 2,\nel masnou-montgat surfers,\nmontgat gas station 2, oil on board,\nmontgat gas station, oil on board,\nsant pol 2, oil on board,\nsant pol, oil on board,\nvilassar de mar, oil on board,\nWELCOME TO MARESFORNIA\nDesprès d’anys d’absorbir la cultura popular de les nostres costes, de submergir-se en la cultura del surf d’èpoques pretèrites, en Josep Maria Jodar ha desenvolupat una estètica marina atemporal i solitària que plasma un Maresme estival a la Californiana.\nEls olis d’en Jodar son com velles postals costeres de l’editorial turística "Escudo de Oro", que juguen sense complexos amb les propietats edèniques de Califòrnia. Estiuenques llums solars, turqueses pàtines en les aigües marines, inexistència de vent on els climes mediterranis conflueixen amb una realitat paisatgística irreal.\nUn univers paral·lel del que podria ser i no és. Una paradoxa pictòrica on el Maresme és Califòrnia i Califòrnia és el Maresme. On sempre es dóna l’esquena a la serralada del litoral maresmenc, on la carretera de la costa N-II podria ser la Pacific Coast Highway, on les atzavares poden coronar el turó de Montgat o amagar-se en els racons de Topanga beach, on els paisatges s’idealitzen, i es filtren pel sedàs d’en Jodar.\n"Maresme by the Sea", Maresme del Mar... Univers paral·lel d’una imagineria alimentada pels Indianos que van marxar cap a l’oest en busca del "Dorado", i que van tornar per descriure les Amèriques en les seves històries. Terres exòtiques i riques, de latituds llunyanes que mai podran ser abraçades... tan sols representades en teles tacades de pintures varies.\nBuscant desesperadament el paradís perdut que sempre ha estat davant les nostre ànimes.\nParlem de … Josep Maria Jodar\nFa anys que segueixo l’obra pictòrica d’en Josep Maria Jodar. Sempre li he dit que la seva és una combinació de paisatge mediterrani amb llum americana. Hi ha una mica de David Hockney en les seves obres, però també la societat del surf californiana per la que sent passió.\nAmb aquestes primeres paraules algú podria pensar que la seva obra ja està vista, és un mirall d’altres, no és així. Cada un dels seus quadres ens presenta un cosmos personal en el que hom és sent còmode, s’hi endinsa.\nAlguna vegada m’ha vingut al cap el joc del realisme amb un somni plàcid. Captar instants, moments, que frepen, que agraden, fan de la seva pintura un reflex d’allò que sent, allò que li suggereix.\nLa seva és una pintura en evolució constant, que es sent atreta pels paisatges costers. Una de les seves virtuts és que es pot atrevir tan amb una benzinera com una platja arenosa, dignifica allò que pinta i alhora ho fa atraient per a l’espectador.\nUna projecció que el fa diferenciar-se de..., i això és important en l’art contemporani. En Josep Maria és un valor que està donant els primers fruits però que ens continuarà deparant grans sorpreses.\nREADY TO GO, COUNT DOWN.\nGETTING READY FOR LATE SUMMER EXHIBITION\nAntonio López, María Moreno and Josep María Jodar reunited\nTorno a retrobar-me amb el gran mestre aquest estiu 2010 a la Cátedra de Goya, Ávila.\ncaleta de montgat. 61 x 50 cm. oil on board.\nbadalona. 61 x 50 cm. oil on board\nrotonda. 61 x 50 cm. oil on board\nbarceloneta. 61 x 50 cm. oil on board\nsurf art exhibition in Barcelona, June 2010\nWORKING IN MY BEACH SHACK STUDIO\nCOSMO GALLERY, COMING SOON\ngetting ready a new exhibition\nsmooth weather is here 3\nmataró bodysurfers, oil on board, 30 x 21 cm ca...\narenys de mar, oil on board, 73 x 60 cm\nsurf diumenge, oil on board,31,5 x 21 cm\ncabrera de mar 7, oil on board, 31,5 x 21 cm\ncalella, oil on board,73 x 60 cm\ncabrera de mar 6, oil on board,41 x 33 cm\ncabrera de mar, oil on board 5, 41 x 33 cm\ncabrera de mar 4, oil on board, 41 x 33 cm\ncabrera de mar, oil on board, 130 x 100 cm\nel masnou-montgat 3, oil on board, 41 x 33 cm\nel masnou-montgat 2, oil on board,41 x 33 cm\nmontgat- el masnou, oil on board,41 x 33 cm\ncabrera de mar 3, oil on board, 41 x 33 cm\ncabrera de mar 2, oil on board,41 x 33 cm\ncabrera de mar, oil on board,41 x 33 cm\nllavaneres, oil on board,116 x 89 cm\nmataró, oil on board,116 x 89 cm\nel masnou-montgat surfers 3, oil on board, 41 x 33...\nel masnou-montgat surfers 2,oil on board,41 x 33 ...\nel masnou-montgat surfers, oil on board, 41 x 33 ...\nmontgat gas station 2, oil on board, 73 x 60 cm\nmontgat gas station, oil on board,73 x 60 cm\nsant pol 2, oil on board, 116 x 89 cm\nsant pol, oil on board,73 x 60 cm\ncabrera de mar, oil on board, 116 x 89 cm\nvilassar de mar, oil on board, 113 x 100 cm\nAntonio López, María Moreno and Josep María Jodar ...


Detective Privado En Castell De Castells | Megadetectives.com\nDetective Privado en Castell de Castells\nServicio de detectives en Castell de Castells\nMegadetectives es una agencia de detectives cercana, eficaz y profesional que ofrece sus servicios en Castell de Castells y alrededores.\nNuestro lema como agencia de detectives privados en Castell de Castells consiste en conseguir unos resultados eficaces ante la demanda de nuestros clientes de la forma más profesional y discreta.\nServicios de detectives para particulares en Castell de Castells\nServicios para empresas en Castell de Castells\nToda empresa sabe que un buen rendimiento de sus trabajadores va a ser de gran beneficio para ella, por eso nuestro trabajo consiste en realizar informes sobre sus trabajadores en referencia al comportamiento laboral, competencia infiel, incumplimiento contractual, entre muchos otros, con la meta de obtener el rendimiento empresarial deseado.\nServicios para despachos de abogados en Castell de Castells\nServicios para mutuas y empresas de seguros en Castell de Castells\nServicios y soluciones tecnológicas de vigilancia en Castell de Castells\nPeritaje de detectives en Castell de Castells\nServicios de detectives y vigilancia no uniformada en Castell de Castells\nServicios de investigación sobre alquileres urbanos en Castell de Castells\nSolventamos todos y cada uno de los inconvenientes en los que pueda verse afectado en el entorno de la vivienda. Nuestro trabajo se fundamenta en la obtención de pruebas que demuestren las irregularidades producidas en el marco del arrendamiento urbano.\nPreguntas usuales sobre los servicios de detectives privados en Castell de Castells\nConforme la legislación de España, el único legitimado para investigar hechos privados es el detective, que ha de estar habilitado por el Ministerio del Interior y la Dirección General de la Policía. Para lograr la habilitación, los detectives deben estudiar 3 años en un centro universitario autorizado. Solicite a cualquier detective que vaya a contratar que le enseñe su Tarjeta de Identificación Profesional para percibir un servicio fiable, eficiente y de calidad.\nEn ningún caso, los detectives privados estamos habilitados por ley para realizar investigaciones y seguimientos. El encargo que usted haga debe de estar motivado por alguna causa y la utilidad del informe que haga a posteriori ha de ser exactamente la misma por la que nos contrató. Va a deber comprobar cuando contrate a un detective privado que tiene la licencia del Ministerio del Interior.


Espores - Recuperant conreus, recuperant biodiversitat (I)\nQuinoa, símbol d'espècie NUS (Neglected and Underutilized species) Imatge de Bioversity International\nParlem de la diversitat genètica dels cultius des de les primeres espècies vegetals domesticades fa 13.000 anys fins a l'actualitat. Com han evolucionat els gens que mengem? És important preservar l'agrodiversitat? Què són les NUS? Gaudeix de la primera part d'aquest article i descobreix les respostes a aquestes i més preguntes interessants.\nAtenent a les dades de l'Organització de les Nacions Unides per a l'Alimentació i l'Agricultura (FAO) aquests cultius garanteixen en l'actualitat l'alimentació de 1000 milions de persones al planeta, associats a sistemes agrícoles sotmesos a condicions ambientals extremes. Els NUS acullen en els seus gens moltes de les claus per afrontar els reptes futurs que garanteixen la seguretat alimentària i la sostenibilitat del sistema agrícola front un escenari d'augment demogràfic i incertesa climàtica.\nLa diversitat fitogenètica en agrosistemes\nLa coevolució entre els nostres ancestres humans i la rica biodiversitat vegetal fa 13.000 anys va establir les bases de la domesticació d'espècies d'interès alimentari propiciant així el sorgiment dels primers agrosistemes. D'aquesta intensa relació i sota la pressió de la domesticació, es van produir importants canvis genètics, que en ocasions van ser irreversibles i que en molts casos va determinar que aquelles espècies silvestres, ja utilitzades com a aliment humà esdevingueren dependents dels agro-hàbitats.\nÉs així com, des d'aquests primers cultigens fins als nostres dies, es van promocionar determinades característiques morfo-fisiològiques que suscitaven especial interès com espècies útils com aliment alhora que possibilitaven el seu cultiu. D'aquests processos de domesticació, dispersió i adaptació a diferents ambients s'estructura gran part de l'agrodiversitat i riquesa fitogenètica potencialment útil de què disposem hui dia.\nCanvis morfofisiològics associats a la domesticació de les plantes. Schwanittz, 1966\nUna gran part d'aquestes espècies històricament útils i menys utilitzades en agricultura s'han extingit i moltes altres romanen relegades a determinades regions del planeta, amb uns usos locals. Recuperar-les i desenvolupar el seu potencial agrícola és un dels reptes científics d'aquest segle.\nDes d'aquesta perspectiva hem d'entendre que els Recursos Fitogenètics per a l'Alimentació i l'Agricultura (RFAA) són el material biològic bàsic, sobre el qual construïm la seguretat alimentària i els sistemes de producció d'aliments, d'ací la necessitat de disposar d'una àmplia biodiversitat agrícola i diversitat fitogenètica que permeta explorar de forma intel·ligent els possibles canvis en agrosistemes que han de materialitzar-se davant els nous paradigmes agrícoles (augment demogràfic i canvi climàtic).\nAquests recursos fitogenètics (RFAA) essencials els trobem continguts en les varietats locals, cultivars moderns i espècies afins silvestres, però són majoritàriament cultius infrautilitzats o NUS. El seu paper és fonamental i insubstituïble en el desenvolupament de noves varietats, font de noves espècies agrícoles, desenvolupar capacitats en cultius a factors adversos, així com la sostenibilitat en la producció agrícola.\nHortalisses valencianes. varietats tradicionals\nAtenent a les dades de la Comissió de Recursos Genètics per a l'Alimentació i l'Agricultura (CGRFA-FAO) disposem d'un total de 30.000 espècies silvestres de plantes comestibles, i unes 7000 de les que hi ha evidència d'ús humà en alimentació. Els cultígenos, que són les espècies domesticades agrícoles i de les que tenim més informació representen unes 500 espècies, però només una petita part d'elles representa el total d'espècies agrícoles actuals. En aquest sentit, aproximadament unes 150 espècies donen suport al sistema agrícola actual a tot el món, representat pels cultius de major distribució i consum.\nArròs. L'arròs, el blat de moro i el blat són els responsables de més del 50% del consum total calòric\nSi atenem a les fonts d'origen de l'aportació calòrica en la població mundial, només 30 cultius proveeixen el 90% de les calories consumides per humans, i només tres d'aquests cultius (arròs, blat de moro, blat) són responsables d'una mica més del 50% del total calòric consumit. El mapa de la diversitat vegetal agrícola no sempre ha estat tan dependent d'un baix nombre de cultius, en aquest sentit, no cal remuntar-se a èpoques glacials per tenir una altra impressió d'aquesta realitat agrícola. En aquest escenari ha un nombrós conjunt de cultius no principals que alimenten a més de 1000 milions de persones al món, són els anomenats cultius oblidats o infrautlizados (NUS) que en un context global tenen un paper tan essencial per a les economies locals i la seguretat alimentària tan intens com els cultius principals.\nErosió genètica en cultius principals\nLes estratègies per als augments de producció durant l'últim segle han propiciat una tendència generalitzada al monocultiu, que ha acabat per provocar una pèrdua important d'agrodiversitat i una disminució del pool genètic que moltes d'aquestes espècies infrautilitzades i adaptades a ambients marginals podien oferir al desenvolupament sostenible agrosistemes.\nBlat. La tendència generalitzada al monocultiu ha acabat per provocar una pèrdua important de agrodiversitat\nNo hem d'oblidar que els recursos genètics representats per les NUS són un recurs natural com l'aigua o el sòl i la seua pèrdua és irrecuperable. Aquesta pèrdua de biodiversitat és el que coneixem amb el nom d'erosió genètica que suposa una pèrdua de riquesa de les diferents formes d'una mateixa espècie a la natura (variabilitat genètica). El principal risc d'aquesta pèrdua de variabilitat genètica en les espècies agrícoles suposa una incapacitat en la creació de noves varietats, inhibició de l'evolució natural i adaptació de cultius, així com una reducció de la resiliència dels agrosistemes per afrontar els canvis ambientals.\nTot això es tradueix una extrema vulnerabilitat de la seguretat alimentària i la producció d'aliments. Una gran part de les solucions futures en matèria agrícola, passen pels gens continguts en aquestes espècies i varietats autòctones, així com introduir noves espècies agrícoles d'origen NUS als cultius principals.\nIrremeiablement, són moltes les espècies d'utilitat agrícola extingides i moltes altres sota la condició de NUS que, de no utilitzar-se, també es perdran i amb elles moltes oportunitats de mitigar els efectes dels nous escenaris climàtics, que afectarien directament a la producció agrícola, generant inestabilitat en matèria de seguretat alimentària i disponibilitat d'aliments. En aquest context de canvi climàtic els augments demogràfics demandaran proporcionals augments en la producció agrícola que amb el model actual no és possible, per aquest motiu ens trobem davant d'un nou paradigma agrícola.\nCom són les NUS?\nLa definició de cultiu infrautilitzat o NUS s'aplica fonamentalment al conjunt d'espècies que han quedat marginades del sistema de cultius principals. La definició presenta un caràcter dinàmic ja que no sempre aquests cultius són limitats o residuals en totes les regions del món al mateix temps. Podem trobar NUS que es troben en producció en una determinada regió del món, però en una altra ha deixat de produir-se o aquesta infrautilitzada. Potser el cas més recent al nostre continent el representa la ruca (Eruca sativa), infrautilitzada en els països de l'est mediterrani, però en auge a Europa. D'altra banda, a Europa les lleguminoses de gra (mongetes seques, llenties i cigrons) han disminuït la producció, de fet ha estat necessari implementar plans europeus per a la salvaguarda i recuperació. Altres exemples vénen representats per l'amarant o la quinoa actualment recuperats i en expansió en els mercats globals.\nEruca sativa, ruca. Exemple de NUS\nEn definitiva, el concepte de NUS s'aplica a tot un conjunt de cultius que tenen característiques comunes però, potser, siga una d'aquestes característiques la que millor els defineix, i es tracta del fet d'haver estat allunyada dels grans programes d'investigació i desenvolupament. Aquesta és una sinergia heretada de la revolució verda que centrava els seus esforços de recerca en altres cultius i estratègies productives amb la finalitat última d'augmentar la producció agrícola a la segona meitat del segle XX. Vegem les característiques de les NUS:\nAdaptació a condicions agrícoles adverses i limitants: sense dubte aquesta qualitat les ha fet especialment interessants com a mesura de garantia per a la seguretat alimentària i fer front als escenari de canvi global. Són espècies amb alta capacitat d'adaptació i evolució en ambients extrems i limitants, fonamentalment a causa de la seua elevada variabilitat genètica que possibilita una àmplia resposta davant de condicions ambientals variables. Aquestes espècies tanquen en els seus gens l'experiència biològica de problemes ambientals als quals ens enfrontem en l'actualitat, inestabilitat climàtica, factors limitants de cultius, malalties i plagues.\nL'Organització de les Nacions Unides per a l'Alimentació i l'Agricultura (FAO) ha designat l'any 2016 com l'Any Internacional dels Llegums (AIL)\nGermoplasma escassament millorat: actualment disposem de molt poques varietats millorades. Tenim ecotips, varietats locals i tipus semi-domesticades. En aquest sentit aquest escàs millorament esdevé un important repte per a ser convertits en productes globals és a dir, cal orientar-mètodes de treball per mantenir un equilibri entre el grau de diversitat i la millora d'alguns caràcters biològics abans del seu desplegament en mercats globals . En l'actualitat hi ha diversos programes d'investigació que a partir d'NUS aprofundeixen en el fitomillorament de varietats actuals (Projectes Legume i WATBIO)\nRepresentació escassa en les col·leccions internacionals de germoplasma: en l'actualitat comptem amb 8 milions d'exemplars per conservar la diversitat de cultius en els banc mundials de germoplasma. En aquest sentit els esforços han estat dirigits a la conservació dels cultius de rellevància global i en menor mesura a aquells que representa la diversitat local. Així la majoria dels cultius infrautilitzats segueixen evolucionat i mantenint la diversitat in situ, mitjançant la producció de milions d'agricultors associats a petites unitats agràries o agricultura de subsistència (Segon Informe sobre l'estat mundial dels recursos fitogenètics per a l'alimentació i l'agricultura, 2010).\nPatrimoni genètic i cultural de les economies fràgils. Cultivades i utilitzades segons el coneixement tradicional i escassament documentat, els cultius infrautilitzats representa un recurs fitogenètic de fragilitat extrema, en tant si no s'utilitzen s'extingeixen com a espècie i amb el seus mètodes de producció. En molts casos això suposaria una pèrdua de sobirania alimentària a grans regions del món, aquest fet és raó per a l'existència de plans de salvaguarda administrats des de la FAO, amb la finalitat última de conjugar desenvolupament i sostenibilitat per a aquests cultius que es perfilen com a necessàries, però a la mateixa vegada s'abandonen.\nBanc de germoplasma del Jardí Botànic de la Universitat de València\nLlavors conservades al Banc de Germoplasma del Jardí Botànic de la Universitat de València. Les càpsules grogues es tornen verds quan absorbeixen la humitat, informant-nos que els tubs no estan correctament tancats\nSistemes de subministrament de llavors fràgil o inexistent.: anteriorment reconeixíem l'alta variabilitat genètica d'aquests cultius, aquest fet que considerem una propietat evolutiva permet l'adaptació a diferents escenaris limitants de cultiu. Suposa per altra banda un obstacle per a la certificació de llavors que permeta el seu accés a mercats internacionals i hem de considerar, que per a la difusió d'aquest tipus de cultiu siga necessari desenvolupar sistemes de garantia per a la qualitat de la llavor, així com facilitar l'accessibilitat a productors.\nI ara que ja sabem que són les NUS haurem d'esperar a la pròxima entrega per descobrir la situació actual de les espècies agrícoles.\nLlig la segona part de l'article fent clic\nMés en aquesta categoria: « Agrons que planten lliris\tEcoRiba: recuperar el paisatge »


Circuit Local d'Abordatge de les Violències Masclistes\nRegala joguines i videojocs no sexistes\nCercador d'Expertes de Sant Boi\nLa rellevància que han anat adquirint les polítiques de gestió del temps està relacionada amb importants canvis socials, com la generalització de la incorporació de les dones al mercat del treball remunerat, els nous patrons de mobilitat, les noves formes d’organització del treball, la diversificació dels models familiars i els avenços tecnològics. El temps social, i de retruc el personal, continua dissenyat sobre premisses que corresponen a un model de societat que ha quedat obsolet, i això fa que bona part de la població –principalment les dones– hagi de compaginar dobles i triples jornades de treball. Com a conseqüència d’aquesta tensió, el temps es converteix en un bé cada vegada més escàs i la seva distribució desigual fa que actuï com un factor de discriminació.\nL’any 2011 l’Ajuntament de Sant Boi de Llobregat va impulsar el Pacte per a l’ús del temps a la ciutat, un acord ciutadà signat per 78 agents socials i econòmics que recull les accions locals per a la millora de l’equilibri entre el temps de treball remunerat i el temps dedicat al treball de cura. D’aquest acord es desprenen programes i projectes vinculats als nous usos socials del temps.\nL’any 2015 l’Ajuntament s’adhereix a la Iniciativa de la Reforma Horària, una iniciativa ciutadana, aprovada pel Parlament de Catalunya, formada per un grup divers de persones unides per un objectiu comú: guanyar temps de qualitat per a les persones, impulsant una transformació positiva en la nostra societat.\nC. Ebre, 27\nT. 93 635 12 00 (ext. 156 / 436)\nDe dilluns a divendres de 10 a 13h\nDe dilluns a dijous de 17 a 20h


Hardsports Saxony | Watersports Saxony | Scat Mistress Saxony | Water Sports Saxony | Scat Escort Saxony\nescort Saxony watersports\ngolden showers escort Saxony\nhardsports mistress Saxony\nwatersports in Saxony\nwatersports escort Saxony\ngolden showers escorts Saxony\nwatersports escorts Saxony\nscat escort Saxony\nSaxony mistress hardsports\nescort golden shower Saxony\nwatersport escorts Saxony\ngolden shower escorts Saxony\nhard sports escorts Saxony\nscat mistress Saxony\nSaxony escort watersport\nwater sports in Saxony\nhard sports escort Saxony\nwater sports Saxony\nhardsport escort Saxony\nscat escorts Saxony\ngolden shower escort Saxony\nSpecializing in unique fetishes, come explore our dating site for single men and women in Saxony who have an interest in an alternative lifestyle. Extreme Escort is an adult site that introduces you to girls that enjoy watersports, hardsports and golden showers from your area, all listings are discreet and registration only requires an email. Click a city within Saxony from the list below or scroll to the left to view listings of watersport escorts directly.\nWatersports Escorts Chemnitz\nWatersports Escorts Dresden\nWatersports Escorts Leipzig\nWatersports Escorts Zwickau\nWatersports Escort Saxony, Hardsports Escort Saxony, Watersports Escorts Saxony, Golden Shower Escort Saxony, Hardsports Mistress Saxony


AXAWF Fram Sus Europe A Cap EUR - EUR - LU0389655811 - Cours OPCVM - Boursorama\nCours AXAWF Fram Sus Europe A Cap EUR\nLU0389655811 - AXA Funds Management S.A.\n31.08.21 / 945 382.13\nConnectez-vous pour ajouter AXAWF Fram Sus Europe A Cap EUR à vos portefeuilles virtuels.\nConnectez-vous pour ajouter AXAWF Fram Sus Europe A Cap EUR à vos listes.\n21.37% 2.31% 19.43% 29.87% 32.07% 51.90% 130.12%\n17 40 20 49 28 39 58\n19.66% -0.41% -1.35% 11.55% 31.11% 29.36% 48.23% 145.10%\n17.16% -0.79% -1.12% 10.73% 29.51% 26.52% 43.89% 159.14%\n18 37 64 30 42 38 43 72


Especialistes en la venda i personalització de trofeus i objectes de marxandatge\nSom una empresa especialitzada en la venda de trofeus i objectes de marxandatge amb més de 30 anys de recorregut.\nDes del primer dia, l’empresa està enfocada a oferir un servei a la societat: Trofeus Badalona va néixer l’any 1984 acompanyant l’auge competitiu, cultural i esportiu dels anys 80, que es va evidenciar del tot a partir de les Olimpíades del 92. Era un servei necessari i, fins el moment, inexistent a la ciutat, col·laborant així en el creixement del sector i reavivant les competicions esportives i lúdiques, de manera individual, amb empenta i ganes.\nQuè volem dir amb això? Doncs que la nostra filosofia es basa en trobar i oferir allò que el client està buscant, sempre a través d’un servei totalment personalitzat, pròxim i ràpid, amb l’objectiu de crear un vincle, una sensació ... de la feina ben feta!\nA més a més de trofeus i medalles que, tal i com indica el nom, són el nostre emblema i distintiu, també oferim servei de:\nDisposant de les últimes tecnologies i formació en gravat de plaques d’homenatge, clauers, rellotges,... sobre qualsevol material (metalls, fusta, metacrilat, vidre, etc.).\nMitjançant les tècniques de marcatge de sublimació, serigrafia i vinilatge, oferim tot tipus de tèxtil personalitzat, des de les samarretes tècniques i de cotó, fins a xandalls i equipacions esportives.\nProducte de marxandatge i regal:\nGaudim d’un ampli catàleg de producte de marxandatge i regal, enfocat a empreses, clubs, i particulars, amb productes realment fascinants! Des de les tasses màgiques fins a clauers de tot tipus o carcasses pel mòbil personalitzades.\nA Trofeus Badalona ens adaptem als teus objectius. No ho dubtis i contacta amb nosaltres ! T’esperem!\nC/ de la Soledat, 12, 08911 Badalona (Barcelona)\n933 84 37 32\nDe dilluns a divendres de 10:00 a 13:30 i de 17:00 a 20:30.\nDissabtes matí del 15 d'Abril al 30 de juny.


Pau Vilanova i Amador Bernabeu celebren el 53è aniversari de la PB Poble Nou - FC Barcelona\nHomePenyesNotíciesPau Vilanova i Amador Bernabeu celebren el 53è aniversari de la PB Poble Nou\nPau Vilanova i Amador Bernabeu celebren el 53è aniversari de la PB Poble Nou\nAlguns il•lustres exjugadors també van voler estar al costat de la penya\nCelebració del 53è Aniverari de la Penya Barcelonista Poble Nou. Foto: A. Pérez\nDissabte a la nit era una diada especial per a la Penya Barcelonista Poble Nou, una de les penyes pioneres de la Ciutat Comtal. Amb més de 300 socis, la penya celebrava el seu 53è aniversari. Pau Vilanova, directiu en cap de la Comissió Social, i Amador Bernabeu, delegat de relacions amb la UEFA, no es van perdre aquesta ocasió tan assenyalada.\nA l'acte, al qual hi van assistir unes 80 persones, també hi eren tres il·lustres exjugadors del FC Barcelona. Marcos Alonso, Julio Alberto Moreno, i Pere Valentí Mora van representar dues generacions del primer equip de futbol.\nPer la seva banda, el Consell Consultiu de Penyes també va estar representat. En aquest cas va ser Pere Razzauti, delegat per Barcelona Oriental, qui va gaudir de la festa donant suport a la penya.\nLa penya de Poblenou, presidida per Ricard Palau, continua creixent i fa Barça al seu barri des de fa més de mig segle. És una de les poques penyes de la capital catalana que organitza un autocar per a cada partit que es disputa al Camp Nou.\nTots els parlaments es van centrar en la importància d'arribar a aquesta xifra. Pau Vilanova, per la seva banda, va ressaltar la dificultat de mantenir una penya amb tanta activitat i tants socis durant tants anys. Durant els bons temps, i els no tan bons, la penya de Poblenou, amb les altres penyes cinquantenàries, han sabut gaudir dels triomfs i donar suport a l'equip quan més ho ha necessitat.\nAmador Bernabeu, per la seva banda, va recalcar que les penyes també tenen l'ADN Barça, amb la gran sort que molts jugadors del primer equip també el tenen. Això dóna un plus que molt pocs equips poden tenir.\nPere Valentí Mora, Julio Alberto Moreno i Marcos Alonso també van tenir unes paraules d'agraïment. Les penyes sempre han estat al costat dels jugadors i així ho van remarcar els tres exjugadors en els seus parlaments respectius.\nLes penyes no aturen la seva activitat


Holiday home Gulpdal Vakantiewoningen. Gulpen-Wittem Països Baixos - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nHoliday home Gulpdal Vakantiewoningen.CasaEuverem 22, Euverem, Pesaken, Billinghuizen en Water, Gulpen-Wittem, Països Baixos, 6271 PK - Veure al mapaExcel·lent8,3Basada en 20 comentarisHoliday home Gulpdal Vakantiewoningen.Veure més fotosVeure més fotosVeure més fotosbalcó/terrassaVeure més fotosbalcó/terrassaVeure més fotosMolt bona ubicació 8,6Veure el mapaVeure totes les 26 fotos8,6UbicacióParticularitats que li encantaranbalcó/terrassa\nOpcions d'habitacióVeure les fotosCasa de Dues Habitacions (Two-Bedroom House)...65 m2plat de dutxa2 llits individualsFixa les dates per veure preusVeure les fotosCasa de Tres Habitacions (Three-Bedroom House)...65 m2plat de dutxa4 llits individuals i 2 lli...Fixa les dates per veure preusVeure les fotosCasa d'Una Habitació (One-Bedroom House)...40 m2plat de dutxa2 llits individuals i 1 sof...Fixa les dates per veure preus\nSobre l'allotjamentDescripcióAl visitar Gulpen, vosté es sentirà com a casa a Holiday home Gulpdal Vakantiewoningen., què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Holiday home Gulpdal Vakantiewoningen. també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Gulpen. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, instal.lacions de barbacoa. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD per satisfer els clients més exigents. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Holiday home Gulpdal Vakantiewoningen. la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Gulpen.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsbalcó/terrassahabitacions interconnectades disponiblesreproductor de DVD/CDcafetera/teterainsonoritzaciósala d'estarcalefaccióneveratelevisió de pantalla planaempolles d'aigua de cortesiaplat de dutxaTV satèl•lit/cableestris de cuinarentadora forn microonesrenta vaixelles Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal que informeu el Holiday home Gulpdal Vakantiewoningen. de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 50 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.Mostrar més


Cinc colles de Diables cremaran en la Cercavila Infernal i donaran pas al castell de focs ·\nCinc colles de Diables cremaran en la Cercavila Infernal i donaran pas al castell de focs\nPl del Molí, 20.45h. Cercavila infernal\nEls diables tornaran a envair els carrers la nit de dissabte per cremar la festa. Un any més els Diables de Ripollet tornaran a ser els amfitrions en una Cercavila Infernal on hi participaran els Diables de Cerdanyola, els Joves Diables de Cunit, el Ball de Diables de Caldes de Montbui i la Colla del Griu d’Artesa de Lleida.\nAbans de començar el correfoc els Diables tornaran a recitar uns versots on repassaran l’any amb la seva acidesa característica. Serà a les 20.45h a la Plaça del Molí, des d’on sortirà el correfoc rambles amunt fins arribar a la rambla de les Vinyes. Els més atrevits podran entrar dins del correfoc, això sí, sempre ben protegits de les guspires. Al final de la rambla de les Vinyes, cap a les 22.30h i després de la cremada final, començarà l’espectacle de focs artificials creat un any més per l’artesà del foc local Manolo Osuna.\nManolo Osuna: “Hem preparat un inici diferent”\nFa molts anys que prepares els focs artificials a Ripollet.\nM.O: Sí, deu fer ja més de 25 anys que preparo el castell de focs.\nQuè podem esperar aquest any de l’espectacle?\nM.O: Mantenim el castell de focs tradicional amb molt ritme, figures, palmeres i un gran i apoteòsic final. La novetat és que hem preparat un inici de l’espectacle diferent i inclourem ritmes d’una batucada brasilera amb efectes de volcans, amb això volem donar molta alegria.\nTags: Diables FMRipollet Focs Artificials Manolo Osuna Versots\nPrevious: Escoltar Lorca en la veu d’Alberto San Juan i ballar la poesia d’un mestre\nNext: La 41a Cursa Popular tornarà a omplir de corredors els carrers de Ripollet\nRedacció 10 Juny 2021 64


Healasis Hotel Seongnam-si Corea del Sud - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHealasis Hotel120, Sanseong-daero, Jungwon-gu, Jungwon-gu, Seongnam-si, Corea del Sud, 462-827 - Veure al mapaPuntuació dels comentaris5,6Basada en2comentarisHealasis HotelVeure més fotosVestíbulVeure més fotosVeure totes les 13 fotosMolt bona ubicació 8,0Veure al mapa8,0UbicacióParticularitats que li encantaranProp de transports públicsWi-Fi gratuït en totes les habitacionsaire condicionatascensoraparcament de cotxesentrada/sortida [exprés]\nComparar amb allotjaments semblantsSelecció actualHealasis HotelHotel LouisW MotelPopcorn Hotel SeongnamValoració dels clientsPuntuació dels comentaris 5,6 (2 comentaris)Puntuació dels comentaris 4,9 (4 comentaris)Excel·lent 8,2 (5 comentaris)Notable 7,1 (12 comentaris)BarriJungwon-guJungwon-guJungwon-guJungwon-guWi-Fi Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTADesdejuni Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòsSeleccionar datesMés informacióMés informacióMés informació\nSobre l'allotjamentDescripcióBen posicionat a Jungwon-gu, Healasis Hotel és un lloc ideal d'inici d'excursions a Seongnam-si. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Healasis Hotel és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, express check-in/check-out, aparcament de cotxes, centre de negocis. Els clients poden triar d'entre 36 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Healasis Hotel.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentaparcament de cotxes Serveis i comoditatszona de fumadors Accésascensorrecepció [24 hores] entrada/sortida [exprés]s'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaccés a internet (sense fils)calefaccióplat de dutxaaire condicionatconnexió sense fils a internet (cortesia)televisió de pantalla planaaparell de televisióempolles d'aigua de cortesiaTV satèl•lit/cablearticles de tocadorhabitacions per a no fumadors assecador de cabellnevera Idiomes ParlatsAnglèsCoreà Mostra MenysPolítiquesEdat mínima dels ocupants: 1 any(s)Els llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésInformació útilEntrada/SortidaHorari d'entrada des de: 03:00 PMHorari de sortida fins a: 12:00 PMRecepció oberta fins a les : 12:00 AML'allotjamentNombre de bars/sales: 0Nombre de plantes: 0Nombre de restaurants: 0Nombre d'habitacions: 36Any de construcció de l'hotel: 0Renovació de l'hotel més recent: 0Mostrar més


L'ESQUIROL PORUC (TAPA DURA). WATT, MÉLANIE. 9788415206392 Llibreria Al·lots\nL'ESQUIROL PORUC (TAPA DURA)\nVET AQUÍ LA HISTÒRIA, A «GLANS» TRETS: MAI no abandono el meu roure, perquè l?exterior és molt perillós. Puc ensopegar amb gèrmens, heura verinosa i taurons. Si es presenta qualsevol perill, estic preparat. Tinc sabó bactericida, una tireta i un paracaigudes. Però, tal com explico en el llibre, les coses canvien quan un intrús ferotge m?obliga a abandonar l?arbre. Sobreviuré a aquesta prova? Suportaré una experiència que em pot canviar la vida? Descobriré com sóc realment? PER ESBRINAR-HO, LLEGEIX LES MEVES «GLANS» AVENTURES?\n(CAT).L´ESQUIROL PORUC FA UN AMIC.(TAPA DURA)\nL´ESQUIROL PORUC DE NIT (TAPA DURA)


Carles Capdevila: Sóc una persona xerraire que vol comunicar, i ja està\n/ Carles Capdevila\n"Sóc una persona xerraire que vol comunicar, i ja està"\nPer Jaume Figa i Vaello, 20.06.2017\nEn Comunicació, Educació, Infermeria\nHe conegut a en Carles Capdevila per tres paraules: periodisme, educació i infermeria. M’atreviria a dir que en aquest ordre; encara que, en els últims mesos, la infermeria ocupava un lloc preeminent en la seva vida. De fet, deia de si mateix que era “el president del Club de Fans d’Infermeres”, fundat per ell quan va començar el seu calvari del càncer.\nM’ho vaig passar molt bé amb ell, el prop d’una hora que vam estar xerrant, i m’ho he passat molt bé, sempre, escoltant-lo: no només jo. Quan vam quedar, portava deu mesos malalt. Feia poc que havia deixat la direcció del diari que va fundar i venia a UIC Barcelona per ser el padrí de la nova promoció d’Infermeria que es graduava. “He apadrinat promocions de comunicadors, perquè sóc periodista; de mestres, perquè he parlat d’educació; però d’infermeria és la primera!”. N’estava molt orgullós, perquè era com agrair el que vivia aleshores: “Amb la manera que teniu de cuidar-me he entès la importància de la vostra feina, el bé que feu i la invisibilitat d’aquest col·lectiu”.\nCasi un any després, se’m fa difícil treballar aquesta entrevista que, per motius varis, s’havia quedat pendent. És difícil d’entendre veure com el somriure d’algú que va sembrar tants somriures s’ha apagat. Jo suposo que, tot i que em va dir que no era creient, Déu l’haurà premiat, encara que només sigui en agraïment a totes les persones que s’ho han passat tan bé al seu costat.\nDeia que l’havia conegut per tres paraules. Me’n falten dues: família i humor. Durant l’entrevista, en Carles em parlava dels propers cinquanta anys. Crec que podem parlar dels propers cinquanta anys que el seguirem recordant, gràcies a aquestes dues paraules màgiques.\n“Encara no sé qui coi sóc”: ho deies en un article; seguim igual?\nHome, ara estic en un procés de canvi interessant: estic canviant de vida. He fet 50 anys, he tingut una malaltia, he deixat la direcció de l’Ara, un projecte que em va tenir atrapat durant cinc anys, amb molt de gust… Estic com intentant donar sentit a una trajectòria curiosa i estranya, com totes…; he fet de tot: ràdio, televisió, premsa escrita, he muntat webs… i sobre tot estic buscant un equilibri entre la feina i la vida. I això m’està costant una mica. Com que m’agrada la feina, sempre tendeixo a treballar una mica massa. I ara que també he estat just de forces, he de començar a veure el meu projecte en els propers 50 anys, diguem… dels 50 als 100… el més raonable entre fer el que m’agrada, però que no tot el que m’agradi sigui treballar.\nUn regal que ens salva\nEn Carles Capdevila tenia aquella fina ironia que et feia riure… i pensar. “L’humor sempre emprenya i incomoda, per això el defenso; però necessita complicitat. A mi no m’agrada riure’m dels altres, sinó riure junts. És tendre, és una manera de divertir-nos junts, d’ajudar-nos. Hem de tenir la capacitat de riure’ns del que ens fa més por. Perquè l’humor és el que ens salva de tot”. Si un busca per Internet, els seus vídeos et fan passar una bona estona: et fan somriure, et fan riure; i també plorar. Que són coses molt serioses, les que diu, profundes, però amb el que en diu la seva “xerrera” que li dona el toc de gràcia. “Jo el defenso molt, l’humor i, a més a més, és molt bo”. Una vegada, anava a dinar amb tres famosos del programa “Malalts de tele”. Una dona, tot cofoia, se’ls va apropar: “Ah! Ets el Toni Soler…”, el va abraçar i… “Ah!, ets l’Albert Om…” “Ah! Ets la Rosa Andreu…” Després em mira i em va dir: “Tu no ets ningú”. “És on vaig entendre això de la fama: per ser algú, havies de sortir a la ‘tele’. I, de bones a primeres, em vaig empipar. En canvi, en explicar-ho al cap d’una setmana, vaig veure que això feia riure a la gent. I si feia riure, ja no em podia ofendre… No valia la pena. De veritat: crec que el sentit de l’humor és un regal que cal cultivar”.\nQuè és el que has descobert en aquests últims mesos?\nSobre tot he descobert com t’ajuden els amics quan van maldades… i això també m’ha afectat positivament. A més, he hagut d’aprendre a estar més sol: jo sempre he estat un home molt social i, amb la baixa i amb tot això del dolor, que és el que ha passat aquests mesos, és el que he hagut de fer. I tampoc s’hi està malament, sol. Més aviat, jo he tingut sempre la tendència a estar ocupat, a envoltar-me de gent, i ara he hagut de buscar un equilibri entre això i estar recollit, entre xerrar i escoltar, escriure i llegir… sóc un comunicador, però he d’equilibrar la part d’emetre i la part de rebre.\nQuè és el que més et crida l’atenció de la gent que escoltes?\nEn realitat m’inquieta veure que estem bastant fotudets: que vivim de pressa i corrents, i no som capaços de veure el que ens envolta: tantes injustícies, desigualtats, refugiats, gent desnonada o expulsada del seu país… Jo mateix reconec que tinc tendència als excessos, però aquests mesos, que he parlat amb més gent, m’hi han fet pensar. Crec que vivim en un moment molt interessant, però molt accelerat. Ens falta temps per pensar: necessitem droga molt dura –o riure molt, o plorar molt, o emocionar-nos molt, o entristir-nos molt…–, però, és clar, després sedimenta poc… És una de les trampes de la societat actual, que ens dóna generalment molta oferta, però ens impedeix pensar. Jo vaig estudiar Filosofia i sempre he tingut interès pel pensament i me n’adono que una ment dispersa, que està tot el dia emetent, té poc temps per ser autocrític… i en això estem.\nEm sembla que la tecnologia tampoc ens ho facilita\nEp! Vagi per endavant que en sóc defensor incondicional: m’encanta i crec que és un xollo estar en un món connectat. Però a la vegada, sí que és veritat, ens fa estar tensos, i la gent viu amb ansietat, a la feina s’emmalalteix… Això m’inquieta, però també em fa ser optimista i positiu perquè crec que estem realment en una mena de transició, en un interregne molt gran en què ens hem de reinventar el món.\nÉs a dir: el que recomanes a una persona que està amb excessos és: “para”…\nM’ho estic aconsellant a mi mateix, de fet. En el meu cas, m’he hagut de parar per força: no té ni mèrit. Estic desconcertat perquè no ho he decidit jo. I ara miro d’aprendre a com gestionar-ho, centrant-me i recuperant-me de l’ensurt del càncer; veure si m’acabo de curar i decidir què faig en els propers anys, amb la sort que tinc molta gent que m’escolta i moltes ofertes i oportunitats de parlar i d’escriure i, per tant, no tinc l’angoixa de manca de coses. Tampoc sé si me’n sortiré, però d’aquí a uns deu anys ens haurem calmat perquè això és insostenible: tanta velocitat i tanta intensitat, i tanta emoció…\nAmb la malaltia, has après a esperar?\nLa veritat és que no. Sóc molt impacient… encara no n’he après. Sí, he après a gestionar el dolor, que no en sabia, a frenar una miqueta… Amb ganes de fer moltes coses, de seguida m’embolico, tinc tres idees, les proposo, me les accepten, i ja torno a estar embolicat…: em costa molt parar-me. Crec que he de trobar… d’acabar de connectar una mica amb el meu cos, que moltes vegades l’oblido. Estic massa programat per fer coses i he d’aprendre a no fer-ne, a estones. És el repte de cada setmana.\nEncara et fa mal dir que tens un càncer?\nNo. “Et posaràs a plorar cada vegada que ho hagis de dir”, em va dir el psicòleg…; fa de mal dir, és cert. La societat no està preparada. Costa molt: la gent no sap com tractar-te… N’hi ha que no se m’apropa, que li fa por perquè no sap què dir-te. De totes maneres, estic satisfet d’haver-ho fet públic, haver-ne parlat, perquè hi ha moltes persones que han dit que això els ha ajudat… i pels que ens dediquem a parlar, veure que pots ajudar així dona molta satisfacció.\nPel que expliques sovint, entenc que les infermeres t’han ajudat a ser pacient i a valorar més les coses\nSí, i tant! Sóc el president del Club de Fans d’Infermeres. Gràcies a la meva malaltia he descobert que les infermeres i el personal de la infermeria et veuen sencer, t’atenen, et toquen… tenen cura: que és molt més que curar; és un concepte més gran… Aquests mesos m’han salvat els metges, la quimio, la radio…, però m’han aguantat literalment persones que et veien en global, que em deien “com estàs; ja és la tercera; ja falta menys”… Són molt bones i fan molta feina. Per això m’he n’he anat tornant fan incondicional i tinc molta admiració per aquesta feina. Crec que és un col·lectiu al que s’hauria de donar més pes… Em sembla que els pacients no tenim una atenció global i la solució seria que les infermeres i els infermers pintessin més; no només que estiguin allà, en primera línia, sinó que fins i tot haurien de manar.\nCaldrien canvis profunds\nEstic encantat del sistema sanitari català: és boníssim. L’oncologia és brutal, tenim la millor del món…; però el tracte humà, l’atenció emocional, el respecte, que no hi hagi sorolls… Crec que hi ha moltes coses que cal millorar… Necessitem una medicina integral centrada en les persones. Tornant al que dèiem abans, hem de vigilar de no caure en el perill que, amb la tecnologia, aquesta medicina se’ns escapi.\nD’on et ve l’optimisme?\nJo diria que ho sóc de natural…, tot i que sóc un tio que s’emprenya molt i té mala llet, però, sí que he acabat sabent trobar sempre la manera de divertir-me, de riure-me’n… El meu pare és una persona molt irònica, molt catxondo i molt feliç… és un artesà, ha estat fuster de tota la vida, ha viscut sempre al poble, per tant, té una manera molt tranquil·la d’estar al món, que fa feliç a la gent del voltant i que és feliç. Em sembla que, afortunadament, tinc alguna cosa d’aquestes, tot i que ho he pervertit una mica: m’he convertit en un urbanita i en un periodista i en un director de diari, i tot això… [riu]. És aquesta inquietud. Ara mateix, tinc moltes ganes d’ajudar a canviar els hospitals, que els veig amb molts defectes. Als 17 anys dirigia la revista del poble, vaig ajudar a muntar la ràdio del poble, he muntat programes de ràdio o televisió que han tingut èxit i alguns han guanyat els premis Onda, dues vegades… faig coses i acaben anant bé, per tant sí que tinc un optimisme que no és ingenu, que està basat en què es poden fer coses i, si tens sort i l’encertes, més o menys van bé.\nI quan no surten les coses…\nTambé. Amb el temps, defenso molt l’optimisme. No el positivisme de vegades imposat, que també és propi del neoliberalisme: “hem de ser positius, hem d’afrontar-ho tot amb un somriure!”, que és bastant patètic. Amb el càncer vaig descobrir que no sempre surt l’optimisme, per això tenim la voluntat. També és veritat que aquests mesos he après a ser pessimista: que hi ha moments en què també t’ajuda, perquè si no és com una mena d’impostura. Així, quan tornes a l’optimisme, ja és una mica més madur.\nEn un article, Jordi Évole et va definir com “el periodista que no va ser fill de puta”. Per què?\nEs basava en un discurs que vaig fer quan vaig deixar l’Ara: el director que no ha volgut ser fill de puta… Una de les coses que em va sorprendre d’aquesta etapa de dirigir l’Ara, és que vaig conèixer els poders, que són molt mediocres, jo mateix, sóc autocrític; molt masculins: homes, bastant tristets, bastant avorrits. Alguns em deien això de que “tu has de ser més fill de puta, sinó, no pots ser director d’un diari”. “Que tens massa escrúpols…”. Flipo que et diguin quelcom així. Ja s’entén de què es tracta, però que t’ho diguin així, i que no tinguin vergonya de dir-t’ho… “No tinguis escrúpols que si no patiràs”… tant per tant, prefereixo patir… Però vaig arribar a al conclusió que és millor no estar massa temps mantenint un “cert poder”. Si no…\nSe’t pugen els fums\nNo, no és que se’t pugin els fums, sinó que perds els sentit d’allò pel qual hi ets. Estàs més pendent de no perdre el poder i no l’exerceixes, amb tot el que això comporta. No vull tornar a aquests “reservats”, les files zero, les llotges VIP… no m’ha agradat; segurament deu ser culpa meva, però no m’hi he sentit còmode. Sigui com sigui, no em sembla normal que un director hagi de dinar amb tanta gent, mirant de crear una xarxa de complicitats… No em vull fer amic d’aquesta gent.\nFa cinc anys deixaves uns programes de comèdia per dirigir un diari, una feina “seriosa”. És un canvi molt brusc, oi?\nSi ho mires així, clar… però abans de la comèdia, vaig estudiar Filosofia, vaig ser cap de societat del diari Avui… També he treballat a la revista Lecturas, al diari Sport… El que he fet sempre són coses relacionades amb la comunicació. És absurd que es dubti que perquè una persona hagi fet humor o parlat de temes d’educació no pot dirigir un diari. Jo venia de fer el “Criatures”, amb el que vam guanyar premis a Catalunya… Un dia em van dir: “Vols dir que podràs dirigir un diari, venint d’això dels nens?”…; com si no fossin importants! Els nens són petits, però els temes són grans. Sembla que si ets un periodista de motor ets súper important, i que si ets d’educació, “ai, pobret, que parla de coses petites”… “Perdoni, però l’educació és el tema més important del món, i el motor no serveix per a res: per arribar a casa i ja està… serveix per molt, però no cal saber com funciona”. Fer riure a la gent, parlar de la vida, de l’educació, de la salut… tot això també és important i a mi em sembla fantàstic.\nQuines són les claus per “educar millor”?\nPrimer has de voler-ho fer. Has d’entendre que educar és molt important i que has de fer-ho. Educar és acompanyar, és estar al costat; fer-ho el màxim de bé que sàpigues, sabent que no ho faràs perfecte, però no passa res. Has d’estimar molt, tenir criteri, seguretat i convicció, has de tenir sentit de l’humor i sentit comú. Un pare, amb la seva criatura, el que ha de fer és espavilar-lo, estimar-lo, acompanyar-lo i que se’n vagi de casa.\nTambé has fet moltes entrevistes. Quin és el personatge que més t’ha impressionat?\nEncara que sóc molt poc mitòman, he descobert que una miqueta sí…; els famosos mai m’han impressionat, però els que m’agraden, els he entrevistat… Darrerament he estat amb filòsofs i pensadors: vaig estar amb George Stainer, a casa seva, a Cambridge; amb Zygmunt Bauman, o amb Agnes Heller, o Judith Butler… És un privilegi estar amb aquesta gent. Com que m’interessa comprendre per què el món no funciona, busco sociòlegs, filòsofs, pensadors que m’ajuden. M’agrada molt la gent gran, entrevistar-la.\nNo tant per savis, si no perquè ja no estan tant en el dia a dia. Els de la meva edat estan gestionant i, aleshores, ho justifiques tot. Ells van de tornada i poden ser més autocrítics i tenen una calma i una visió que no tenim nosaltres. De fet, jo en dic converses… a mi no m’agrada l’entrevista agressiva, de preguntes incòmodes, cosa que a vegades s’ha de fer, en el periodisme; però jo converso amb aquesta gent que m’interessa, que tenen coses a dir i, per tant, estic a favor d’ells.\nUn periodisme de calma\nSí, efectivament. Converses llargues. El meu ideal de felicitat és un sopar d’estiu, a les dues de la matinada, en una terrasseta, després de dos gots de vi… a Palamós… Aquell moment de conversa, que t’agafa xerrera…, que no tens son…: a mi m’agrada molt conversar. Sempre surten coses interessants.\nÉs el que fas en les teves darreres intervencions?\nDiguem que sí… Tens unes idees i saps ordenar-les: és la feina del comunicador; que no vol dir ser bona persona: vol dir saber-ho comunicar bé. Saber-ho embolicar bé. Ara jo estic aprenent a embolicar missatges sobre la salut: com enfocar la vida, la preparació amb els metges… Qui coi sóc? Només un comunicador; una persona xerraire que parla i vol comunicar, i ja està. Aquest sóc jo.\nHelena Perez Garcia: Sovint la inspiració em ve...\nRoser Freixa Aurell _ UIC Barc\nPreciosa entrevista. Gran testimoni. M’agraden les persones que són humils i franques i que no tenen pretensions. Capdevila ve ser un gran home i, sí, com tu mateix dius al text Déu l’haurà premiat. Gràcies\nHe descobert que les infermeres i el personal de la infermeria et veuen sencer, tenen cura: que és molt més que curar; és un concepte més gran\nM’he fet fan incondicional de les infermeres, els tinc molta admiració. Crec que els haurien de donar més pes\nNecessitem una medicina integral centrada en les persones\nUna de les trampes de la societat actual és que ens dóna generalment molta oferta, però ens impedeix pensar\nEstem realment en una mena de transició, en un interregne molt gran en què ens hem de reinventar el món\nEstic satisfet d’haver fet públic el meu càncer perquè hi ha molta gent que m’ha dit que l’ha ajudat\nEstic encantat del sistema sanitari català: és boníssim. L’oncologia és brutal, tenim la millor del món\nNo tinguis escrúpols que si no patiràs’, em deien... tant per tant, prefereixo patir…\nNo vull tornar a aquests ‘reservats’, les files zero, les llotges VIP… no m’ha agradat; segurament deu ser culpa meva, però no m’hi he sentit còmode\nÉs absurd que es dubti que perquè una persona hagi fet humor o parlat de temes d’educació no pot dirigir un diari\nEducar és acompanyar, és estar al costat; fer-ho el màxim de bé que sàpigues


INVESTIDURA DOCTORS HONORIS CAUSA. Memòria Universitat d'Alacant 2014-15\nGabriel Tortella va iniciar els seus estudis a Espanya (Dret i Economia, en la Universitat Complutense) i els va continuar als Estats Units, on es Va doctorar en la Universitat de Wisconsin i va professar en dues de les seues universitats de prestigi (Wisconsin i Pittsburg).\nEls seus estudis inicials es van centrar en les relacions entre el sistema financer i l'endarreriment econòmic. Fruit d'aquesta preocupació va ser la publicació del seu primer gran llibre: Els orígens del capitalisme a Espanya : banca, indústria i ferrocarrils en el segle XIX , Madrid, 1973 (Publicat a EUA en 1977 per Arno Press, New York).\nEs va reintegrar a la universitat espanyola primer en la Universitat de València, passant a formar part del servei d'historiadors del Banc d'Espanya; i després es va incorporar a la Universitat d'Alcalá d'Henares, on és, en l'actualitat, Professor Emèrit.\nGabriel Tortella va fundar a finalitats dels anys de 1980 la primera Revista Acadèmica de referència per a la Història Econòmica com a disciplina. En 1989 es va publicar el primer nombre de la Revista d'Història Econòmica, passant ràpidament a convertir-se en la de major impacte i reputació a Espanya, Europa, Amèrica Llatina i els Estats Units, entre els acadèmics que conreaven la història econòmica i la història empresarial.\nHa sigut un dels fundadors en 1990 de la CNEAI (Comissió Nacional Avaluadora de l'Activitat Investigadora) que va iniciar el sistema d'avaluació externa de la recerca dels professors universitaris a Espanya.\nLa seua trajectòria pionera en diverses àrees de recerca i la seua activitat universitària d'àmplia vocació internacional van ser fonamentals perquè Gabriel Tortella rebera el Premi Rei Juan Carlos d'Economia corresponent a la convocatòria de 1994.\nHa sigut convidat a estades de recerca en universitats de reconegut prestigi com Chicago, Harvard, Califòrnia, Columbia, El Col·legi de Mèxic. Sent membre també de fòrums científics com l'Acadèmia Europea de les Ciències i les Arts.\nLes seues recerques més recents s'han centrat en la relació entre l'entorn econòmic i la formació d'esperit empresarial així com sobre l'educació i els seus vincles amb el creixement de les economies. En aquests dos àmbits les seues aportacions han aconseguit i segueixen aconseguint un elevat impacte nacional i internacional i tenen una gran influència en la recerca.\n1950: Raúl Zurita Canessa naix a Santiago de Xile el 10 de gener de 1950.\n1958: ingressa en ell Liceu José Victorino Lastarria.. Bon estudiant, en els últims anys de Liceu escriu els seus primers textos al mateix temps que participa activament en les mobilitzacions dels estudiants secundaris que traviesan la societat xilena dels anys 60.\n1967: entra amb una beca completa, a estudiar Enginyeria Civil en la Universitat Tècnica Federico Santa María de Valparaíso.en juny participa en la vaga d'estudiants i en la presa de la Universitat en el que seria el començament de les grans mobilitzacions universitàries de finals dels 60 per la reforma i el cogobierno universitari i realitza una vaga de fam que dura tres setmanes.\n1969: ingressa a les Joventuts Comunistes. La poesia s'ha transformat llavors en el centre del seu interès. Escriu «El sermó de la muntanya», un extens poema que es publica en 1970.\n1971: es casa amb Miriam Martínez, germana del poeta Juan Luis Martínez (1942- 1993) amb qui desenvolupa una intensa amistat i complicitat creativa. Al setembre naix el seu fill Iván. Escriu una sèrie de poemes que apareixen amb el títol de «La temps blanca per al nostre món negre», 1972) i «Àrees Verdes», escrita també en 1972.\n1973: assisteix al taller literari que realitza Enrique Lihn en la Universitat Catòlica de Santiago. Al maig de 1973 naix la seua filla Sileba. Escriu la sèrie de poemes «L'amor de Déu» que, juntament amb «Àrees Verdes», formaran part de Purgatori, publicat 6 anys després. És capturat en la matinada de l'11 de setembre, dia del colp militar xilè, en Valparaíso en arribar a la Universitat. És transportat, primer a l'Estadi, i després a la Caserna de la Infanteria de Marina on és colpejat i torturat.Després, és traslladat al costat d'altres presoners, als cellers del buc carguero Maipo que, al costat d'altres navilis, van ser usats com a presons. És alliberat a començament d'octubre.\n1974: naix el seu tercer fill, Sebastián, però la seua crisi matrimonial és irreversible i se separa definitivament. Coneix a Diamela Eltit qui serà la seua parella.\n1975: en la revista Manuscrits publica «Àrees Verdes» que té una extraordinària recepció crítica. Al maig es crema la galta amb un fierro calfat roent tancat en un bany després que és detingut i humiliat per una patrulla militar.\nConcep un poema escrit en el cel i un altre en el desert i els noms d'una trilogia: Purgatori, Anteparaíso i La Vida Nova, que conclourà 19 anys més tard.\n1976: escriu El desert d'Atacama. Treballa esporàdicament com a cap d'obra en construccions.\n1977: troba treball com a venedor de màquines de calcular en l'empresa Olivetti. Viu amb Diamela Eltit que fa classes com a professora de castellà. Enrique Lihn proposa a l'Editorial Universitària de la Universitat de Xile, editorial que conservava part de la seua autonomia, la publicació dePurgatorio. La publicació va tenir el suport total del poeta Eduardo Anguita, lector de l'editorial, i del crític Ignacio Valente.\n1978: naix el seu fill Felipe.\n1979: es publica Purgatori. Funda amb Diamela Eltit, els artistes visuals Lotty Rosenfeld i Juan Castillo i el sociòleg Fernando Balcells el CADA (Col·lectiu d'Accions d'Art), destinat a realitzar un art d'intervenció en els espais públics, de gran format i de caràcter polític i de resistència a la dictadura militar de Pinochet. Al costat del CADA realitza l'acció d'art «Per a no morir de la fam en l'art».\n1980: intenta encegar-se llançant-se amoníac en els ulls. Comença a escriure «Les Utopies», la primera sèrie del llibre Anteparaíso.\n1981: escriu el poema «Pastoral» i «La marxa de les serralades».Realitza al costat del CADA l'acció «Ai Sud-amèrica», en la qual van ser llançats quatre-cents mil volants amb un text al·lusiu a l'art, la llibertat i la vida des de sis avions que van sobrevolar les comuna perifèriques de Santiago.\n1982: el 2 de juny escriu els 15 versos del poema La Vida Nova sobre el cel de Nova York mitjançant cinc avions que ho anaven traçant amb lletres de fum.Realitzades a 4000 metres d'altura, cada frase tenia una extensió d'aproximadament 8 quilòmetres, per la qual cosa van poder ser vistes per amplis sectors. Es publica Anteparaíso (Editors Associats, Santiago). Per a sortejar la censura, al costat de l'editor Mario Fonseca presenta en el departament del Ministeri de l'Interior encarregat de donar el vist a tot el que es publica, presenta amb el títol d'Anteparaíso un altre llibre que té el mateix nombre de pàgines i similar diagramación, però amb un contingut anodí.\n1983: comencen les protestes massives contra la dictadura. Al costat del CADA convoca a l'acció «NO +», en la qual es convida a tots els artistes a rayar en tot el llarg de Xile, de forma clandestina, NO + signe als quals la gent els va ser agregant siluetes de cascos, de botes, de pistoles. El NO + no es va detenir fins al plebiscit de 1988 en què va ser la sigla de la campanya del NO que va derrotar a Pinochet. Escriu el poema «El paradís està buit». El professor i traductor nord-americà de Cant General de Pablo Neruda, Jack Schmitt, comença la traducció a l'anglès d'Anteparaíso.\nParal·lelament Jeremy Jacobson comença la traducció de Purgatori, Steve White tradueix el poema «Àrees verdes» que inclourà en «Poets of Xile: A Bilingual Anthology, 1965-1985».\n1984: obté la beca Guggenheim i emprèn una sèrie de lectures en prestigioses universitats d'Estats Units al costat del seu traductor Jack Schmitt. Apareix El paradís està buit (Editors Associats).Escriu Cante al seu amor desaparegut. Participa activament en la lluita democràtica contra la dictadura llegint la seua poesia en múltiples actes al llarg de Xile.\n1985: l'Editorial Universitària publica en un gest de gran audàcia Cante al seu amor desaparegut, poema que pren la tragèdia dels detinguts desapareguts que causa un fort impacte i que llig al llarg de tot Xile en totes les manifestacions de la resistència. Un vers d'aquest poema encapçala el Memorial de Detinguts Desapareguts i Afusellats del Cementeri General de Santiago. Al maig realitza una segona gira per Estats Units on realitza lectures i conferències en universitats d'ambdues costes com Harvard, Columbia, Universitat de Califòrnia, Berkeley i Stanford.\n1986: publicat per The University of Califòrnia Pres apareix a Estats Units la traducció a l'anglès d'Anteparaíso i en Latin American Literary Review Press la primera traducció de Purgatori a l'anglès. Al març comença una gira de lectures per França, Suècia, la Unió Soviètica, on la revista Innostronaia Literatura publica les traduccions al rus que el poeta Eugenio Evtushenko realitza de part d'Anteparaíso. És Professor Visitant de la Universitat de Califòrnia, Long Beach.\nConeix a Amparo Mardones que serà la seua parella durant 15 anys. Comença a escriure La Vida Nova. Paral·lelament escriu una sèrie de poemes, L'amor de Xile que recorren de nord a sud els paisatges xilens la força dels quals i permanència oposa a la violència i els crims de la dictadura.\n1987: apareix la primera edició de l'amor de Xile. Participa en l'exposició «Xile Viu a Madrid», mostra de la cultura de resistència que es fa a l'interior de Xile.\n1988: obté la beca de la Fundació Camines amb la qual es trasllada a Coyhaique, en el sud de Xile, i on se situa el rerefons escènic dels rius de la Vida Nova.\nRep el Premi Pablo Neruda, atorgat per la Fundació Neruda pel conjunt de la seua obra. Pinochet és derrotat per l'opció NO en el plebiscit que convoca per a romandre altres vuit anys en el poder. El país sencer està rayado amb la consigna NO +.\n1989: rermina la segona part de la Vida Nova. Es trasllada a Temuco on entra en contacte amb els poetes mapuches amb els qui entaula una fèrria relació.\n1990: Patricio Aylwin és triat President de Xile. Zurita és nomenat Agregat Cultural de l'Ambaixada de Xile a Itàlia, país on viurà fins a 1995.\n1992: realitza lectures en el Festival Internacional de poesia de Medellín i en el Memorial d'Amèrica Llatina de Sao Paolo.\n1993: acaba la tercera part de la Vida Nova i traça mitjançant retroexcavadoras la frase «ni pena ni por» sobre el desert d'Atacama. La seua extensió total és de 3140 metres i per les seues dimensions només pot veure's des de l'alt. L'obra es finança íntegrament amb la donació de quadres dels artistes xilens. L'editorial alemanya Dóna Verlag Das Andere, publica Anteparaíso, traduït a l'alemany per Willy Zurbrugen.\n1994: l'Editorial Universitària publica La Vida Nova. Rep el Premi Pericle d' Ore, Calàbria, Itàlia.\n1995: torna a Xile. Obté el Premi Municipal de Literatura per la Vida Nova.\n1997: viatja a Japó i a la República Popular Xina. Fa lectures i conferències, entre uns altres, en la Universitat de Tòquio, a Kyoto, visita Hiroshima. A Xina és convidat per la Universitat de Beijing.\n1999: recorre Xile participant de la campanya del candidat socialista a la presidència, Ricardo Lagos. Publica el relat autobiogràfic El dia més blanc.\n2000: publica Poemes militants en homenatge al triomf presidencial de Ricardo Lagos, i el llibre d'assajos Sobre l'amor, el sofriment i el nou mil·lenni. Rep el Premi Nacional de Literatura de Xile.\n2001: apareix Anteparaíso en l'Editorialde Yunan, República Popular Xina, traduït al xinès per Zhao Deming. Se separa d'Amparo Mardones.\n2002: coneix a Paulina Wendt. Viatja a Alemanya com a escriptor en Residència convidat per la DAAD. Viu a Berlín on comença a escriure Zurita.\n2004: viatja a l'Índia on inaugura la Fira Internacional del llibre de Calcuta i dóna conferències i lectures en universitats de Nova Deli, Calcuta i Benares. El Centre Ibèric de la Universitat de Nova Deli publica una selecció dels seus poemes traduïts al bengalí per Aparajit Chattopadayay.\n2006: rep el Premi José Lezama Llima de Casa de les Américas de Cuba per INRI.\nApareix a Mèxic i edita el llibre d'assajos Els poemes morts. A Estats Units The University of Califòrnia Press publica Purgatori traduït per Anna Deeny, i Marick Press, publica INRI traduït per William Rowe. A Itàlia, Rafaelli Editori, publica Purgatori, traduït per Claudio Cinti. A Xile, Editorial Tàcites de Xile publica Els països morts, que és el primer llibre d'una sèrie de cinc que publicarà assenyalant que formen part de Zurita encara no publicat. Els altres seran Les ciutats d'aigua (Edicions ERA, Mèxic, 2007), In memoriam (Tàcites, 2008), Quaderns de Guerra (Tàcites i Amargord, Espanya, 2009) i Somnis per a Kurosawa Penn Press, Nova York).\n2009: Action Book Press publica Cante al seu amor desaparegut (Song for his desapeared love), traduït a l'anglès per Daniel Borzutzky.\n2010: inaugura el Festival de Poesia de Berlín. Dóna conferències i lectures a Estats Units entre unes altres, en la Universitat de Notre Dóna'm, en Tufts University. Contrau matrimoni amb Pauina Wendt.\n2011: publica Zurita a Xile. Tradueix Hamlet. És convidat a llegir i donar conferències en les universitats de Notre Dóna'm, Georgetown i en l'Association of Writers & Writings Programs (AWP) celebrat a Washington D. de C. Apareix Zurita x 60 (Mag Editors, Santiago) que reuneix una sèrie d'estudis i assajos sobre la seua obra.\n2012: apareixen les edicions espanyoles i mexicanes de Zurita. Publicada per Editorial Deliri a Espanya i per Editorial Aldus a Mèxic, presenta l'edició espanyola de Zurita en el Museu Regna Sofia i en la Universitat Complutense de Madrid. En el GAM de Santiago de Xile, Gustavo Mesa posa en escena l'Hamlet traduït per Raúl Zurita. Llig en la Universitat d'Harvard al costat del poeta nord-americà Forrest Gander. Comença a traduir La Divina Comèdia. A Estats Units, House Press publica Somnis per a Kurosawa (Dreams for Kurosawa) traduïts a l'anglès per Anna Deeny. A Alemanya apareix Les ciutats d'aigua (Die Wasserstädte) traduït per Liliana Bizama i Stephanie Fleischmann i publicat per Trafo Verlag. Participa en un seminari sobre la seua obra en la Universitat Johannes Gutenberg de Magúncia.\n2013: realitza lectures a Madrid, València, Barcelona i participa en seminaris sobre la seua obra en la Universitat d'Alacant (“Un creador ens introdueix en el seu món”) i la Universitat du Litoral Côte d'Opalle (Boulogne sud Mer, França). És convidat a fer la lectura inaugural dels festivals de literatura de Buenos Aires, Bogotà, Montevideo i a l'International Poetry Nights d'Hong Kong\nEdwin Robert Hancock es gradua en física en 1977, doctor en física d'altes energies en 1981 i graduat en informàtica po r la Universitat de Durham en 2008. Des de 1981 a 1991 treballa, com a investigador en els camps de la física d'altes energies i el reconeixement de formes, en el Laboratori Rutherford-Appleton (avui Central Research Laboratory of the Researchs Councils). Durant aquest període també és adjunt en la Universitat de Surrey i en l'Open University. En 1991 s'incorpora al Department of Computer Science de la Universitat de York com a professor titular on avui és catedràtic i responsable de l'àrea de visió artificial des de 1998. Lidera un grup de 25 investigadors i estudiants treballant en les àrees de la visió artificial i el reconeixement de formes. Els seus interessos de recerca se centren en l'ús de l'optimització i els mètodes probabilísiticos en visió intermèdia i d'alt nivell. També està interessat en les metodologies estructural i estadísitica del reconeixement de formes. Actualment treballa en emparejamiento de grafs, shape from X (forma a partir de textura, il·luminació etc), bases de dades d'imatges, i teoria de l'aprenentatge estadístic. El seu treball ha trobat aplicacions en l'anàlisi del terreny mitjançant radar, anàlisi de seccions sísmiques, sensorización remota i imatges mèdiques. Ha publicat prop de 160 articles en revistes i realitzat 600 contribucions en congressos.\nVa rebre la medalla de la Pattern Recognition Society (Societat de Reconeixement de Formes) en 1991 i el premi al millor (outstanding) article en 1997 atorgat per la revista Pattern Recongition. Els seus articles han sigut també premiats en CAIP 2011, ACCV 2002, ICPR 2006 i BMVC 2008. En 2009 va rebre el Wolfson Research Merit Award de la Royal Society. Anteriorment, en 1998, havia sigut nomenat Fellow (membre d'honor) de l'Associació Internacional per al Reconeixement de Formes (IAPR). És tambíen fellow de l'Insituto de Física, de l'Institut d'Enginyeria i Tecnologia i de la Societat Britànica de Computer Science.\nHa servit com a membre del comitè editorial de revistes de la categoria de IEEE Transactions on Pattern Analysis and Machine Intelligence, Pattern Recognition, Computer Vision and Image Understanding, i Image and Vision Computing. En 2006, va ser nomenat editor en cap (EiC) del IET Computer Vision Journal. Ha presidit conferències com la BMVC 1996 i 2006, CAIP 2013, Track Chair d'ICPR 2004 i Area Chair at ECCV 2006 and CVPR 2008, i en in 1997 va establir la sèries de workshops EMMCVPR i SIMBAD. Finalment, en els últims 5 anys ha aconseguit 2 milions de lliures per a finançar projectes de recerca\nProfessora de la Universitat Estatal Lomonosov de Moscou (Rússia), Directora del Laboratori de Química dels Organoelementos de la Universitat Estatal de Moscou i Acadèmica de ple dret de l'Acadèmia de Ciències de Rússia.\nLa professora Beletskaya es va graduar i es va doctorar en Química per la Universitat Estatal de Moscou en 1955 i 1963, respectivament, arribant a ser Catedràtica en 1971. En 1992 va ser nomenada Acadèmica de ple dret de l'Acadèmia de Ciències de Rússia. Des de 1989 és Directora del Laboratori de Química dels Organoelementos d'aquesta Universitat.\nLa seua activitat investigadora es va iniciar en el camp dels mecanismes de reacció, sent pionera en el seu estudi per a la substitució electrofílica i per a reaccions dels compostos organometálicos. Va confeccionar una de les primeres escales d'acidesa de l'enllace carboni-hidrogen que li va permetre estudiar la reactivitat dels carbaniones. Més tard, va estudiar mecanismes de la substitució nucleofílica aromàtica i vinílica. Va ser també pionera en l'aplicació dels elements de les terres rares i de la catàlisi amb metalls de transició en síntesi orgànica, així com de la catàlisi al mig aquós i lliure de\nligandos, avançant-se en aquest sentit al concepte de la “Química Verda” (Green Chemistry). Més recentment, ha desenvolupat nous sistemes catalítics basats en nanopartícules metàl·liques i s'ha interessat per la Química Supramolecular.\nLa seua prolífica activitat científica es resumeix en més de 1000 articles, 4 llibres, 11 capítols de llibre, 35 revisions, l'adreça de més de 100 tesis doctorals, participació com a ponent plenària o convidada en multitud de congressos internacionals i la impartició de més de 100 conferències en universitats o en la indústria fora de Rússia.\nAquesta activitat científica ha sigut reconeguda amb el nomenament de tres Doctorats Honoris causa per les Universitats de Còrdova (Argentina), Tècnica de Sant Petersburg i Real Institut de Tecnologia d'Estocolm; amb el de membre Honorífic de l'Acadèmia de Ciències de Bashkir i Tarrant Distinguished Visiting Professor of Organic Chemistry (Universitat de Florida); amb la concessió dels premis Lomonosov, Mendeleev, Nesmeyanov, Kapitza (UK), Demidov, Arbuzov i Balandin; va rebre l'Order “of the Xarxa Bàner”, el títol de Professora Honorífica de la Universitat Estatal de Moscou, el Premi Estatal de la Federació Russa, el "Women in the Engineering Science Award” i el IUPAC “Distinguished Women in Chemistry or Chemical Engineering Award”.\nHa ocupat o ocupa multitud de càrrecs de gestió i administració científica a nivell nacional, entre els quals cal destacar el d'Editora en Cap de la revista “Russian Journal of Organic Chemistry”, membre dels consells científics sobre Catàlisis i Química Orgànica de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, així com membre de la Comissió Governamental sobre l'Estat de la Ciència i Tecnologia afiliada a l'oficina del President de la Federació Russa.\nA nivell internacional, ha sigut o és membre del consell editorial de destacades revistes de recerca. Des de 1998 és membre del programa COST, “European Cooperation in Science and Technology”. Ha sigut també membre del consell científic d'INTAS, una associació internacional que promou la cooperació amb científics dels estats independents de l'antiga Unió Soviètica.\nLa seua major dedicació a la gestió en l'àmbit internacional ha sigut la dels serveis prestats a la IUPAC (International Union of Pure and Applied Chemistry), per a la qual ha actuat com a Secretària, Vicepresidenta i Presidenta de la Divisió de Química Orgànica. Ha sigut membre del comitè científic internacional de la IUPAC i representant d'aquesta en multitud de congressos i simposis. Des de 1991 a 2005 va ocupar el càrrec de Vicepresidenta del Comitè sobre Destrucció d'Armes Químiques de la IUPAC\nÚltima actualització: 22-Març-2016 11:20:09


I Berlusconi va perdre el suport del Vaticà...\nESCÀNDOL POLÍTIC A ITÀLIA\nLes cinc claus del cas Ruby, que amenaça el futur polític del primer ministre italià\nDes que fa 10 dies un tribunal de Milà va obrir formalment una investigació contra el primer ministre italià, Silvio Berlusconi, per afers sexuals, a Itàlia ja no es parla de res més.\nMARC VIDAL BARCELONA. 24/01/2011 00:00\n260x366 Silvio Berlusconi passa un dels moments més difícils de la seva carrera política amb la investigació judicial del cas Ruby. / ANDREAS SOLARO / AFP Silvio Berlusconi passa un dels moments més difícils de la seva carrera política amb la investigació judicial del cas Ruby. / ANDREAS SOLARO / AFP\nEn només 10 dies la imatge de Berslusconi s'ha degradat tant -políticament i personalment- que fins i tot el Vaticà ha marcat distàncies. El cas Ruby, el de la prostituta menor d'edat que suposadament va mantenir relacions sexuals amb Berlusconi, va desencadenar un rosari de declaracions televisades d'uns i altres tota la setmana passada.\nEl Vaticà marca distàncies\nUn dels cops més durs de la vida política de Berlusconi\nEn un gest ben poc habitual, el Vaticà va retirar el suport a Berlusconi la setmana passada. El secretari d'estat de la Santa Seu, Tarcisio Bertone, va fer una crida a la moralitat, la legalitat i la justícia de la vida pública i va expressar el malestar del papa Benet XVI davant de les imputacions contra Berlusconi per haver mantingut relacions sexuals amb una menor d'edat. Poc després va ser el papa Benet XVI qui, sense referir-s'hi directament, va advertir que "la societat i les institucions públiques han de trobar la seva ànima, les seves arrels espirituals i morals". El llenguatge és críptic, però pels vaticanistes no hi ha cap dubte que el cas Ruby és la gota que ha fet vessar el got.\nLes 10 mentides\nBerlusconi acusa els jutges de perseguir-lo políticament\nEl primer ministre va passar a l'atac en un missatge televisat en què va acusar els jutges -un clàssic- de perseguir-lo políticament. "Són acusacions totalment infundades, mai he pagat per tenir relacions amb una dona, ho considero degradant", va dir Berlusconi. I així el primer ministre es va estar una llarga estona desmuntant les acusacions. Va deixar clar també que sempre va creure que Ruby tenia 24 anys quan la va conèixer. El diari La Repubblica es va encarregar ahir de rebatre les afirmacions a la defensiva del primer ministre, "les 10 mentides de Berlusconi", deia el rotatiu. Sí que pagava dones per mantenir relacions sexuals i sí que havia tingut contactes íntims amb Ruby. El diari analitzava també els moviments que han fet els advocats de Berlusconi al voltant de la jove per intentar que canviés la seva versió.\nRuby ho nega tot\nLa jove prostituta es confessa en una televisió de Berlusconi\nLa jove d'origen marroquí Karima El Mahroug, coneguda com a Ruby Rubacuori (Ruby Robacors, en català), va ser també a la televisió la setmana passada per donar la seva versió dels fets. "Mai em va posar un dit a sobre", va dir Ruby, "mai vaig demanar 5 milions d'euros per callar; exagero, però no tant". Ella no ho reconeix però altres noies que van assistir a les festes de Berslusconi a Milà sí que admeten obertament que el primer ministre els donava un sobre amb 5.000 euros a cada una. La investigació dels jutges de Milà diu que Ruby va ser vuit vegades l'any passat a casa de Berlusconi quan encara no era major d'edat.\nEl suport polític\nLa Lliga Nord manté viu el govern de Berlusconi\n"Plegar? Esteu bojos?", va dir Berlusconi la setmana passada als periodistes que li van preguntar si la nova investigació judicial li faria deixar el càrrec. Berlusconi es manté viu gràcies al suport de la Lliga Nord d'Umberto Bossi. Van ser ells els que el van portar al govern i, tot i que li van retirar el suport l'any passat, en els moments clau han sortit a rescatar-lo. Ho van fer, per exemple, al desembre quan van votar per la seva continuïtat en una qüestió de confiança a la Cambra de Diputats. "Berlusconi es declara innocent i se sent agredit per la magistratura, els jutges exageren una mica", va dir la setmana passada Umberto Bossi.\nSense una alternativa\nEl centreesquerra no aconsegueix construir el canvi\nL'oposició al govern de dretes continua desunida. Una esquerra fragmentada i una aliança centrista pilotada per tres líders que rivalitzen entre ells no representen una alternativa creïble. Va quedar clar quan l'oposició va ser incapaç de fer caure el govern en la qüestió de confiança del desembre. Ahir mateix una enquesta del Corriere della Sera apuntava que, tot i l'escàndol sexual, el suport al partit de Berlusconi creix. Amb un escenari així, el primer ministre sí que es podria atrevir a forçar un avançament electoral els pròxims mesos.


Ruta de la seda. Mercat del diumenge a Kashgar | Carme Garrigós\nRuta de la seda. Mercat del diumenge a Kashgar\nper Carme Garrigos 31 d'agost de 2016\n14 d’agost del 2016.\nA les vuit del matí, Bárbara, Linda i jo hem eixit de l’hotel en cerca d’un lloc on desdejunar perquè no estava inclòs en el preu de l’hotel. De seguida hem trobat un jove que coïa uns rotllets en un forn artesanal. Això m’ha recordat les dones afganeses fent el seu pa. La similitud del forn m’ha reforçat la idea de les confluències entre els pobles d’Àsia Central. La majoria d’aquests països van patir la influència dels imperis en segles passats. Els otomans, els anglesos… tots han deixat la seua marca de sang. I també, la seua marca cultural i identitària. Cada rotllet costa un yuan.\nUn esmorzar uigur\nEns hem assegut en la taula de plàstic d’una terrassa. He demanat un got de llet i dos ous durs. També m’he menjat el rotllet de pa comprat en el forn de fang. Els uigurs, asseguts en la mateixa taula, mullaven una mena de xurros en la tassa de llet. I els que s’ho podien pagar també menjaven ous durs.\nLes dones ens miraven i en aquestes mirades he llegit el missatge: gaudiu de la llibertat en nom d’aquelles que l’hem perduda. I l’han perduda per les males interpretacions que els homes fan de la voluntat del Pare de tots i totes, Déu.\nEl mercat dels animals\nA les nou i mitja del matí hem anat en autobús a visitar el mercat de ramat dels diumenges. Es tracta d’una activitat regular que està guanyant una certa fama en les guies de viatges. Corders, vaques, cabres, cavalls… Els animalets de diferents races, alçàries i colors tenien cara d’estressats, com si se sentiren dins un tsunami. Per ells, el diumenge és el dia del canvi. Uns acabarien dins l’olla. Altres gastarien les forces per un grapat d’alfals. I allí estàvem tots, com si fóra el dia de la loteria, mansos, esperant que els tocarà el número de la grossa.. Tots marcats amb diferents color, o amb un plàstic en l’orella que els serveix de carnet d’identitat, miraven els compradors i els venedors en el tràmit de decidir el valor de cadascun.\nCom que hem arribat d’hora, hem vist l’arribada de moltes furgonetes amb les mercaderies. Ha estat trist veure com alguns no volien baixar. Ho he entès. Allò desconegut en fa por a tots. No he vist cap tipus de violència contra els animals. Tampoc no ho esperava perquè sé del cert que els ramaders se’ls estimen. Són com els seus pares-mares.\nDochi ens ha deixat a propet del gran mercat. Allí, Linda, Barbara i jo hem dinat en un restaurant ple de uigurs que gaudien de la seua cuina. Els comensals ens miraven amb estranyesa perquè érem tres dones que viatjàvem soles.\nHe menjat un iogurt mentre observava com entraven i eixien els comensals. Era com si haguera creuat una frontera.\nAquesta població pràcticament no té res en comú, a banda de la pobresa, amb la gran Xina dels emperadors. No sé per què els homes s’entesten a les grandeses expansionistes. Probablement ens aniria millor si descentralitzàrem la nostra manera de pensar i d’actuar.\nHem gaudit passejant pel mercat d’abastos i d’altres productes de consum i mirant les dones venedores i compradores. Amb tot, la majoria de venedors són homes, sobretot en les carnisseries i en les botigues de teixits. Les compradores anaven vestides de diumenge amb vestits lluents i acolorits. També m’han recordat les meues germanes afganeses. Les teles dels seus vestits estaven fets de diferents productes i pintades amb dibuixos molt bonics. Tant, que jo no els podré imitar. Elles els llueixen amb elegància. Semblen cambreres de la Mare de Déu els dies de la Novena. La majoria d’aquestes dones, que tenen faccions uigurs, duen el mocador al cap com les pastoretes dels betlems. El maquillatge els aviva la profunditat de les seues mirades. Moltes dones joves portaven xiquets al braç, agafadets de la mà o en un carret.\nHem perdut l’autobús\nEns ho hem passat tan bé que no hem arribat a l’hora indicada a l’autobús. El mercat és un monument. Un teatre de la vida, ple d’escenes. Només en descriuré dues. En la primera, els actors eren dos homes que seien en un portal i menjaven meló vermell. Feien una parada per continuar discutint, crec que de política. Per torbar una solució als problemes que aquesta minoria té amb el govern de Beijing. La descentralització és un problema greu en molts països, també en el meu. Com que l’estampa m’ha agradat, els he fet una foto. Ells se n’han adonat i amb un somriure s’han arreglat els bigots i m’han oferit una tallada de meló. Amb la mà al cor i amb la paraula ramek, gràcies en uigur, i he cridat Bárbara que m’havia dit que tenia delit de meló. I ella ha cridat Linda. Els homes ens han volgut oferir el que tenien. Trobe que aquesta comunitat és molt hospitalària. I així, mossegant el meló hem continuat gaudint de l’espectacle del mercat.\nA la prada de roba interior, Linda i jo ens hem comprat uns sostenidors de color vermell amb una randa de color os. Ens donaran sort. La venedora va estar contenta de col·laborar en el comerç internacional del seu poble.\nAmb el sentiment d’haver gaudit molt, com solem fer-ho en aquest viatge, hem abandonat el mercat en taxi. Li he donat un paper amb l’adreça de l’hotel i sense problemes hi hem arribar.\nJa en l’hotel, Linda s’ha provat els sostenidors sobre la camisa rosada i ens hem rigut una estona. Després, una part dels viatgers hem sopat en un restaurant de menjar local. Arròs amb pollastre.\nAvui el whatsapp no funciona.\nRuta de la seda. Mercat del diumenge a Kashgar was last modified: agost 31st, 2016 by Carme Garrigos