Tal com vaig prometre ahir al publicar les caminades programades pel mes de febrer, avui encara que sigui breument comentaré la caminada saludable que vint-i-vuit persones vàrem compartir i gaudir com fem habitualment.\nPer aquesta ocasió per algunes persones la caminada no era nova pe fet que ja l’hem dut a terme en alguna altra ocasió, encara que l’itinerari sí que va ser totalment diferent del que acostumàvem a fer. El company Pere Feliu, veí de Sant Joan de Vilatorrada, és un expert en aquelles contrades i ja no és la primera vegada que ens guia i comparteix amb el grup de caminadors com a membre que és, i participa en les caminades saludables que des del Cap i l’Associació del barri de la Sagrada Família de Manresa, duem a terme habitualment. Per tant avui ell ha estat el guia i ens ha ensenyat com arribar al mas de Can Cerver i gaudir de les tines que per aquell entorn hi ha. Aquesta masia i les tines estan ubicades en el terme municipal de Sant Joan, a sota Collbaix, molt a prop de també la coneguda masia de Santa Marta.\nD’entrada us diré que si la desitgeu fer com nosaltres, tan sols heu de seguir l’enllaç de Wikiloc que el company Mario ha gravat, i molt àmpliament ha senyalitzat amb els corresponents Waypoits:\nCap S.F. Tines de Can Cerver -Tornada per Sant Joan.....\nEL GRÀFIC I DADES DE LA CAMINADA\nHem sortit el matí a les vuit del Cap del barri, que és el lloc de trobada i un volt hem fet uns escalfaments previs per activar el cos, hem anat pel passeig del riu a la zona esportiva del Congost per dirigir-nos a la carena entre el Collbaix i Sant Joan, per corriols molt agradables acompanyats amb unes vistes panoràmiques, tant de la ciutat de Manresa com de Sant Joan, per convergir la pista de sota Collbaix, fins a una cruïlla que la deixem per anar per la dreta, i seguir caminant entre pistes i corriols que ens han permès arribar a l’objectiu d’avui que ha estat visitar les tines de can Cerver, unes tines que les desconeixíem, ja que ens creiem que tan sols hi havia les del voltant del mas i constatareu amb les fotografies que no és així, i molt em temo que encara si anem trepitjant més aquell entorn, podria molt ben ser que en trobéssim més. De fet és un conjunt de cinc tines que val la pena veure i gaudir-les tant per la seva ubicació com pel seu estat, que encara que la vegetació ja hi té presència encara es conserven força en bon estat. És una llàstima que no es disposi dels mitjans necessaris per fer-hi actuacions i preservar-les com seria normal en altres països per preservar la història i la cultura com molt bé es mereix. Ho deixo aquí perquè en aquest sentit acostumo a sentir tanta impotència per no poder fer re, i com diuen: els dimonis se m’emporten. Malgrat tot, encara les podem gaudir i almenys si amb bona voluntat tots els amants d’aquestes construccions fem quelcom per ensenyar-les i que siguin del coneixement tan ampli com sigui possible, encara mantinc l’esperança que algun dia els temps siguin millors, i els nostres predecessors hi puguin fer més que nosaltres, per així seguir tenint constància del passat històric i de la cultura adquirida amb l’esforç de tots els nostres avantpassats.\nLa Tornada l’hem fet anant fins al poble de Sant Joan de Vilatorrada i pel pont vell que hi passa el riu Cardener ens hem atansat a la zona del Poal, ja dintre el terme de Manresa, per fer el camí asfaltat de Joncadella, encara que en arribar a l’aqüeducte o pont llarg (que li diuen), hem anat per la pista que mena a la zona del Gimnàstic Parc, i per l’avinguda nova anar a la carretera de Vic que la travessem, sortim al carrer de Sant Joan d’en Coll, i pel carrer Can Ramon, anem al carrer de l’Arquitecta Montagut que travessem el carrer de Sant Cristòfol i novament ens trobem davant del Cap i fer els estiraments per finalitzar l’activitat amb bones condicions físiques.\nDeixo tres enllaços que parlen dels orígens del mas, encara que tot sembla un xic confós però m’ha semblat que pot ser d’interès:\nMas Campserver-Mapes de patrimoni cultural\nmasies-fals_50.pdf ------ Antoni Vilà Casals+Rosa Vilanova\nGràcies a totes les persones que heu fet realitat aquesta caminada tan gratificant, interessant i fantàstica, especialment al company Pere per la seva compartició, i guiatge, amb la bonhomia que el caracteritza i el seu benfer.\nLA CAMINADA EN MARXA ARRIBANT A LA ZONA DEL CONGOST\nANANT A LA CARENA DE SANT JOAN DE VILATORRADA\nA PUNT D'INICIAR EL PRIMER CORRIOL\nFENT VIA EN PLENA PUJADA\nLA GRATIFICACIÓ S'HO VAL - UNES VISTES...\nALGUNA BARRACA BEN APROFITADA PER L'HOME ACTUAL\nEL MAJESTUÓS COLLBAIX\nCOMENÇANT A FER LA PISTA DE FONOLLOSA\nTAMBÉ GAUDIM DE CORRIOLS\nSEGUIM DONANT ALEGRIA A LA VISTA AMB IMATGES PRECIOSES\nCAMINAR I FER SALUT AMB EL CONTACTE DE LA NATURA\nCOMPARTIR CONVERSA TAMBÉ APORTA ELS SEU GRANET DE SORRA\nÉS UN GOIG TAN GRAN PODER GAUDIR DE LA NATURA\nEP! JA SOM DAVANT DE L'OBJECTIU D'AVUI LES TINES I EL MAS AL FONS\n...LES TINES DE CAN...\nCERVER - UN CONJUNT DE CINC APLEGADES\nI DE RODONES\nS'HI PODEN VEURE BARREJADES - CONVIUEN\nES TROBEN A DALT D'UN TURÓ\nHI HA UN PETIT PLA QUE ENS PERMET VEURE PER TORNS...\nLES TINES AMB LA VEGETACIÓ QUE LES ENVAEIX\nUN PI QUE HA CRESCUT A L'INTERIOR DE LA TINA\nL'ENTRAD DEL MAS DE CAN CERVER\nEL COBERT I L'ERA DEL MAS\nAMB UN SOL ESPLÈNDID\nAPROFITEM ELS PADRISOS PER SEURE...\n...RECUPERAR UNA MICA LES FORCES I...\n...ALTRES COM EL PERE I EL JOAN...\n...QUE OBSERVEN LES EINES QUE HI HA AL COBERT\nNO SEMBLE HIVERN -FA UN DIA PRIMAVERAL\nEL MARIO HA FET LA FOROGRAFIA DEL GRUP PER RECORD\nAQUESTA L'HA FET L'ÀNGELS PER PODER SER-HI TOTS\nMARXEM PER REDERE DEL MAS\nENCARA HI HA MÉS TINES AQUESTA ESTÁ PROTEGIDA\nENS HA FET GRÀCIA FER UNA ALTRA FOTO EL MARIO ÉS LA SOMBRA\nEL MAS I LA TINA ENGANXADA\nUNA ALTRA PERSPECTIVA DEL MAS AMB EL TERRAT\nLA BARANA DE FERRO FORJAT\nDUES TINES MÉS A TOCAR DEL MAS\nSEMPRE CONVIDEN A VOLER-LES VEURE I GAUDIR\nTOTES OFEREIXEN QUELCOM...\n...DIFERENT PEL MOTIU QUE SIGUI\nA POC A POC ANEM DEIXANT EL MAS ENRERE\nAQUESTA ÉS L'ÚLTIMA VISTA DEL MAS\nFENT VIA NOVAMENT - EL PERE AMB LA LLUÏSA EN PRIMER TERME\nL'ALZINA CAPRICIS DE LA NATURA\nEL VENT I EL TEMPS NO PERDONEN\nARRIBADA DE VELL NOU ALS PEUS DEL COLLBAIX\nARA PERÒ AGAFEM LA PISTA QUE MENA A SANT JOAN DE VILATORRADA\nEL PERE ENS DEIXA-JA HE DIT QUE ELL VIU A SANT JOAN\nEN DIRECCIÓ AL PONT VELL DEL POBLE PER ANAR AL POAL\nL'AQÜEDUCTE O PONT LLARG DE MANRESA\nFENT EL PONT QUE PER SOTA HI PASSA LA C-25\nIMPRESSIONANT- QUINA IMATGE TAN BONICA! L'HA FET LA COMPANYA MONTSE RIBALTA\nAmb aquesta imatge tan maca dono per acabat el comentari i reportatge de la caminada de divendres.


Els Mossos d'Esquadra desmantellen una partida il·legal de pòquer a Mataró, en el marc d'una inspecció a un bar-restaurant. La matinada del passat dilluns 8 de desembre els mossos tenien la sospita que en un bar-restaurant del barri del Camí de la Serra s'estava portant a terme aquesta activitat il·legal després d'observar horaris de tancament no habituals per a un local d'aquestes característiques. Així mateix també es va detectar que entraven persones amb la persiana mig aixecada i que s'esperava l'arribada de més persones per entrar conjuntament a l'interior de l'establiment.\nEls agents van accedir al local, cap a la una de la matinada, a l'interior del qual van localitzar 22 jugadors de pòquer, un joc que per catàleg només es pot desenvolupar en sales de joc de casinos, els quals disposen d'autorització administrativa per exercir aquesta activitat.\nEls jugadors estaven distribuïts en tres taules, fumant i prenent consumicions mentre jugaven al pòquer, en la seva modalitat del Texas Holdem, amb centenars de fitxes de colors amb numeració que quantificava en euros el valor de cadascuna d'elles.\nA la barra de l'establiment es van localitzar maletins amb fitxes sobrants i cartes de joc, i a prop d'ells, els agents van detectar la quantitat de 2.200 euros fraccionats en bitllets de 10, 20 i 50 euros, presumptament per realitzar canvis per fitxes de joc. Tant els diners com els elements del joc van ser intervinguts i es va aixecar la corresponent acta administrativa.\nA part de denunciar al responsable i els participants de la partida il·legal, els agents van estendre dues actes administratives de denúncia per tinença de substàncies estupefaents, a més a més de deixar constància d'una infracció per tolerància al consum de tabac a l'interior de l'establiment.


Zoom: La tradició del Corpus - Diari de Sabadell\nZoom: La tradició del Corpus\nEl Corpus Christi se celebra cada any amb una processó al voltant de l’església de Sant Fèlix. Enguany es va avançar d’hora per no coincidir amb la revetlla.\nLes dues religioses de la mirada inquisitiva segur que participen cada any en aquest ritual que beneeix els assistents amb el cos i la sang de Jesucrist. A l’esquerra, l’encens s’esvaeix a tota la plaça. El mossèn sosté la Creu de Plata amb l’eucaristia. Dins l’església s’ha escoltat el Gènesi. A baix a l’esquerra, alguns feligresos s’agenollen per rebre la benedicció.\nTemes:Corpus Christi, església sant fèlix, fotos


FRACASO ESCOLAR o FRACASO POLÍTICO: MEMÒRIA D’UNS ULLS PINTATS Lluís Llach\nDolç, exquisit i mesurat d’estil, en Lluís Llach articula una història en primera persona del protagonista que deixa entreveure el durant i el després de la Guerra “Incivil” espanyola. Amb el rerafons d’una Barceloneta plena de quitxalla, un protagonista homoxesual va recordant des del present la construcció de les tensions que comportaren el conflicte i la destrucció de la societat gràcies a aquest. Les històries paral·leles dels personatges van trenant-se un i altre cop en primer pla d’aquesta narrativa. Cal insistir per tant, que la novel·la guarda un excel·lent equilibri entre el rerafons històric i l’encaix de les vicissituds dels personatges. Deliciós en detalls de la guerra i de la humanitat, desperta la complicitat del lector respecte a la mort i a l’amor. De personatges creïbles, els herois esdevenen víctimes, els covards supervivents i els joves adults. Potser l’últim capítol respon més a desigs de l’autor que no pas a un final més natural i menys cinematogràfic. El llibre en essència és un crit a l’amor, a la llibertat i a no oblidar els malvats (29/10/2012, Sant Feliu de Llobregat).\nPublicado por David Rabadà i Vives en 9:40


3a tanda 2018, a Borrefilms amb tu – Colònies a Borredà\n3a tanda 2018, a Borrefilms amb tu\nInici Colònies 3a tanda 2018, a Borrefilms amb tu\njuliol 21, 2018\tColònies\nDiferents productores cinematogràfiques participaven amb la seva pel·lícula als premis Borrefilms, coneguts arreu del món. El dia 12 de Juliol, durant la presentació de les productores nominades, el director i membre del jurat, Leonardo Di Capo, va perdre la memòria per un cop fort al cap. L’entrega dels premis era en pocs dies, el que va provocar que totes les productores juguessin brut per tal de convèncer al membre del jurat que la seva pel·lícula era la mereixedora del premi.\nDurant el transcurs dels dies les diferents productores: Tincart, Comsuembia, Cincgorgs, Quinsidral, Waiten Dos i Baixamunt van renunciar a les nominacions al adonar-se’n del seu joc brut. No obstant, parlant les unes amb les altres van decidir valorar tots els seus punts forts i unir-se les unes amb les altres per tal de crear la gran pel·lícula. Finalment, aquests 69 nens i nenes que formaven part de les productores van presentar la pel·lícula basada en tot allò que havien viscut durant aquells 10 dies a Borredà. I, efectivament, va ser la pel·lícula guanyadora dels premis Borrefilms.\nTots els participants ho recorden així:\n“El que volem és que visquis aquest món fantàstic i ens mostris el millor de tu mateix mentre a fora tot va donant voltes. I viure-ho perquè mai s’acabi, memoritzant tot el què hem viscut junts. A Borrefilms amb tu”.\n2a tanda 2018, Una tanda de pel·lícula.\n4a tanda 2018, el festival de la teva vida


La transformació de la Mina guanya el Premi Nacional d’Urbanisme\nL’any 2006, el Pla de Transformació guanya el Premi Nacional d’Urbanisme en la modalitat de Treball, Pla o Projecte d’Ordenació Urbanística, organitzat pel Ministeri espanyol de l’Habitatge i presentat pel Consorci. El jurat li atorga el guardó pel “caràcter integrat de l’actuació, que es planteja en un barri sorgit a finals dels anys seixanta, de marcat caràcter marginal i socialment degradat, i que es recolza en un Pla Especial de Reordenació i Millora d’alta qualitat tècnica”.\nEls autors del projecte de transformació del barri de la Mina són Sebastià Jornet, Carles Llop i Joan Enric Pastor, de l’Estudi d’arquitectura i urbanisme JLP. En la seva defensa del premi el jurat també destaca, “l’estructura urbanística de la proposta, recolzada en una rambla central de nou traçat i que inclou la rehabilitació d’habitatges existents, la construcció de nous habitatges socials y una adequada dotació d’equipaments públics, promovent la cohesió social i la sostenibilitat, ambiental y econòmica del barri”. L’objecte d’aquesta convocatòria, recuperada l’any 2004 després d’un lapsus de 23 anys sense organitzar-se, és premiar els treballs d’ordenació urbanística que facin millorar les condicions de la vida dels ciutadans i que contribueixin a la cohesió social, al desenvolupament sostenible del territori i de les ciutats, a la qualitat espaial i estètica del medi urbà, i l’ús racional dels recursos econòmics. A l’edició d’aquell mateix any 2006, l’arquitecte, Oriol Bohigas, va guanyar el premi nacional d’arquitectura.\nA arrel del nacional d’urbanisme el projecte del Pla de Transformació del barri de la Mina, ha quedat recollit extensament en un llibre editat pel Ministeri de l’Habitatge. La publicació, editada en castellà, porta el nom de “OPR, Ordenar el territorio, Proyectar la ciudad y Rehabilitar los tejidos existentes. La relevancia del planeamiento a través de los Premios Nacionales de Urbanismo”. I inclou els projectes guanyadors de les dues edicions anteriors: el Pla General de Fuentlabrada (2004) i el Pla Territorial Insular de Menorca (2005). Tres projectes que s’enfronten a tres escales diferents d’actuació urbanística (general, territorial i especial –barri-), que d’aquesta manera es veuen doblement reconeguts.\nA finals del mes de novembre, dins unes jornades de treball organitzades per l’Agrupació d’Arquitectes Urbanistes de Catalunya (AAUC), més d’un centenar d’arquitectes es van reunir a l’Espai Cultural Font de la Mina per assistir a l’acte de presentació del llibre OPR que també va incloure, una passejada pel barri per visitar la reforma i alguns equipaments del Pla de Transformació, i l’homenatge al veterà arquitecte, Manuel Ribas i Piera, autor de la nova l’església parroquial de la Mare de Déu de les Neus, construïda al barri.\nEl president de l’Agrupació, Josep Maria Vilanova, va inaugurar l’acte al qual van participar la Directora General de Sòl i Polítiques Urbanes del Ministeri de l’Habitatge, María Rosario Alonso; el regidor d’Urbanisme de l’Ajuntament de Sant Adrià de Besòs i vicepresident executiu del Consorci del barri de la Mina, Joan Callau; el catedràtic d’arquitectura i director del llibre que es presentava, Ramón López Lucio; l’arquitecte, Sebastià Jornet, del despatx Jornet-Llop-Pastor responsable del projecte de transformació del barri de la Mina; i la cap de l’Àrea Social del Consorci de la Mina, Carme Ferran. Així com els arquitectes, David Soldevila, autor, juntament amb el seu pare, Alfons Soldevila, de l’Espai Cultural Font de la Mina; David Bochaca i Marc Forés, de l’estudi Vèrtex d’arquitectura, autors de la nova Zona esportiva La Mina; i Manuel Ribas, arquitecte de la nova església; que van explicar els detalls de les obres que han realitzat al barri.\nJoan Callau, va enumerar els diferents moments en que el projecte de transformació del barri de la Mina va anar prenent consistència i convencent a propis i estranys. Entre ells, la celebració del Fòrum de les Cultures, l’any 2004, que va comportar el soterrament de l’abocador i la depuradora, fins aleshores a l’aire lliure; la creació dels Consorcis del Besòs i del barri de la Mina, aquest últim amb una executiva paritària al marge de partits entre la Generalitat de Catalunya i l’Ajuntament de Sant Adrià; els estudis tècnics que validaven la qualitat tècnica de les construccions de la Mina, que tiraven per terra la idea dels que defensaven que tot el barri s’havia d’enderrocar; i el canvi de perspectiva que van aportar en Sebastià Jornet i el seu equip que, contra el que també molts havien defensat, advocava per portar més gent al barri, fent nova construcció d’habitatges públics i per al mercat lliure que aportés sàvia nova al barri.\nJa en una segona fase de la consolidació del Pla de Transformació, va destacar la decisió d’instal•lar la Universitat Politècnica, amb el Campus del Besòs, a la zona més litoral del barri; i l’acurada gestió del Consorci del barri de la Mina que ha aconseguit garantir les previsions del pla, de manera que actualment es troba en termini de gestió en tots els seus àmbits. Sense oblidar els diversos moments de participació i diàleg amb les entitats veïnals del barri, a través d’assemblees i reunions per recollir els seus punts de vista i aportacions.\nEl professor López Lucio, en la presentació del llibre, va assenyalar el reconeixement que representa aquesta publicació per a uns treballs que segons va dir necessiten visibilitat, ja que les revistes professionals s’interessen més per l’arquitectura dels edificis singulars i aïllats que no pas pels plans urbanístics, que treballen en la planificació i l’ordenació del territori. López Lucio va assenyalar la manca de regulació o una regulació feble com la principal responsable de la destrucció de moltes zones urbanes, així com la manca de planejaments a les ciutats; a l’hora que va criticar els procediments administratius a que es veuen sotmesos els projectes arquitectònics i urbanístics que massa sovint porten a un bloqueig de les actuacions que tenen un àmbit general, més global, que va més enllà de l’edifici únic.\nPel que fa al Pla de transformació de la Mina en va destacar la seva valentia per sortir-se de la correcció política i anar a contracorrent, al plantejar que la solució no passava per desdensificar el barri sinó per barrejar habitatge protegit i de lliure mercat, i dotar-lo d’equipaments de qualitat.\nCentralitat, diversitat i intercanvi\nPer la seva banda, Sebastià Jornet, va fer un repàs des de la fase més embrionària del pla de transformació, amb els estudis de viabilitat i presa de decisions, com la d’eliminar l’espai central del barri ocupat per les escoles, àrees esportives i centres socials, que actuaven de barrera arquitectònica entre la Mina Vella i la Mina Nova, i crear una gran rambla amb nou habitatge i locals comercials. El plantejament bàsic va ser que la Mina és un bon lloc per viure, prop del mar, al costat de Barcelona, amb el gran parc del Besòs a tocar, i espais entre els edificis d’habitatges que faciliten les relacions veïnals de la comunitat. El gran problema, i que ha fet molt de mal al barri, és la droga que encara es troba en vies de resolució i que va pesar a l’hora de decidir la ubicació al barri de la Mina de la comissaria dels Mossos d’Esquadra en el seu desplegament a Sant Adrià de Besòs.\nJornet va recordar que s’ha tracta d’una intervenció bastant radical basada en els principis de centralitat, diversitat i intercanvi. Que buscava aprofitar el veïnatge del barri amb la capital catalana, la possibilitat d’introduir una nova arquitectura de volumetries i altures molt més reduïdes en comparació als grans blocs que caracteritzen el barri, i connectar la Mina amb el seu entorn un cop enderrocat el polígon industrial i obertes les seves principals vies de comunicació.\nPel que fa als aspectes socials, Carme Ferran, Cap de l’Àrea Social del Consorci, va desgranar cadascun dels serveis i projectes que es gestionen en benefici de les persones que viuen a la Mina. Orientats a millorar la seva qualitat de vida, als quals cada any es destinen 2,5 milions d’euros i hi treballen fins a 234 professionals. De fet, el Pla d’Acció Social de la Mina, està directament relacionat amb la transformació urbanística, i l’un no s’entén sense l’altre. Històricament, les famílies més normalitzades han marxat fora del barri i en conseqüència, segons va apuntar Ferran, aconseguir la plena normalització del barri serà molt difícil.\nEn alguns àmbits com la incorporació de la dona al món laboral i la implantació de serveis per facilitar la conciliació de la vida familiar i laboral, és pot parlar de bons resultats. En canvi, en d’altres s’han fet progressos a mitges, com és el cas del comerç local on s’ha aconseguit organitzar una Associació de Comerciants, però la realitat actual de les condicions dels negocis i dels establiments dista molt d’estar preparada per afrontar la competència que representa l’obertura de grans centres comercials a l’entorn del barri i la futura instal•lació de nou comerç a la Rambla.\nGràcies al finançament europeu, a través del programa URBAN (per al qual el barri de la Mina qualificava en tots i cadascun dels seus requisits) s’ha pogut fer una planificació a mig termini i garantir una unificació d’esforços sota el pacte institucional de les quatre administracions que formen el Consorci (Generalitat de Catalunya, Diputació de Barcelona i ajuntaments de Sant Adrià de Besòs i Barcelona). La inserció sociolaboral de sectors amb baixa qualificació és un dels eixos del Pla, juntament amb el treball que es fa amb el sector de la venda ambulant per fer viables aquests petits negocis familiars.\nLa convivència i el civisme és un altre dels objectius bàsics del Pla, amb la consolidació de les entitats locals i l’organització de les comunitats de veïns. Qüestió que va lligada amb la millora dels problemes de l’àmbit educatiu, ja que només un 30% de la població en edat escolar de la Mina assisteix a les escoles del barri, i la resta opta per escolaritzar-se fora. Davant d’això, es busquen noves estratègies com fomentar la implicació i vinculació de les famílies als centres d’ensenyament (una llar d’infants, una escola d’infantil i primària, i un institut de secundària). I el treball, per consolidar els serveis d’educació en el temps de lleure d’infants i joves.\nEl problema de la droga se’n recent de factors externs al barri com pot ser la crisi actual, que fan oscil•lar enormement les xifres de consum i venda. S’ha passat de moments de contenció i d’haver d’atendre una població drogodepenent veïna del barri, i per tant integrada dins la comunitat i més receptiva als programes d’ajut, a moments de més alarma social per l’arribada de població estrangera molt menys controlable i que presenta molta més dificultat per entrar en el sistema sanitari reglat. Al barri hi ha un servei sociosanitari, per atendre aquestes persones com a malalts i un servei sociolaboral que treballa en la seva recuperació i integració social.\nL’acte es va donar per acabat amb l’homenatge al mestre d’arquitectes, Manuel Ribas, a qui l’Agrupació va fer lliurament d’una petita escultura, obra de l’arquitecte i urbanista, Agàpit Borràs.\nPublicacions de l’estudi JLP sobre el Pla de Transformació:\n•Sebastià Jornet: “La millora del barri de la Mina: Reciclar, reestructurar, reutilitzar...”. VISIONS Revista de l’Escola Tècnica Superior d’Arquitectura de Barcelona núm. 9, maig 2011. ISBN 978-84-608-1215-9.\n•Carles Llop, Sebastià Jornet, Joan Enric Pastor: “La rehabilitación de la ciudad existente. El Plan especial de reforma y reordenación del barrio de La Mina. Entrevista a los autores del trabajo”. En el libro: Ordenar el territorio, proyectar la ciudad, rehabilitar los barrios existentes. La relevancia del planeamiento a través de los premios nacionales de urbanismo 2004, 2005, 2006. ISBN978-84-96387-39-3. Ministeri de l’Habitatge.\n•Carles Llop, Sebastià Jornet, Joan Enric Pastor: “Pla del barri de la Mina”. Llibre, Barcelona, transformació, plans i projectes. 2008, publicació nacional editada per l’Ajuntament de Barcelona.\n•Carles Llop, Sebastià Jornet, Joan Enric Pastor: “Plan especial de reordenación y mejora del barrio de La Mina”. Planes muy espaciales. Papers Sert 16. Publicación nacional, autores: Miquel Corminas, Joaquim Sabater, Adolf Sotoca. 2005\n•Carles Llop, Sebastià Jornet, Joan Enric Pastor. “La Mina. Transformació urbana del barri”. Quaderns d’Arquitectura i Urbanisme núm. 240. Revista del Col•legi d’Arquitectes de Catalunya, ISSN 1886-1989. 2004\n•Sebastià Jornet, Carles Llop, Joan Enric Pastor, Publicació del projecte de reordenació del barri de la Mina a la revista Arquitectura Viva. 2002


Taller 'Sumi-e Inspiració botànica. A partir de l'aiguada japonesa' | Guia BCN: agenda d'activitats, directoris i cursos de Barcelona Taller 'Sumi-e Inspiració botànica. A partir de l'aiguada japonesa'\nA càrrec de, Andi DomDom.\nCal portar: Pot petit per posar l'aigua, aquarel.les de colors, 1 pinzell japonés mitjà (o pinzells que es tinguin), drap o paper sacant.\nDijous de 09:30h a 12:00h Entrada general de: 64.59 €. Cal inscripció prèvia


Le Terrazze Di Tavigliano Andorno Micca Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 4 allotjaments a Andorno Micca.\nVia Italo Meliga,2, Andorno Micca, Andorno Micca, Itàlia, 13811 - Veure al mapa\nMés informació sobre Le Terrazze Di Tavigliano\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Le Terrazze Di Tavigliano és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Andorno Micca. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLe Terrazze Di Tavigliano també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Andorno Micca. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix magatzem d'equipatge, premsa, servei de bugaderia, cuina compartida.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, balcó/terrassa, despertador, aparell de televisió per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Le Terrazze Di Tavigliano no troba competidors en cap categoria.


Les vendes a les grans superfícies creixen un 19,6% interanual al novembre\nPublicat 14/01/2022 11:08CET\nL'índex de vendes a les grans superfícies de Catalunya a preus corrents va augmentar un 19,6% al novembre respecte al mateix mes del 2020, segons les dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya (Idescat).\nAquest augment, no registrat des del maig, es deu majoritàriament a les vendes de productes no alimentaris que van créixer un 36,4% interanual, tenint en compte que l'alimentació va créixer un 4,9%, ha informat la Generalitat en un comunicat aquest divendres.\nLa variació mensual de l'índex de vendes a les grans superfícies va ser positiva (14,8%) respecte al mes d'octubre, amb un increment en l'alimentació del 5,3% i del 24,7% en la resta de productes.\nEn l'acumulat dels primers onze mesos de l'any, la variació interanual de l'índex va ser positiva (1,1%) per primera vegada el 2021, "gràcies als forts augments dels mesos de març, abril, maig i novembre", que van compensar els altres mesos amb variacions negatives.\nA preus constants --eliminant l'efecte dels preus--, l'índex va reflectir un augment interanual del 12,8% el novembre de l'any 2021.


Bloc d´un Metge de Família: Viatges i risc de tromboembolisme venós\nViatges i risc de tromboembolisme venós\nObjectius: Meta-anàlisi realitzat per autors nord-americans i per estimar en viatgers el risc de tromboembolisme venós (TEV), determinar si una relació dosi-resposta existeix, i identificar les raons dels resultats contradictoris d'estudis anteriors.\nVan trobar: De 1.560 resums identificats, 14 estudis (11 cas-control, 2 de cohorts i 1 cas creuat) van complir criteris d'inclusió, amb 4.055 casos de TEV.\nEn comparació amb els no viatgers, el risc relatiu combinat global de TEV en els viatgers va ser de 2,0.\nEs va presentar significativa heterogeneïtat degut el mètode de selecció dels participants de control, si els estudis van usar o no el control dels participants que havien estat remesos per avaluació de TEV que fa el control dels participants.\nEl risc relatiu combinat de TEV en els viatgers va ser de 2,8, sense heterogeneïtat significativa.\nUna relació dosi-resposta va ser identificada, amb un risc 18% més gran de TEV per a cada augment de 2 hores de durada dels viatges per qualsevol mitjà i un risc 26% més per cada 2 hores de viatge en avió.\nEls autors van concloure: "Els viatges s'associen amb gairebé 3 vegades més risc de TEV, amb una relació dosi-resposta de risc 18% més per cada augment de 2 hores de durada de viatge.\nCom més llarg és el viatge és més alt el risc de TEV, sobretot en els viatges aeris.\nPer al resum complet, feu clic clic aquí.\nEtiquetes de comentaris: TEP, Viatges


Giada De Laurentiis Bio-Wiki, Edat, Patrimoni net, Receptes, Filla, Alçada - Persones Famoses Als Eua\nGiada De Laurentiis Bio-Wiki, Edat, Patrimoni net, Receptes, Filla, Alçada\nBiografia i wiki de Giada De Laurentiis, qui és Giada de Laurentiis?\nGiada De Laurentiis (b. Giada Pamela De Laurentiis 22 d'agost de 1970 ) és un xef, escriptor i personalitat de televisió guardonat amb premis italoamericans que va néixer a Roma, Itàlia, i va créixer als EUA. Actualment, acull ‘ Giada a casa ‘A Food Network. A més, és col·laboradora habitual i co-amfitriona convidada al programa de NBC Avui '.\nDe Laurentiis és popular pels seus programes de cuina ‘ Italià cada dia 'I' Giada a casa ‘. També és la fundadora de GDL Foods, una empresa de restauració.\nJade és 50 anys tenia edat a partir del 2020 nascut encès 22 d'agost de 1970 , a Roma, Itàlia . Ella la celebra aniversari encès 22 d'ag anualment i el seu signe de naixement és Leo.\nDe Laurentiis es troba a una alçada de 5 ′ 2 ″ (1,57 m) i Pesa 50 lliures (110 lliures) . També sembla que té una alçada superior a la mitjana a les seves fotos. Les mesures corporals de Giada són de 35 ″ (pits), 24 ″ (cintura) i 34 ″ (malucs).\nGiada va assistir a la Marymount High School de Los Angeles, Califòrnia. De Laurentiis va revelar que, quan era jove, passava la major part del temps a la cuina i al restaurant del seu avi, DDL Foodshow.\nImmediatament després d’acabar el batxillerat, Giada es va incorporar a la Universitat de Califòrnia, Los Angeles, on va estudiar i es va llicenciar en Antropologia Social el 1996. A més, va assistir a Le Cordon Bleu a França i es va especialitzar en cuina i pastisseria.\nFamília Giada De Laurentiis, mare i pares de Giada De Laurentiis\nGiada va néixer dels dos pares en una família mitjana de Roma. Ella mother Veronica De Laurentiis és una autora i actriu italoamericana mentre que ella pare Alex De Benedetti també va treballar com a actor i productor. Els pares de Giada es van casar el febrer de 1970 però es van divorciar.\nDesprés del divorci de la parella, Giada i els seus germans van prendre el cognom de la seva mare Laurentiis. Tot i el seu divorci, la mare de Giada es va tornar a casar amb el productor Ivan Kavalsky. Tot i així, a la seva família extensa, l’avi matern de Giada era un productor de cinema Dino De Laurentiis i la seva àvia era l’estrella de cinema britànica-italiana Silvana Mangano.\nGiada De Laurentiis Germà, germans i germana\nGiada va ser criada al seu costat tres germans, la germana Eloisa i els germans Igor i Dino Alexandre II . A més, els tres germans es van traslladar junts al sud de Califòrnia després del divorci prematur dels seus pares. La germana de De Laurentiis, Eloisa, és una popular maquilladora mentre que el seu difunt germà Dino Alexander II era editor de pel·lícules. El seu germà va passar del melanoma el 2003.\nL’exmarit de Giada, Todd Thompson és dissenyador de moda. La parella va fer el nus en una feliç cerimònia de casament el 25 de maig de 2003. De Laurentiis i el seu ex marit Todd Thompson són beneïts amb un fill, una filla anomenada Jade Marie De Laurentiis-Thompson. No obstant això, la parella es va separar abans de divorciar-se el 3 de setembre de 2015.\nA Giada se li va ordenar pagar al seu exmarit 9.000 dòlars mensuals en concepte de manutenció infantil. A més, se li va adjudicar la seva llar de 3,2 milions de dòlars a Pacific Palisades, que tenia mobles i obres d'art per valor de més de 300.000 dòlars. A més, el tribunal va ordenar a Laurentiis que concedís a Thompson la meitat dels avenços impagats a diversos llibres de cuina que té actualment en preparació, que inclouen: Weeknights with Giada per 2,5 milions de dòlars, Giada’s Feel Good Food per 2,3 milions de dòlars i Everyday Pasta per 757.000 dòlars.\nGiada ha estat beneïda amb un fill, una filla del seu matrimoni anterior. De Laurentiis i el seu exmarit Todd Thompson van donar la benvinguda al món a la seva filla Jade Marie De Laurentiis-Thompson el 29 de març de 2008. De Laurentiis també va revelar que no té previst tenir fills, tot citant el seu compromís amb el seu treball i la filla com a motiu principal.\nGiada va conèixer el seu actual nuvi Shane Farley en un programa de tertúlia el 2013. Shane Farley va rebre l'encàrrec de produir el programa de tertúlies De Laurentiis i Bobby Flay. Els dos ocells estan junts des del 2015. El xicot de De Laurentiis, Shane Farley, és el productor executiu de FabLife. És conegut pel seu paper a Rachael Ray, Steve i The Hungry Games.\nA més, la parella recentment es va veure junta mentre anava a comprar una botiga de queviures orgànica a Pacific Palisades, Los Angeles, Califòrnia el 2020.\nGiada De Laurentiis té un valor net estimat de 30 milions de dòlars a partir del 2020 . Això inclou els seus actius, diners i ingressos. La seva principal font d’ingressos és la seva carrera com a xef, escriptora i personalitat televisiva. A través de les seves diverses fonts d’ingressos, Laurentiis ha pogut acumular una bona fortuna, però prefereix portar un estil de vida modest.\nMesures i fets de Giada De Laurentiis\nAquí teniu alguns fets i mesures corporals interessants que heu de conèixer sobre Giada.\nGiada De Laurentiis Bio and Wiki\nG De Laurentiis Photo\nPopular com : Giada De Laurentiis\nOcupació / professió : Xef, escriptor i personalitat televisiva\nGiada De Laurentiis Birthday\nData de naixement : 22 d'agost de 1970\nLloc de naixement : Roma, Itàlia\nAniversari : 22 d'ag\nMesures corporals de Giada De Laurentiis\nAlçada / Quant alt? : 5 ′ 2 ″ (1,57 m)\nMida del pit : 35 '\nGiada De Laurentiis Família i relació\nPare (pare) : Alex De Benedetti\nMare : Veronica De Laurentiis\nÀvia: Silvana Mangano\nGermans (germans i germanes) : Eloisa, Igor i Dino Alexandre II\nMarit / Cònjuge : Estava casat amb Todd Thompson\nCites / Nuvi : Shane Farley\nNens : Sons (None) Daughter (Jade Marie De Laurentiis- Thompson)\nGiada De Laurentiis Patrimoni net i sou\nFont d'ingressos : Xef, personalitat televisiva\nAlgunes de les receptes més populars de Giada a Food Network inclouen:\nEspaguetis amb llimona i carbassó\nMousse de gerds i ricotta\nSundaes de llimona i maduixa\nButxaques de pollastre i rúcula\nBacon amb formatge i Frittata marró Hash\nTarta de figues i ametlles\nPa de plàtan d’avellana de xocolata\nGranola casolana de nous de nabiu\nPollastre amb cigrons i tomàquet Ragu\nPenne amb carbassa Butternut i formatge de cabra\nEstofat de mongetes de pollastre, carxofa i canelini\nPollastre Easy Pantry\nPastís de llimona-menta amb xarop de llimona\nEntrepans de galetes amb mantega de cacauet de xocolata\nPatates fregides fregides amb llimones\nEntrepans de gelat de plàtan congelats\nNeules de panceta i canyella\nTarta d’ametlles amb mel de xocolata\nPollastre milanès amb salsa de tomàquet i fonoll\nGaletes de mantega de cacauet amb melmelada de mora\nMini Sandies de Mandonguilles\nBatut de gerds i vainilla\nHamburgueses de mini pub italià\nGiada De Laurentiis Xef\nGiada va estudiar a Le Cordon Bleu a París convertint-se en pastissera, va tornar als Estats Units després de graduar-se i va treballar a diversos restaurants de Los Angeles. El restaurant més notable on treballava era Spago, propietat de Wolfgang Puck.\nEl 2012 va treballar com a estilista de menjar, dissenyant una peça a la revista Food & Wine, cosa que va provocar que Food Network la contactés. Va debutar en Food Network el 5 d'abril del 2001 amb el seu programa de cuina diürna, 'Everday Italian'.\nL’octubre del 2006 va començar a organitzar ‘Behind the Bash’, un programa que examina el procés de càtering que hi ha darrere d’extravagàncies de grans esdeveniments com els premis Grammy.\nVa debutar el seu tercer programa, 'Les escapades de cap de setmana de Giada', a Food Network el gener del 2007. L'espectacle presenta a Giada viatjant a un local destacat i visitant les seves destinacions culinàries locals preferides.\nEl juny de 2007 va acollir ‘Giada in Paradise’, un especial de Food Network en dues parts amb les dues localitats de Santorini, Grècia i Capri, Itàlia. Els mateixos anys també va aparèixer com a jutge convidada a la tercera temporada de The Next Food Network Star. Va guanyar el Premi Emmy durant el dia a l’amfitrió d’estil de vida excepcional el 2008.\nDe Laurentiis i el Grup Barilla van llançar Academia Barilla, una línia gourmet italiana el 2008, és la primera línia de productes gourmet de celebritats de Barilla.\nDurant la temporada 7 de Food Network Star va ser jutge al costat del xef Bobby Flay i durant la temporada 8 va assumir un nou paper com a líder d’equip de cinc cuiners que competeixen contra els respectius equips de Bobby Flay i Alton Brown.\nVa iniciar una línia de subministraments de cuina, exclusivament per a Target, a principis del 2010. Al juny del 2010 es va convertir en una mentora habitual dels finalistes del popular programa de la competició Food Network 'The Next Food Network Star'.\nEl 2008 es va estrenar Giada at Home, l’espectacle presenta De Laurentiis a una cuina preparant menjars i festes per a familiars i amics. Es dispara en un plató que és molt similar a la seva pròpia casa.\nGiada De Laurentiis Restaurants\nGiada va obrir el seu primer restaurant GIADA al The Cromwell de Las Vegas, Nevada, el juliol de 2014. El restaurant ofereix seients al menjador, al saló o al pati exterior amb vistes a les fonts de Bellagio i al Caesars Palace. El restaurant té una cuina oberta, de manera que els hostes poden veure els xefs preparar menjar.\nEl menú dels restaurants inclou cuina italiana amb influències californianes, com ara “espaguetis de llimona, cacciatore de pollastre, mandonguilles de pollastre amb herba marsala, focaccia de romaní i rigatoni de pa de llimona i vegetals a la bolonyesa”.\nTambé ofereixen opcions d’estil familiar, veganes i sense gluten, a més d’una estació antipasto.\nEl 16 de maig de 2018 va obrir el seu segon restaurant GDL Italian al casino Horseshoe de Baltimore, Maryland, al nord de Washington, D.C.\nNits de setmana amb Giada\nCuina feliç: feu que tots els àpats comptin ... sense estressar-vos\nLa cuina de Giada: nous favorits italians\nItalià quotidià: 125 receptes senzilles i delicioses\nPasta de cada dia\nSopars familiars de Giada\nGiada a casa: receptes familiars d’Itàlia i Califòrnia\nGiada De Laurentiis Awards\n2008: Premi Emmy diürn a l’amfitrió d’estil de vida excepcional, Everyday Italian.\n2012: premi Gracie al millor presentador de televisió, Giada at Home\n2012: va ser ingressada al Culinary Hall of Fame.\nPreguntes freqüents sobre G De Laurentiis\nQui és Giada De Laurentiis?\nGiada és un famós xef, escriptor i personalitat televisiva guardonat que va obtenir un gran reconeixement després d’estilar la Food Network.\nQuants anys té Giada De Laurentiis?\nDe Laurentiis és un ciutadà italoamericà nascut el 22 d'agost de 1970 a Roma, Itàlia.\nGiada es troba a 1,57 m d’alçada.\nEstà casada Giada De Laurentiis?\nNo, però, estava casada amb Todd Thompson. Es van casar en una feliç cerimònia de casament el 25 de maig de 2003 i junts tenen una filla. La parella es va divorciar el 3 de setembre de 2015. Actualment està sortint amb el productor Shane Farley.\nQuant val Giada De Laurentiis?\nGiada De Laurentiis té un valor net aproximat de 30 milions de dòlars per la seva exitosa carrera a la indústria de l’entreteniment.\nOn viu G De Laurentiis?\nResideix a Los Angeles, CA, EUA. A més, tan bon punt tinguem la seva ubicació real de residència, penjarem imatges de la seva casa immediatament.\nG De Laurentiis és mort o viu?\nLaurentiis viu i té bona salut.\nOn és ara G De Laurentiis?\nGiada continua la seva carrera en el periodisme i la indústria alimentària. Treballa com a amfitrió de Giada a casa a la Xarxa d'Aliments.\nGiada De Laurentiis Social Media Contacts


Inici > Número 76 (abril de 2018)\nNúmero 76 (abril de 2018)'Eppur si muove': 10 coses que passen en la comunicació científica\nSovint sembla que alguns dels pilars de la comunicació científica (com ara les revistes científiques, la revisió per experts, els articles i l’avaluació de la qualitat) són monolítics i estancs, que no han evolucionat des de l’aparició de les primeres revistes científiques, ara ja fa més de tres-cents cinquanta anys. Però això no és veritablement així. D’ençà de l’aparició d’internet, velles i noves profecies han anunciat la fi de les revistes i els monopolis editorials. Molts vaticinis no s'han acomplert i d’altres esdeveniments que han anat tenint lloc reconfiguren, a poc a poc, un sector, un mercat, que està en evolució constant sense preveure encara, segons el meu punt de vista, el punt final, el d’arribada. Us plantejo deu novetats dels darrers dotze mesos que penso que poden marcar algunes de les tendències.\nNúmero 76 (abril de 2018)Vull ser programadora de contingut a YouTube!\nNúmero 76 (abril de 2018)La batalla de la Costa Blava\nEntre la bigarrada programació de festivals cinematogràfics celebrats a Barcelona (focalitzats gairebé sempre en àmbits temàtics ben específics i gaudint moltes vegades de suport institucional), l'any passat va obrir-se pas una iniciativa engrescadora: el Festival Internacional de Cinema de Barcelona - Sant Jordi. De caràcter generalista i promogut enterament per entitats privades, l'anomenat BCN FILM FEST busca ara la seva consolidació a través d'una segona edició que s'inaugura aquest 20 d'abril i que presenta 38 pel·lícules.\nNúmero 76 (abril de 2018)'Supervivientes 2018': «Compartir és viure»\nEls detractors dels reality shows poden pensar que aquest tipus de programes d'entreteniment no tenen cap interès intel·lectual i que utilitzar-los com a focus d'anàlisi per a un article és, si més no, una frivolitat. Però com es diu popularment, de tot se n’aprèn, i aquests formats que es basen en la convivència i la supervivència no són una excepció. En essència i fent un exercici de simplificació, el comportament dels concursants de Supervivientes es pot assemblar al dels membres d'una comunitat d'aprenentatge. El propòsit d'aquest article és establir una petita comparativa entre tots dos.\nNúmero 76 (abril de 2018)Del projecte DEAL a l'EOSC-hub\nNúmero 76 (abril de 2018)Creativitat massiva\nNúmero 76 (abril de 2018)Let's get Lost. Cròniques d'una retratista en la intimitat aliena\nmitjans socials 193\ncomunicació i educació 53


n'has - De paraules per Context\nQuantes vegades s'havia parat allí mateix!... Sempre aquella immensitat clara i riallera, semblava que li digués: «Pit i amunt! la vida és bella! el món és teu; gosa'n sense treva!» I, no obstant, ara semblava que li deia: «Guaita-ho tot, rabeja't amb tot, però ten compte de que no és pas per tu!... tu te n'has d'anar, fulla seca, que la nova florida sorprèn arrapada encara a l'arbre!» I ell murmurava: «Es veritat, és veritat: la terra em crida!»\nEmprò el que jo no entenc és per què n'has de rebre tu, d'aquest càstig. ¡Sabessis la pena que em fas, con te veig marfir d'enyorament per culpa meva!... Perquè la culpa de tot la tinc jo: sabes?... La Malena, que ja s'havia embolicat amb els llençols, va redreçar-se i va guaitar el seu home, que restava assegut als peus del llit, com si no tingués esma de despullar-se.\n-Tu n'has guanyats, caret- insinu


200 participants a l’esplai d’estiu d'Arbúcies i una trentena al nou casal jove - Tribuna Selvatana - Diari comarcal de La Selva - Actualitat, notícies, opinió...\nFotografia: Els nois i noies del casal jove, aquest dimecres en una de les activitats. / Ajuntament\n200 participants a l’esplai d’estiu d'Arbúcies i una trentena al nou casal jove\nEl nou casal jove està adreçat a nois i noies de 6è a 3r d'ESO i durant tot el juliol realitzen activitats de lleure i esportives, així com una setmana d’acampada a l’entorn del municipi.\nUn any més, aquest mes de juliol Arbúcies compta amb l’esplai d’estiu que organitza la regidoria de Joventut de l'Ajuntament. A més, però, en aquesta ocasió s'hi suma la novetat d'un casal per als joves de 6è a 3r d’ESO, on durant tot el mes de juliol s'hi realitzen activitats de lleure i esportives, que es complementaran amb una setmana d’acampada per l’entorn natural del municipi. Una de les darreres activitats dels joves va ser aquest passat dimecres, quan van organitzar una jornada per tal de recaptar diners per poder anar a Selva Aventura. Es va tractar d’una fuetada a la plaça de la Vila en què es van vendre 250 entrepans i, a més, durant tot el vespre es van poder comprar tiquets per la rifa de 5 paneres amb productes del comerç d’Arbúcies. Els més petits van poder participar al taller de pintar cares i comprar braçalets.\nPel que fa l’esplai, enguany són 200 els nens i les nenes de 2 a 11 anys que hi participen i el centre d’interès és un viatge per les cultures del món. Repartits en grups d’edats, els infants viatgen cada setmana per un país diferent. Alguns han anat al Marroc i han fet pa marroquí, henna i jocs tradicionals d’aquest país. D’altres, han anat fins a Xina i han elaborat sushi, han menjat amb bastonets i han fet ombres xineses. Alguns altres viatjaran per tot Europa i a Àfrica. A través de totes aquestes activitats, des de l’Esplai es promouen valors com el respecte, la companyonia, la no competitivitat i, sobretot, la descoberta de l’entorn a través de les diverses activitats que s’hi realitzen com ara excursions, gimcanes, jocs de cucanya, entre d’altres. L’esplai acabarà aquest mes de juliol, però es reprendrà a partir del 28 d’agost i fins al 8 de setembre.


L'assagista Evgeny Morozov (Soligorsk, Bielorrússia, 1984) és un dels més reconeguts investigadors dels efectes socials i polítics de les noves tecnologies. Després d'estudiar a la Universitat Americana de Bulgària, va viure un temps a Berlín abans d'establir-se als Estats Units. Professor visitant a la Universitat de Stanford i a la Edmund A. Walsh School of Foreign Service de la Universitat de Georgetown, és membre de l’Open Society Foundations (OSF) de Nova York i de la New America Foundation. Les seves reflexions crítiques sobre les noves tecnologies de la informació i la comunicació (TIC) es publiquen habitualment a rotatius com The Economist, Newsweek, The Wall Street Journal, The International Herald Tribune, Le Monde, El País, Frankfurter Allgemeine Zeitung, The Boston Globe, The San Francisco Chronicle, Prospect o Dissent i a mitjans audiovisuals com la BBC, la CNN, la CBS, SkyNews, Al Jazeera International, France 24, Reuters TV o la NPR.\nD'entre els seus llibres, destaca El desengaño de internet: los mitos de la libertad en la red (2012), on sosté que Internet ha estat fins ara una eina de vigilància i de repressió i es mostra escèptic respecte al seu poder democratitzador. També ha estat rellevant el seu darrer llibre, To Save Everything, Click Here (2013), on critica l'excessiva confiança de molts experts cap als avenços tecnològics com a solució dels problemes del futur i on defensa que la tecnologia ha d’entrar en el debat públic de la mateixa manera que es qüestiona la política, l’economia o la història. El gener de 2014, Morozov va visitar el Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB) per inaugurar el cicle Ciutat Oberta, dins del programa «Europe City», amb la conferència Democràcia, tecnologia i ciutat.\n[Darrera actualització: gener de 2014]\nL’assagista bielorús, conegut per les seves reflexions sobre l’impacte social de les noves tecnologies, va inaugurar, el 27 de gener al CCCB, el cicle Ciutat Oberta amb la conferència Democràcia, tecnologia i ciutat.\n« Ciutat oberta », nou cicle de conferències del Debat de Barcelona\nEntre el 27 de gener i el 24 de març, ponents de molt diversos orígens i sensibilitats abordaran al CCCB el concepte d’obertura com una condició necessària del fet urbà.


Qui som – Grup Llorens\nLa nostra passió pel treball ben fet ens ha portat a ampliar coneixements en l’àrea del consum energètic. Així és com vam descobrir una nova forma d’entendre la construcció: l’estàndard Passivhaus. Per aquest motiu, estem certificats pel Passivhaus Institute en l’especialitat Building Envelope & Services.\nAmb el recolzament d’Energihaus, la primera empresa española homologada per certificar edificis segons estàndard Passivhaus, podem controlar la qualitat de les nostres obres per arribar a edificis de molt baix consum energètic (NZEB).\nL’empresa es dedica al sector de la construcció i rehabilitació d’edificis des de l’any 1977. Aquests més de 40 anys d’esperiència garanteixen el saber fer de la nostra feina i ens animen a seguir pel bon camí iniciat fa tants anys.\nTotes les obres que elabora l’empresa compten amb les màximes garanties de seguretat i qualitat. Utilitzem els millors materials i treballem amb marques de prestigi i reconegudes en el sector.\nUn cop finalitzada una obra oferim un servei de manteniment davant de qualsevol imprevist, donant una solució el més ràpida i eficaç possible.\nDisposem de maquinària multidisciplinar i eines que ens permeten realitzar tot tipus de treballs amb una qualitat màxima. Comptem amb una flota de vehicles i màquines que compleixen totes les garanties tècniques,\nEl nostre principal objectiu és que els clients estiguin satisfets amb el resultat de la nostra feina i és per això que en tot moment prioritzem escoltar les seves opinions i suggeriments, a la vegada que oferim el nostre coneixement per assessorar-los i donar-los solucions davant qualsevol qüestió.\nTots els nostres treballadors tenen experiència en el món de la construcció i coneixements específics en cada camp segons la seva especialitat. També oferim una formació continuada als nostres professionals en noves tècniques constructives i d’estalvi energètic.


Teatre | La finestra\nL’ART DE LA VERSEMBLANÇA\nDues obres, un teatre. Si fa dos dijous assistia a la Sala Petita del TNC a l’estrena de l’obra d’Alfred de Musset “No feu bromes amb l’amor”, una setmana després tornava a trepitjar… Continua llegint →\nEl Nadal és una ocasió molt propícia per organitzar aquelles activitats familiars o amb el grup d’amics que durant l’any diem de fer i mai ens posem d’acord: una sortida al cinema, una… Continua llegint →\nHi ha veus que de seguida t’embolcallen, que et criden l’atenció per damunt de les altres perquè el seu timbre, la seva profunditat, t’arriben més endintre que qualsevol altra. Hi ha veus que… Continua llegint →


OFICIS | L'Hospitalet de Llobregat\nCarrer de Santa Eulàlia amb Riera Blanca, anys 50?\nAquesta fotografia la va fer Carlos Perez de Rozas, pot ser als any 50, a l’encreuament entre el carrer de la Riera Blanca i el de Santa Eulàlia. Crec que és fatàstica, podria ser l’inici d’un munt d’històries, per exemple sobre els burots (fielatos) on es cobraven unes taxes per passar mercaderies d’una ciutat a l’altra, o també dels escombraires, una part molt important de la història de la nostra ciutat i que caldria investigar i fer conèixer molt més; d’aquest mur, dins trobariem la torre de can Bitllera, que va ser les antigues oficines de la foneria Escorsa, ara la Casa Galega de la ciutat; de cal Ramonet, l’hostal de la Bordeta, allà al fons a l’esquerra, un lloc de parada i fonda que va anar a terra a finals del 90, va donar igual que fos l’edifici civil més antic del barri, del segle XVII,…\nDeixo també una fotografia aèria de l’any 1958 amb cal Ramonet a sota, can Bitllera i el burot.\nEl Hostal de la Bordeta al bloc de l’Arxiu històric de Santa Eulàlia de Provençana\nLa Foneria Escorsa al bloc de l’Arxiu històric de Santa Eulàlia de Provençana\nLa Fotografia és del llibre “La Florida” escrit per Àngels Marín i publicat per ADIGSA l’any 1995\n17 Novembre 2012 | Categories: Anys 50, Carrer de la Riera Blanca, Carrer de Santa Eulàlia, drapaires, Escombraires, Franquisme, Santa Eulàlia | Tags: burots, cal ramonet, can Bitllera, carlos perez de rozas, casa Galega, Escorsa, fielatos, hostal de la bordeta | 5 comentaris\nPreguntant per aquí i per allà he arribat a la conclusió de que no tenim res escrit sobre els conjunts musicals pop/rock que es van formar a la nostra ciutat als anys 60 (ni als 70, tampoc als 80 i ja sí als 90). El grup hospitalenc que més va sobresortir en aquella àpoca van ser Los Diablos, i es veu que els dos guitarres de Los Salvajes també eren d’aquí, i el primer bateria dels Lone Star, i segur que hi havia molts més,…\nPer exemple, he trobat una mica d’informació de Los Agnis, que es van formar l’any 1964 per fer, diuen que folk-pop. Eren de Collblanc, concretament la seva direcció de contractació era el carrer de Ferrer, 58, baixos. L’any 1966 la formació del grup era: Antonio Ponce (guitarra solista), Toni (veu), Pedro (bateria), Santi (guitarra rítmica) i Carlos (baix). També he trobat a Johnny (pot ser Joan Parés?), que era germà de Toni, el vocalista, i en algun moment es va passar a The Murderers, un grup de Santa Eulàlia molt documentat i del que trobareu una referència a sota. Joan Parés també va entrar com a baixista l’any 1965 a The Finder’s, aquests de Barcelona i molt més prolífics.\nPaco ens comenta que Johnny i Toni van posar aquest nom al grup, en referència al déu hindú Agni, deïtat del foc i del sacrifici, el que uneix la terra i el cel i l’atmosfera que hi ha entre ambdós, segons li va comentar Johnny, es van basar en una idea del seu pare, que era fakir.\nA sota teniu a Toni, el cantant, amb gorra, i darrere seu, en el centre a Carlos Barberà, el baix.\nSols van treure un senzill l’any 1966 amb el segell Marfer, aquest contenia els temes Muchacho de nuestra época y Lunes, lunes (una versió del monday, monday de The Mamas & the Papas).\nDaniel Hernández García i de Alicia Sánchez Lloria ens diuen que tenien el local d’assaig a la rebotiga del bar Alegria, regentat per Juan Caparrós, i que es situava al carrer del mateix nom de la Florida. També que tocaven molt al soterrani de l’Oro Negro, al carrer de Pujós núm. 97, un bar-restaurant, on també es feien banquets, com el de la Mata Popis Té.\nSi voleu escoltar les seves cançons el podeu fer a Viejopickup\nAl bloc del programa de radio El Temps Passa, de Mario Prades i Quimet Curull, van publicar aquests records sobre ells:\n“Ara a El Temps Passa… i la música queda us portem un grup proper a la nostra juventut, Los Agnis. Aquest bon conjunt el formaven cinc joves de Collblanc, a l’Hospitalet de Llobregat, just a la frontera amb Sants que ja és Barcelona. Mario havia ballat en moltes ocasions al ritme de Los Agnis que entre altres llocs, acostumaven a tocar en una sala de festes situada al carrer Jocs Florals, per sota de l’estació de metro Mercat Nou, per suposat llavor era Mercado Nuevo. Estava en un pis, però no recorda el nom del local. Que sapiguem Los Agnis, tot i ser un bon grup amb bons seguidors, només van publicar aquest single amb la versió del tema de The Mamas & The Papas en una cara i “Muchacho de nuestra época” en l’altra, aquesta última era una composició d’ells i el single de Los Agnis el va editar el segell Marfer l’any 1966. Per cert que aprop d’on estava aquesta sala de la que Mario no recorda el nom, és on assaja o assajava La Companyia Elèctrica Dharma“\nFent recerca a internet he trobat la següent informació addicional:\n1964-1968 segons Daniel Hernández Garcia un any van estar tocant a la Fira de Mostres de Barcelona, a l’stand de la marca d’electrodomèstics Ignis\n1964-1966 guanyen el conurs “Paso a la Juventud”\n1964-1966 guanyen la final de ‘”Hora de los conjuntos” de radio Juventud, que es va celebrar al Palau d’Esports de Barcelona.\n1964-1966 – Actuen a TVE\n1966 són contraportada al número 1 del còmic 4 Ye-yes, d’Ediciones Olive y Hontoria de Barcelona, i que s’imprimia a l’Hospitalet\n1966 apareixen a la contraportada del número 6 del còmic 4 Ye-yes. Diuen que inicien una gira a Madrid i el centre d’Espanya, que treuran un nou disc (crec que no va arribar a sortir) i que estrenaven nou equip amb guitarres àrabs, els primers de tot l’estat que ho feien.\nMarç de 1967 – participen al Primer festival concurso CEDAM al teatre CAPSA\n19 de març de 1967 participen al Festival Europa ’67, a las Arenas, per on van passar un munt de grups del moment (Salvajes, Lone Star, Sirex, Mustang,…)\nMaig 1967 – Juntament amb Los Setlande, Grupo 66, Los espectros, Los reyes y Alex y los Finders, participan a la Semana de la Juventud de Barcelona\n1968 – Concert a la plaça de braus de Calatayud juntament amb Brandis , los Aracosta,…\nDesembre 1971 – Toquen al Drac Roig de Cerdanyola.\n2009 – La canço Monday Monday forma part del recopilatori “Pop, Beat & Soul II” de Bela Records.\ni la mateixa foto d’abans signada, juntament amb una altra de mala qualitat.\nSi teniu més informació d’aquest o d’altres grups hospitalencs d’entre 1950 i 1985, o de llocs on tocaven,… ja sabeu,…\nComentaris de Paco a l’article sobre Los Diablos a aquest mateix bloc, així com del seu article sobre The Murderers al seu bloc\nBiografia del Brandis\nEl Temps Passa, el blog de Mario Prades i Quimet Curull\nLa Vanguardia 16 de març de 1967\nLa Vanguardia 28 de maig de 1967\nLa Vanguardia 30 de desembre de 1971\nCòmic los 4 ye-yes núm. 1\nThe Finder’s a la fonoteca\nEntrevista a Antonio (Tony) Ponce en la Voz de Castelldefels (abril/2007)\n10 Novembre 2012 | Categories: Anys 60, Carrer de l'Alegria, Carrer de Pujós, Collblanc, Músics | Tags: Agni, Bar Alegría, Bela Records, Carlos Barberà, Drac Roig de Cerdanyola, Festival Europa '67, Hora de los conjuntos, Joan Pares, Marfer, Mercat Nou, Oro Negro, Paso a la Juventud, radio Juventud, Semana de la Juventud de Barcelona, The Finder's, The Mamas & The Papas | 4 comentaris\nEntrevista a Jaume Ventura i Tort, 1984\nAhir als comentaris posteriors a la xerrada de la Marta Piera sobre les masies de l’Hospitalet, una parella assistent com a públic va mostrar el seu dolor per com s’havia tractat el patrimoni de l’Hospitalet al llarg dels anys, com s’havia deixat perdre. era/és una parella gran, i sabien molt del que parlaven, tant que amb els seus comentaris em van fer sentir nostàlgia d’un l’Hospitalet no viscut. Com a part del patrimoni, a més dels edificis, dels antics estris que es feien servir per cultivar la terra, també van parlar de les persones.\nEs van referir a Jaume Ventura i Tort, un compositor de sardanes que des de 1930 va composar més de 150, entre d’altres obres, fins i tot una òpera, Rondalla d’Esparvers, que es va estrenar al Gran Teatre del Liceu l’any 1975. Van parlar d’ell com a part del patrimoni de la nostra ciutat que no s’ha tingut en compte com ells consideren que cal.\nHe estat fent una mica de recerca i he trobat aquesta entrevista realitzada a menys d’un any de la seva mort, el 30 de juliol de 1985. Fa un petit repàs de la seva vida, i crec que ens pot servir per conèixer una mica a aquesta personalitat de l’Hospitalet.\nLlista de Sardanes de Jaume Ventura i Tort a Sardanista.cat\n9 Novembre 2012 | Categories: 6. ART, Anys 80, Centre Catòlic, Músics, PERSONALITATS, Tot l'Hospitalet | Tags: Demà, Els Amics de Cornellà, Enric Morera, Francesc Marcé i Sanabra, gran teatre del liceu, jaume codina i vila, Josep Maria de Sagarra, Les Noies de la Torrassa, ma terra plana, Per Cireres, Rondalla d'Esparvers, Sant Climent, vull retornar | Deixa un comentari\nLlops i llobes de mar de la platja de l’Hospitalet, anys 20\nAvui buscant informació sobre la Marina de l’Hospitalet m’he trobat amb el catàleg de l’Arxiu d’Etnografia i Folklore de Catalunya, on hi ha un munt d’imatges de l’Hospitalet realitzades pel filòsof, advocat i etnòleg Tomàs Carreras i Artau (1879-1954), entre 1919 i 1923. Aquí teniu tres fotografies dels llops i llobes de mar de la platja de l’Hospitalet,…\nCatàleg de l’Arxiu d’Etnografia i Folklore de Catalunya, realitzat per Lluís Calvo i Calvo i editat pel CSIC l’any 1994\n28 Octubre 2012 | Categories: Anys 10, Anys 20, Far de la Torre del riu Llobregat, La Marina Perduda, Pescadors, Platja de l'Hospitalet | Tags: Art, tiradors de l'art, Tomàs Carreras i Artau | Deixa un comentari\nCabres creuant la Granvia, 50-60\nAquesta mateixa imatge ja la vaig compartir fa uns mesos, aquella la vaig treure de l’exposició sobre els 160 anys de la Guàrdia Urbana a l’Hospitalet, feta fa un parell d’anys. Ara m’he retrobat amb ella una altra vegada gràcies a Nicanor Molina, el seu fotògraf. M’ha dit que la fotografia és de finals dels 50, principis dels 60, i que l’acció no es situa al carrer de Collblanc, com es descrivia a l’exposició, sinó a la Gran Via, just a l’encreuament amb l’antic carrer del 26 de gener, ara carrer de Castelao.\nNicanor recorda que l’edifici que dona a la banda mar de la Granvia podia ser un taller mecànic que quedava just en front del carrer del 26 de gener, molt a prop de la barriada de la Bomba. Les cabres creuaven la Granvia de mar a montaña,… he fet un petit croquis a sobre d’una fotografia aèria de 1958,…\n13 Setembre 2012 | Categories: Anys 50, Anys 60, Carrer de Castelao, Gran Via de les Corts Catalanes, Granvia Sud, Guàrdia Urbana | Tags: cabres, carrer del 26 de enero, Nicanor Molina | 1 comentari\nAccident de la planta de Repsol-Butano, 1996\nAl munt de fotografies que Joaquim Pol té a flickr també he trobat aquestes de l’accident que va sofrir la planta de gas liquat de Repsol-Butano al carrer Motors, el 19 de juliol de 1996 i que va causar un mort i un ferit greu. A partir d’aquell dia la planta va deixa de funcionar fins que es va finalitzar el seu desmantellament, l’agost del 2008, quasi un any abans del que havia previst l’empresa abans de l’accident, quan l’any 1994 va arribar a un acord amb l’ajuntament.\nAquesta planta es va instal·lar a l’Hospitalet l’any 1965 i era molt important, va arribar a produir el 90% de les bombones que es consumien a Catalunya, emmagatzemant fins 6000 m³ de gas liquat. Quan es va tancar l’empresa va donar al museu de la ciutat la bombona número 1 i la 100 milions.\nA les imatges els bombers es troben refrescant els dipòsits de butà i propà per evitar que explotin. Cada dipòsit tenia 24 m de diàmetre, format per 600 tones d’acer, amb un grossor de 3 centímetres.\nPeriòdic l’Hospitalet, 18 d’octubre de 1994\nPeriòdic l’Hospitalet, 18 de novembre de 1995\nLa Vanguardia, 20 de juliol de 1996 primera pàgina– segona pàgina – portada\nLa Vanguardia, 21 de juliol de 1996\nLa Vanguardia, 23 de juliol de 1996\nLa Vanguardia, 24 de juliol de 1996\nPeriòdic l’Hospitalet, 8 de setembre de 1996\nPeriòdic l’Hospitalet, 7 d’octubre de 1996\nLa Vanguardia, 5 de juny de 1997\nPeriòdic l’Hospitalet, 19 de juny de 1997\nLa Vanguardia, 1 d’agost de 1998\nPeriòdic l’Hospitalet, 2 de novembre de 1998 portada – noticia\nGaleries de Joaquim Pol a flickr\n21 Agost 2012 | Categories: Anys 90, Bombers, Carrer dels Motors, Granvia Sud | Tags: gas butano, Joaquim Pol | 2 comentaris\nParc de Bombers, 1975\nJoaquim Pol és un fotògraf relacionat amb els serveis d’emergència, i té a flickr una extensa col·lecció de imatges relacionada amb aquests temes. L’any 1975, poc després de la inauguració (el 8 de març) del Parc de Bombers del Servei Provincial de la Diputació de Barcelona, va realitzar aquestes fotografies on podreu veure les instal·lacions, els vehicles i també el personal del parc.\nDona la casualitat de que quan el cotxe del google street view va passar pel parc fa quatre anys tenien tots els vehicles fora, ja podeu comparar,…\nLa Vanguardia, noticia sobre la inauguració del parc\n21 Agost 2012 | Categories: Anys 70, Avinguda del Masnou, Bombers, Les Planes | Tags: Joaquim Pol, Parc de Bombers del Servei Provincial de la Diputació de Barcelona | Deixa un comentari\nDiscussió a la platja, 1952\nJa sabeu que tinc una espècie de fixació col·leccionista amb la figura del far del Llobregat, cada vegada que trobo una imatge d’ell, és com si em trobés una moneda d’un euro pel carrer, o pot ser un bitllet de cinc, o de deu,… trobo que és difícil mesurar la meva alegria en euros,…\nAvui he trobat aquestes tres de l’Arxiu Fotogràfic del Centre Excursionista de Catalunya, realitzades el 17 de maig de 1952 per Josep Maria Có de Triola (1884-1965). He fet una petita recerca a internet i va ser fotoperiodista esportiu i redactor i fotògraf de La Veu de Catalunya (com Passavolant), i D’Ací i d’Allà. Va destacar en esports tan variats com el motociclisme, l’hípica, el tenis, l’espeleologia, l’esquí i, sobretot, en els tres esports més populars a Catalunya a principis de segle XX: el ciclisme, la boxa i el futbol. Va ser promotor del Xalet de la Molina, dels Minyons de Muntanya i de l’Aeroclub de Catalunya. El primer a Catalunya que introdueix una càmera fotogràfica dins d’un avenc, va publicar un llibre sobre excursionisme,…\nCal dir que aquell any ja feia molt que la platja no es trobava dins del l’Hospitalet, s’havia expropiat per fer un Port Franc el 1920, però en tot cas, com és difícil trobar imatges d’aquest lloc tan antigues, crec que són interessants.\nDos homes grans amb corbata i dos guàrdies civils armats, un amb una manta, capa,… van des del far, on han deixat el cotxe, cap a la desembocadura del Llobregat caminant per la platja. El far encara no s’havia ampliat en un pis la seva part cilíndrica, i ja s’havia fet l’escullera per protegir-lo de les tempestes. Al fons es veu una quinta persona que no sé identificar a les següents fotografies.\nA prop de la desembocadura es troben amb altres cinc homes que per l’instrument estaven pescant angules al riu. Trobem unes canyes amarrades que pot ser formen part d’una barraca. Podem veure el far al fons, i unes roques? a la dreta; entre el far i l’escena sembla que tenim aigua, pot ser ens trobem a l’altra banda del riu, o pot ser és un estany?\nEls homes amb corbata discuteixen amb els pescadors descalços, mentre els guàrdies civils s’ho miren, un pescador es fuma una cigarreta i un gos mira en quina cama pixar-se,… Aquí veiem la desembocadura del Llobregat darrere, i també un braç de sorra\nImatges al lloc web de Memòria Digital de Catalunya\nMés articles sobre pescadors a la desembocadura del Llobregat\n17 Agost 2012 | Categories: Anys 50, Far de la Torre del riu Llobregat, La Marina Perduda, Pescadors, Platja de l'Hospitalet | Tags: angules, Arxiu Fotogràfic del Centre Excursionista de Catalunya, desembocadura del Llobregat, guàrdia civil, Josep Maria Có de Triola | Deixa un comentari\nLa Guàrdia Urbana, anys 60\nDues imatges més de Nicanor Molina, amb tot el cos de la Guàrdia Urbana de l’Hospitalet, inspectors i guàrdies, i un senyor sense uniforme al darrere de tot, poant per la foto a les escales de l’església de Santa Eulàlia de Mèrida. No sabem la data de la foto, però segurament seria de principis dels 60.\nEn Nicanor recorda al cap, Francisco de Alaminos Peralta, ex combatent de la División Azul i onzè Marqués de Alhendin de la Vega de Granada, i jo crec que també veig davant de tot al pare de la Anna Maria Parella, el primer motorista de la Guàrdia Urbana a l’Hospitalet,…\n16 Agost 2012 | Categories: Anys 60, Centre, Església de Santa Eulàlia de Mèrida (nova), Guàrdia Urbana, Plaça de l'Ajuntament | Tags: División Azul, Francisco de Alaminos Peralta, Marqués de Alhendin de la Vega de Granada, Nicanor Molina | Deixa un comentari\nLes síndries de l’Hospitalet\nResulta que m’he trobat aquest escrit de Rafael Manzano publicat l’any 1952 a una revista (que es diu Revista) on ovaciona les sindries del Prat, Sants i l’Hospitalet. Crec que és una lectura divertida,…\nEn els anys 50 el 80% de la producció de l’horta hospitalenca marxava de nit cap als mercats de Barcelona en llargues fileres de carros, portaven cada jornada de l’entorn de 30 t de verdures. Les especialitats més importants eren les carxofes, les bledes, però també ho eren les faves i mongetes tendres, la patata primerenca, les cols, col-i-flors, espinacs, pebrots, tomàquets, enciams, escaroles, melons, moniatos i cebes. Es veu que les síndries no eren tan importants, però segons en Rafael Manzano eren una meravella!\nSi voleu saber més sobre el passat agrari de l’Hospitalet us recomano el treball de Manuel Domínguez, que deixo a les referències,…\nEl passat agrari de l’Hospitalet, per Manuel Domínguez.\nRevista. Semanario de información de Artes y letras. 21.08.1952\n2 Abril 2012 | Categories: Anys 50, Pagesos, Tot l'Hospitalet | Tags: melons, mercats de barcelona, rafael manzano, síndries | 2 comentaris\nAvui, una entrevista amb el Dr. Ramon Solanich i Riera, alcalde de l’Hospitalet entre 1956 i 1962. En ella s’aborden els principals problemes de la nostra ciutat: l’habitatge, l’educació, el tranport, i les escombreries.\nCom llegiu l’any 1962 la població de l’Hospitalet ja era de 130.000 habitants, en 1970, en 8 anys, augmentaria fins 242.000, i els problemes també.\n14 Març 2012 | Categories: Anys 60, Escombraires, Franquisme, Immigració, Tot l'Hospitalet | Tags: Ramon Solanich i Riera | 2 comentaris\nBenedicció d’una sucursal d’una caixa\nLes imatges d’avui són bastant dolentes però són d’uns fets que avui dia no es donen, o al menys que jo sàpiga, són de la inauguració, amb benedicció inclosa, de la sucursal del carrer de Luarca,20 (Pubilla Cases) de la Caja de Ahorros del Panadés el 17 d’abril de 1970.\nEs veu que va asistir molt de públic, amb la presència d’autoritats de l’Ajuntament i de la Diputació, i també d’alts càrrecs d’aquesta caixa.\nA la primera es veu la benedicció que va fer el Reverend José Masdeu Safons davant dels mostrador de l’oficina,…\nA la segona es veu el tinent d’alcalde de Hisenda, José Mitjavila, donant la ma a un directiu de la caixa citada,…\nHe estat buscant al carrer de Luarca si aquesta sucursal encara existeix, però crec que no, segurament és una de tantes que totes les entitats han anant tancat aquests últims anys.\nFotografies i informació de la publicació Panadés del dia 25.04.1970 que podeu trobar al buscador de premsa digitalitzada del Departament de Cultura\n20 gener 2012 | Categories: Anys 70, Carrer de Luarca, Entitats Bancàries, Franquisme, Membres de l'ajuntament, Pubilla Cases, Religiosos | Tags: José Mitjavila, Josep Mitjavila, tinent d'alcalde de Hisenda | 3 comentaris\n16 Octubre 2011 | Categories: Anys 20, Anys 30, Anys 60, Carrer d'Albiol, Carrer de Martorell, Carrer de Torns, Carrer de Vallparda, Carrer de Vinyeta, Collblanc, Escombraires, Segle 21 (Actualitat) | Tags: "les feixes", barri del "Bon Aire", carrer de la pudor, Carrer de Mistral, Govern Civil, Hostafrancs, Joan Torns i Munné, John Ruskin, pesta bobònica, pesta porcina | 3 comentaris\nUn naufragi a la platja de l’Hospitalet de Llobregat, 1913\nA l’any 1913 l’Hospitalet era el doble de gran que ara i la seva població voltava tan sols els 10.000 habitants. Encara no havia arribat a ser la segona ciutat més poblada de Catalunya, i algunes altres com Badalona, Reus, Tortosa o Mataró ens duplicaven en habitants i inclús Lleida i Sabadell ens triplicaven. On anava,… que com érem un poblet, els diaris no ens prestaven molta atenció i quan ho feien, de tant en tant, normalment no era per res bo.\nEl diumenge 2 de març de 1913 a les 10 del matí, quatre adults i quatre nens sortien del Real Club Naútic de Barcelona en un vaixell per tal de fer una excursió marítima, es van dirigir cap a la desembocadura del Llobregat, però una vegada allà el gran corrent del riu i les barres de sorra i fang que es formaven allà, bolcarien l’embarcació fent caure a l’aigua tots els tripulants. Una segona versió diu que l’accident es va produir quan un dels nens va cauere i la resta es va abalançar a salvar-li. Des de terra els pescadors de l’Hospitalet van veure el que passava, i ràpidament dos d’ells van acudir amb la barca que feien servir per creuar el riu, però sols en van poder rescatar tres adults.\nUn veritable drama que va sortir a molts diaris, ja que l’amo del vaixell, el Sr. José Guilera Villareal, era un distingit comerciant de vins. Un tal Moragas va realitzar un reportatge fotogràfic del lloc de la tragèdia i quatre fotografies es van publicar al núm. 344 de la revista La Actualidad.\nEn aquell moment a la platja de l’Hospitalet vivien uns 150 persones a 35 barraques situades a diferents nuclis,com el que es trobava entre el riu i la farola, que podem veure a la següent imatge, amb Montjuïc al fons, i davant de la muntanya la fàbrica de productes químics dels senyors Boada i Traversa, que llavors era el límit del nostre municipi amb Barcelona i on es situava el telèfon més proper. També veiem els útils que es feien servir per la pesca de l’angula a la vora del riu.\nA la següent podem veure Andrés Pérez Aparici, amb la barca que utilitzava per navegar pel riu i que va fer servir pel salvament dels nàufrags. Podem observar la llera sorrenca del costat del Prat.\nLa següent és de José Calvet Susany, el segon heroi que va poder rescatar a tres dels nàufrags.\nA la següent imatge veiem els pescadors i les seves dones al costat dels cadàvers tapats a l’espera de que arribi el jutjat. L’home de la dreta és un carabiner, amb tota probabilitat de la caserna del Prat de Llobregat, relativament propera.\nA la següent imatge on es va prestar auxili als supervivents, la barraca de l’alcalde de la marina de l’Hospitalet (també dita barraca del Carter), José Costa Vilar i el seu cunyat Arturo Bort Soriano. Sobre l’alcalde he trobat algunes coses a la Vanguardia, com que a l’any 1907 ja va rebre la medalla de bronze de la Sociedad Española de Salvamiento de Náufragos, que normalment es donava per recompensar els salvadors dels naufragis; també que a l’any 1923, una vegada aquestes terres van passar a Barcelona, el continuava essent alcalde primero del barri de la Farola (que justament era tota la zona expropiada a l’Hospitalet)\nCom es veu, darrere hi ha un edifici, que segurament es correspon amb la fàbrica de productes químics dels senyors Boada i Traversa, a l’altra banda de la platja.\nLa Vanguardia 04.03.1913 pàg. 5 i 6 (sobre el naufragi)\nLa Correspondencia Española: diario universal de niticias – 03 i 04.03.1913 (sobre el naufragi)\nDiario de Reus: de avisos y noticias – 05.03.1913 (sobre el naufragi)\nLa Vanguardia 19.11.1907 pàg 3 (sobre l’alcalde)\nLa Vanguardia 17.05.1923 pàg 5 (sobre l’alcalde)\nSociedad Española de Salvamento de Náufragos (una mica més)\nSociedad Española de Salvamento de Náufragos (medalles)\n9 Agost 2011 | Categories: Anys 10, Can Boada i Travessa/Bohigas, Far de la Torre del riu Llobregat, La Marina Perduda, Pescadors, Platja de l'Hospitalet | Tags: José Guilera Villareal, La Actualidad, Moragas | 2 comentaris


81. Recol·leció de la llum83. El fred íntim del silenci\nMontserrat Abelló és autora d’una obra poètica iniciada fa més de quaranta anys, que es troba publicada en Al cor de les paraules.\nObra poètica 1963-2002 (Barcelona, 2002). El present llibre és, doncs, una insistència i alhora una culminació, plena de vitalitat creativa, d’una escriptura poètica sempre enfrontada al pes del silenci i les complicitats en tants moments Format: 13x19,5 cm. determinants de la vida.


INCOMPLIMENT REITERAT DEL DEPARTAMENT DE TERRITORI I SOSTENIBILITAT DELS TRIBUNALS DE JUSTÍCIA EN NO VOLER COMPLIR LA SENTÈNCIA DEL TRIBUNAL SUPREM (TS) DE; TANCAR, BUIDAR I RESTAURAR LA ZONA DE VACAMORTA, – CEPA Centre d'Ecologia i Projectes Alternatius – EdC\nFem una mica de memòria per evitar que torni a passar:\nQuan es va obrir l’abocador al 2000 manava un govern de CIU, amb Felip Puig com a Conseller de Medi Ambient i Habitatge, i la llei vigent en aquells moments (Reglamento de Actividades Molestas, Insalubres, Nocivas y peligrosas (RAMINP) que marcava una distància per aquests tipus d’infrastructures, de més de 2.000 m. dels nuclis habitats més propers.\nLa PAAC interposà un contenciós administratiu perquè el dipòsit planteja un greu risc per als habitants del nuclis de població més pròxims, situats a una distancia de 450 m a d’urbanització del Puigventós; 1000m a La Bisbal d’Empordà, capital de comarca; i 1200 m de Cruïlles.\nAl 2002 es va fer complir la Llei, doncs, la llicencia fou anul·lada per sentència del Jutjat Contenciós Administratiu numero 1 de Girona (18 de juliol de 2002), a instàncies de la Plataforma Alternativa a l’Abocador de Cruïlles (PAAC). Aquesta sentència fou confirmada pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) mitjançant sentència de 30 de desembre de 2002.\nEs va tancar l’abocador tant sols unes poques setmanes, perquè al 10 d’abril del 2003, el conseller de Medi Ambient Ramón Espadaler (CIU), atorga autorització ambiental a la mateixa empresa (dirigida per en Gustavo Buesa) Recuperaciò de Pedreres S.L.(RPSL) per exercitar la mateixa activitat en el mateix lloc, emparant-se amb una altre llei: La Llei d’Intervenciò Integral de la Administraciò Ambiental (IIAA), i amb una interpretació laxa i interessada en mantenir l’activitat de l’abocador i no precisament per vetllar per la salut de les persones. Aquesta interpretació de la llei permet que no es contemplin les distàncies mínimes, i per tant que no es contemplin els 2000.m del nuclis habitats més propers.\nTampoc, la nova autorització, no inclou cap mesura correctora per la protecció de la població diferent de les previstes en la llicencia anul·lada (30 de desembre 2002), a on especifica el TSJC: “…no se ha impuesto ninguna medida correctora excepcional o extrema sino las ordinarias de este tipo de instalaciones por lo que dificilmente ha dejado de ser potencialmente insalubre y nociva y de estar incluida en el regimen de distancias de los artículos 4 y 15 del R.A.M, que permite excepcionar los 2000 m a núcleo de pobalción sólo en casos en que se acredite un grado extremo, por encima del grado de seguridad aceptable que se exige en general para actividades clasificadas”.\nPer contra , la primera autorització limitava l’abocament diari de residus a 300 tones. La nova autorització no està subjecta a cap limitació, per la qual cosa es pot abocar permanentment, les 24 hores del dia i sense límits de quantitat.\nCap conseller del 2000 al 2003 vetllà per la salut de les persones com deia la llei RAMINP, ni pel medi ambient ja que entre d’altres, les 13 basses que s’havien de protegir , pràcticament han desaparegut en la seva totalitat; les de Corçà, “Puigventós”, i una part de la de “Can Colomer” a Cruïlles. Les del abocador subsisteixen al seu costat, encara que permanentment són dessecades mitjançant bombes d’extracció d’aigües.\nDel 2000 fins el 2014 han entrat 2.2 milions de tones de residus, tots els consellers ho han permès.\nLa PAAC ha guanyat moltes sentències i també per motius urbanístics.\nLa interlocutòria de la generalitat de Catalunya Xoca de ple amb el TSJC\nAquesta postura de la Generalitat i de l’empresa, xoca de ple amb la darrera interlocutòria emesa pel TSJC en relació a tot el litigi que envolta l’abocador. La interlocutòria, notificada la setmana passada, es va fer en resposta a un recurs de la Generalitat, on el Govern demanava deixar en suspens l’execució de l’última sentència -la del Suprem- que instava a tancar l’abocador i a restaurar del tot el paratge.\nEntre d’altres, la Generalitat deia que ja havia subsanat els errors del passat, dient que Vacamorta tenia una nova llicència ambiental (la del 2012) i un pla urbanístic que blindava l’abocador. La resposta del TSJC, però, és categòrica. L’alt tribunal català diu que aquests dos documents no resolen el problema de base -que l’abocador és il·legal- i insta a executar la sentència punt per punt. És a dir, que no només s’ha de tancar l’abocador, sinó que s’han de retirar les tones i tones de deixalles abocades durant anys al paratge….\nLa gota que fa vessar el got de la il·legalitat!\nEL Departament de TES al interposar aquest recurs de reposició amb aquests arguments “farisaics” i amb manca de rigor; “…. la clausura i restauració es faci de forma progressiva per evitar els efectes negatius sobre la salut i sobre el medi que podria provocar el trasllat dels residus”, demostra la manca de voluntat en complir les seves obligacions i una manca d’arguments sòlids, ja que el que cal es fer el tancament TOTAL sense excuses primer i després fer una diagnosi de la situació de l’abocador i trobar la solució més viable i ràpida, per evitar els impactes que està causant aquest abocador i per evitar que tornin “les temptacions” de tancar l’abocador (al 2003 es va tancar i a les poques setmanes es va tornar a obrir amb una altra Llicència) i tornar a obrir-lo amb una altra llicència d’activitat.\nAquest abocador es il·legal i està causant unes afectacions ambientals, a les aigües, ha afectat i afecta la salut de les persones i la seva qualitat de vida, molts veïns afectats han marxat del municipi i pateixen pudors, emissions de gasos i de pol·lució dels vehicles de transport dels residus, sorolls, pols,….. Responsables de l’ARC van argumentar que es normal que es queixin els veïns, ningú vol un abocador al costat de casa!! Però els veïns no van tenir la oportunitat d’aprovar o rebutjar aquesta instal·lació industrial, la van imposar a la força, i ells no en son responsables! La Generalitat si de no fer polítiques de Residu Zero per evitar la necessitat d’aquests abocadors!!\nAra es hora de fer complir les responsabilitats\nDurant aquests 14 anys tots els consellers de medi ambient i urbanisme de totes les formacions polítiques; CIU, ICV i PSC que havien de vetllar per la protecció de la nostra salut i del medi ambient, han abusat del seu poder en contra de la ciutadania afectada, i han protegint els interessos d’aquests privats que han explotat l’abocador amb un munt d’irregularitats “sospitoses” durant aquests 14 anys, sense acatar cap responsabilitat.\nLa PAAC , l’ajuntament de Cruïlles i el CEPA, estan proposant les alternatives per cercar la millor solució ambiental i de justícia social, a través d’un informe tècnic, per poder eliminar les molèsties i afectacions als veïns/es de la zona afectada i a les Terreres de Vacamorta d’aquestes tones i tones de residus que d’una forma il.legal han afectat al medi, i amb la connivència abusiva de la Generalitat han hagut de patir pudors, emissions de gasos i pols, …veure i suportar aquesta situació dia a dia durant 14 anys..\nAquest informe tècnic s’exposa la necessitat de buidar l’abocador i de possibles alternatives que s’hauran de concretar desprès de realitzar una diagnosi acurada per determinar l’abast de la contaminació i la seva tipologia, així com una avaluació de riscos abans de la presa de decisions sobre les alternatives i tècniques de remediació i restauració més adequades, que facin possible la restauració de l’espai contaminat per l’abocador.\nDoncs, es aventurat i poc rigorós a nivell tècnic afirmar en les declaracions d’ahir de la nota de premsa del Departament de TES, en dir que volen fer la clausura progressiva i es neguen al buidatge per por a contaminar. Que no s’ha contaminat prou!! Sembla que no volen cercar altres solucions viables i deixar l’abocador com està, continuant contaminant!\nTot ens fa sospitar la tolerància i possibles connivències de la Generalitat amb els interessos dels empresaris de RPSL Buesa i Mallola, empresaris vinculats a la Trama Pujol.\nEsperem que el TSJC es mantingui ferm en la seva decisió, i posi en marxa totes les mesures legals i de responsabilització, per fer complir a la Generalitat de forma irremediable i urgent, la Sentència, sense cap excusa més.\nLa PAAC i el CEPA-EdC esperem que una vegada més es faci justícia a favor de la gent que està patint aquesta agressió!\nTanquem i buidem l’abocador de residus i de corrupció!!\nCruïlles, 21 de novembre de 2014\nZeta Figa 635 603 570\nabocador, agencia de residus, cruïlles, residus, vacamorta


Quaranta anys d'una heretgia que es va fer llegenda - Levante-EMV\nQuaranta anys d'una heretgia que es va fer llegenda\nIsabel Laguna | Cádiz\n15·06·19 | 04:15\n«La leyenda del tiempo», el disc amb el qual Camarón de la Isla va revolucionar el flamenc i va obrir per sempre les seues portes i límits, complix 40 anys, quatre dècades que han consagrat aquella «heretgia» del príncep gitano com una fita de la història de la música. Una llegenda que s'ha fet llegenda. «Ricardo, el pròxim disc de guitarreta i palmells», recorda Ricardo Pachón, productor d'aquell disc, que Camarón de la Isla va arribar a dir, de broma, després que molts cantaors li digueren que estava «boig» per ficar-se en eixos experiments, allunyant-se de la puresa del cant, posant en risc la seua consagrada carrera.\nPerò ho va dir «en un moment de mosqueig», perquè en realitat a Camarón de la Isla «li agradava molt eixe disc, no es va penedir mai», conta, en una entrevista Ricardo Pachón, el «cuiner» que va fer aquell còctel revolucionari de rock i flamenc.\nQuan el 16 de juny 1979 el disc va eixir al mercat, va haver-hi seguidors, sobretot gitanos, que el van retornar a la tenda: aquell no era el seu Camarón. Les seues vendes no van superar en els primers mesos 7.000 còpies, molt per baix de les 30.000 que solia vendre aleshores.\nVa ser un fracàs. «No ho van entendre. Camarón es prenia les crítiques amb sentit de l'humor», conscient que «s'havia avançat quinze anys al temps de desenvolupament de la música flamenca», explica.\nEl seu èxit ha sigut un camí lent, però cert. Els dos mesos que van durar la seua creació i enregistrament van ser «els millors temps que va passar Camarón». «No era una persona expressiva, però mai el vaig vore tan feliç», recorda Ricardo Pachón, amic seu des que als 13 anys el va conèixer a la porta de la Venda de Vargas. Va ser a ell a qui un dia, després de gravar nou discos baix la severa disciplina del pare de Paco de Lucía, va confessar que necessitava canviar de productor, de discogràfica i d'estil.\nLi havien agradat les aventures musicals que molt poc abans havien emprès Les Grecas, Smash, Lole i Manuel, Veneno o Pata Negra, tota una «banda de bojos» en una Sevilla en la qual «el LSD era com la Cruzcampo» i a la qual el rock internacional arribava en vol directe des de les bases de Rota o Morón.\nAnalfabet però «amb una intel·ligència prodigiosa», Camarón es va adonar que alguna cosa s'estava movent els fonaments del flamenc. Com no tenia cançons per a un nou disc, a Ricardo Pachón se li va ocórrer oferir-li uns temes que havia composat amb lletres de García Lorca, com «La nana del caballo grande» o «La leyenda del tiempo». «No els havia cantat a ningú en la meua vida. Eren para mi un alleujament, però no tenia la menor intenció de cantar-li'ls a ningú. De sobte em veig cantant-li'ls a Camarón, precisament a Camaron", explica el productor, que assegura que el cantaor el va escoltar amb tota la seua generositat: «Era millor persona que cantaor, i fixa't que açò és difícil».\nDeu temes seus i altres dos de Kiko Veneno, com «Volando voy», van conformar este àlbum en dos mesos de riures i festa per a tots aquells que van participar del procés entre Sevilla i Madrid. L'esperit d'aquella revolució musical es va quedar en el disc, perquè només es van fer dos concerts, a Barcelona i Marbella.\nAcostumat a la llibertat d'anar als concerts amb un o dos guitarristes «la idea d'un grup fix li horroritzava. Tindre aparells, manager... era tot més complicat. I al final, quan es repartia els diners, li quedava menys que quan anava només amb Tomatito», explica el productor.\nPerò va ser suficient per a «obrir les portes al camp» del flamenc. Una porta que molt pocs, al marge també d'Enrique Morente i el seu cèlebre disc «Omega» amb Lagartija Nick, han tornat a travessar amb saviesa i respecte pel flamenc. El cantaor no va tornar mai més a arriscar tant. Tampoc va tornar a fer disc «de guitarrita i palmells». Després vindrien «Calle Real», «Viviré» o «Como el agua», amb els quals, de nou amb Paco de Lucía, es va endinsar en una senda «més comercial», xopada de ressons del llatí jazz, recorda Pachón.


Normalització Lingüística llança el GIF de Vila-real per a donar visibilitat al nom correcte de la ciutat\nAmb l'objectiu d'ajudar a la difusió i visibilitat d'estos GIF animats, els departaments municipals amb xarxes socials pròpies l'incorporaran hui a les seues publicacions.\nLa Regidoria de Normalització Lingüística de l’Ajuntament de Vila-real ha creat un GIF per al topònim Vila-real, amb l’objectiu d’afavorir l’escriptura correcta del nom de la ciutat a través de les xarxes socials. El llançament del GIF animat s’emmarca en la campanya “El nom és Vila-real” i en el 25é aniversari de la Regidoria de Normalització.\n“Enguany, la Regidoria de Normalització Lingüística compleix 25 anys i, per a celebrar-ho, hem iniciat una campanya de difusió, a través de la pàgina de Facebook Normalització Lingüística Vila-real, de les iniciatives que, al llarg d’estos anys, ha realitzat el departament per a la promoció de l’ús del valencià”, recorda la regidora de l’àrea, Noelia Samblás. La primera acció inclosa en la campanya ha sigut «El nom és Vila-real», que ha comptat de nou amb l’humorista gràfic vila-realenc Quique, qui ha dissenyat una nova imatge amb motiu del 25é aniversari. La finalitat de la campanya ha sigut sempre incidir en l’escriptura correcta del nom de la ciutat: amb guió i erra minúscula, ja que Vila-real és la denominació oficial i única de la ciutat des de 2007.\n“Continuant amb esta campanya, hem fet un pas més enllà i hem decidit crear el GIF animat perquè tota la població en general, i especialment la gent més jove, el puga utilitzar en les xarxes socials. D’esta manera, sobretot a l’hora de publicar una història en Facebook o Instagram, es podrà utilitzar el GIF de Vila-real com a ubicació. I també es podrà usar en l’aplicació WhatsApp i en Twitter”, detalla Samblás. “Esperem que utilitzeu el GIF de Vila-real en les vostres històries perquè tinga molta visibilitat, ja que la col·laboració de la ciutadania és fonamental per a l’èxit d’esta campanya”, anima la responsable municipal.\nAmb l’objectiu d’ajudar a la difusió i visibilitat d’estos GIF animats, els departaments municipals amb xarxes socials pròpies l’incorporaran hui a les seues publicacions.\n•\tAmb un pressupost de més de 26.000 euros, els mòduls de cal·listènia se situen en una superfície habilitada d'aproximadament 25m x 15m i estaran acabats la setmana que ve


Una estratègia de generació de demanda B2B madura es compon de tres parts: el màrqueting de continguts, l'optimització dels motors de cerca online i l'automatització del màrqueting. Aquestes tres activitats estan interrelacionades entre si, i l'èxit en la implantació de cadascuna d'elles redundarà en l'èxit de les altres. M'agradaria fer-vos una breu ressenya de cadascuna d'aquestes activitats i debatre com funcionen en conjunt, de forma sincronitzada.\nPer generar un lead, necessites la informació de contacte del teu client potencial, i per obtenir aquesta informació, has d'oferir alguna cosa a canvi. Proveir aquest alguna cosa és el que persegueix el Màrqueting de Continguts online. El format en què es proveeix el contingut online pot ser divers: articles de blog, comunicats de premsa, newsletters, white papers, webinars, vídeos, presentacions, etc. però el que és clar és que han de suposar valor per al teu client potencial. I com? La gent troba valor en els continguts perquè són entretinguts, per exemple, o perquè són útils, o d'interès general o perquè els serveixen d'inspiració. Sobre la base d'això, un blog, alguns webinars i white papers són una bona forma de començar.\nPer molt brillants que siguin els continguts online que hagis publicat, aquests no t'aportaran gens si la gent no pot trobar-los. És aquí on entra en joc la intel·ligència SEO. Perquè els motors de cerca de Google, Bing, Yahoo i uns altres puguin trobar els teus continguts i brindar-los-hi als teus clients potencials, és necessari optimitzar cada peça de contingut que creïs amb les paraules clau més rellevants i buscades amb regularitat. També necessitaràs optimitzar la infraestructura del teu lloc web per posar-li-ho fàcil als motors de cerca a l'hora de navegar pel teu lloc amb rapidesa (paginació, categorització, etiquetatge, ...).\nEncara que no es tracti d'una estratègia de generació de demanda B2B per si mateixa, l'automatització del màrqueting t'ajuda a fer el seguiment i gestionar els teus clients potencials tan aviat aquests s'incorporen al teu pipeline. Amb el Màrqueting de Continguts online i la intel·ligència SEO, estàs "pescant" amb una xarxa molt més gran que la que utilitzaves en fires o amb els anuncis en revistes. Ara necessites rastrejar un gran nombre de clients potencials i saber des d'on i de quina forma van arribar a tu. Amb l'automatització de màrqueting, seràs capaç d'entendre com i quan els teus clients potencials van ser seduïts pel teu contingut, la qual cosa et donarà una idea respecte a l'etapa en què es troba el seu cicle de compra, i com donar instruccions a vendes perquè procedeixi. D'altra banda, atès que l'automatització de màrqueting monitoriza els nivells d'acceptació dels continguts publicats, et serveix també per determinar quins de les teves estratègies de Generació de Demanda són més efectives, i poder refinar així el teu procés de cara al futur.


I.-Dans l'ensemble des dispositions législatives, les mots : " conseiller consulaire " sont remplacés par les mots : " conseiller des Français de l'étranger " et les mots : " conseillers consulaires " sont remplacés par les mots : " conseillers des Français de l'étranger ".\nSct. Chapitre I : Les conseillers des Français de l'étranger, Sct. Titre II : Election des conseillers des français de l'étranger et des conseillers à l'assemblée des français de l'étranger, Sct. Chapitre I : Dispositions communes à l'élection des conseillers des Français de l'étranger et des conseillers à l'Assemblée des Français de l'étranger, Sct. Chapitre II : Dispositions spéciales à l'élection des conseillers des Français de l'étranger, Art. null, Art. 3, Art. 5, Art. 14, Art. 15, Art. 16, Art. 18, Art. 19, Art. 21, Art. 22, Art. 25, Art. 28, Art. 29, Art. 30, Art. 31, Art. 40, Art. 41, Art. 44\n-Loi n° 76-97 du 31 janvier 1976


Entre la fullaca: La llengua dels menorquins (II)\nPublicat per Bep Joan Casasnovas Mascaró a 13:06\nPere Gomila 12 de setembre de 2020, a les 19:46\nBep Joan, crec que la teva percepció no és gens errònia. Jo també ho percep així, és més la llengua catalana recula i s'empobreix de manera alarmant. Per acabar-ho d'adobar les actituds de submissió que s'han vist aquesta diada no auguren res de bo. Ja no tan sols els polítics, fins i tot Omnium tradueix el seu discurs. Tenim mala peça al teler. Sort de persones com na Carme Junyent, ens en fal falta moltes. No he llegit el llibre, però els seus articles i opinions són d'una precisió, una claretat i una saviesa que tothom hauria d'escoltar.\nBep Joan Casasnovas Mascaró 12 de setembre de 2020, a les 20:01\nÉs ben cert el que dius. I em "satsisfà" (malauradament) que no només ho percebi jo.\nNo veig tampoc que hi hagi una militància "defensiva" i reaccionària davant el retrocés flagrant.\nNi tampoc les institucions polítiques (ara que les tenim!) ni les acadèmiques fan massa cosa davant els perill.\nEns hi haurem de posar, si més no, a dir-ho i a reivindicar-ho des d'allà on puguem i des d'on seguem.\nSalut i llengua! 😃\nComentari de llibres (7)