Sala de premsa de Cossetània: juliol 2010\nDe vegades, una bona porta per a arribar fins un llibre és una recomanació, i jo faig fer cap a Llinatge, de Miquel Esteve, d'una forma immillorable, gràcies a l'entusiasta crítica d'un escriptor i lector amb fiabilitat: Josep Igual.Jo, que ja conec personalment a Miquel Esteve i n'he llegit altres llibres, me'l puc imaginant xalant com un boig desencaixant, movent i tornant a encaixar les peces que formen Llinatge.El primer cop que el vaig conèixer, em va fer de conductor durant una Fira del llibre ebrenc, i les últimes setmanes, de nou, m'ha conduït amb mestria a través d'aquesta història, fent-me anar a dormir massa tard més d'una nit (no li tindré en compte).El protagonista de la història és el llinatge dels Dip, uns éssers mig gossos i gosses, mig humans, que tot i estar immersos en un alè de misteri, se'ns mostren en certa manera propers, com les llegendes que hem sentit mil cops al bar del nostre poble, plens de sentiments que els atansen molt més al món dels bípedes. De fet, l'acció salta a cavall de Pratdip, Tivissa, Barcelona i Roma, i faig servir el verb saltar amb la clara intenció de visualitzar l'estructura del llibre. Els capítols no són llargs, d'una mida que m'agrada, que convida a encetar-ne un altre, i Esteve ens desbotona la història metòdicament, llaminerament, des de tots els punts de vista, fins al final.Article de Jesús Maria Tibau al blog Tens un racó dalt del món sobre la novel·la Llinatge, de Miquel Esteve.\nGran novel·la, que té com escenari principal el balneari de Tona a l’estiu del quaranta-cinc. Marc Capdevila ens mostra la realitat de postguerra narrada pel personatge principal, en Quel, que escriu les seves memòries abans que la malaltia implacable de l’Alzheimer les esborri i quedin en total oblit.Altres personatges entranyables participen en aquestes memòries: l’esplèndida Neus, el revolucionari Maquis i com no la fidel i afectuosa Toia. L’altruista mossèn Pigrau és el nexe d’unió de tots amb el leitmotiv del coneixement, per ell és tant important assimilar tant de saber com pugui com nodrir als altres amb la seva transmissió personal.Tots fan pinya per fer justícia de l’ultratge fet a la Neus i no deixen cap rastre, alhora ens fan arribar els seus secrets més recòndits.Els temps han començat a canviar i així ens ho demostren moltíssims detalls de la vida quotidiana i s'entreveuen les inclinacions polítiques del moment.Recomano la seva lectura, es llegeix fàcilment i el llenguatge és molt directe i planer. El més important de tot és que aquesta obra no en té res, de pudenta.Ressenya d'Àngels González, participant en la promoció de la novel·la Aigua pudenta, de Marc Capdevila.\nXavier Sust, autor de l'obra Secrets de Catalunya (Cossetània, 2009), presentarà la secció "Univers Sust" durant el programa Fem l'Agost, a l'emissora d'Onda Cero Catalunya. En cada espai, que es podran escoltar els quatre divendres d'agost a partir de les 10 i 10 de la nit, Sust parlarà sobre qüestions relacionades amb algun capítol de Secrets de Catalunya.Alguns dels continguts previstos són la guia pràctica per fer de públic a programes de ràdio i televisió, el petit diccionari dels tebeos i la investigació sobre com detecta el maître que una parella que entra al restaurant és d'estranquis.\nAigua pudenta de Marc Capdevila, és una novel·la on trobem dues històries protagonitzades pel Quel, una ambientada a l’actualitat i l’altra a la Tona de la postguerra.Una d’aquestes històries és la del protagonista, ja avi, afectat d’Alzheimer, i la seva lluita particular contra l’avenç de la malaltia, de vegades, esquitxada de tocs humorístics.I l’altra és la del jove i malaltís Quel, que és testimoni d’una crua història al balneari on treballa a canvi de tractaments per la malaltia respiratòria que pateix. Els fets tràgics que hi succeeixen fan reaccionar cadascun dels personatges d’una forma diferent. Sobta la determinació que pren el personatge de la Toia, que és l’única capaç de venjar la seva amiga.Al final de la novel·la el Quel li explica al seu net quin és el seu veritable origen i com van marcar la seva vida i la de la seva família els esdeveniments ocorreguts al balneari.En resum, una novel·la molt agradable de llegir i molt recomanable.Ressenya de Leonor Caselles, participant en la promoció de la novel·la Aigua pudenta (XIX Premi de Narrativa Sebastià Juan Arbó), de Marc Capdevila.\nJoan Escalé publicà una ressenya dels llibres Serres de Cardó, del Boix i del Coll de l'Alba, de Joan J. Tiron, i L'Alt Solsonès. Rases i cims, de Maria Dot, Francesc Garrigós i Raimon Rovira, a la revista Vèrtex dels mesos de juliol i agost.Escalé parla sobre l'aportació de les guies de la col·lecció Azimut a l'excursionisme:La col·lecció Azimut de Cossetània fa dues grans aportacions a l'excursionisme: gràcies a la seva bona xarxa de distribució posa a l'abast general llibres que quedarien molt localitzats a les contrades que descriuen; a més, aporta títols de zones poc conegudes. El darrer treball, centrat en les serres de Cardó, del Boix i del Coll de l'Alba, en seria un bon exemple perquè tracta uns sectors poc estudiats i encara menys divulgats, excepte la Vall de Cardó, únic fragment prou conegut de l'àmbit de la guia.\nCossetània ha ampliat seva llista de llibres en format digital. Clicant sobre el títol de cada obra accedireu a la pàgina de la xarxa d'editors Edi.cat:L’entorn. El circ mediàtic del BarçaAutor: Àlex SantosEl camí català de Sant Jaume. Des de MontserratAutor: Joan FiolL’Alt Solsonès. Rases i cimsAutors: Maria Dot, Francesc Garrigós i Raimon Rovira50 itineraris a peu per CatalunyaAutor: Josep Mauri i PortolèsEl Montseny. 50 itineraris a peuAutor: Francesc RomaMelmelades casolanes. 80 receptes que surten béAutores: Núria Duran i Montserrat RoigSerres de Cardó, del Boix i del Coll de l’Alba. 26 itinerarisAutor: Joan J. TirónVall d’Aran. 17 excursions a peuAutor: Francesc Xavier GregoriL’Alta Vall de CardósAutor: Carles GelLa Garrotxa en BTTAutor: Sergi LaraAigua pudentaAutor: Marc Capdevila\nCom reconeix Miquel Esteve, últimament estem deixant-nos influenciar massa per històries vingudes dels Estats Units i de Hollywood quan el nostre llegendari va ple de mites que no tenen res que envejar als nord-americans. És així, predicant amb l'exemple, com Esteve ens presenta els 'Dips', uns homes-gos que des de temps immemorables vagarien pel món i, més en concret, per Tivissa, la Serra de Llaberia i, com el seu nom indica, Pratdip. Llinatge (Cossetània, 2010) és una aventura trepidant de Jaume Robinson, un periodista acabat de llicenciar que troba feina en una revista d'esoterisme per la qual ha d'investigar un seguit de fenòmens que promouran un canvi interior, passant de ser un descregut seguidor de Sartre ("L'existència precedeix a l'essència) a una acceptació de fenòmens que abans hauria negat. L'alternança entre narradors i temps verbals dóna un plàcid dinamisme a aquesta obra que, com el mateix autor apunta, pot ser llegida a mode de 'fast food' en una tarda o s'hi pot aprofundir fins trobar-ne el rerefons filosòfic que remet de manera més o menys directa a autors clàssics universals com Adorno, Bram Stoker o Homer. Miquel Esteve Valldepérez -escriptor de Móra la Nova- ha publicat les novel·les Heydrich i les agents del saló Kitty (Cossetània Edicions, 2008 · XXV Premi de Narrativa Ribera d’Ebre) i El Baphomet i la taula esmaragda (Cossetània Edicions, 2009 · XX Premi de Narrativa Vila d’Ascó).Notícia i entrevista de Rut Abelló a Miquel Esteve, autor de Llinatge, al diari delCamp.cat\nTeresa Costa-Gramunt publicà una ressenya del llibre Vilanovines. De l'arxiu a l'evocació, de Mercè Foradada, al Diari de Vilanova del 2 de juliol.Teresa Costa descriu la manera en què l'autora posa al descobert la trajectòria de les vilanovines que apareixen al llibre, que fins ara havien tingut poca presència:Tot fent un exercici de recerca fins allà on li ha estat possible, així com de recreació vibrant d'uns personatges femenins amb caràcter i obra prou sòlida al darrere, a Vilanovines. De l'arxiu a l'evocació (Cossetània), Mercè Foradada ens presenta la trajectòria humana de quatre vilanovines del segle XIX.[...] com fa un fotògraf amb el zoom, l'autora aproxima algun aspecte a ressaltar de la trajectòria d'aquestes vilanovines del segle XIX i escriu un relat minuciós que, des de la ficció, fa encara més versemblant la història real que acabem de llegir.\nUna novel·la on es relata la història d'en Quel, un avi malalt d'Alzheimer, en la seva lluita per retenir els records. El llegat de la història familiar que no havia explicat mai i que vol deixar gravada pel seu nét abans no es perdi. Narra la història d'un passat de postguerra a Tona. Transcorre entre el poble amb els seus habitants i el balneari on ha anat a parar en Quel a treballar per guarir-se de la seva malaltia respiratòria, i on els estiuejants de classe alta van a prendre els seus banys.Apareixen un seguit de personatges cadascun amb les seves lluites particulars: uns per oblidar el passat com en Maquis o la Neus i d'altres lluitant per les seves creences i en contra d'elles al mateix temps com en Mossèn Pigrau. I la Toia que darrera aquesta aparença inalterable és tot sensibilitat i dolçor. Personatges tots ells entranyables i tots ven diferents, que es van fent estimar en el transcurs de la lectura.Una lectura recomanable amb un llenguatge molt planer i al mateix temps molt polit.Ressenya de Teresa Moure, participant en la promoció de la novel·la Aigua pudenta, de Marc Capdevila.\nCossetània edità el llibre amb els millors racons dels 24 paisatges de la sèrieTV3 torna a emetre aquest estiu la sèrie "El paisatge favorit de Catalunya", de la qual Cossetània en publicà el llibre. El programa es reemet els dimecres a 2/4 d'11 de la nit.A l'obra s'hi poden trobar els millors racons dels 24 paisatges que protagonitzen la sèrie.\nUn libro del investigador Daniel Closa desmonta 100 leyendas urbanasMitos, leyendas urbanas, creencias populares, recetas de la abuela... Nuestra sociedad está llena de afirmaciones, que además suelen ir acompañadas por el latiguillo de "científicamente probado", que son falsas. Daniel Closa, doctor en Biología, investigador del CSIC y director del grupo de investigación del Instituto de investigaciones biomédicas de Barcelona, se ha tomado la molestia de comprobar muchas de ellas y las desenmascara en un libro, 100 mitos de la ciencia (Cossètania).La lista de tópicos comúnmente aceptados es prolija. Por ejemplo: no es cierto que sólo utilicemos el 10% de nuestro cerebro. Closa mantiene que si así fuera, la especie humana hace tiempo que se hubiese extinguido. "Éste es uno de los mitos más absurdos que hay", mantiene Closa.Según este científico, esta creencia suele ir de la mano de Albert Einstein, como si el físico alemán la hubiera dicho. "Sabía mucho de fuerzas, energías, gravitación, pero no tenía unos conocimientos notables en temas de fisiología cerebral" mantiene. "No hay ningún dato que indique que sólo usamos el 10% del seso; de hecho, cuando se mide la actividad cerebral, encontramos que todas las zonas funcionan sin excepción", remata.Otro clásico: si los chinos saltaran a la vez, alterarían el eje de rotación terrestre. Con una simple multiplicación, desmiente la creencia. Mil millones de chinos, por cien kilos, da un resultado de cien mil millones de kilos. Esa cifra, respecto al peso de la tierra equivale al salto de una mosca sobre un barco. Y está claro que éste no se hunde.El capítulo de mitos relacionados con la comida es de lo más completo, aunque una de las creencias más arraigadas en el imaginario colectivo es el de que las espinacas contienen mucho hierro. Popeye ha contribuido enormemente a extender este mito, pero la ‘culpa’ del equívoco es de la secretaria que en su día transcribió mal las tablas sobre el contenido de hierro. Erró en una coma y, en vez de atribuir a las espinacas un 0,003% -el valor real- lo fijó en 0,03, diez veces más.Animales y resfriadosLos animales también son protagonistas de innumerables mitos. Se dice que los gatos siempre caen de pie, que las avestruces esconden la cabeza bajo tierra cuando perciben peligro, o que los camellos almacenan agua en sus jorobas. Para Closa, todo es matizable. Incluso cuando las falsas realidades van acompañadas de frases hechas.De alguien olvidadizo se dice que “tiene memoria de pez”. Sin embargo, según Closa atribuir una memoria de sólo unos segundos a los peces es una generalización absurda, nuevamente amplificada gracias a un personaje de animación, la tan adorable como amnésica Dori, de ‘Buscando a Nemo’. De hecho, el científico sugiere que si un pez no obedece a un proceso de entrenamiento puede tratarse más a falta de interés que de memoria.También hay tópicos que parece imposible que sean falsos. Es el caso del que reza ‘los resfriados los causa el frío’. Pues no. Los resfriados llegan de la mano de los virus, lo que ocurre es que en invierno el número de partículas víricas es mayor, ya que hay mucha más gente enferma. Y tampoco es verdad que la vitamina C cure el catarro. “No sirve de nada”, sentencia el autor. “Otra cosa es que apetezca mucho un zumo de naranja cuando estás enfermo”, añade.Y un último mito a tener en cuenta en los albores de las fiestas de verano: ‘Para evitar la resaca es bueno seguir bebiendo’. Nada más lejos de la realidad. Como excusa para seguir de borrachera tiene un pase, pero a más ingesta de alcohol, más deshidratación y malestar.Article de Cristian Reina al diari Heraldodesoria.es.\nL'escriptor tracta el tema universal de l'exili i la memòria històricaPresentació de Retorn a Sefarad a l'Institut d'Estudis VallencsL'exili i la forma de resoldre “aquest greu problema”, com el definia l'escriptora Margarida Aritzeta, és l'eix vertebrador de Retorn a Sefarad (Cossetània Edicions), la darrera novel·la de Miquel Jassans (Alforja, 1937), que dimarts al vespre va ser presentada a Valls, on resideix l'autor. L'obra, que “podria néixer de la lectura de la mateixa portada”, com va dir Margarida Aritzeta, perquè s'hi projecten els efectes de la llum “en un cel de pedra”, (la cova de la Mussara on Jassans va trobar inscrites diferents estrelles de David), “és complexa, ambiciosa i està ben resolta". L'autor explica l'exili des de l'aventura personal d'una gent que es troba en aquesta cova de la muntanya on deixen els signes de la seva estada”. Precisament, la reconstrucció dels fets que fan els personatges de Retorn a Sefarad és l'element prioritari d'una novel·la “amb moments de distensió, però també d'angoixa” i on queda ben palesa “la importància de la transmissió de la memòria històrica a través de les generacions”, va insistir la presentadora del llibre. L'autor va explicar com fa 25 anys un professor d'institut li va donar pistes de l'existència d'aquesta caverna que Jassans no va arribar a localitzar fins fa dos anys, “casualment, mentre buscava bolets amb la meva dona, que va ser qui la va trobar”.Notícia i fotografia d'Anna Estallo al diari El Punt de dijous 22 de juliol sobre la presentació de Retorn a Sefarad, de Miquel Jassans, a Valls.\nLes partícules de pols que travessen els raigs de llum que la cortina deixa traslluir s’entretenen suspeses en l’aire abans de desaparèixer en la foscor, com si es prenguessin el seu temps, un temps circular i infinit i no com el que a nosaltres ens ha estat concedit.”Així és com ens descriu Marc Capdevila, en boca d’en Quel, la necessitat que té el narrador de relatar uns fets ocorreguts l’estiu del 45 als voltants d’un balneari a Tona quan se li acaben els dies de la memòria. En Quel, doncs, pateix Alzheimer i té pressa per deixar-nos el llegat d’una història que el va marcar i que, de fet, li va canviar la manera de veure la vida. Després d’una joventut temorenca per la càrrega moral que li imposava la figura divina i que, gràcies a en mossèn Pigrau, va entendre que “Déu té altra feina que resoldre les misèries de l’espècie humana”, una vegada superades aquelles situacions, la malaltia l’empeny a donar a conèixer la història per les generacions que venen darrera.Els records del temps en que en Quel era un vailet esquifit i malaltís el converteixen en un personatge entranyable ara que es troba en l’última etapa de la seva vida. Es tracta d’un relat planer i molt proper que ens fa viure uns fets que, tot i la seva duresa, es tornen tendres, sobretot ara, quan són records.Ressenya de Núria Roig, participant en la promoció d'Aigua pudenta, de Marc Capdevila.\nEl llibre Retorn a Sefarad, de Miquel S. Jassans, es presenta dimarts 20 de juliol, a 2/4 de 8 del vespre, a l'Institut d'Estudis Vallencs.La presentació anirà a càrrec de l’escriptora Margarida Aritzeta. Al segle XIV, les comunitats jueves de l’Aleixar, Alforja i Vilaplana, a causa de les persecucions i les prohibicions, troben refugi en una cova de la Mussara, on celebren els seus rituals. Per deixar-ne testimoni, graven al sostre de pedra unes estrelles de David, símbol d’Israel. La comunitat, en ser expulsada i enviada a l’exili, promet passar de pares a fills el testimoni i el secret d’aquell lloc sagrat per servar-lo en la memòria del seu Poble. A la fi de la Guerra Civil espanyola, un exiliat que vivia a Alforja i Reus narra l’exili i el seu periple per la inhòspita França, on coneix el jueu búlgar David Avràmof, descendent de sefardites que van viure a l’Aleixar. Passats els anys, els fills d’aquests dos exiliats es retroben i emprenen el retorn a Sefarad en una sorprenent i apassionant aventura, en la qual són presents la fe, la ciència, la controvèrsia i l’amor. Miquel S. Jassans Miquel S. Jassans (Alforja, 1937) és diplomat en Arqueologia Hispànica i llicenciat en Belles Arts per la Universitat de Barcelona, i membre de la Societat d’Onomàstica. Participà activament en el moviment cultural del redreçament de la llengua i la nova cançó catalana dels anys seixanta. Cofundador del grup de teatre estudi Els Passerells, de l’Ateneu Cultural Josep Taverna d’Alforja i de la revista d’opinió Vent de Serè. Artista pintor i professor d’art, ha exposat a diverses ciutats de Catalunya, França i Alemanya. Conjumina el seu temps pintant, fent arqueologia, fotografia i cercant noms de lloc i de persona per les comarques del Camp de Tarragona. Ha publicat: Ordenacions del 1573 de la vila de Rasquera (1984), Toponímia de Rasquera (1988), Noms de lloc i de persona d’Alforja i Cortiella (1991), Onomàstica de Poboleda (1988), El secret dels pergamins càtars (2003), Onomàstica de Colldejou (2003), Diari d’un artista (2007) i Onomàstica de Duesaigües (2008). Publicat per\nPresentació del llibre Vall d'Aran a PalamósEl llibre Vall d'Aran. 17 excursions a peu, de Francesc Xavier Gregori, es presentà divendres 16 de juliol a la Biblioteca Lluís Barceló i Bou, de Palamós.La presentació va anar a càrrec de Pere Llauradó, president del Club Alpí Palamós.Pere Llauradó destacà els gran coneixement de l'autor sobre la muntanya, i sobre la Vall d'Aran, en concret:"En Francesc Xavier Gregori té un coneixement enciclopèdic de la muntanya, i així ho podem constatar en aquest llibre que avui presentem.""De l'autor, com a muntanyenc, jo en destacaria tres vessants: la d'expedicionari, la formativa, i, finalment, la que avui ens ha portat aquí: la divulgativa. En Francesc Xavier, des dels anys vuitanta ha escrit múltiples llibres i articles."Francesc Xavier Gregori senyalà parlà sobre el paisatge catacterístic de la Vall d'Aran, per on ha proposat excursions a l'abast de la majoria:"Escriure aquesta guia m'ha resultat fàcil. I ho dic perquè porto molts anys anant-hi, a la Vall d'Aran. De fet, el que m'ha resultat més difícil ha estat triar 17 excursions.""L'element més característic de la Vall d'Aran són els seus llacs.""Les excursions ressenyades en aquesta guia estan a l'abast de la gran majoria de les persones."\nPresentació de Melmelades casolanes a la llibreria BertrandEl llibre Melmelades casolanes. 80 receptes que surten bé, de Núria Duran i Montserrat Roig, es presentà dijous 15 de juliol a la llibreria Bertrand de Barcelona. La presentació va anar a càrrec de Teresa Mª Correig, catedràtica de Ciències Naturals.Correig destacà la intensa tasca de recerca que han dut a terme les autores abans de la publicació del llibre:"Aquest llibre no és només un receptari, sinó també el resultat d'una autèntica aventura de recerca que han fet les seves autores.""Per redactar-ho, les autores han tingut la dificultat d'haver d'aclarir molts conceptes lèxics, ja que ni tan sols el Termcat els ho sol·lucionava."Núria Duran parlà sobre el procés d'elaboració i tast de les receptes:"Moltes melmelades les vam haver de fer moltes vegades. Alguna, com la de poma i menta, la vam provar cinc vegades i la vam deixar córrer perquè no quedava bé. En canvi, vam provar la de figa de moro, i primer no va quedar gaire bona, però després vam descobrir que afegint-hi whisky la cosa millorava.""Sempre m'ha agradat treballar en equip, perquè és enriquidor. Per això vaig pensar de fer el llibre amb la Montserrat."Montserrat Roig destacà la procedència popular i antiga de les melmelades que apareixen al llibre:El llibre és fruit d'una recerca de dos anys, basada en receptes fetes a partir del saber popular, de receptes dels pobles que moltes vegades es remunten a diverses generacions.La confitura és més compacta que la melmelada, però no ha de ser sòlida. La confitura de codony, és a dir, el codonyat, és una excepció.\nEl primer que m'ha sorprès és que es tracti d'una primera novel.la, ja que tant per l'estil com sobretot per l'acurat llenguatge, sembla obra d'un novel.lista expert. Sóc alumna de l'Escola d'Escriptura de l'Ateneu Barcelonès, i és per això que sé el pa que s'hi dona, i la dificultat que comporta aquest nivell en un primer llibre. S'hi respira molta feina al darrere. La història, terrible, com totes les de postguerra, té lloc en un ambient curiós, un balneari, tot i que només com a escenari gairebé accidental, ja que l'autèntic escenari és la vida interior de les persones, tan malmesa pels fets passats. El personatge d'en Quel és entranyable, i també ho és sobretot el del gairebè Mossèn Pigrau. I què dir d'en Maquis, tan dur i curtit, i al mateix temps, tan necessitat d'afecte. I trobo molt encertat el protagonisme que acaba tenint la Toia, un personatge molt tendre però amb un sentit de la justícia molt primari.En resum, molt recomanable.Ressenya de Sílvia Jané Argenté, participant en la promoció del llibre Aigua pudenta, de Marc Capdevila.\nEl llibre Vall d'Aran. 17 excursions a peu, de Francesc Xavier Gregori, es presentarà divendres 16 de juliol, a 2/4 de 8 del vespre, a la Biblioteca Lluís Barceló i Bou, a Palamós.La presentació anirà a càrrec de Pere Llauradó, president del Club Alpí Palamós. La forta personalitat de la Vall d’Aran que s’ha mantingut fins als nostres dies s’explica en bona part pel caràcter muntanyós d’aquest territori. La guia que teniu a les mans està destinada a tots els amants de la muntanya, tant pels que hi dediquen una escapada de cap de setmana com pels que tenen previst passar-hi unes vacances. L’hem pensada per recórrer l’Aran en època estiuenca, tot i que quan la neu hi és present, també podrem gaudir d’aquestes propostes amb el material i la tècnica adequada. Molts dels 17 itineraris han estat fets més d’un cop, per tal que la ressenya sigui tan ajustada com es pugui al que trobarà l’excursionista. Mireu, gaudiu i impregneuvos d’aquest singular territori curull de paisatges de singular bellesa que de ben segur us seduirà. La gran afició a l’excursionisme de Francesc Xavier Gregori prové del seu pare, que li inculcà amor i respecte per la muntanya. Barceloní de naixement, palamosí d’adopció i aranès de cor, ha passat llargues temporades en aquest meravellós territori, que ha arribat a conèixer i estimar profundament. La seva faceta més destacada es basa en la gran dedicació a la divulgació social de l’excursionisme i l’alta muntanya, especialment d’hivern, com a practicant i com a dinamitzador. Com a alpinista ha recorregut de forma sistemàtica els nostres Pirineus, i pot ser considerat avui un dels millors coneixedors actuals de totes les valls pirinenques tant a l’estiu com a l’hivern en esquís i raquetes, a més de sortides a altres muntanyes com ara els Andes xilens, l’Hindu Kush, Groenlàndia, Gran Atles, Eslovènia, Bulgària, Còrsega, i tots els Alps. Dissenyador gràfic i fotògraf, és autor de nombroses i documentades guies dedicades a l’excursionisme i al coneixement del territori català, que abracen des dels cims més alts dels Pirineus fins als recorreguts més pregons de la Costa Brava. Deliciosament escrites, n’hi ha que són de temàtica hivernal, així com també ha publicat gran quantitat d’articles en revistes especialitzades. Publicat per\nAigua pudenta és la novel·la en la que Marc Capdevila ens presenta el llegat, enregistrat mitjançant una gravadora, d’en Quel, un avi afectat d’Alzheimer que d’aquesta manera vol fer la guerra a l’oblit. En el seu relat, però, hi trobarem tot un seguit de personatges que lluiten precisament per el contrari: oblidar la guerra.Els personatges d’aquesta tendra i colpidora història que transcorre entre els vapors sulfurosos del balneari, són molt diversos. Hi trobarem des d’un excombatent anarquista fins a heroi de guerra del bàndol nacional, passant per un jove i erudit seminarista. Tots ells formen peces clau d’aquesta narració que ens transmet el valor de conservar les vivències per a ser recordades.A la gravació, adreçada al seu net, en Miquel hi parla de la seva adolescència durant la postguerra a Tona, on hi va anar a parar per tal de recuperar-se d’una malaltia respiratòria al balneari d’aquesta localitat a canvi de treballar-hi. Però en realitat aquest enregistrament és la història de la seva família, de les persones que va estimar i la manera d’immortalitzar-los ara que la malaltia n’esborrarà els seus records.Ressenya de Francesc García Grimau, participant en la promoció de la novel·la Aigua pudenta, de Marc Capdevila.\nEl llibre Melmelades casolanes. 80 receptes que surten bé, de Núria Duran i Montserrat Roig, es presentarà dijous 15 de juliol, a 2/4 de 8 del vespre, a la llibreria Bertrand de Barcelona.La presentació anirà a càrrec de Teresa Mª Correig, catedràtica de Ciències Naturals. Aquest llibre, el títol del qual ja suggereix l’èxit assegurat en l’elaboració d’unes 80 melmelades, és el resultat del treball rigorós de les autores, dues persones infatigables, que buscant i remenant i aplicant els coneixements acumulats en molts anys d’experiència han fet un llibre pràctic que ha de fer les delícies d’aquelles persones que volen esmerçar una part del seu temps lliure a la cuina, fent melmelades, confitures i salses. Núria Duran i Montserrat Roig La Núria Duran ja ha escrit alguns llibres en què agermana la seva formació professional i el seu coneixement de les plantes del país, amb la seva afició a la cuina, com ara La cuina del bosc/ Plantes silvestres comestibles, Plantes medicinals i Fruits i plantes silvestres comestibles.La Montserrat Roig ha aportat la seva llarga experiència en l’elaboració de melmelades casolanes i ha dedicat moltes hores a la recerca i experimentació. El seu entusiasme encomanadís ha mantingut el foc viu durant tota l’etapa d’elaboració del llibre. Una originalitat d’aquest llibre és la proposta d’una vintena de receptes de la cuina de l’agredolç que cada cop guanya més terreny en les preferències de força gent i que avui dia apareix a les cartes de molts bons restaurants. Les receptes dels xútneis, agredolços (pickles) i relishes deixen la porta oberta a experimentar-ne molts d’altres, que es poden preparar en família o en un sopar en què cadascú hi diu la seva. Les autores han pensat també en els celíacs i en els diabètics, i fan unes interessants propostes perquè aquestes persones puguin gaudir d’una bona melmelada que no alteri la seva salut. Totes les receptes d’aquest llibre han estat experimentades, repetides i millorades fins a tenir la certesa que realment surten bé. Publicat per\nEn temps en què vampirs, homes-llop i diferent bestiari sobrenatural estan tant de moda, sorprén una novel·la com la de Miquel Esteve, en què ens presenta un "Llinatge" d'éssers sobrenaturals "nostrats", què viuent a terres catalanes, encara que amb ramificacions en altres contrades (és el que té la globalització!). Una història on el Tarot de Marsella té un paper important, mostrant el camí, i on amor, passió, odi, venjança, curiositat i fins i tot la mateixa mort i éssers d'altres mons juguen i es conjuguen amb els destins de la humanitat què els envolta, uns personatges que serveixen als seus propòsits, o què els dificulten... Una història on les coses no són com semblen, on tothom, segons la profecia, és cridat a complir amb el seu destí (tot i que, segur que sempre és escoltada, aquesta crida?). En les mans dels nostres personatges està l'esdevenir d'aquest llinatge.Miquel Esteve configura una novel·la escrita amb una gran riquesa descriptiva i lingüística, en què els diferents relats s'entremesclen, diferents punts de vista i parts de la història explicada pels mateixos protagonistes, que acaben per donar una visió de conjunt sorprenent.Llibre recomenable a qui agraden les històries sobrenaturals, amb acció, i fins i tot passió.Ressenya de Maribel Gutiérrez Delgado, participant en la promoció de la novel·la Llinatge, de Miquel Esteve.\nEls llibres Arbres dels nostres paisatges, Mamífers peluts [del llop a la musaranya] i Obscenitats i tendreses, de Celdoni Fonoll, i Quin món de mones!, de Lloll Bertran i Celdoni Fonoll, es presentaran dimecres 14 de juliol, a les 7 del vespre, a la llibreria Abacus de Sant Cugat del Vallès.Durant l’acte els autors oferiran una petita actuació.Arbres dels nostres paisatgesCeldoni Fonoll, seguint el fil dels seus llibres de versos d’ocells, de plantes i de bolets —que han tingut una gran acceptació entre el públic—, ens ofereix ara Arbres dels nostres paisatges on versifica, amb el seu estil fresc, planer, rigorós i apassionat, cinquanta-cinc espècies d’arbres dels Països Catalans. Arbres dels nostres paisatges és, com els altres poemaris naturalistes de Fonoll, una obra singular i una eina útil per conèixer i estimar els arbres, la natura, la llengua, el país.Mamífers peluts [Del llop a la musaranya]Celdoni Fonoll, seguint el fil dels seus llibres de versos sobre la natura, ens ofereix ara Mamífers peluts [Del llop a la musaranya], on versifica 34 espècies de mamífers dels Països Catalans. Completen i arrodoneixen el llibre fotografies de Jaume Sañé, Oriol Alamany, Isaac Fonoll, Marga Viza i Jordi Sargatal; quatre partitures de cançons transcrites per Isaac Fonoll, i un annex amb informació científica, literària i popular dels mamífers: la part científica és escrita per la biòloga Marta Vigo, i la de cultura popular i literatura és feta per Celdoni Fonoll. Tanca el llibre una cançó-epíleg de Lloll Bertran il·lustrada amb una vinyeta de Tísner. Jordi Sargatal n’ha escrit el pròleg i, entre altres coses, diu: En Celdoni Fonoll s’ha convertit, molt merescudament, en el poeta de la biodiversitat, ja que fins ara ha escrit versos sobre 505 espècies. Sí, 505 animals i plantes, i cal afegir que tots els poemes són molt bonics i sentits. En aquests moments ja en té 205 sobre ocells, 112 d’herbes, 50 de bolets, 55 d’arbres, 49 de peixos, amfibis, rèptils i insectes, i ara 34 de mamífers. Fantàstic!Obscenitats i tendresesA cavall del sexe i de l’humor, i amb pinzellades de tendresa, Celdoni Fonoll ens presenta el seu nou divertimento poètico-eròtic, Obscenitats i tendreses, amb seixanta textos i una cançó. Després de Trempant t’empaito (1993) i Versos perversos (1995), Obscenitats i tendreses tanca la seva trilogia de versos eròtics.Quin món de mones!Quin món de mones! va ser el títol del programa de cap de setmana de Lloll Bertran a Catalunya Ràdio. Un xou humorístic i satíric —líder absolut d’audiència en la seva franja horària: els diumenges d’una a dues del migdia— i on la Lloll, a més a més d’interpretar-hi els seus personatges, de fer-hi entrevistes i de parlar amb els oients, hi cantava cançons conegudes amb la lletra adaptada, d’una manera enginyosa i divertida, al tema de cada setmana. Celdoni Fonoll hi llegia els seus versos, normalment irònics, molts dels quals foren escrits expressament per al programa. Aquest llibre conté quaranta lletres de cançons —hi descobrireu una excel·lent Lloll lletrista— i cinquanta poemes que es van cantar i llegir a Quin món de mones!, des de l’11 de setembre del 2004 fins al 7 de gener del 2006. Publicat per\nTots tenim secrets, normalment petits secrets. Carme Lafay en aquesta obra, Premi Narrativa Marítima Vila de Cambrils Josep Lluís Savall 2009, ens en va introduint uns quants, a través de l’aire del mar que es respira a tota l’obra, del sol de la Costa Brava, de la transparència de l’aigua i del llenguatge. La novel·la transmet realitat, tot i estar ambientada amb uns personatges de classe alta (i llurs interessos també ho són), ja que moltes situacions ens recorden quelcom ja conegut o ja viscut, el que fa que ens sentim fàcilment còmplices en diverses situacions i de diversos personatges: de l’Àlex, de l’Helena, de la Puri…i dels seus secrets.Els capítols, molt ben estructurats, ens situen en cada ocasió en el moment i en el lloc adequat, en el present o en el passat, si cal, per a concretar-nos els personatges i contextualitzar les seves actuacions. Els secrets són com una bola de neu que va creixent a mesura que avança, però deixen de ser-ho quan algú proper a nosaltres els coneix?Lafay, a mesura que avança la novel·la, ens fa coparticipants amb molta astúcia d’enganys i de situacions on també l’atzar hi diu la seva, però sobretot dels sentiments d’uns personatges arrossegats per la vida. Conèixer un secret ens converteix en còmplices?Ressenya d'Àlvar Calvet, participant en la promoció de la novel·la Tots tenim secrets, de Carme Lafay.\nVíctor M. Amela ha publicat una entrevista a Daniel Closa, autor del llibre 100 mites de la ciència, al diari La Vanguardia de dilluns 12 de juliol.En l'entrevista, Closa desmenteix algun dels mites més estesos:[...] es de agradecer que un científico duro como Daniel Closa se entretenga en desenmascarar algunos en su libro 100 mites de la ciència (Cossetània). Por cierto, adelanto que la investigación de Closa en regeneración de tejido pulmonar nos reportará pronto una alegría.Ya muerto, ¿seguirán creciéndome uñas y pelo? Es un mito. Es falso. Tu cadáver se deshidratará, retrayéndose la carne de dedos y cabeza, y por eso uñas y cabellos parecerán más largos...Una cucharilla en el cuello de una botella de cava destapada ¿conservará el gas? ¡Otro mito! Una vez abierta la botella, su gas escapa. Sólo conservas el gas que queda si vuelves a taparla herméticamente.En mi nevera tengo una botella con cucharilla... Adoptamos el mito sobre nuestra propia percepción: preferimos creer a dudar. Publicat per\nEn Jaume Robinson, un periodista acabat de sortir de la universitat, aconsegueix el seu primer encàrrec d’una revista esotèrica. Es tracta d’una investigació sobre avistaments OVNI que el portarà a Tivissa, però que al lector el traslladarà a Barcelona i a Roma, passant per Pratdip i la Serra de Llaveria, a través de les peces dels escacs i dels arcans majors del tarot de Marsella. Aquesta inquietant recerca abastarà diversos successos estranys ocorreguts des de la postguerra fins a la fi dels temps.Llinatge és una gran novel·la de misteri que ens revela que la clau de l’Apocalipsi la té el darrer membre dels Dip, una nissaga d’homes-gos tan antiga com la ciutat eterna.En el seu prou ben documentat llibre, Miquel Esteve, ens ensenya que res no és el que sembla i que tot ens pot sorprendre al final, encara que el Destí pugui aparentar estar escrit i ser interpretable per certa gent dotada per fer-ho.Ressenya de Francesc García Grimau, participant en la promoció de la novel·la Llinatge, de Miquel Esteve\nAbans d'iniciar la seva lectura, va estar uns dies sobre la taula i com qui diu el mirava de reüll, no vaig llegir ni la nota biogràfica de l’autor ni la introducció de contraportada de l'editorial.Llegint Llinatge, de Miquel Esteve, he pogut fer un viatge arrelat a la mitologia de les nostres contrades i amb uns personatges i uns fets que ben bé podrien ser-ho de la història real sobre la que l’autor ha construït una trama que et manté un interès sostingut per la seva lectura.És curiós com un dels personatges que inicialment sembla aliè a tota la trama, en Jaume Robinson, es converteix en un nexe de la història. I sense tenir-ne cap coneixement va propiciant que es desencadenin una sèrie de situacions que van traient a la llum velles històries latents que per a molts ho són de la vora del foc, però que l’autor de la novel·la els dóna vida.Cada personatge té un perfil ben diferenciat i els presenta de manera que els podem conèixer i hi podem trobar les diferents reaccions humanes en tota mena de circumstàncies i la relació entre elles, des de les més nobles fins les provocades pels instints més baixos que provoca l’egoisme.No en voldria desvetllar res més perquè és interessant, atractiva de llegir i enriquidora.Ressenya d'Alfred Pérez de Tudela, participant en la promoció de la novel·la Llinatge, de Miquel Esteve.\nA Tots tenim secrets intuïm des de la primera línia allò que succeirà. Malgrat això poc a poc anirem desgranant una història amb molts personatges i on res és el que sembla.La vida de l’Helena no te gaire sentit, és trista i monòtona i l’única cosa que l’ajuda a sentir-se bé és la seva sala per practicar ballet amb la seva barra i el seu mirall, la resta de la seva vida és mentida. La seva tristesa i soledat fa que te la sentis propera i que fins i tot arribis a pensar que és just el que vol fer i que és mereix una vida millor. Però no en té res de “pobra noia”, mot a mot, pàgina a pàgina descobrirem secrets que al final ens faran veure la història i a l'Helena d’un altre manera.El futur, que queda completament obert, és el que realment importa i aporta un bri d’esperança a una novel·la que és deixa llegir.Ressenya de Maria Cinta Sánchez Esteve, participant en la promoció de la novel·la Tots tenim secrets, de Carme Lafay.\nFrancesc de S. Maspons i Labrós es basà exclusivament en les fonts orals per deixar constància del folklore del segle XIX Cossetània recupera Lo rondallaire, un dels primers aplecs de rondallística catalana. En aquesta obra, Francesc de S. Maspons i Labrós es basà exclusivament en les fonts orals per deixar constància del folklore del segle XIX. Els tres volums de Lo rondallaire (1871-1874) i el de Contes populars catalans (1885) constitueixen el més complet recull de narrativa oral catalana reunit en la seva època. Amb una concepció moderna del folklore, que li permetia defensar la unitat universal de la literatura popular, Francesc Maspons i Labrós va recollir una gran quantitat de contes explicats per persones que els conservaven per tradició oral transmesa durant generacions. En aquest volum es publiquen els dos primers volums de Lo rondallaire, amb un estudi de Josep Maria Pujol, professor de la Universitat Rovira i Virgili, un dels especialistes en literatura popular i rondalles més important de Catalunya. De l’edició n’ha tingut cura Albert Mestres, escriptor i especialista en l’actualització de textos prenormatius. Magí Sunyer, director de la Biblioteca de Tots Colors, contextualitza la tasca de Francesc S. Maspons en un moment en que es despertava l’interès pel folklore i, sobretot, en el romanticisme: “llavors ja es recollien contes i cançons, encara que el que volia fer ell era més modern. Pretenia reproduir fidelment el que deia el poble per donar mostra de com era el poble. El romanticisme, precisament, considera que l’esperit d’un poble el dóna la literatura pupular.” Sunyer assenyala, també, que la base de les històries que s’hi narren és la mateixa que la d’altres contes que s’expliquen arreu del món. Cossetània completarà pròximament el compendi de literatura oral que es desprèn de Lo rondallaire amb la publicació de Contes populars catalans, fruit també del treball de catalogació i classificació del departament de filologia catalana de la URV. Francesc Maspons i Labrós (Granollers, 1840 – Bigues, 1901) fou notari de professió i un dels més destacats folkloristes catalans del segle XIX. Va ser president del consistori dels Jocs Florals de Barcelona, l’any 1897, de l’Associació d’Excursions Catalana i del Centre Excursionista de Catalunya. Va publicar llibres sobre temàtica popular, com Jocs d’infància (1874), Tradicions del Vallès (1876), Les bodes catalanes (1877), i, sobretot, la seva obra màxima, Lo rondallaire (1871-75), completada amb els Contes populars catalans (1885).\nDel 12 al 18 de juliol es podrà adquirir un capítol de la novel·la als transports públics de Catalunya i BalearsLa novel·la El camí reprès, de Maria Teresa Vernet, ha estat seleccionada per la campanya Tasta’m, inclosa en els Plans de foment de la lectura del Departament de Cultura i Mitjans de comunicació de la Generalitat i de la Conselleria d’Educació i Cultura del Govern de les Illes Balears. Del 12 al 18 de juliol ja es podrà adquirir un capítol de la novel·la als dispensadors ubicats als transports públics de Catalunya i Balears (bus, metro, trens de rodalies, ferrocarrils, tramvia, etc) i al Teatre Nacional de Catalunya, l’Auditori, el Teatre Lliure i el Mercat de les Flors.Aquesta és la segona edició del programa Tasta'm, que té l’objectiu de fomentar la lectura i promoure la producció editorial en català, i que difondrà opuscles de 24 obres escollides fins el 26 de novembre de 2010. El tiratge de cadsacun dels opuscles és de 200.000 exemplars.Més informació:Sala de premsa Gencat.cat\nHeus aquí un llibre que comença pel final. De fet, la majoria dels contes presenten un títol que té relació amb el final de la narració. I és Una sortida digna que seria relacionat amb un final de conte graciós, ben trobat, contundent, en la major part dels casos. Contes que són una barreja de les Històries imprevistes de Dahl i de prosa poètica. De fet el tema de la mort, present a tots els contes, s’escauria a aquest escriptor anglès. La mort seria la sortida digna de la vida. En relació amb la coberta: la poma mossegada d’Adam i Eva, la del pecat original i la del final de la vida eterna a la terra per a l’home segons la religió.Penso que seria bo d’haver llegit el llibre per abordar la meva ressenya. En el primer conte, per exemple, hi ha molt de sentit de l’humor present en la història, en un final aparentment sense molt sentit, però que funciona: “es queda sense paraules”, diu en acabar, d’acord amb el final de qualsevol conte, on sempre s’acaben les paraules, il·lustrant el que és obvi.Al segon conte hi surt un secundari, un doble, que no li és permès de destacar en el moment de morir de veritat tampoc. En un altre conte, “Massa visceral”, hi ha la història d’un assassí que “no pot evitar una profunda melangia” de trobar a faltar els que assassina. O a “De tant anar a la font”, la història d’un malastruc que fins i tot és malaventurós amb ell mateix, tot autoprovocant-se la mort.“Mostra d’afecte”: el fet de confondre el mort, trasbalsa el protagonista de tal manera que aconsegueix de fer una mostra d’afecte més aconseguida davant la vídua, ell que no sabia com mostrar-ne d’autèntica i convincent.Com que el tema és la mort i el matar, hi ha algunes personificacions, una d’un àlfil negre que ha matat un cavall blanc, una altra una bombeta que es fon. És molt enginyós i sorprenent un cop més el final. O la personificació mateixa de la mort, que té “una puntualitat que esgarrifa”.En relació al que s’ha dit de la coberta del pecat original: es veu reflectit en el conte “Admiració”, en què el poeta amaga els seus gelos respecte a un poeta d’èxit, no pot deixar de somriure en la seva mort. O bé l’“Aparent tranquil·litat” de qui somnia carregar-se algú que té més èxit que ell en música, un pianista.Hi ha un parell d’observacions molt lúcides: “Segur que els hauria felicitat per l’agilitat amb què han resolt l’entrebanc imprevist (tot i que, si algun succés hi ha previst a la vida, és la mort)” (63). I a l’últim conte, que per cert, és especialment llarg, un cop més una possible referència al títol d’“Una sortida digna”, un end-weight, el pes al final que s’escau aquí: “Però el passat, com l’aigua, d’alguna manera sempre torna”. Val la pena de llegir-se aquest llibre per trobar aquesta frase en el seu context.Trobem també un microconte que és el més concís i poètic de tots, “Motius”: “Un xiquet plora mentre el seguici avança. Però no és de la família; el cotxe de la funerària li ha rebentat la pilota”. Entre allò transcendent i allò frívol, entre el sublim i el grotesc en què es mou la humanitat, com tots aquests contes. Com “la capacitat morbosa de la gent, capaç de mirar les imatges entremig dels dits mentre es tapen la cara amb les mans” (73). El conte al qual pertany aquest passatge parlaria també de com a les notícies, quan no saben de què parlar, treuen un cas d’assassinat. I el següent conte, “L’home de gel”, parlaria de com la credulitat de la gent, la seva ideologia passa per sobre d’un cadàver “en un discret segon terme”.El llibre ve a ser, doncs, un compendi de petites o grans mesquineses, humanes com l’“Enveja” que es té amb una amiga que té més èxit, que fa odiar-la fins i tot pel disseny del seu taüt. La realitat es menja la innocència, ve a dir en un altre conte, “Innocència”.Per últim, l’últim conte, amb un títol, “Viananys”, que és un joc de paraules entre vianant i anys. La mort que ens apropa a la terra aconsegueix de fer volar la protagonista, que retrobarà la mare morta.Algun cop he llegit que la poesia parla de tres temes bàsicament: de la poesia en ella mateixa, de l’amor i de la vida i la mort, que són el mateix. O sigui que el tema d’aquest llibre és més important que no semblaria. Allò que ens lliga a la terra més que res més. D’aquí la pluja fina que torna l’aigua a la terra al principi i al final de l’últim capítol, un final que encaixa amb tot el llibre.Ressenya al blog Anticànons del llibre Una sortida digna, de Jesús Maria Tibau.\nL’Helena i el Norbert són un matrimoni sòlid en aparença, però durant anys s’han amagat més d’una veritat massa important per no afrontar-la. Aviat coneixem la insatisfacció que sent l’Helena per com la vida al costat del seu marit s’ha anat estrenyent. El menyspreu que alimenta envers ell es va fent fort, de tal manera que la història tomba per un caire de perversió. El pes de la novel·la, per tant, recau en una intriga al voltant del propòsit –obscur– de ser feliç de la protagonista.L’Helena sent passió per la dansa; el seu desig és dedica-s’hi plenament. Per a ella també és molt important l’Àlex, el seu fill. La relació entre mare i fill, tocada pels secrets, vehicula en part la intriga més enllà d’un possible entramat policial. Aquesta tria seria un encert si no fos que l’Àlex, personatge clau al final, està poc perfilat. El traçat de les relacions entre els personatges és feble; presenta una lliçó colpidora tot i que no prou transcendent. Alguns detalls ben aconseguits que assenyalen la hipocresia i la buidor, i l’esforç per agilitzar la trama de la novel·la amb un llenguatge planer, no salven el lector d’un ritme amb certa rigidesa, que deixa caure a plom ruixats d’informació amb una veu narrativa que explica més que no suggereix.A Tots tenim secrets s’intueix una bona història, però poc aprofundida. S’hi troba a faltar una delicadesa capaç d’obrar més enllà dels tòpics a l’hora d’estirar i entreteixir el passat dels personatges. Així doncs, el retrat d’aquestes vides superficials de parelles i amics que es traeixen mentre els seus negocis prosperen, en un entorn marítim de comoditat –la presència del mar té gairebé tan poc relleu com la dels altres llocs de la novel·la–, pren un caràcter anecdòtic que no impedirà que alguns lectors passin una estona entretinguda però en el fons anodina. Ressenya d'Albert Tarrés Canimas, participant en la promoció del llibre Tots tenim secrets, de Carme Lafay.\nSalvador Garcia-Arbós publicà una ressenya del llibre Melmelades casolanes. 80 receptes que surten bé, de Núria Duran i Montserrat Roig, a la revista Presència del 25 de juny a l'1 de juliol.Garcia-Arbós destaca la funció clarificadora d'aquesta obra de divulgació de la cuina popular:Núria Duran i Montserrat Roig han construït un llibre senzill, amè, precís i didàctic per exposar de manera clara i succinta tot l'essencial de les confitures.[...]El llibre és com un bon pot de confitura casolana: el disseny del recipient no entra pels ulls, però el producte sorprèn per la qualitat.\nCossetània Edicions publicarà les obres guardonades en diversos certamens literaris amb convocatòria oberta fins a finals d'any. A continuació podeu veure una síntesi de les bases de cadascun:Premis Literaris Ciutat de Tarragona21è Premi de poesia Comas i Maduell:Gènere: reculls de poemes de tema lliureExtensió: Un mínim de 30 poemes o de 200 versos.Termini d’admissió: acabarà el dia 31 d'agost del 2010Dotació: 3.000 euros i la Musa de TarragonaPremis Literaris Ciutat de Tarragona14è Premi de Narrativa Curta per Internet Tinet:Gènere: narracions de tema lliureExtensió: De 3 a 6 fulls DIN A4 mecanografiats a doble espai i amb font Arial 12Termini d’admissió: acabarà el dia 31 d'agost del 2010Dotació: 1.000 euros i la Musa de TarragonaParticularitats: trameses per mitjà d’Internet.Premi de Narrativa Marítima Josep Lluís SavallGènere: qualsevol modalitat del gènere narratiu (novel·la, recull de contes, dietari, llibre de viatges...)Extensió: mínim 100 fulls DIN A4 i màxim 250 fulls (2.100 caràcters per full)Termini d’admissió: acabarà el dia 17 de setembre de 2010, a les 15 h.Dotació: 3.500 € i l’edició de l’obraParticularitats: El mar ha de ser l’element a l’entorn del qual es desenvolupa l’acció principal del relat.Premi Literari Sebastià Juan ArbóGènere: novel·laExtensió: mínim 120 fulls DIN A4, a doble espai -30 línies de 70 espais-Termini d’admissió: acabarà el dia 30 de setembre de 2010Dotació: 2.000 € i l’edició de l’obraPremi de Narrativa Vila de l'Ametlla de MarGènere: narració o conjunt de narracionsExtensió: d'entre 75 i 115 folis de no menys de 30 ni més de 45 línies per foli i fins a 75 caràcters per línia, mecanografiats a doble espai i per una sola cara.Termini d’admissió: s'hauran de presentar abans del 22 de desembre de 2010Dotació: 3.000 euros i la publicació de l'obraParticularitats: només poden presentar-se al premi els joves escriptors dels països catalans, de no més de 40 anys d'edat\nLes obres guanyadores són Les tombes buides, de Marc Masdeu Escuder, en la modalitat de narrativa, i Apicultura tradicional, de Manel Martínez Garcia, en la modalitat d'assaig. Guardonats del Primer Premi de la Fundació del Món RuralCossetània Edicions publicarà els Primers Premis de narrativa i assaig de la Fundació del Món Rural, que es lliuraren dimecres 30 de juny a l'Institut d'Estudis Ilerdencs, a Lleida. Les obres guanyadores, dotades de 3.000 euros cadascuna, són Les tombes buides, del periodista Marc Masdeu Escuder, de Soses, en la modalitat de narrativa, i Apicultura tradicional. Abellaires, melers i cerers. Arquitectura rural i patrimoni. (L'exemple de la Conca de Barberà), de Manel Martínez Garcia, de Montblanc, en la modalitat d'assaig. El jurat féu una menció especial al periodista autor de Cossetània Toni Orensanz, pel reportatge "Prendre la fresca".La Fundació del Món Rural, amb l'objectiu de promoure la presència del món rural en els mitjans de comunicació i en la creació cultural i intel·lectual, convocà el Premi, en les modalitats de narrativa, assaig i periodisme, el desembre de 2009. El jurat estava format pels escriptors Andreu Carranza, Josep Coll i Andreu Lonca; els dirigents pagesos Josep Riera i Rosa Pruna; el president d'Agroprés Jesús Domingo; els periodistes Lluís Foix i Ramon Anglés, i l'expert en agricultura i desenvolupament rural Jordi Peix.Els guardonatsLes tombes buides és un recull de vuit relats, explicats en primera persona per personatges d'un mateix poble amb ocupacions diverses en la comunitat, del que s'ha valorat el domini de la llengua i dels recursos narratius i la singular visió del món rural a casa nostra. L'autor, Marc Masdeu, de 33 anys, és llicenciat en ciències de la comunicació i ha obtingut diferents premis de poesia: Vila de Vallirana, 2002, per El gos autodidacte; el Parc Taulí de poesia, 2003, per Els escalfadors, i el Premi Les Talúries, 2006 per Les nanses. També ha col·laborat en altres llibres de poesia, pàgines web i mitjans de comunicació.Apicultura tradicional. Abellaires, melers i cerers. Arquitectura rural i patrimoni, és un treball de camp que recull la realitat del sector d'abellaires, que és part d'un passat proper però que està consolidat i mira al futur. El jurat ha valorat l'esforç de documentalisme, i el considera una referència per a aquells que volen recuperar els productes tradicionals de qualitat. L'autor, Manel Martínez, ha realitzat diferents estudis vinculats al món rural, la majoria d'ells, a la comarca de la Conca de Barberà. Destaquen Els safareigs públics de la Conca de Barberà i Arquitectura rural, un patrimoni cultural oblidat, tots dos de Cossetània, el segon pendent de publicació durant aquest any.


LES MESTRES DEL PARVULARI\nL’anglès continua sent una gran prioritat a l’escola.\nL’aprenentatge de llengües foranies és un camp on et pots lluir poc ja que és acumulatiu i tot el que es treballa té efectes retardats que surt al cap del temps.\nNo és una assignatura agraïda i dóna la sensació que quan col•loques la base ferma i resistent ningú se n’adona del teu treball i és un blanc fàcilment criticable .\nPoc a poc allò que s’ha treballat dóna el seu fruit però ningú recorda els mestres que van començar en els cursos primerencs.\nAixò de vegades també passa en la lectura. A l’escola es treballa des de P4 on llegeixen cada dia, plogui, nevi o faci sol.\nAquesta base col•locada poc a poc no dóna els seus fruits fins a finals de P5 on llavors diem: ohhh com a aprés aquest any.\nSense desmerèixer la feina de P5 ara llegeixen tan bé perquè fa dos cursos que es treballa intensament.\nTambé passa amb el dibuix, el traç i la bona lletra.\nLa Psicomotricitat fina comença a P1, pintant amb sucre, amb els dits, amb els pinzells... i quan arriben a primària recollim tot el que hem treballat.\nDes d’aquí faig avui un aplaudiment a la feina de totes les mestres d’educació infantil, a vegades oblidades però que realitzen una tasca essencial pel desenvolupament dels nens i per aconseguir èxits a Primària.\na de maig 10, 2011\nEstà claríssim!!! recordo perfectament les mestres de Parvulari que van tenir els meus fills, a casa encara es parla de la Núria, de la Judit, de l'agenda diària de comunicació que teníem (les guardem totes!!!) del dia que van experimentar amb farina i plovia...(la pastarada al cap.. impresionant!!)de la Núria de les cuetes que va inroduïr la mascota del peix, de la Marta, la Maria amb el llegim fent dracera.... ara hi ha el petit i.. és impresionant la feina que la Maria i l'Elsa fan amb ell, al igual que l'any passat l'Isabel i la Sheila. Com sempre diu la Maria: per ser al parvulari tant d'agradar molt els nens!!! i t'ha d'agradar ensenyar.. perquè és on s'aprèn tot! i té tota la raó. Allí no es cambien només bolquers!\nGràcies per ser-hi cada dia.\nA casa molt sovint recordem totes les mestres del parvulari, que han tignut els nens. Que si las Nuries, que si la Maria, l'Isabel i no oblidem la Marta. També n´hi ha una que no m'enrecordo mai del nom, però que ens l'hem trobat algún cop amb el Xavi i ell si que s'enrecorda perfectament; inclús la crida per dir-li adeu.\nTotalment d'acord en que es aquí on fan els fonaments.\nCreo que es un merecido reconocimiento a todo lo que aprenden los niños en el parvulario. El trabajo de las maestras es duro y poco agradecido. Muchas gracias a todas y felicidades por el nuevo diseño del blog, con este fondo de color pistacho tan llamativo. Me gusta.\nUna aplaudiment i l'onada si cal, la veritat és que fan una feina genial. Són una part importantíssima de la seva formació com a personetes, doncs aprenen molt d'elles en tots els sentits.\nGràcies per la paciència, la constància, la dedicació, l'amabilitat i la serietat també quan cal.\nSegur que ells també us ho demostren i agraeixen a la seva manera.\nEns unim a l´aplaudiment, i donem fe que la feina ben feta dona els seus fruits. A més, és converteixen per els nostres nens i per nosaltres mateixos en persones entranyables. Moltes gràcies.\nUi quin verd!!!!\nUn aplaudiment per les mestres del parvulari. Hi ha qui pensa que es passen el dia jugant amb la canalla pero no es aixi; francament fan una feina que jo seria incapaç de fer.\nEstic totalment convençuda que les mestres de parvulari posen les bases de l'educació dels nostres fills...També fan moltes altres coses...Personalment m'encanta veure com la Isabel petoneja al meu pollet! És impagable el que fan! I respecte el que comentes de l'anglès, jo el trobo importantíssim i m'encantaria que els nostres nens sortíssin amb un bon nivell d'anglès. Sílvia Z.\nNosaltres també estem convençuts que la base per una bona formació es posa des de bon començament. Estem molt contents amb la Isabel i la Sheila, des que el pollet Adrià va entrar a la Guarderia ha aprés moltes coses, cançons i sobretot haveu motivat la seva curiositat. Aplaudiments!\nAh, també volem aplaudir la matinera benvinguda de la Srta. Elena i els comentaris de la Srta. Montserrat a peu d'escala/escola.\nCom diu l'Adrià: piquem de mans!\nFamília Cubells Palau\nSi es veies la feina que porta una simple fulla pintada amb ditets......... Tota una programació!!!!!!!!! Així que no vegis un curs sencer!!!!!!!!!\nPer construir una casa no es pot començar per la taulada, s'ha de començar per uns bons ciments. Tant els nens com nosaltres recordem moltes de les coses que han aprés al parvulari. Els encanta trobar-se amb elles pel carrer i cridar al seu nom. A vegades el Sergi comenta mama la Maria era la meva senyoreta quan jo era petit, l'Angels em va ensenyar a llegir quan jo era petit, la Isabel m'ensenyaba els bips de música quan jo era petit. Jo em faig un tip de riure i el miro pensant si quan encara eras mitja puça, perqué ara ja ets una puça sencera. Ens unim a aquest aplaudiment per totes elles.\nJo també vull donar un aplaudiment a totes les professores del parvulari. Son la base de l’educació dels nostres fills.\nNomes tenim que veure com els nostres fills parlen d’ellas, ens demostra com es fan estimar.\nMoltes gracies per educar tant be els nostres fills.\nOblidades MAI!!! Nosaltres sovint ens recordem de les mestres del parvulari i al Martí li fa il.lusió veure pel carrer les senyoretes: la Isabel, la Maria, l'Àngels i la Srta Elena. quan va començar el curs a P-5 algunes tardes havíem de baixar a veure-les. Realment fan una gran feina amb molta paciència. L'anglès i sobretot la lectura tan insistent i tan aviat dóna molt bons resultats. GRACIES a totes. Rosa B.\nEh!!! Que falto jo... Un aplaudiment més a totes. Aprofiteu mares i pares d'aquests moments al parvulari dels vostres fills. Passa tan depressa... no et dones compte i ja estan dividint... Jo recordo quan va passar a l'Avinguda de Madrid que em vaig possar trista,"Deu meu,ja al cole dels grans" i el temps corre i corre...\nBè,que sapigueu,mestres d'educació infantil,que us tenim super present en l'educacio i ensenyament dels nostres fills. Gràcies!!!!\nM'afageixo aquest petit homenatge a les mestres de Parvulari. Un fort aplaudiment per totes elles!!\nHi ha una mestra a la que sempre dic: "Ets la meva mestra favorita!", i ella sempre riu i diu: "Això li dius a totes!". Però jo crec que ella sap que no, perquè la primera mestra, com totes les coses primeres, tenen alguna cosa especial.\nMai em cansaré de dir gràcies.\nYo sobre todo las felicito por su entrañable humanidad, por hacer que no nos sintamos tan culpables por dejar a nuestros hijos en la guarderia para ir a trabajar. La animosidad con la que te explican lo bien que se lo ha pasado ese día, cuánto ha jugado, reído, bailado. Por todo eso y mucho más, GRACIAS.\nhe comentat aquest post amb en Gerard, el meu nebot gran i antic alumne del Parvulari i m'ha dit que encara recorda l'Isabel i la Maria i quan cantem o escoltem les cançons del cd d'en Topi, ell somriu i les canta amb nosaltres.\nEl Gerard, ja té 13 anys!


Declaracions Rubén Burgos pre anada huitens EuroCup Women vs Polkowice\nValencia Basket torna a la competició europea i ho fa mesurant-se a Polkowice en l'anada dels huitens de l'Eurocup Women. Rubén Burgos valora com arriba a l'equip per al viatge a terres poloneses.\nEl tècnic indica que “estem convençudes que l'equip com a bloc va eixir reforçat de Salamanca, encara que clar que ens haguera agradat guanyar i ho vam tindre a prop. Ara focalitzades en el pròxim partit d'Eurocup. Vull que estiguem focalitzades no sols en el pròxim partit sinó en el pròxim entrenament, en cada sessió complir els objectius i donar el màxim. Òbviament el que passa en els partits és molt important, però el que passa entre partits i com et prepares també ho és”.\nRespecte al rival, que ja coneixen de pretemporada: “Esperem un equip en un molt bon moment de forma. Ja ho estava abans de l'eliminatòria contra Orenburg i així ho va demostrar passant amb solvència, sent que tenia un rànquing inferior al rival. Crec que va donar una bona imatge ací en el torneig Ciutat de València quan estaven en una preparació molt primerenca. A part d'això han incorporat a una molt bona jugadora com és Erica Wheeler, continuen amb el potencial interior de Mavunga i Spanou i aconseguint llançaments de tres d'una especialista com és Cado, internacional sèrbia. Serà un rival complicat, no sols en la seua pista, sinó també ací a la Fonteta”.\nL'objectiu com sempre és traure el millor marcador possible. L'entrenador assegura que “la nostra mentalitat i amb la qual partim a l'última eliminatòria a Turquia, traure un bon resultat tant de bo siga amb victòria sinó amb la mínima diferència de punts possible per a posar en valor que el nostre partit a casa de tornada ha de ser una arma important de cara a la classificació”.\nPer a aquest partit Rubén Burgos recuperarà a Leticia Romero i Bec Allen. Encara que no tot l'equip està al cent per cent, el tècnic espera no tindre més baixes que les d'Anna Gómez, Ángela Salvadores i Raquel Carrera. “Leti estava fora del grup pel positiu i des del dilluns ha treballat amb l'equip al cent per cent en bon estat de forma, anímic i totalment preparada per al partit. Els casos de Bec i Queralt són una mica diferents. Totes dues per diferents motius no es trobaven al cent per cent físicament i tampoc li ho estan trobant aquesta setmana. Si que han participat en les sessions de preparació de l'equip, però a un 50%. Han completat la meitat de les sessions i el seu estat físic no és l'òptim. El cos mèdic és optimista i creu que encara queden dies per al partit, que viatjaran sense problema i que creu que estaran, si no és al cent per cent, a un nivell més alt per a competir. Un altre cas puntual és el de Cristina Ouviña, que des del partit de Salamanca el seu estat de salut no és l'òptim ni d'energia i no ha pogut estar amb l'equip ni participar en les sessions de preparació. Els serveis mèdics han pensat que si no estava apta el millor era descansar amb l'objectiu de complir terminis i càrregues perquè puga viatjar i estar al millor nivell possible per a aquest partit. Són optimistes. A la resta de l'equip les veig amb bon to, tant físic com mental, amb bona energia i la convicció que l'equip arribarà al partit amb confiança i motivació màxima”.


Els 5 MILLORS HOTELS a Betws-y-coed amb ofertes i HOTELS BARATS\nTroba les millors ofertes a Betws-y-coed\nELS MILLORS HOTELS A Betws-y-coed\n8 Llocs fascinants per conèixer a Betws i Coed\nBetws and Coed és una ciutat de Conwy County, a Gran Bretanya . Aquesta ciutat està envoltada de frondosos boscos. L'aspecte de les cases i les seves estructures li donen un encant característic de la fantasia medieval.\nEn Betws and Coed trobaràs Graig Lwyd Cascada, un bell destí natural. Els llocs històrics més importants són Tj Mawr Wybrnant, Castell de Conwy, Museu del Ferrocarril i Església de Santa Maria.\nTambé recomanem una caminada pel pont penjant de Zapadores que recorre el riu Conwy. En aquesta ciutat els més petits podran gaudir d'una aventura a Zip World Fforest Park.\nLa gastronomia de Betws i Coed és tradicional, on el xai destaca com a ingredient principal. Un plat típic de la zona que pots degustar a Betws i Coed és el cawl.\nA continuació coneixeràs els 8 llocs més fascinants per conèixer a Betws i Coed.\nDescobreix Graig Lwyd Waterfall\nLa Cascada Graig Lwyd és un bell paisatge natural. Aquesta cascada té uns 10 m d'alçada. Aquest lloc és de fàcil accés per senders curts. A la cascada gaudiràs d'una experiència relaxant a la natura. És un lloc perfecte per gaudir amb nens i passar-ho bé. T'encantarà!\nVisita la Casa Tj Mawr Wybrnant\nTj Mawr Wybrnant és una antiga casa que fa 30 anys que funciona com a museu. Aquesta casa va ser la llar del bisbe William Morgan, famosa per traduir la bíblia al gal·lès. El recorregut a la casa es realitza a través de senders enmig de paisatges increïbles. A la casa trobaràs mobles, pintures i antigues bíblies. Sabem que aquesta visita us agradarà, per la importància cultural local i per la importància religiosa que té.\nTour del castell de Conwy\nEl castell de Conwy es troba a pocs quilòmetres de Betws i Coed. Aquest impressionant monument històric va ser construït al segle XIII. Al castell es poden recórrer les muralles i pujar a les torres per apreciar les boniques vistes. També t'encantarà els seus jardins, són fascinants. No t'oblidis de visitar aquest fantàstic lloc. T'estàs apuntant?\nConeix el Museu del Ferrocarril de Betws i Coed\nEl Museu del Ferrocarril és una destinació turística popular a Betws i Coed. Al museu hi ha tot tipus d'exposicions amb antics ferrocarrils i maquetes. Els més petits gaudiran d'un divertit recorregut pel tren en miniatura pels preciosos jardins que envolten aquesta meravellosa galeria.\nAssistir a l'Església de Santa Maria de Beth i Coed\nL'església de Santa Maria és un temple anglicà del segle XIX. L'arquitectura d'aquesta església és d'estil Norman amb parets de roca i sostres alts. A l'església hi ha belles vidrieres i arcs de pedra. L'església és una destinació ideal per conèixer la cultura religiosa de Betws i Coed.\nCreuar el pont penjant de Sapadores\nEl pont penjant de Zapadores va ser construït el 1930. Aquesta construcció s'uneix a banda i banda de la ciutat i es troba al riu Conwy. La ruta per arribar al pont és per senders envoltats de bells paisatges. Passeu pel pont penjant per capturar els millors selfies, serà fascinant!\nZip World Forest Park Aventura\nZip World Forest Park és una destinació ideal per compartir en família. El parc d'atraccions està situat al mig del bosc. La muntanya russa, els circuits de tirolina i el swing gegant són activitats que pots fer al parc. Aquesta visita et farà viure una aventura en plena natura. Et fascinarà!\nGust de la Gastronomia de Betws i Coed\nL'experiència gastronòmica a Beth and Coed és extraordinària. A la ciutat es pot degustar el típic plat de cawl, un guisat amb xai. Els plats tenen sabors tradicionals britànics i s'utilitzen ingredients locals, com ara musclos i peixos del riu Conwy. Un aperitiu comú és el rarebit gal·lès són pans torrats coberts amb una salsa de diferents formatges.\nLa tradició a Betws and Coed és beure te de riu amb delicioses pastes gal·lesos. bara brith és un pa dolç gal·lès amb fruites confitades, vostè ha de provar-ho. La proposta gastronòmica local és sens dubte exquisida! Un segell distintiu de Betws i Coed.\nReserva hotels a Betws-y-coed\n5.0 (211 Ressenyes)\n5.0 (410 Ressenyes)\n5.0 (448 Ressenyes)\n3.5 (623 Ressenyes)\nMitjana preu/nit: 73 GBP


A 'Villaviciosa de al lado' els hi toca la loteria però no la volen cobrar - Teleponent\nInici Cultura Cinema A ‘Villaviciosa de al lado’ els hi toca la loteria però no...\nA ‘Villaviciosa de al lado’ els hi toca la loteria però no la volen cobrar\nA El Club Momentos és on radica el moll de l'òs argumental d'aquesta història\nUn fotograma d'aquesta comèdia que arriba el divendres dia 2 a la cartellera\nQui no hagi somiat alguna vegada amb que li tocava la loteria que aixequi la mà. Tots hem jugat a imaginar el que faríem si ens convertíssim en milionaris de la nit al dia: canviar el nostre modest utilitari per un descapotable de luxe, deixar el nostre tercer sense ascensor per un xalet amb piscina i pista de pàdel… o, simplement, la satisfacció de fer-li al nostre cap un sonor tall de mànigues.\nPerò… què passaria si es complís aquest somni? Què passaria si et toqués la loteria, trobessis la solució a tots els teus problemes, però no poguessis cobrar el premi perquè en fer-ho tothom descobriria la teva afició a freqüentar a senyoretes de moral distreta?\nAixò és el que ha passat a Villaviciosa de al Lado, una tranquil·la localitat que ha resultat tocada per la vareta de la sort sent agraciada amb el primer premi de la loteria. Però les coses no sempre són tan fàcils com semblen, i fins a per agafar una rosa pots clavar-te una espina. L’espina de Villaviciosa és el Club Momentos, un local de trobades, que va adquirir el número premiat i que ha repartit el premi en nombroses participacions entre els seus clients.\nÉs llavors quan sorgeix el dilema: ser milionari però carregant amb l’etiqueta de puter, o seguir en números vermells, però amb una moral impol·luta. Un dilema que converteix aquest somni en un veritable malson.\nLa pel·lícula ha estat dirigida i escrita per Nacho G. Velilla, amb una dilatada trajectòria a la televisió com a responsable de sèries com Buscando el Norte, Aída o 7 Vidas, i director de llargmetratges com Fuera de carta, Que se mueran los feos o Perdiendo el Norte. Pel que fa als protagonistes, es retroben alguns dels noms més populars de la comèdia actual com Carmen Machi, Arturo Valls, Belén Cuesta, Macarena García, Leo Harlem o Yolanda Ramos.\nArticle anteriorAntisida Lleida premia dues persones i quatre entitats lleidatanes\nArticle següentIvars d’Urgell estrena el consultori mèdic que tant reivindicava


Tallers d’Animació Stop motion\nL’Stop motion és la tècnica d’animació que es treballa generant els fotogrames de forma progressiva i capturant-los utilitzant una càmera, imatge rere imatge. És també, el mètode més manual de fer animació, i el que permet els treballs plàstics més elaborats. Tot seguit podràs veure els nostres tallers d’Stop motion:\nPer un grapat de fotogrames\nReciclar, Reutilitzar, Reanimar!\n“Per un grapat de fotogrames”\nCicle Mitjà i Superior\nAnimar és molt més que fer què alguna cosa es mogui a la pantalla quan apretem el “play”, és aconseguir què els nostres espectadors es creguin que allò que veuen està viu!\nUs presentem una masterclass en la que aprendrem els trucs de l’animació Stop-motion a partir de les ensenyances dels primers animadors de “Disney”. Al llarg de la sessió, i amb exemples pràctics que els nens i nenes podran anar executant a l’aula, donarem els recursos necessaris per a que els alumnes esdevinguin autònoms a l’hora de fer un projecte d’animació Stop-motion.\nPer tal de facilitar-vos la feina adaptarem les explicacions a les eines que tingueu disponibles al centre per dur a terme els curtmetratges. Ja siguin tablets, mòbils, càmeres compactes, etc.\nSi l’objectiu és dur a terme un o varis projectes d’animació després de la nostra sessió, també oferim la possibilitat de fer trobades virtuals de resolució de dubtes un cop realitzada la sessió.\nObjectius de la classe\n· Descobrir els orígens de l’animació.\n· Conèixer la tècnica de l’Stop motion.\n· Comprendre la seqüenciació de moviments.\n· Potenciar la creativitat i l’atenció.\n. Adquirir hàbits de treball en equip.\n· Valorar el treball específic d’aquesta tècnica.\nTRAILER DE LA VERSIÓ ONLINE OFERIDA DURANT EL CONFINAMENT AL FESTIVAL “ANIMATIC”\nFarem una demostració amb els apunts clau per a realitzar una animació Stop-motion i, per grups, entregarem als nens i nenes una sèrie de personatges preparats per a ser animats amb la tècnica del Cut-Out i un fons sobre el que succeirà la seva història. Per grups, i guiats per el nostre equip realitzaran una animació inventada per ells mateixos.\n· Descobrir els orígens de l’animació.\n· Conèixer la tècnica Stop-motion.\n· Comprendre la seqüenciació de moviments.\n· Valorar el treball específic d’aquesta tècnica.\nEls resultats es podran veure en format de prèvia en el mateix moment de realitzar el taller. Posteriorment s’editaran en format HD i es facilitarà un enllaç de descàrrega al centre per a què el pugui compartir als alumnes.\nTaller ‘Reciclar, Reutilitzar, Reanimar!’\nL’activitat s’inicia amb una introducció al món de l’animació i la història del cinema incidint en la tècnica de l’Stop-motion. Partint d’exemples audiovisuals d’aquesta tècnica es plantejarà la pràctica a realitzar. Els alumnes hauran de crear petites històries a partir d’unes pautes que se’ls donaran, i només podran utilitzar elements de reciclatge que portarem. Un cop els elements de l’animació estiguin creats els alumnes enregistraran l’animació utilitzant una càmera fotogràfica connectada a l’ordinador amb un programa professional de captura d’Stop-motion.\nLa temàtica de l’animació es pot relacionar amb els aprenentatges que s’estiguin realitzant en aquell moment o contextualitzar-lo amb altres elements de l’escola.\nEn cas d’optar per la sessió de 180′ obrim la possibilitat a realitzar el taller en dues parts, en dies diferents, per tal de que els alumnes disposin de més temps per a preparar escenaris, personatges, explorar materials, etc…\n· Potenciar la creativitat treballant amb el reciclatge.


Ihr Tore zu Zion, BWV 193 - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n25 agost 1727\nIhr Tore zu Sion, BWV 193 (Portes de Sió), és una cantata de Johann Sebastian Bach per a la constitució del Consistori, estrenada a Leipzig probablement el 25 d'agost de 1727.\nL'autor, desconegut, empra els versicles dels salms en els primers quatre números: 87, 2; 121, 4; 65, 3 i 9, 8, respectivament. És una paròdia de la cantata profana composta el mateix any, BWV 193a, amb motiu de l'onomàstica de Frederick August I, príncep elector de Saxònia i rei de Polònia; probablement, atès el seu estil, les dues cantates provinguin d'una més antiga de l'època de Köthen. Ha arribat molt fragmentada i només s'han conservat les partitures dels oboès i de les veus solistes, cosa que n'ha fet molt problemàtica la seva reconstrucció. De la versió profana, amb llibret de Picander i onze números, s'aprofita la música dels números 1, 7 i 9 per als moviments 1, 3 i 5, respectivament. El text fa moltes referències a la protecció de Déu sobre els pobles i els governs, d'acord amb la constitució del nou Consistori de Leipzig que arriba a comparar amb la nova Jerusalem. Es conserven altres cinc cantates compostes amb motiu de la constitució d'un nou Consell Municipal: BWV 29, BWV 69, BWV 71, BWV 119 i BWV 120.\nObra escrita per a soprano, contralt i cor; dos oboès, corda i baix continu. Consta de cinc números\nCor: Ihr Tore zu Sion (Portes de Sió)\nRecitatiu (soprano): Der Hüter Israels entschläft noch schlummert nicht (El guardià d'Israel no dorm ni descansa.)\nÀria (soprano): Gott, wir danken deiner Güte (Senyor, agraïm les teves mercès)\nRecitatiu (contralt): O Leipziger Jerusalem, vergnüge dich an deinem Feste (Oh Leipzig, nova Jerusalem, Gaudeix de la teva festa!)\nÀria (contralt): Ihr Tore zu Zion, ihr Wohnungen Jakobs, freuet euch! (Envia'ns, Senyor, la teva benedicció)\nEl cor inicial està estructurat en tres parts, introduït per un ritornello concertant de tota l'orquestra. Un recitatiu secco de soprano introdueix l'ària, també de soprano, del tercer número amb l'acompanyament de l'oboè i una aire de dansa molt marcat. L'altre solista, el contralt, intervé ara amb un recitatiu secco i una ària, amb una participació virtuosística de l'oboè, que clou la cantata, que té una durada aproximada de vint minuts.\nLes gravacions integrals de Nikolaus Harnoncourt i Gustav Leonhardt per a Teldec, de John Eliot Gardiner per a Soli Deo Gloria ni la de Masaaki Suzuki per a BIS inclouen aquesta cantata.\nJ.S. Bach: Complete Cantatas Vol. 19. Ton Koopman, Amsterdam Baroque Orchestra & Choir, Caroline Stam, Michael Chance. (Challenge Classics), 2006.\nJ.S. Bach: Church Cantatas Vol. 58. Helmuth Rilling, Bach-Collegium Stuttgart, Gächinger Kantorei Stuttgart, Arleen Augér, Julia Hamari. (Hänssler), 1999.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ihr_Tore_zu_Zion,_BWV_193&oldid=29951286»


A Zeus Manager apostem per la innovació. Per això no podíem faltar a HIP (Hospitality Innovation Planet). Representa la cita anual d’innovació Horeca. Una plataforma pensada per impulsar el sector amb un enfocament altament sinèrgic. Un esdeveniment en el qual explorar les últimes tendències, i deixar-se sorprendre pel poder transformador de la creativitat i l’originalitat aplicades al canvi i la millora constant. HIP ens ofereix l’oportunitat de profunditzar en solucions específiques per diferents àmbits de la nostra indústria:\nA més, trobem dins el HIP, l’Hospitality 4.0 que constitueix actualment, el congrés internacional més gran sobre innovació, amb una clara vocació de transformar el sector.\nSinergies en el sector Horeca\nHIP Hospitality Innovation Planet és un escenari on la paraula sinergia adquireix el seu màxim esplendor en tots els aspectes. Des de Zeus Manager aprofitem aquesta magnífica oportunitat, per interactuar i relacionar-nos amb empresaris i professionals del sector. Doncs sabem que estar oberts a solucions flexibles i possibles aliances, és una estratègia fonamental en un món que canvia a gran velocitat. Així mateix, HIP ofereix a Zeus Manager una ocasió formidable per atraure a nous clients, presentant el nostre innovador sistema de reserves en línia. Creat a consciència per un equip multidisciplinari d’experts, que ha desenvolupat un programa de gestió de reserves per a restaurants fàcil i pràctic, mitjançant el qual és possible rebre reserves des de la pàgina web del restaurant, les xarxes socials, o la mateixa web de Zeus Manager, que possibilita gestionar les reserves de manera eficient i senzilla, des de qualsevol lloc i a qualsevol moment. Amb Zeus Manager podem crear tants restaurants com necessitem, oferint també moltes altres opcions que optimitzen la gestió diària dels nostres negocis.\nUna de les novetats són els informes d’estadístiques\nHIP Hospitality Innovation Planet brinda a Zeus Manager l’oportunitat de presentar en primícia una de les característiques més destacables del programa. Consisteix en l’existència d’una pantalla d’informes estadístics, que permet filtrar la informació per empreses o per locals, i dona també la possibilitat d’analitzar intervals de temps per separat. Presentant la informació d’una manera gràfica i atractiva que facilita comparar i comprendre fàcilment les dades. Igualment, es contemplen els aspectes més rellevants pel negoci en relació a les reserves, tals com:\nD’on provenen les reserves\nAntelació amb què es realitzen reserves\nAmb tot això, per exemple, podrem saber de quines xarxes socials provenen majoritàriament les reserves, el que pot afavorir decisions de màrqueting digital, tals com en quin mitjà és més rendible promocionar-se, o comprovar l’impacte final que poden tenir determinades accions de promoció. Si tens l’oportunitat d’assistir a la fira HIP, no dubtis en visitar-nos al Pavelló 1, Stand 1D429. L’equip de Zeus Manager estarà encantat de fer-te una demostració gratuïta del programa o si vols ara mateix la teva demo clica aquí.


Dos Palos Florists. Dos Palos CA flower shops.\nDos Palos, CA Florists\nFind Florists in Dos Palos\n2358 Blossom Street, Dos Palos, CA 93620\n2040 Blossom St, Dos Palos, CA 93620\n18011 Sky Park Cir Ste G\nDos Palos Flower Shop News


RD 16:15 13/03/20\nMollet ha adoptat avui diverses mesures per reforçar l’assistència social a les famílies més vulnerables del municipi mentre dura la crisi del coronavirus.\nEl Comitè d’Emergències Municipals s’ha reunit novament aquest divendres i ha adoptat diverses mesures entre elles la millora de la coordinació amb Càrites i Creu Roja per reforçar el banc d’aliments i garantir l’alimentació a les famílies més vulnerables.\nTambé s’ha aprovat que serveis Socials centrarà la seva activitat en el Centre de l’ERA, tancant l’atenció ciutadana del Centre CIRD Joana Barcala. Es reforçarà el seguiment i l’atenció telefònica per temes urgents i en cas de voler contactar amb Serveis Socials es podrà fer trucant als telèfons 935707747 i 935700908\nA través de Serveis Socials, valorarà la situació personal de les famílies vulnerables i actuarà per a garantir el benestar d’aquests.\nPer altra banda el servei d’intermediació i inserció laboral l’Empresa Municipal de Formació Ocupacional i Ocupació (EMFO) es mantenen a través dels serveis telefònics. 93 570 51 60. L’espai de formació del carrer Francesc Macià romandrà tancat al públic. També estarà tancat L’espai Mollet HUB de l’avd. Jaume I.\nAltres serveis que tanquen les seves portes dues setmanes són l'Oficina del Síndic Personer i L’Oficina Tributària de la Diputació de Barcelona.\nEs manté el servei de transport urbà però en redueix l’ocupació fins a un terç\nTambé el departament de Territori de la Generalitat ha traslladat tot un seguit de mesures per contenir el coronavirus que afecten el transport públic. Es manté el servei de transport públic però es redueix fins a 1/3 l’ocupació.\nAquesta reducció, de moment, només serà causada per les mesures preses amb relació al tancament de centres educatius i la recomanació que les empreses impulsin el teletreball.\nAra per ara no s’han de reduir serveis. Només es podria contemplar en el cas d’aquelles expedicions o línies que van pràcticament buides de passatge, sempre amb avís previ de l’Autoritat Metropolitana del Transport (AMT).\nUna altra de les mesures adoptades és que els conductors d’autobusos deixaran de vendre bitllets i donar bescanvi. Els bitllets i títols de transport s’hauran de comprar a les màquines.


El CEM estrena rocòdrom vertical | Viu Molins de Rei\nEl nou rocòdrom permetrà que Molins de Rei sigui seu de la lliga catalana d’escalada esportiva // CEM\nLa Fira de la Candelera també va servir per fomentar el esports minoritaris de Molins de Rei. El Centre Excursionista de Molins de Rei va estrenar un nou rocòdrom, espai necessari per entrenar la pràctica de l’escalada. Segons el responsable de la secció d’escalada del CEM, Carles Moyés, “fa molt anys que estàvem esperant aquesta instal·lació”. És per això que ara que s’ha fet realitat es mostren “molt contents”.\nEl nou rocòdrom complementa la primera fase inaugurada el novembre del 2010, quan es va instal·lar un bloc d’escalada (bulder) que ha suposat un augment del nombre de practicants de l’escalada a Molins de Rei i la recuperació d’escaladors que fins ara havien d’anar a entrenar al Papiol o Sant Feliu de Llobregat.\nEl nou rocòdrom es troba al costat de la pista antiga del poliesportiu municipal // Laura Fernández\nAmb aquest nou rocòdrom es culmina la segona fase: un rocòdrom d’alçada que permet practicar l’escalada vertical, el que permetrà incorporar a Molins de Rei al circuit de competicions d’escalada esportiva amb cordes, bagues i mosquetons per progressar cap amunt, mentre que amb el bloc que hi havia fins ara només es podia fer horitzontalment.\nLa instal·lació del rocòdrom de 10 metres d’alçada i 5 d’amplada ha estat costejada pels socis del CEM. Ha costat un total de 9.000 euros. Tot i iaixò, la mà d’obra ha tingut un cost zero ja que l’han construït els membres de la secció d’escalada de l’entitat esportiva. El rocòdrom s’ha instal·lat a la pista antiga del poliesportiu municipal encara que és una ubicació que es veurà modificada a mig termini. Segons va explicar l’alcalde i regidor d’Esports, Xavi Paz, en declaracions a Viu Molins de Rei, “el rocòdrom és una instal·lació que, a la llarga, ha de passar la zona esportiva del barri del Canal, que serà el punt de concentració dels esports minoritaris a Molins de Rei”. D’aquesta manera, l’escalada compartiria espai amb esports com l’halterofília, el tenis taula o la gimnàstica en el futur.\nEtiquetes:Carles Moyés CEM CEM Molins de Rei Centre Excursionista de Molins de Rei Escalada Poliesportiu municipal rocòdrom Xavi Paz


Pedro Sánchez no en deixa passar cap - Notícies Política - Notícies Política - e-notícies\nPolítica · 31 d'Octubre de 2019. 14:09h.\nPedro Sánchez no en deixa passar cap\nEl Govern espanyol aprovarà un decret "per posar punt i final a la República digital"\nEl president espanyol en funcions, Pedro Sánchez, ha anunciat que el Consell de Ministres ha aprovat un decret que obligarà totes les administracions de l'Estat a utilitzar servidors ubicats a Europa. "No hi haurà independència en línia ni offline", ha dit Pedro Sánchez en una entrevista a Onda Cero, per justificar aquest reial decret llei, que servirà per "posar punt i final al projecte independentista de la República digital".\nA criteri del conseller Puigneró "el que veiem amb aquest anunci d'aquest decret llei és com l'Estat anuncia un cop d'estat digital a Catalunya. Pedro Sánchez ha desconnectat, no només de Catalunya, sinó també del progrés social i digital del segle XXI". Puigneró s'ha preguntat si l'executiu de Sánchez vol "tombar un projecte de progrés econòmic i social per Catalunya" i ha criticat el que qualifica de "deriva antidemocràtica del PSOE".\nTot i això, ha afirmat que "és imparable, perquè la república digital és el naixement d'un cinquè poder, la ciutadania digitalment apoderada. Què volen il·legalitzar? L'apoderament digital de la ciutadania? Els fa por? Volen il·legalitzar el desplegament de la fibra òptica perquè arribi a totes les capitals de comarca de Catalunya?".\nPel conseller, el decret pretén "il·legalitzar un dret que tenen els ciutadans que és tenir una identitat digital" i pot suposar que "els ciutadans i ciutadanes no tinguin igualtats d'oportunitats visquin on visquin. També ha acusat l'executiu espanyol de voler il·legalitzar l'Agència de Ciberseguretat a Catalunya, que s'ha posat en marxa aquesta setmana que perquè "aquest país sigui vulnerable a ciberatacs".\nGovern, Govern espanyol, Pedro Sánchez, Jordi Puigneró\nEl PP reclama el desallotjament de la plaça Universitat\nBuch es lliura de tot


Watch Caso terminal (2006) online. Free streaming\nCaso terminal (2006) - Watch Online. Directed by Mauricio García Castellanos\nWriters Mauricio García Castellanos\nJosé Miguel Núñez Macías (idea)\nCast Moises Arizmendi José Luis Barraza Mario Iván Martínez Graziela Carrera\nPlot ... search for Caso terminal on IMDb\nStreaming resources for this Mauricio García Castellanos Drama, Short Movie\nCaso terminal - YouTube\nDirector: Mauricio García Castellanos Año: 2006 Guión: Mauricio García Castellanos con el apoyo de Miguel Nuñes Macías Fotografía: Ramón Orozco Stoltenberg Actores: Alessandro bocardo, Magda García, Martha García, Marco Iván Martínez, Graciela Carrera, José Luis Barrraza ...\nCaso terminal (2006) - IMDb\nDirected by Mauricio García Castellanos. With Moises Arizmendi, José Luis Barraza, Graziela Carrera, Mario Iván Martínez.\nCaso terminal sub en inglés - YouTube\nAño: 2006 Director: Mauricio García Castellanos Guión: Mauricio García Castellanos con el apoyo de Miguel Nuñes Macías Fotografía: Ramón Orozco Stoltenberg Actores: Alessandro bocardo, Magda García, Martha García, Marco Iván Martínez, Graciela Carrera, José Luis Barrraza ...\nCaso terminal fecha de estreno 2006-03-25. Dirigida por: Mauricio García Castellanos. Interpretación: Moises Arizmendi, José Luis Barraza y Graziela Carrera.\nCaso terminal (2006) - 豆瓣电影\nCaso terminal电影简介和剧情介绍,Caso terminal ... Caso terminal (2006) 导演: Mauricio García Castellanos 编剧: Mauricio García Castellanos 类型: ...\nCaso terminal - AMPLIA INFORMACION SOBRE CUERNAVACA, MORELOS ...\nTag: Caso terminal. ... En esta ocasión se incluyeron los cortos Caso terminal, una producción del año 2006 del realizador Mauricio García Castellanos (historia de un doctor que puede ver a la muerte antes de que un paciente pierda la vida, ...\nCaso terminal - Peliculas - Cine Morelos\nCaso terminal Año: 2006. Duración: 0:10. Director. Mauricio García Castellanos. Actores. Moises Arizmendi, José Luis Barraza, Graziela Carrera, Mario Iván Martínez. Sinopsis: El doctor Pablo Ortega tiene un don especial: puede ver a La Muerte cada vez que alguien va a perder la vida.\nCaso Terminal Sub En Inglés | Celebrity Net Worth\nAño: 2006 Director: Mauricio García Castellanos Guión: Mauricio García Castellanos con el apoyo de Miguel Nuñes Macías Fotografía: Ramón Orozco Stoltenberg Actores: Alessandro bocardo, Magda García, Martha García, Marco Iván Martínez, Graciela Carrera, José Luis Barrraza, Moisés ...\nCaso terminal - Filmtipset\nFilmen Caso terminal. ... Regissör: Mauricio García Castellanos: Utgivningsår: 2006: Längd: 10 min Antal betyg: 1 betyg: Betygsätt: Om Caso terminal: ... Mauricio García Castellanos: Genre: Kortfilm: Produktionsland: Mexiko: Filmnummer: 62910:\nCaso terminal: Originaltitel: Caso terminal: Regissör: Mauricio García Castellanos: Utgivningsår: 2006: Längd: 10 min Antal betyg: 1 betyg: Betygsätt: Liknande filmer (framröstade) Liknande filmer (beräknade) Betyg & Kommentarer - Visa betygsättare\ncultura y comunicación» Caso terminal\ncultura y comunicación» Caso terminal. ... En esta ocasión se incluyeron los cortos Caso terminal, una producción del año 2006 del realizador Mauricio García Castellanos (historia de un doctor que puede ver a la muerte ...\nProducciones cinematográficas México : Caso terminal ...\nCaso terminal. Terminal Case. Tipo de ... Año de producción/Production Year 2006 País/Country México Duración/Running time 10 min. Dirección ... Mauricio García Castellanos Fotografía/Cinematography Ramón Orozco Stoltenberg Edición/Editing Óscar Figueroa, Mauricio García Castellanos ...\nThose are web search results for "Caso terminal 2006" and may change in time. We are not affiliate with any of these websites. If some of the links harm copyright laws please see our DMCA and Copyright page.\nActors: Moises Arizmendi Roberto Uscanga Carmen Salinas\nWriters: Mauricio García Castellanos\nLa hija del caníbal (2003) Los viejos ritos (1994) Ni maiz (2008)


Rosa Morena - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nManuela Pulgarín González (Badajoz, 11 de juliol de 1940 - Badajoz, 4 de desembre de 2019), més coneguda pel seu nom artístic Rosa Morena, va ser una cantant de cobla, música popular, i actriu espanyola. Va cobrar la seva popularitat a Espanya en la dècada del 1970, després d'haver recorregut gran part d'Amèrica i els EUA quan encara era una jove amb gran virtuosisme vocal però poc coneguda al seu propi país.\nRosa Morena el 1973\n4 desembre 2019 (76 anys)\nOtilia Pulgarín (Extremadura)\nLa bomba espanyola (Buenos Aires)\nLa Reina del Flamenc Pop\nManuela de Badajoz\nLa ventafocs d'Espanya\nLa Marilyn Monroe espanyola\nFlamenco pop, copla\nBelter, Hispavox, Euromusic, Corvox, Columbia Records\nRosa Morena va néixer al carrer Felipe Checa a la ciutat de Badajoz, filla d'un miner i integrant d'una família nombrosa que es completava amb un nodrit nombre de germans (vuit), va començar a cantar a la seva terra als sis anys i va anar allí on va començar a fer-se coneguda a través de presentacions en Radio Extremadura, per a després -als nou anys- presentar-se en l'espectacle teatral Los nardos extremeños.\nAls 11 anys va debutar a Madrid al costat del mestre Millán, en la Cavalcada cap de setmana de Bobby Deglané. I va començar la pluja de contactes: França, Bèlgica, Les Américas, Japó. Canal 13 de Buenos Aires la va fer una de les seves favorites, on va tenir oportunitat de conèixer a Chubby Checker. Assídua a actuar per a hotels de luxe com el Carib Hilton, El Convent, el Casino de Vinya del Mar, entre altres, reclamant-la en nombroses ocasions i compartint cartell amb artistes com Pepito Arvelo.\nI Equador, Veneçuela, Costa Rica, El Salvador, Panamà, Santo Domingo, arribant -fins i tot- als EUA, on es va presentar al costat de Frank Sinatra, Dean Martin i Judy Garland, en El xou d'Ed Sullivan, a Nova York, sent descoberta per la Williams Morris. Va ser nomenada “La millor artista de la Ciutat dels Gratacels”, sent la primera cantant de parla hispana a adquirir aquest guardó, el qual, només ostentava la balladora Carmen Amaya. A més, va participar durant una gala benèfica en el Radio City Music Hall (Madison Square Garden), retransmetent-se en format de telemaratón en WOR-TV (Channel 9). Va actuar amb el bongosero cubà Candido i el guitarrista espanyol Sabicas, a més de tornar a compartir cartell amb els estels de El xou de Ed Sullivan citades anteriorment, Sammy Davis, Jr., entre altres. Aquest esdeveniment va ser organitzat per la fundació UCP (United Cerebral Palsy) de Nova York, presidida per Leo Hausman. Posteriorment a aquesta gala, durant una festa privada, va arribar a actuar al costat d'Ella Fitzgerald, amb la qual va fusionar jazz amb flamenc.\n“The Blue Angel” i “Liborio” eren dos locals on es conservaven testimoniatges del pas de Rosa Morena, el remolí de l'Espanya moderna. El primer d'ells va ser un dels clubs més sofisticats de Manhattan. Mentre que “Liborio” va arribar a ser el millor cabaret llatí de Nova York en la dècada de 1960, on actuava al costat d'artistes com Candido, Celia Cruz o Olga Guillot.\nPosteriorment i al seu retorn a Espanya va ser portada a Madrid on va començar una carrera summament popular, aconseguint conquistar definitivament al poble espanyol.\nVa ser descoberta per al cinema a través del programa de televisió Gran Parada. La van veure els productors d'aquesta, els va agradar i la van contractar per a diverses pel·lícules.\nLa imatge sexy del flamenc pop d'Espanya que ella representava tots els anys als grans programes de televisió que animava Myrta Silva, la gran estrella de Puerto Rico, en les principals estacions del Carib, Nova York, Los Angeles, Chicago, Texas, etc.\nL'any 1975 va ser la noia més fotografiada i entrevistada d'Espanya, sent l'artista que més portades va protagonitzar. Va obtenir tal popularitat, que empreses de prestigi com la franquícia americana Burger King, van demandar la seva imatge per a la inauguració del primer establiment de tot Europa, localitzant-se a Madrid. L'eixerida extremenya, que es va imposar cantant andalús, va anunciar recitals, pel·lícula a Hollywood, viatges, i la seva fe en què les seves cançons van ser força populars a tot arreu. Considerada com l'artista extremenya que més lluny ha arribat. Aclamada pel col·lectiu gai en els 70', arribant-la a coronar com a reina dels gais el 1977, a Madrid.\nLa seva trajectòria va ser dilatada i important, realitzant diversos discos i també pel·lícules; però lamentablement el 1987 es va veure interrompuda per una greu malaltia que li va provocar la pèrdua d'un pulmó, raó per la qual va haver d'efectuar-se dilatats tractaments de radioteràpia, i obligar-se a perllongats períodes de descans per a la seva recuperació, raons per les quals es va veure allunyada molt temps dels escenaris.\nVa passar els darrers anys de la seva vida a la seva terra natal, on va reiniciar les classes de cant per tal de reprendre la seva carrera. En 2012 va anunciar, durant una entrevista per al programa “Nuestra tarde” de Canal Extremadura Televisión, l'engegada d'un nou projecte titulat “Volviendo con mi gente”. Al setembre del mateix any va publicar el seu últim àlbum titulat “Soy fuego”. .\nVa morir el 4 de desembre de 2019, a causa d'un càncer, a l'Hospital Universitari de Badajoz.\nLa seva discografia va tenir la importància necessària com per portar-la al triomf i la popularitat, no només al seu país sinó també a l'estranger. Un dels seus temes més coneguts, pel qual es va fer famosa a tot el món, va ser "Tira-li guindes al gall dindi". Va obtenir reconeixements com diversos Discos d'or, “Olé 70'”, “Super cançó nacional de l'estiu 72', entre altres.\nHispavox 21-001 S (1976): Que mírame / No te quiero / Drácula / La fuerza de la costumbre / Uva madura / Me quema la distancia / Qué más da / Perdida estoy / Que me dé / Vete ya\nCorvox CV-10.009 (1977): Me siento feliz / Tiene poema de amor / Ya verás / Sentir / Vete y hazlo / Merecumbé / Libre, libre, libre / De tus labios yo quiero beber / La Mami / Qué voy a hacer / Creo en el amor\n↑ «Manuela de Badajoz en El Generalife». ABC (Madrid), 01-10-1957. [Consulta: 9 febrer 2014].\n↑ «Rosa Morena en Circo Price». La Vanguardia, 03-05-1959. [Consulta: 9 febrer 2014].\n↑ «Rosa Morena en El Convento». Variety, 11-09-1963. [Consulta: 9 febrer 2014].\n↑ «Rosa Morena en El Convento». Variety, 18-09-1963. [Consulta: 9 febrer 2014].\n↑ «Rosa Morena en El Convento». Variety, 25-09-1963. [Consulta: 9 febrer 2014].\n↑ «Rosa Morena en El Convento». Variety, 23-10-1963. [Consulta: 9 febrer 2014].\n↑ «Rosa Morena en El Convento». Variety, 30-10-1963. [Consulta: 9 febrer 2014].\n↑ «Rosa Morena, por Manuel Román». Libertad Digital, 15-06-2014. [Consulta: 15 juny 2014].\n↑ «Rosa Morena en el Liborio». Variety, 07-11-1963. [Consulta: 9 febrer 2014].\n↑ «Los Invisibles». Diario de Sevilla, 04-06-2016. [Consulta: 1r març 2017].\n↑ «Rosa Morena inaugura Burger King en Madrid». ABC (Madrid), 05-07-1975. [Consulta: 9 febrer 2014].\n↑ «Rosa Morena, una extremeña en los cantes». ABC, 24-12-1972. [Consulta: 9 abril 2015].\n↑ «Fernando Segundo Moya: Rosa Morena». Diario de Sevilla, 19-12-2009. [Consulta: 29 març 2014].\n↑ «Próximo homenaje a los soldados del Sahara». La Vanguardia, 18-07-1975. [Consulta: 27 agost 2014].\n↑ «Una diva gay de la copla inauguró el 1975 el Burger King del vigilante homófobo». Ragap España, 10-12-2014. [Consulta: 11 desembre 2014].\n↑ «Nuestra tarde». Canal Extremadura Televisión, 23-03-2012. [Consulta: 17 setembre 2015].\n↑ «Rosa Morena: Premio 'A toda una vida' a la artista Rosa Morena». El Periódico de Extremadura, 25-05-2013. [Consulta: 12 abril 2015].\n↑ «Muere en Badajoz la cantante Rosa Morena». Diario HOY, 04-12-2019. [Consulta: 5 desembre 2019].\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Rosa Morena\nGalería de fotografies de Rosa Morena\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Rosa_Morena&oldid=23368357»\nDarrera modificació: 30 abr 2020 a les 01:11\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 30 abr 2020 a les 01:11.