Granada. El Realejo ~ km369 | Viatges, rutes i llocs a descobrir pel món\n21:08 Andalusia , Espanya , Granada No comments\nEntrada anterior: L'Albiacín\n(dissabte 19/05/2012) Dia que ens portarà per la tarda fins a l'Alhambra. Durant el matí teniem l'objectiu de visitar el que ens queda del centre i passejar una mica pel barri del Realejo.\nSortim de l'hotel i ens trobem amb la Gran Vía de Colón tallada, i tota l'avinguda plena de tractors amb carrosses rocieres. Més tard, ens vam enterar que era la tradicional romeria de la Hermandad del Rocío de Granada, que iniciaven el camí cap a la població d'Almonte, en Huelva.\nEns anem cap al carrer San Juan de Dios, que està ben aprop. Primer volem entrar en la Basílica homònima del carrer. Entrem per un dels laterals, doncs la porta principal està tancada, on veiem a gent preparada per assistir a una comunió. Un responsable del lloc ens indica que dins d'una estona obriran la porta principal de l'església i la podrem veure amb tota la il·luminació.\nMentre, anem a mirar la resta d'edificis històrics de la zona. Al costat hi ha l'Hospital de San Juan de Dios, un edifici renaixentista que es va reformar i ampliar en els segles XVII i XVIII, i que s'organitza sobre dos patis porticats. Els corredors dels primer pati estan decorades amb pintures de Sánchez Saravia sobre Sant Joan de Déu, sobre sòcol de taulelleria barroca amb peces sevillanes i valencianes. En la planta principal està l'oratori, dividit en dos per una arqueria, amb voltes de guixeria i sostrada de fusta. La portada principal (1609) va ser erigida per uns patrons privats en acció de gràcies.\nLa Congregració de Sant Felip Neri es va establir en Granada l'any 1671. En el següent creuament, es troba l'Església del Perpétuo Socorro, antic oratori de la congregació, només es conserva el temple - bastant transformat en el segle XIX, primer per la presència francesa i després per la desamortització - del complex original de cinc patis. En la façana principal es troba una portada neorrenacentista, encara que destaca més la portada lateral, en el costat de l'Epístola, empotrada en el mur i amb columnes hexagonals, amb un estil més aprop al barroc sudamericà que al granadí.\nI seguidament entrem en el Monestir de San Jerónimo, per una de les portades que donen accés al compàs - un gran pati que antecedeix al monestir pròpiament dit - del recinte, que té la imatge de la Verge de les Angoixes, patrona de Granada. La institució va ser fondada pels Reis Catòlics, sent el primer monestir que es va construir en la ciutat. El recinte començà a erigir-se en el lloc que avui ocupa l'Hospital de Sant Joan de Déu, utilitzant-se la pedra de la Porta d'Elvira. Les obres van ser dirigides en la seva majoria per Diego de Siloé.\nEn 1523, la duquesa de Sesa, vídua de Gonzalo Fernandez de Córdoba, el Gran Capità, va sol·licitar a Carles V i va aconseguir la capella major per a panteó familiar. Els arquitectes de la duquesa van convertir l'estructura gòtica existent en una de renaixentista. El temple va adquirir un nou significat estètic i simbòlic, basat en la idea de panteó per a un heroi cristià, que contribueix amb el programa iconogràfic, amb les figures al·legòriques de Fortitut (fortalesa) i Indústria (acció), emblemes de l'ideal renaixentista de la virtut de l'heroi.\nTornem cap a la Basílica de San Juan de Dios (1737-59), que ja es troba oberta. Va ser promoguda per fra Alonso de Jesús Ortega per a depositar les restes de Juan Ciudad Duarte, més conegut com San Juan de Dios i fundador de la Ordre hospitalaria que porta el seu nom. La seva portada està enmarcada per dues torres, amb una façana de marbre i les estàtues dels arcàngels Gabriel i Rafael, de Ramiro de Ponce de León i la de San Juan de Dios en el centre.\nEs un dels temples barrocs més significatius de la Península amb una gran riquesa de les seves talles, treballs d'orfebreria i pintures. L'altar major té un valuós retaule de fusta daurada amb escultures. En el cambril del temple es guarda una urna de plata massissa on es troben les reliquies de San Juan de Dios.\nEns anem cap a la Carrera del Darro per la Gran Vía, mirant les diverses carrosses rocieres que havíem vist anteriorment. Fins a la Plaza Nueva la circulació està parcialment tallada, podent veure tot tipus de rociers/es. Visitem el Bañuelo, d'entrada gratuïta, que el dia d'abans no havíem pogut visitar a l'estar tancat per la tarda.\nEl Bañuelo (segle XI), conegut també amb el nom d'Aammim Alywza (Banys de la Noguera), és un dels nombrossos hammans (banys àrabs) que hi havia en la ciutat i el més ben conservat de tota la Península. Una casa remodelada en època cristiana, amb el pati que comunica amb la primitiva vivenda del guardià, constitueix avui l'entrada principal. Perfectament, podries passar pel costat de la casa, sense adonar-te'n ni imaginar-te el que amaga en el seu interior. Es un dels pocs llocs d'aquest tipus que aconseguí salvar-se de la destrucció dels Reis Catòlics, ja que entre els cristians els banys arabs tenien una reputació comparable a la dels burdells. El hamman era un espai públic on la gent del barri venia al bany a rentar-se, tallar-se el cabell, depilar-se, rebre massatges, apart d'utilitzar-se com a lloc de reunió. Hi havia un horari diferent per a homes i per a dones.\nAls banys s'accedeix per un pati amb una petit safareig central al costat del vestuari. En les diferentes voltes de les sales, fetes de maó, podrem veure unes claraboies octogonals i en forma d'estrella que facilitaven la il·luminació, la ventilació i regular la climatització, i de pas alleugerir el pes de la volta.\nLa primera sala rectangular era l'al-bayt al barid (la sala freda), en els extrems hi havia petites alcoves obertes amb arc de ferradura geminat...\n...seguida per un altre quadrada més gran, amb galeries en tres dels seus costats - formades per arcs de ferradura que descansen en columnes amb capitells - corresponents a l'al-bayt al-wastani (la sala templada)...\nI finalment l'al-bayt al-sajun (la sala calenta), amb el seu hipocaust subterrani per a calentar la sala i dues piles per a l'aigua.\nTornem a baixar Plaza Nueva avall, fins arribar a la Plaza Isabel la Católica, on hi ha el Monument a Isabel la Catòlica i Cristòfor Colom, una gran escultura del valencià Mariano Belliure y Gil, realitzada en 1892 per a conmemorar el IV Centenari del Descobriment d'Amèrica per part de Cristòfor Colom. L'escena representa les Capitulacions de Santa Fe, moment en el qual la reina Isabel concedeix el permís a Colom per a realitzar el seu viatge a les Índies.\nEl realisme de l'escultura és molt gran, com la corona de la reina, còpia de l'original guardada en la Capella Reial. La reina apareix sentada en una cadira gòtica i davant d'ella i inclinat, apareix Colom ensenyant-li un pergamí amb les intencions del viatge. Sota d'ells, apareix una catifa que es deixa caure, que surt cap a fora de l'espai escultòric, i on estan el jou i les fletxes, símbols, com hem dit en anteriors entrades, dels Reis Catòlics.\nD'aquí passem cap al Corral del Carbón, l'alhóndiga més ben conservada de la Península, construïda per Yusuf I en el segle XIV. Una alhóndiga era el lloc on s'emmagatzemava i comerciava el grà en l'Al-Andalus. Aquí, a més a més allotjava als mercaders que passaven per la ciutat. Després, en mans cristianes, s'utilitzà per guardar carbó i més tard, en el segle XVI, s'utilitzà com a corral de comèdies. L'entrada es fa per un pavelló amb arc de ferradura, coberta per una volta, que conforma un vestíbul amb alcoves laterals, que precedeix a la portada d'accés sobre la qual disposa una finestra bessona.\nL'interior contrasta per la seva simplicitat i falta d'ornaments. El pati té planta quadrangular, envoltat per galeries que s'obren en els tres pisos de l'edifici. Al centre, hi ha una font de pedra amb dues canelles laterals. Les habitacions interiors van ser molt remodelades per a fer oficines i botigues. Actualment hi ha una oficina d'informació turística, una llibreria especialitzada en temes andalusies i un taller de ceràmica.\nSortint del Corral, a mà dreta està el Palau del Duc d'Abrantes, una casa palau del segle XVI, formada per una planta baixa, una d'alta i una torre, remodelada en el segle XIX. Durant aquesta transformació es va perdre el pati de columnes. La portada és de tipus gòtica. Als dos costats de l'arc hi ha els escuts de la família Bobadilla (a l'esquerra) i de Peñalosa (a la dreta).\nDe la Plaça Isabel la Catòlica, tirem pel carrer Pavaneras i entrem en el barri de Realejo, on estava situat l'antic call jueu, conegut amb el nom de Granata al-Yahud. Quan els cristians van prendre la ciutat, canviaren el nom del lloc per Realejo, ja que va ser presa per la corona. Pels seus carrers podem pujar fins a l'Alhambra, passant per intrincats carrerons, entre carmens i cases de tot tipus. Per la zona es concentra gran quantitat de bars i tavernes amb moltes especialitats de tapes per prendre.\nEns parem en la Casa de los Tiros, que deu el seu nom als mosquets (tirs) situats entre els merlets. Segueix el model de casa-torre sorgida en el nord d'Espanya per a residència de la noblesa guerrera. Per això, presenta un aspecte fortificat, amagat pel cobriment dels merlets i la substitució del forat sobre la porta per dos balcons. Una decoració al·legòrica pròpia del Renaixement, al·ludint a l'origen guerrer de la família, recobreix la façana (amb Mercuri, Jason, Hèrcule...) i es correspon amb la que existeix en el sostre de la Quadra Dorada, peça principal de la casa. Destaca en la façana l'escut d'armes amb la llegenda 'El cor mana'. Sobre el pati central s'articula la resta de la casa; de planta quadrada, està envoltada per una galeria arcada en part i adintellada en la seva majoria.\nConstruïda en el segle XVI, sobre una antiga casa nassarita, per la família Granada Venegas, llinatge que comença amb Pedro de Granada, descendent de Yusuf IV i fill de l'infant d'Almeria, reconvertit al cristianisme. El net d'aquest, Pere II de Granada Venegas va heredar la Casa i els Jardins del Generalife. En reconeixement als serveis prestats a la corona, els Granada Venegas van rebre el titol de Marquesos de Campotejar, i tant la Casa dels Tiros com el Generalife van pertanyer a ells, fins que després d'un llarg contenciós amb l'estat, passà a mans d'aquests el 1921. Durant aquesta dècada, Antonio Gallego Burín que seria alcalde de Granada, convertí la Casa en un museu sobre la ciutat de Granada, sent l'entrada es gratuita pels ciutadans de la Unió Europea.\nS'accedeix al museu, en la planta superior, per una escala, amb les parets decorada per pintures de reis espanyols. Els reis solien enviar a les seves propietats els seus retrats, que amb el temps formaven sèries que es ficaven en sales especials. Una d'aquestes propietats va ser el Generalife, on els alcaids eren els propietaris de la casa, custodiant aquest conjunt de retrats fins el 1921, data en la qual passà a integrar les col·leccions d'aquest museu. Així, estan: Ferran el Catòlic, Isabel la Catòlica, Felip el Formós, Joana la Boja, Isabel de Portugal, Carles V, Isabel de Borbó, Felip IV, Felip III, Margarida d'Aústria, Ana d'Aústria, Felip II i Juan d'Aústria.\nLa sala principal és la Quadra Daurada, amb els balcons que donen a la façana principal i un sostre del segle XVI que presenta espases llaurades en les nou bigues on les seves puntes convergeixen en un cor, envoltat per les inscripcions El corazón manda i El corazón me fecit, lema de la família Granada Venegas.\nEntre les fustes, hi ha busts en relleu de 32 reis i herois espanyols, que lluitaren en la guerra de Granada juntament amb altres que varen entrar en la historia d'Espanya, des dels romans fins a l'emperador Carles V. Acompanyen a aquests baix relleus amb les llegendes de les seves gestes. Tot el conjunt està fet en fusta daurada i policromada.\nA partir d'aquí, podem anar visitant les diferentes sales que recullen mostres de paissatge granadí, fotografies de l'època, artesania, cartells i retrats de costums... totes elles relacionades amb la ciutat de Granada\nSeguim pel mateix carrer, i a mà dreta, al costat de la Plaza Fortuny, hi ha la Plaza de Santo Domingo on hi ha l'Església de Santo Domingo i el Convent de Santa Cruz la Real. Fondat pels Reis Catòlics, es va erigir en aquesta zona anomenada las Huertas de la Almanjarra Alta y Baja, propietat de la mare de Boadbil. La desamortització del segle XIX va desmembrar el complex. Així, l'antiga zona del cor de novicis, que està en la Plaza de los Campos, és era un edifici exempte sense connexió amb la resta.\nL'església segueix el model gòtic; la façana presenta un pòrtic anteposat de tres arcs i una finestra geminada en el lloc que ocuparia el rosetó. Les pintures murals són obra de Manuel Maldonado, realitzades en 1966.\nMés amunt, tenim el Campo del Príncipe, el centre del barri i tot plé de llocs on poder prendre tapes i menjar. Va construir-se sobre el solar d'un antic cementiri musulmà. El nom ve del fet que el 1947, l'Ajuntament va explanar el lloc per tal de celebrar les bodes del príncep Joan, l'únic fill varó dels Reis Catòlics, amb Margarita, filla de l'emperador Maximilià d'Aústria, germana de Felip el Formós, casat al seu torn amb Juana la Boja, germana de Joan.\nDes d'aquesta plaça, podem veure l'Hotel Alhambra Palace, un hotel de luxe i palau inspirat en el monument de l'Alhambra, construït el 1910.\nDesprés de mirar per diferents terrasses, decidim dinar en el Taberna Tofe on després d'una cervesa amb la seva corresponent tapa, ens decidim per demanar l'assortiment de cinc tapes, que costa 6,70€. Dinem molt bé.\nTornem al carrer principal, per on hem anat pujant, i esperem un dels autobusos, l'Alhambra Bus, que ens deixarà al costat de l'entrada de l'Alhambra.\nPropera entrada: L'Alhambra de Granada. El Generalife


Tot preparat per a l'inici del Pla Edificant a l'Alcúdia\nLa Generalitat Valenciana destinarà més d'un milió d'euros a ampliar els tres collegis públics del municipi\nRemodelación de tres centros educativos\nL'ajuntament de l'Alcúdia es disposa a ampliar les capacitats de tres centres municipals al que es destinarà una inversió total de més d'un milió d'euros. Les actuacions queden emmarcades dintre d'Edificant, un Pla de construcció, reforma i millora dels centres educatius provinent de la Generalitat Valenciana. Encara que la idea era començar amb la licitació de projectes a principis d'any, es van haver de suspendre amb l'aplegada de l'estat d'alarma, pel que l'adjudicació d'obres no s'ha pogut realitzar fins ara.\nLes obres afectaran el CEIP Les Comes, amb una inversió al voltant dels 400.000 que s'han adjudicat a l'empresa "Diseño y objetivos de Construcción S.L.", amb els que es pretén ampliar i reformar tres aules, el menjador, els lavabos i la cuina; el CEIP Batallar, amb uns 300.000 destinats per a l'empresa "Estructures i construccions Xúquer S.L.", que serviran per ampliar les aules d'infantil amb dos noves sales i inclouran uns nous serveis; i finalment el CEIP Heretats, també amb una inversió d'uns 300.000 per a "Zaragoza 2012 Grupo Construcción", amb el que es pretén crear dos noves aules d'infantil per acollir els xiquets de 3 anys, a més d'un aula pedagògica i una nova sala de màquines.\nAra s'obri un període de reclamacions i presentació de documentació, abans de l'inici de les obres. Inicialment, la previsió és que les obres duren el mateix que el curs escolar 2010-21 i que els centres estaran completament adequats per al següent període lectiu (2021-22). El que ja que està preparat són les aules prefabricades als patis dels CEIP, necessàries per poder fer les obres sense afectar l'alumnat amb totes les condicions per què els xiquets i xiquetes puguen desenvolupar les classes amb normalitat en el termini en que duren les obres.\nLa situació per la Covid-19, no ha parat les millores als centres educatius alcudians. Precisament ahir de matí els representants de la Direcció Territorial d'Educació, Cultura i Esports, i del Servei Territorial d'Infraestructures Educatives visitaven el CEIP Heretats per fer la recepció de les obres d'adequació del centre en un pla de millora a banda de l'Edificant per a reparar diferents desperfectes al centre. La intervenció en un primer moment estava centrada en la reparació d'una canonada d'aigües, desgastada en gran part després dels forts temporals que patirem a principis d'any. A mésd'això, el sostre d'uralita de la part central de l'edifici també s'havia vist afectat, pel que, aprofitant l'execució, es va procedir a substituir-lo per un sostre translúcid, que permet que la llum natural il·lumine el vestíbul de l'edifici principal d'Heretats.


Falla Reis Catòlics (Silla). Premio Pep de l’Horta 2018 | Distrito Fallas\nInicio » 2018 » marzo » 25 » Mestre Serrano-Alacant se lleva el premio Socarrat » Falla Reis Catòlics (Silla). Premio Pep de l’Horta 2018\nFalla Reis Catòlics (Silla). Premio Pep de l’Horta 2018\nPublicada 25 marzo 2018 -en dimensiones 443 × 590 en Mestre Serrano-Alacant se lleva el premio Socarrat\nEscena de la falla Reis Catòlics (Silla) de 2018.


Himne d'Ucraïna - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Sxe ne vmerla Ukraïny)\nIndicació de tempo\nUkraine is not dead (en) ↔(Mykhailo Verbytskyi)\nEscenari Lviv, Lviv City Community (en)\nL'himne nacional d'Ucraïna (Державний Гімн України, Derjavnyi Himn Ukraïny), que porta per títol «La glòria d'Ucraïna no ha mort encara, ni la seva llibertat», o en format escurçat, «d'Ucraïna encara no ha mort...» (ucraïnès: Ще не вмерла України і слава, і воля, AFI: [ˈʃtʃɛ nɛ ˈu̯mɛrlɐ ʊkrɐˈjinɪ i ˈslɑwɐ i ˈwɔlʲɐ], transcrit: Sxe ne vmerla Ukraïny i slava, i volya; literalment: «d'Ucraïna encara no ha mort la glòria, ni la seva llibertat»), és un dels principals símbols estatals d'Ucraïna, junt amb la bandera i l'escut.\nLa música es va fer oficial de nou com a himne nacional d'Ucraïna el 1992 ( versió instrumental (?·pàg.); i amb la lletra actual a partir del 2003 ( versió coral (?·pàg.). Abans de la seva readoptació com a himne nacional, va tenir lloc un concurs entre tres cançons patriòtiques, una de les quals era Za Ukrainu de Mykola Voronyi.\nLa lletra està formada per una primera estrofa original, lleugerament modificada, del poema patriòtic escrit en 1862 per Pavló Txubinski, un etnògraf prominent de la capital d'Ucraïna, Kíev, i està influenciada per les paraules i temes de l'himne nacional de Polònia, Mazurek Dąbrowskiego. El 1863, Mikhailo Verbitski, un compositor ucraïnès occidental i sacerdot grecocatòlic compongué la música per acompanyar el text de Txubynskyi. La primera interpretació coral de la peça es produí al Teatre d'Ucraïna a Lviv, el 1864. La cançó fou el primer himne nacional de la República Popular d'Ucraïna (1917-1921), de la Ucraïna Transcarpàtica (1919-1945) i posteriorment, de la Ucraïna post-soviètica (a partir del 1992).\n1 República Popular d'Ucraïna\n1.1 Lletra abans del 2003\n2 Lletra original\n3 Ucraïna independent\n3.1 Lletra actual\nRepública Popular d'Ucraïna[modifica]\nEl 1917, Sxe ne vmerla Ukraïna (Ucraïna no ha mort encara) esdevingué l'himne de l'efímera República Popular d'Ucraïna. Tanmateix, el 1920, fou prohibida pel nou règim soviètic.\nLletra abans del 2003[modifica]\nЩе не вмерла Україна і слава, і воля,\nSxe ne vmerla Ukraïna, i slava, i volya,\nSxe nam, brattia ukraïnt'si, usmikhnet'sia dolia.\nZ-hynut' naixi vorojen'ky, yak rosa na sontsi,\nZapanuyem i my, brattia, u svoyiy storontsi.\nDuixu y tilo my polojym za naixu svobodu,\nI pokajem, sxo my, brattia, kozats'koho rodu!\nStanem brattia, v biy kryvavyi, vid Sianu do Donu\nV ridnim kraiu panuvaty ne damo nikomu.\nTxorne more sxe vsmikhnetsia, did Dnipro zradiye,\nSxe na naixiy Ukraïni dolen'ka naspiye.\nA zavziattia pratsia sxyra svoho sxe dokaje,\nSxe sia voli v UkraÏni pisn' hutxna rozliaje.\nZa Karpaty vidibiet'tsia z-homonyt' stepamy,\nUkraïny slava stane pomij narodamy.\nUcraïna encara no és morta, ni la seva glòria ni la seva llibertat,\nA nosaltres, companys ucraïnesos, el destí ens somriu una vegada més.\nEls nostres enemics s'esvairan com la rosada al sol,\nI governarem, germans, en una terra lliure pròpia.\nCOR (x 2)\nÀnimes i cossos fixarem, tot per la nostra llibertat,\nI demostrarem que nosaltres, germans, som de la nació cosaca!\nRestem dempeus, germans, en una sagnant batalla, des del Syan al Don\nNo permetem que ningú governi la nostra pàtria.\nEl Mar Negre somriurà i l'avi Dnièper s'alegrarà\nPerquè en la nostra pròpia Ucraïna la fortuna florirà de nou.\nLa nostra persistència i els nostres afanys sincers seran recompensats,\nI la cançó de la llibertat a tota Ucraïna ressonarà.\nSe'n farà ressò als Carpats i a les estepes.\nLa fama i la glòria d'Ucraïna seran conegudes entre les nacions.\nLa lletra de l'himne nacional d'Ucraïna és lleugerament similar als himnes del Iugoslàvia, Polònia, i Israel.\nVersió original publicada el 1863 (noteu l'ortografia arcaica)\nSxe ne vmerla Ukraïna,\nY slava, y volia\nSxe nam, brattia-molodtsi,\nZ-hynut' naixi vorohy,\nYak rosa na sontsi;\nZapanuiem, brattia i my\nU svoyii storontsi.\nUcraïna encara no és morta,\nni la seva glòria i llibertat!\nResteu dempeus, valents germans,\nEl Destí us somriurà!\nEls vostres enemics s'esvairan\nCom la rosada amb el sol;\nTambé governarem, germans,\nDuixu, tilo, my plojym\nZa svoiu svobodu\nY pokajem, sxo my brattia\nHei-hei, brattia myle,\nNumo bratytsia za dilo!\nHei-hei, pora vstaty,\nPora voliu dobuvaty!\nÀnima i cos establirem\nper la nostra llibertat\nI demostrarem que nosaltres, germans\nSom de la nació cosaca,\nEi, ei, estimadíssims germans\nEndavant cap a la batalla\nEi, ei, ara és hora d'alçar-se,\nAra és hora d'assolir la llibertat!\nY Taras Triasylo\nKlytxut' nas yz-za mohyl\nNa sviateie dilo\nYz-hadaimo slavnu smert'\nSxob ne vtratyt' marne nam\nI Taràs Triasylo\nUs criden de més enllà de la tomba\nA la sagrada batalla.\nRecordeu la famosa mort dels\nPer no perdre inútilment\nДушу, тіло ...\nDuixu, tilo ...\nÀnima i cos ...\nOi Bohdane, Bohdane\nSlavnyi nash het'mane!\nNa-sxo viddav Ukraïnu\nSxob vernuty ii txest'\nOh Bohdan, Bohdan\nEl nostre gran hetman\nPer què vas donar Ucraïna\nAls miserables moscovites?!\nPer retornar-li l'honor,\nPosem els nostres caps\nEns farem dir d'Ucraïna\nNaixi brattia Slaviane\nVje za zbroiu vzialys';\nNe dijde nikhto, sxob my\nPoiednaimos' razom vsi,\nNekhai hynut' vorohy,\nNai volia nastane!\nEls nostres germans eslaus\nJa van prendre les armes\nNingú no veurà\nQue ens quedem enrere.\nAixí els enemics moren,\nI la llibertat vé!\nSxe ne vmerla Ukraïna fou cantat com l'himne nacional de facto en la investidura del primer President Leonid Kravtxuk el 5 de desembre, de 1991.\nL'article 20 de la Constitució d'Ucraïna (28 de juny de 1996) designa la música de Verbitski com el tema de l'himne nacional:\nque L'Himne Estatal d'Ucraïna és l'himne nacional amb música de M. Verbitski, amb paraules que són confirmades per la llei adoptadaa per no menys de dos terços de la composició constitucional de la Rada Suprema d'Ucraïna.\nEl 6 de març, de 2003, la Rada Suprema (parlament) d'Ucraïna adoptà el següent text, que modificava lleugerament la primera estrofa de les paraules originals de Txubinski. En comptes de manifestar "Ucraïna no ha mort encara, ni la seva glòria, ni la seva llibertat", el concepte d'Ucraïna com a nació fou suprimit: la primera estrofa comença així: "La glòria d'Ucraïna no ha mort encara, ni la seva llibertat". No obstant això, encara hi ha ha gent que continua cantant la lletra original.\nSxe ne vmerla Ukraïny i slava, i volya,\nEncara no ha mort la glòria d'Ucraïna, ni la seva llibertat.\nEncara, germans ucraïnesos, ens somriurà el destí.\nEls nostres enemics s'esvairan com la rosada sota el sol,\nI governarem nosaltres, germans, en el nostre propi país.\nREFRANY (x 2)\nL'ànima i el cos sacrificarem per la nostra llibertat,\nI demostrarem, germans, que nosaltres som de la nació cosaca!\nStanem, bràttia, v biy kryvavyy vid Sianu do Donu,\nV ridnim kràiu panuvaty ne damò nikomu;\nTxorne more sxe vsmikhnetʹsia, did Dnipró zradiye,\nSxe u naxiy Ukrayini dolenʹka naspiye.\nAixequem-nos, germans, en la lluita aferrissada, des del Sian fins al Don;\nNo deixarem que altres manin a la nostra terra.\nEl Mar Negre somriurà i l'avi Dnipró s'alegrarà\nPerquè a la nostra Ucraïna la fortuna florirà de nou.\nA zavziàttia, pràtsia sxyra svoho sxe dokaje,\nSxe sià voli v Ukrayini pisnʹ hutxna rozliaje.\nZa Karpaty vidib'ietʹsia, z·homonytʹ stepamy,\nUkrayiny slava stane pomij narodamy.\nEl nostre zel i honest treball demostraran el seu valor\nI la cançó de la llibertat ressonarà a tota Ucraïna,\nFent ressò als Carpats, i retrunyint a través de les estepes;\nLa glòria d'Ucraïna serà coneguda per totes les nacions.\n↑ «Ukraine - Shche ne Vmerla Ukraina». NationalAnthems.me. [Consulta: 5 novembre 2011].\n↑ . Cerkwa.net Arxivat 2006-06-15 a Wayback Machine. - Pare Mikhailo Verbytsky\n↑ . La Llei d'Ucraïna sobre l'Himne Estatal - Web de la Rada Suprema (ucraïnès)\nInformació i recursos a Shche ne Vmerla Ukraina\nSxe ne vmerla Ukraïna en MP3. Arxivat 2012-02-17 a Wayback Machine.\nConstitució d'Ucraïna, Capítol 1, Principis Generals - L'article 20 d'aquest capítol tracta sobre els símbols nacionals. Aquest lloc web, que forma part de la pàgina web oficial de la Rada Suprema, inclou una versió de l'himne que utilitza la lletra anterior al 2003\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Himne_d%27Ucraïna&oldid=29946186»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 11 abr 2022 a les 10:29.


Com mantenir la vagina fresca en tot moment - Altres\nel millor desodorant per a les aixelles pudents\nregals per aniversari de 2 anys\nCom mantenir la vagina fresca\nLes nostres vagines ens proporcionen plaer, ens permeten tenir fills, passar la menstruació un cop al mes i, finalment, la menopausa. Els rapem, els embolicem amb pantalons i malles i, si som molt valents, els sotmetem a una tanga.\nEl que fa que sigui encara més important prestar especial atenció a la higiene del dia a dia quan es tracta d’aquesta zona femenina. És el nostre òrgan més sensible, al cap i a la fi.\nParlem amb el doctor Jullien Brady, un ginecòleg consultor de GynaeHealth UK , sobre tot el que hem de saber sobre la higiene vaginal: durant un dia normal, un dia de gimnàs, un dia sexual i durant la menopausa.\nAixò és el que heu de saber per assegurar-vos de no desequilibrar la flora i la fauna naturals i mantenir una vagina fresca i sana.\nMÉS: Com mantenir la vagina en forma\nA l’hora de rentar-se la vagina i l’hellip\nRentar-lo en excés: esbandiu la vagina com ho faríeu amb les aixelles o la cara, no passeu minuts fregant.\nDouche (vessant aigua a la vagina), ja que pot eliminar els bacteris naturals.\nUtilitzeu qualsevol cosa que afirme ser una desintoxicació vaginal: hi ha comprimits i remeis que afirmen desintoxicar la zona. Hi ha poca evidència que funcioni i no es recomana.\nRentar-se a l’interior: l’interior d’una vagina alberga bacteris i humitat naturals i s’autoneteja. Posar sabó o qualsevol altre producte a l’interior pot arriscar a desequilibrar el pH natural de la vagina, cosa que pot provocar infeccions com el tord.\nMÉS: 10 coses que no sabíeu de la vostra vagina\nRenteu només la part exterior: renteu la pell exterior i els llavis amb aigua i una mica de sabó, si ho desitgeu.\nUtilitzeu sabó senzill i no perfumat: si el vostre tipus de pell no reacciona malament al sabó i us agrada utilitzar-lo, podeu utilitzar sabó per rentar la zona vaginal a la dutxa. Però aneu amb compte amb la quantitat que utilitzeu; una mica fa un llarg camí.\nTingueu en compte el vostre tipus de pell: si teniu una pell sensible o al·lèrgica, consulteu amb el metge de capçalera la millor manera d’abordar la vostra higiene vaginal.\nConegueu el que és normal: la vagina de tothom és diferent, per tant, és important controlar el que és ‘normal’ en termes d’olor, descàrrega (color, olor, quantitat) i sensació. D’aquesta manera, notareu si hi ha alguna cosa que canvia (per exemple, la descàrrega esdevé espessa o pudent o té picor. Si observeu un canvi, és important consultar el metge de capçalera.\nJullien recomana: Un suau examen mensual dels genitals amb un mirall de mà. Això permet descobrir zones d’aspecte anormal o grumolls i bonys que puguin necessitar una revisió mèdica. Feu-lo part dels vostres controls generals de salut, com ara un autoexamen regular de mama.\nMÉS: 11 coses que no sabíeu que podrien fer la vostra vagina\nCom tenir cura de la vagina quan vostè i Hellip\n1. Acabo d'exercir\nFer exercici fa suar la zona vaginal, però totes les dones són diferents pel que fa a quant. Les dones que tenen molts pèls púbics, per exemple, poden suar més i és possible que hagin de prestar més atenció a la zona púbica durant la dutxa després de l’entrenament.\n2. Acabo de tenir relacions sexuals\nDurant el sexe, secretem lubricació natural, ejaculació i suor, i és probable que tinguem la sensació de necessitar-nos dutxar-nos després, cosa que està bé (encara que no hi ha cap rentat a l'interior).\nNo obstant això, si no podeu rentar-vos immediatament després del coit, tenir semen a la vagina durant un període de temps més llarg no us perjudicarà ni l'equilibri del pH. Al cap i a la fi, és natural.\nQuan es tracta de productes que podeu utilitzar durant el sexe, com ara lubricació, els ginecòlegs fan servir la llei que «el que entra ha de sortir». Per tant, és important esbandir l’exterior de la vagina després d’utilitzar lubricant; posar-se dret després del sexe ajudarà la gravetat a fer la seva feina també.\nTambé és important tenir en compte que, si hi ha algun trauma durant el sexe, s’haurà de mantenir net per evitar la infecció. Les dones també han de controlar la seva descàrrega després del sexe per buscar signes d’infecció o símptomes d’altres afeccions.\nJullien recomana: Utilitzeu lubricants a base de silicona que siguin més fàcils per a la pell; també van més enllà, de manera que no n’heu d’utilitzar tant.\nMÉS: Com enfortir el sòl pèlvic\n3. Ha passat per la menopausa\nLes dones experimenten la menopausa de manera diferent, però és freqüent sentir una falta d’elasticitat a la pell al voltant del vagina i sequedat interna - això es deu a la reducció dels estrògens.\nTot i que això pot significar que les dones utilitzen més lubricació durant el sexe, la menopausa no sol requerir un canvi en la rutina d’higiene. Podem continuar amb normalitat.\n4. Estàs a la teva regla\nLa higiene femenina durant la menstruació depèn del flux de la dona. Els ginecòlegs aconsellen a les dones amb un flux intens que augmentin la quantitat de rentats per evitar l'olor que comporta l'oxidació de la sang.\nQuan es tracta de productes sanitaris, Jullien diu que cap és més higiènic que altres i que totes les dones els fan servir de manera totalment diferent.\n5. Mantingui relacions sexuals durant el període\nTot i que mantenir relacions sexuals durant un període es redueix completament a les preferències personals, Jullien subratlla que no causa cap dany ni trauma a la vagina. És possible que només necessiteu una dutxa després.\nLa majoria de les vegades es pot tractar amb un remei senzill sense recepta i el rentat no farà molta diferència. Si la situació persisteix després del tractament, visiteu un metge de capçalera.\nMÉS: 15 pensaments que tots hem tingut durant una prova de frotis\nCom això? Subscriviu-vos al butlletí informatiu Good Housekeeping.


Adjudicades les obres de millora de la C-25 a Riudellots per 1,4 milions d'euros - Tribuna Selvatana - Diari comarcal de La Selva - Actualitat, notícies, opinió...\nAdjudicades les obres de millora de la C-25 a Riudellots per 1,4 milions d'euros\nL’actuació consisteix en l’eixamplament i reforç del ferm d’un tram de 2 km. Els treballs començaran la tardor que ve i tindran un termini d’execució de 6 mesos.\nEl Departament de Territori i Sostenibilitat ha adjudicat obres de millora de la carretera C-25, a Riudellots de la Selva, per un import d’1,4 MEUR. L’actuació, que consistirà en l’eixamplament i reforç del ferm en un tram de 2,2 quilòmetres de longitud, permetran afavorir la seguretat i la comoditat en la conducció. Les obres començaran la tardor vinent i tindran un termini d’execució de sis mesos.\nEl tram on s’actuarà s’inicia a poca distància de la rotonda de l’enllaç amb l’A-2 i finalitza a la zona del veïnat de l’Estació, just en el punt on s’executen unes altres obres de condicionament de la C-25, en el tram fins a Campllong. Actualment la carretera C-25, en el tram que es millorarà, té una amplada variable de 7 a 7,5 metres, amb vorals de 0,5 metres. Es preveu eixamplar la carretera fins assolir dos carrils de 3,5 metres i dos vorals d’1,5 metres.\nEs poden distingir dos trams d’actuació:\n- En el tram inicial d’1,3 quilòmetres, que és interurbà, s’eixamplarà la secció de la carretera i es pavimentarà de nou.\n- En el tram final de 0,9 quilòmetres, que és urbà, es mantenen les característiques de la carretera i es reforçarà el ferm.\nAltres actuacions previstes són:\n- Millora del drenatge\n- Millores de la senyalització vertical, nova senyalització horitzontal i millores de les barreres de seguretat.\n- Formació d’un tram de nova xarxa de telecomunicacions per fibra òptica.\n- Desviament dels serveis afectats, gas natural, telefonia i xarxa de comunicacions.


Proveïdors i fabricants de pinça de tensió a força de baixa tensió personalitzada a la Xina - Preu a l'engròs - Cathay Electric\nLa corretja de tensió de força baixa tensió per a cable ADSS és una única estructura de barres preformades, senzilla i fiable, còmoda i ràpida d'instal·lar, està especialment dissenyada per a un cable ADSS de baixa tensió a curt abast.\nNom del producte: Força de presa de tensió de força de tensió baixa tensió : 10 kN\nRecomanat Longitud de l'espai: ≤ 100m Lloc d'origen: Xina\nFull de dades de la abraçadora de tensió de baixa tensió:\nAdequat C capaç d ia.\nUn conjunt de Strain Clamp inclou una unitat de Dead End Rod, a Rope Thimble, i una unitat de Shackle (U-4).\nAltres detalls de la abraçadora de tensió de baixa tensió :\nBona resistència a la corrosió: el material de la Bateria de tensió de baixa tensió és exactament el mateix que el cable, assegurant que la pinça tingui una forta capacitat de resistència a la corrosió electroquímica.\nLa qualitat de la instal·lació de la tensió de tensió de baixa tensió és fàcil de garantir: la consistència és forta, es pot provar fàcilment a simple vista; l'aspecte és simple i bonic.\nHot Tags: baixa abraçadora de força de tensió, Xina, proveïdors, fabricants, majorista, personalitzat, compra, preu barat, cotització, en venda\nMordassa de tensió a força de tensió mitjana\nMàniga de reparació\nContador de pes Assemblees


Rehabilitació Antic Borsí per a Biblioteca i ús Veïnal, Bop Arquitectura + BAAS Arquitectura « Beta Architecture\nRehabilitació Antic Borsí per a Biblioteca i ús Veïnal\nby Bop Arquitectura, BAAS Arquitectura\nNou nucli accessible i xemeneia que relliga el programa\nPer al nou ús de Biblioteca i Equipament Veïnal, amb una ocupació prevista al voltant de sis-centes persones, l’edifici no compleix amb les normatives actuals d’accessibilitat i antiincendis. Aquesta norma exigeix una escala protegida fins la planta baixa, així com una escala de suport i un ascensor. En conseqüència, el punt de partida ha contemplar l’adequació a la normativa en la mateixa mesura que mantenir l’ornamentació que caracteritza a l’edifici. Durant els anys anteriors, es va elevar la Plaça de la Verónica alhora que també es van eliminar part dels graons de l’escalinata principal, encara visibles avui en dia en el perímetre de la plaça.\nEn aquest sentit, resulta inviable pensar en un recreixement que faci accessible aquesta entrada, ja que una rampa implicaria eliminar la plaça i generar problemes d’accés als comerços circumdants. I el carreró existent entre els dos edificis, tampoc és una alternativa si es té en compte l’ús compartit amb la finca veïna i l’accés poc apropiat per a persones. Per aquest motiu, l’antiga entrada del Carrer d’Avinyó és l’única possibilitat viable per garantir l’accessibilitat al recinte. En aquest antic accés s’hi va construir un forjat a la cota zero de la resta de l’edifici, posterior a la construcció original, que va clausurar les portalades històriques de fusta.\nUn dels eixos centrals és la creació d’una entrada que iguali en importància l’entrada de la Plaça de la Verònica. I això passa per eliminar el forjat actual i situar el nucli vertical, que conté l’escala protegida i l’ascensor, en un punt que no afecti l’estructura ni l’ornamentació, a més de perforar els diferents forjats per erigir una xemeneia climàtica i la construcció d’una gran escalinata que connecti amb la cota zero. Aquesta construcció es realitzarà mitjançant el mateix sistema que la resta de la proposta: un sistema de fusta lleuger, sostenible i desmuntable (veure apartat de materialitat).\nProlongació de l’escala històrica\nLa creació d’una escala de suport a l’escala protegida planteja una triplicació dels nuclis verticals que redueix l’espai destinat als usos del programa. Per una altra banda, l’Escala d’Honor, amb un gran valor patrimonial, té com a principal funció connectar la planta baixa amb la planta principal, funció que a dia d’avui ha esdevingut anacrònica pel seu significat social, doncs, totes les plantes gaudeixen d’una mateixa jerarquia. Així, per tal que la resta de les plantes de l’edifici quedin connectades i es redueixin els nuclis verticals a dos, es prolonga l’Escala d’Honor a través d’una escala lleugera de fusta que segueix la mateixa forma, respecta i manté l’antic traçat, i se separa de les parets per tal de no deteriorar l’ornamentació i la il·luminació de finals del segle XIX.\nLes dues escales unides per l’eix\nLa unió d’aquests dos nuclis resol la comunicació vertical de l’edifici des de la planta baixa fins a la planta segona, encara que només el nou nucli arriba fins a la coberta, ja que l’aforament ve determinat per la normativa. Aquesta acció allibera una gran part de la superfície de totes les plantes de l’edifici i se’n desprenen dos efectes essencials: convertir aquesta superfície en útil per a l’usuari i evitar la duplicitat d’escales en diferent ubicació a l’edifici. Per poder connectar els dos nuclis i garantir el control de les circulacions, es proposa un eix que es repeteix en totes les plantes. Aquest element vertebrador assegura poder controlar que els dos programes funcionals convisquin conjuntament sense perjudicar-se l’un a l’altre. Amb tot, aquest eix es materialitza amb unes divisions de fusta i vidre que són completament desmuntables, reciclables, sostenibles i lleugeres, per si en un futur es s’opta per organitzar de forma diferent l’espai sense haver de malmetre els elements ornamentals de les sales patrimonialment protegides.\nRemunta no visible i la seva materialitat\nA la coberta de l’edifici s’eliminen tots els volums existents de la remunta que es va realitzar a partir de 1940. La idea principal és deixar una coberta totalment lliure per tal de generar un nou espai públic al cap de munt de l’edifici; és a dir, replicar la plaça que s’ha generat en planta baixa però, en aquest cas, al sostre del casc antic de la ciutat. Davant la dificultat d’executar el programa funcional en la seva totalitat, es proposa una remunta mitjançant unes costelles de fusta desmuntables, sostenibles i lleugeres. Així, un futur canvi d’ús de l’equipament no quedarà compromès amb l’estructura proposada i serà fàcil retornar a la rèplica de la plaça. Si es té en compte que aquest edifici ja ha tingut varis usos durant la seva existència, és probable que en tingui d’altres en el futur. Aquesta estructura de fusta s’ha folrat amb zenc i vidre, tres materials totalment reciclables i reutilitzables.\nEl vidre s’utilitza per construir una façana totalment transparent de cara als veïns, reculada cent-cinquanta centímetres de la façana i amb un angle de trenta graus per a no ser vista des del carrer. La remunta s’amaga en els seus extrems darrera els frontis triangulars, en rèplica a la mateixa pendent, per tal de no distorsionar la volumetria històrica existent. Per assegurar-se l’entrada de llum per les finestres de la façana sud-oest a l’antiga sala de borsa, s’ha col·locat una lluerna al sostre del nou volum alhora que s’hi instal·la una xemeneia climàtica. Tota aquesta estructura de vidre estarà dotada d’un sistema de lamel·les orientables per tal de garantir la protecció solar. La coberta serà de zenc, excepte la part on hi hagi les dues lluernes.\nExcavació de la muralla romana i aprofitament d’espai\nPer tal de poder agrupar tot el programa funcional, es guanya espai a la planta soterrani en les zones especificades del plec de criteris d’intervenció. L’excavació arqueològica per descobrir la muralla romana servirà, així, per utilitzar l’espai central com a plató, mentre els dos espais laterals s’exposaran com a monument arqueològic barceloní, il·luminats artificialment i amb sostres de vidre perquè puguin ser gaudits i contemplats des de la planta superior.\nA nivell d’estructura, aquesta intervenció s’ha resolt evitant acostar-se a la fonamentació perimetral que sustenta la Sala Principal del Borsí (antiga Sala de Contractació, actualment espai de promoció, difusió i accés al fons). L’altre espai que també s’ha aprofitat a la planta soterrani és la part inferior de l’antiga Sala de Cafè i Restaurant (actualment espai polivalent/auditori).\nOferir un espai públic per als veïns i veïnes en un centre històric tant densificat com el de Barcelona ha de ser un objectiu prioritari. Per aquest motiu, i a fi que el Borsí sigui una extensió de la Plaça de la Verònica, s’ha emfatitzat en planta baixa la successió d’espais connectats entre sí, característica intrínseca del propi edifici que s’ha vist acotada com a nou espai públic gràcies a la reobertura de l’accés pel Carrer d’Avinyó.\nAixí, el programa funcional s’ha ubicat en aquesta àrea per tal que esdevingui la part més pública; és a dir, s’hi ha delimitat els espais per a la recepció de la biblioteca i de l’equipament veïnal, l’espai polivalent / auditori, la cantina i taller de cuina, l’espai social i de joc, i l’espai família ludo-infantil.\nAmb la idea d’accentuar i millorar l’accessibilitat de l’entrada pel Carrer d’Avinyó, s’hi realitzen dues intervencions. Per una banda, un canvi en el paviment exterior i l’anivellament del forjat interior a cota de carrer, i per l’altra, un nou enfoc de la porta que aprofita l’estructura tallada existent i que es repensa com a porticó que s’obre cap a l’exterior de forma asimètrica. El resultat d’aquestes intervencions, és, doncs, la creació de dos accessos essencialment diferents però jeràrquicament iguals. Mentre que el de la Plaça de la Verònica manté el pes històric i monumental, el del Carrer d’Avinyó es reivindica per la seva accessibilitat i l’amplitud formal (veure planta baixa i secció pel nou nucli vertical).\nEl bon estat de conservació de les façanes fa que no sigui necessari realitzar cap gran intervenció excepte alguna reparació puntual. Per contra, la proposta a l’interior radica en intervenir aquelles sales que tenen un valor artístic i ornamental, per retornar així la vàlua patrimonial de l’edifici a la ciutat. Aquesta estratègia passa per eliminar tots els elements afegits en el transcurs dels anys i que no formen part de l’estructura original. La restauració afecta a les sales més antigues com l’Escala d’Honor, la Sala del Cafè i restaurant, la Sala del Tresillo, la gran Sala de Contractació, la Sala de Liquidacions, la Sala de Juntes Directives, el despatx principal i l’antiga muralla romana. En aquest sentit, per restituir l’espai inicial s’haurà d’actuar per la part posterior de l’edifici, que es caracteritza per una distribució caòtica dels espais i un pati triangular (que no forma part del projecte original) i que serà substituït per una lluerna.\nPer coherència amb l’estratègia de restauració, tots els elements de nova incorporació a l’edifici han de ser desmuntables, lleugers i sostenibles. És per aquest motiu que s’opta per un sistema en fusta tipus Balloon Frame. Aquesta solució constructiva permet executar divisòries, mobiliari o fins i tot estructures quan el programa funcional ho requereix, i en el futur s’adaptarà fàcilment a nous usos si el programa funcional canvia.\narchitects: Bop Arquitectura, BAAS Arquitectura | client: BIMSA | status: Competition (2018) | clasification: 2 rang | location: Barcelona, Spain (41.380931, 2.177391) | climate: Temperate, Mediterranean | materials: concrete, stone, wood | environment: Old town | consultant: Anima Arquitectura, Jordi Morros, The Soundwich Project, Arcovaleno Restauro, Dekra Ambio | engineer: AIA | structural engineer: Oriol Palou | visualizer: Play-Time architectonic images | budget: 5.234.993 € | scale: 3.319 m2 medium | ratio: 1.577,28 €/m2 | types: civic center, institutional | views: 2.036


La selecció de llibres de Sant Jordi - El Temps\nUna tria de 30 llibres diversa, heterogènia i reflex de la vitalitat editorial del nostre país, amb joies, peces d'alta literatura, clàssics, èxits del boca-orella, lectures per públics amplis i molta varietat.\nDesprés de les festes de Setmana Santa i d'un dilluns de Pasqua amb gust de lletra impresa, arriba la diada de Sant Jordi. Des d'EL TEMPS volem recomanar-vos llibres i lectures, per això aquesta llista feta amb vocació de ser diversa, heterogènia i reflex de la vitalitat editorial del nostre país.\nHi trobareu joies, peces d'alta literatura, èxits del boca-orella, clàssics, contemporanis, lectures per públics amplis i varietat, tant pel que fa a objectius com a gèneres i propòsits, amb el nexe comú de ser obres escrites per autors que tenen el català com a llengua literària.\nTots els contes 3, Víctor Català (Club Editor)\nTercer volum –editat per Blanca Llum Vidal– d'un llibre per tastar i gaudir un dels millors talents de la literatura catalana. el de la Víctor Català on s'amagava Caterina Albert. Contes que són un esclat de les possibilitats expressives de la llengua, d'intencions i d'idees, d'aquella foscor on conviuen la passió i la violència.\nEl país dels cecs, Víctor García Tur (Proa)\nUn autor que ja té els premis Documenta, Just Casero, Marià Vayreda i Mercè Rodoreda. Un narrador brillant, lúcid en els detalls i en diàleg juganer –i provocador, com ha de ser– amb la tradició, amb el lector com a màxim còmplice. Si no el coneixeu, és l'oportunitat de descobrir una de les millors veus –no de futur, sinó de present– del país.\nPersecució, Toni Sala (L'altra Editorial)\nLa novel·la més llarga de Toni Sala és una història que atrapa des de la coberta –blanc, inquietud, misteri– i des de la primera pàgina, i que deixa un regust agredolç quan l’acabes, on reflexionarem sobre la mort i els seus efectes, amb el moment polític dels darrers temps barrejat amb la trama, amb molt de somni i de diàleg amb la consciència, amb totes les veus en primera persona, despullades i directes. Què passaria si després d’un any compartint la vida amb algú que estimes, et confessa que és un assassí?\nFons de formes, Salvador Company (3i4)\nDarrer guanyador del premi Andròmina, Fons de formes és un recull de relats, o novel·la coral, que assaja d’explicar en clau política i narratològica –i amb dosis d'humor– els relats socials que hi ha darrere dels atacs a la llibreria 3i4, el darrer dels quals el 20 de gener de 2006.\nEls àngels em miren, Marc Pastor (Ara Llibres)\nMarc Pastor torna a la novel·la de gènere amb una història ambientada al present, però en una Catalunya que viu en l'ucronia de la independència assolida després del Primer d'Octubre. Ens centrem en una investigació que portarà de corcoll el cos dels Mossos, quan apareixen assassinades dues noies joves amb marques clares d'haver seguit un ritual. Personatges tan diversos com atractius, una prosa elèctrica, un Corvovers que enganxa –cada vegada més– i un autor que ja té una veu del tot inconfusible.\nVint peces (Teatre reunit), Josep Maria Benet i Jornet (Arola)\nUna obra important, de les que no faran soroll aquest Sant Jordi, i que haurien de fer-ne, tant com fos possible. L'obra d'un autor essencial en el teatre català del segle XX, en un recull on trobem textos fonamentals com Una vella, coneguda, olor; La desaparició de Wendy; El manuscrit d'Alí Bei; Desig; E. R.; o Testament, entre d'altres, a banda d'un recull de pròlegs i notes. Imprescindible.\nSecundaris , Núria Cadenes (Comanegra)\nLa interessantíssima in singular iniciativa editorial "Matar el monstre" té un dels seus episodis en aquest llibre de Núria Cadenes, situat a la Barcelona de 1992, un temps de fanfàrria olímpica i de felicitat prefabricada, amb una capital que no era tan guapa com ens venien la publicitat d'una societat amb moltes parts fosques. Una història que enganxa, explicada amb ofici i estil per una autora que sap què fa quan juga amb les paraules.\nLa vigília, Marc Artigau (Destino)\nEl darrer premi Josep Pla és un llibre on autor i protagonista semblen confondre’s: un escriptor de contes radiofònics –Marc Artigau en llegeix un cada dia a El Món a RAC1– rep l’encàrrec d’escriure una biografia. Realitat i ficció dialoguen i es confonen, i creen una història d’històries que avança amb precisió –i sense oblidar el misteri– fins a la fi, en un joc de miralls que té la memòria i la identitat com a motius principals.\nEl tumor, Toni Soler (Anagrama)\nToni Soler ha sorprès amb un llibre de títol rotund, confessional i dur, que mira enrere sense indulgència i prova d’endreçar el record del seu pare, mort als 56 anys d’un càncer quan l’autor tot just en tenia 16. Un autor que s'exposa intensament, amb sinceritat i visceralitat, en un llibre que va començar a escriure a la mateixa edat que va morir el pare. “En aquell moment no vaig tenir un dol o una depressió. I un dol incomplet ens allunya de qui som en realitat, perquè ens impedeix arribar a conèixer-nos”, assegurava en l'entrevista a El Temps.\nAmb Nausica, Víctor Sunyol (LaBreu)\nReconegut poeta i coeditor de Cafè Central, Sunyol s'endinsa en la figura de Nausica a l’Odissea, amb reflexions i observacions fragmentàries sobre la trobada entre ells i Ulisses. Un episodi icònic de la literatura que s'intercala amb les vivències i reflexions de tota mena del propi autor. Més que un mirall, més que la intensa relació entre vida i literatura, un text per gaudir amb precisió i amb la cura que mereixen les paraules.\nSavis, bojos i difunts. El conte decadentista a Catalunya (Males Herbes)\nUna selecció que ja és una de les joies del catàleg de Males Herbes. A cura de Ramon Mas, que també presenta novetat per Sant Jordi, l'esplèndid Estigmes (Edicions de 1984), recull algunes de les millors peces de la narrativa catalana de principis de segle XX, sobretot aquells autors que no han estat mai part del "cànon" i que, per qualitat, mereixen l'atenció que mai no han tingut.\nDones Rebels. Històries contra el silenci, Aina Torres i Reixach (Sembra)\nUn llibre que ajuda a forjar una nova memòria popular, que repara un greuge històric i on es recupera el referent de 22 dones d’arreu del nostre territori que van prendre partit "per enderrocar els murs del patriarcat": milicianes, aviadores, matemàtiques, pintores, compositores, polítiques, escriptores, metgesses, esportistes i un llarg etcètera.\nL'any que vaig assassinar Rita Barberà, Sebastià Bennassar (AdiA)\nSebastià Bennassar és un dels autors més prolífics de les nostres lletres. Aquest Sant Jordi torna amb una novetat amb sang, fetge i literatura que parteix de la següent premissa: "Tots sabem que Rita Barberà va ser assassinada". Una teoria conspiratòria que uneix Kurt Cobain i tants d’altres misteriosos accidents i morts sobtades. En la novel·la, l'assassí de Barberà ens explica com du a terme l’encàrrec immediatament posterior a la liquidació de la política valenciana: ni més ni menys que carregar-se uns quants escriptors i editors per intentar salvar la indústria editorial de la desfeta.\nCorrents de fons. Cultura, societat, política, Gustau Muñoz (Lletra Impresa)\nUn recull de textos que tenen com a rerefons la consideració crítica sobre el País Valencià contemporani des de la perspectiva de la cultura, la societat i la política. Unes reflexions que repassen les darreres dècades i, de manera particular, el llarg parèntesi de govern "desficaciat i corrupte" de la dreta, i encara més enllà. Escrit per l'economista, assagista i editor Gustau Muñoz, codirector de la revista L’Espill.\nEsperança i llibertat, Raül Romeva (Ara Llibres)\nUn llibre que no s'hauria d'haver escrit mai, i que amplifica encara més la injustícia de l'empresonament dels polítics electes catalans que van protagonitzar el Primer d'Octubre. Un llibre que és un dietari, un recull de reflexions, molta dignitat intel·lectual, personal i política, que escapa de les pocions màgiques i on veiem l'ofici d'un polític que és escriptor i que té moltes coses a dir sobre el futur, els valors, la fermesa i aquelles accions i pensaments que ens poden conduir a una societat més justa.\nPoemes transgredits, Joan Brossa (Nórdica)\nUn llibre excel·lentment editat i perfecte per submergir-se en la transgressió constant de Joan Brossa, en ple centenari de l'autor. Una obra que travessa la poesia per ser art –una obra que es llegeix, es veu i t'interpel·la–, per empeltar-se de vida i provocació, per ser una arma carregada de raons.\nL'art de portar gavardina, Sergi Pàmies (Quaderns Crema)\nContes, relats, narracions, reflexions? Tot això, condensat i al punt àlgid de precisió creativa, literària i emotiva, en un dels llibres més rodons i colpidors de Sergi Pàmies, que ens agafa ben fort des del primer relat i que ja no ens deixa deixar de llegir, de retrat en confessió, de gir en absència, del mestratge a la memòria que ens commou.\nDigues un desig, Jordi Cabré (Enciclopèdia)\nEl Premi Sant Jordi de novel·la estrena col·lecció –es deslliga de Proa després d'una comunió llarga i fructífera– i ens mostra el cas d'un escriptor d'èxit que, precisament el dia de Sant Jordi, descobreix que el títol que més s'està venent és la seva autobiografia. Amb un petit detall: que ell no l'ha escrit. Una dosi de literatura dins de la literatura, d'autors, jo de ficció i joc de miralls. De la por que fa l'exposició literària, com a resultat de la pugna eterna entre realitat i ficció.\nEl fibló, Sílvia Soler (Columna)\nEl fibló parteix del moment en què tres germans adults es veuen obligats a conviure durant un temps a la casa familiar, just després de la mort del pare –unida a la d’una mare morta prematurament–, cosa que marca el rumb de les vides de cadascun dels tres, crescuts a la intempèrie sentimental. Retrobaments, un misteri familiar, una casa com a temple dels records, la vida que marxa i que s'obre pas, amb la memòria com a tresor que ens determina.\nSis nits d'agost, Jordi Lara (Edicions de 1984)\nUn dels millors narradors catalans narra els darrers dies de l'activista, lluitador per les llibertats i filòsof Lluís Maria Xirinacs, que es va "deixar morir" als 75 anys en un bosc del Ripollès. Una novel·la que reconstrueix els seus darrers dies a través de testimonis i converses, portant la no ficció en català a un estadi d'alta, altíssima literatura. I la reflexió sobre el misteri de la mort, de com som propietaris últims dels nostres actes, de com n'és de valuosa la llibertat individual com a baula de la llibertat col·lectiva.\nMare, Ada Castells (La Campana)\nUn llibre ple d'ironia i humor, on veiem la història d'una mare que hagués volgut "anar a festes, comprar-se joies i ballar la conga", però que va haver de criar tres filles. Sense contemplacions de cara a la galeria o a l'emotivitat implacable, Castells retrata la seva mare i la confronta amb el seu record, en un retrat divertit i tendre que acaba sent un cant a la comprensió, malgrat tot.\nL'infiltrat, Lluís Calvo (Arcàdia)\nUn assaig marca de la casa de l'autor, polièdric, poètic, rigorós en la cita i les múltiples lectures que hi ressonen, de petjada fonda i una excel·lència que transcendeix la mateixa lectura. L'autor ens proposa tres estratègies de resistència que ens descobriran noves maneres d’intervenir en l’àmbit públic des de la revolta personal. El llibre ve acompanyat d'una altra novetat de l'autor, Ancestral, el seu darrer poemari, publicat a Cafè Central.\nSerem Atlàntida, Joan Benesiu (Edicions del Periscopi)\nGegants de gel, anterior novel·la de Joan Benesiu, va ser tota una revolució –guardonada amb els premis Llibreter i Crexells– i un presagi del que podria fer l'autor. Serem Atlàntida amplifica encara més l’autoexigència literària i afegeix un punt d’ambició que consolida l'autor entre els referents literaris de l'actualitat en llengua catalana.\nLa religió de l'ateu, Joan-Carles Mèlich (Fragmenta)\nEl nou assaig del filòsof Joan-Carles Mèlich parteix de la mort de Déu que ja va anunciar Nietzsche, amb un condicionant: "La mort de Déu és el final de l'Absolut, però no el final de la religió". Aquest punt de partida ens condueix a una reflexió sobre la prosa com a alternativa i "obertura a la religió de l'ateu, una religió contrària al sagrat en què la bondat ha substituït el Bé i en què la compassió ha ocupat el lloc de la Justícia".\nMaria Glòria. No sempre la culpa és d'ella, Dolors Monserdà (Adesiara)\nDolors Monserdà i Vidal (1845-1919) és una de les plomes pioneres de la narrativa catalana, considerada per molts la primera gran veu femenina. Les seves obres descriuen a la perfecció la societat del final del segle XIX i del principi del XX, que ara tenen una nova vida de la mà d'aquesta reedició d'Adesiara, que segueix treballant amb pulcritud i molta autoexigència textos clàssics que encara tenen moltes coses a dir i a aportar.\nEl nus la flor, Enric Casasses (Edicions Poncianes)\nPoemari i obra d'art alhora, amb poemes, dibuixos, apunts i un disseny excel·lent, que reprodueix la sensació del caos que es produeix en una llibreta quan dibuixem, esbossem o prenem notes a mà. Un llibre en forma de trencadís, la darrera obra d'un dels poetes més grans i cabdals de la poesia catalana dels darrers temps.\nSons bruts, Carles Rabassa (Proa)\nSi va de poesia, hem d'aturar-nos en Carles Rebassa i els seus Sons bruts, llibre guanyador de la darrera edició del premi Carles Riba, un dels més prestigiosos del país –amb una cerimònia de lliurament que serà recordada pel discurs que va fer l'autor. Sons bruts és un llibre de sonets iniciat el 2003 i acabat el 2018, que va començar arran d'una ruptura, amb l'amor i la mort com a motius que tot ho sobrevolen, amb la cotilla del vers com a gran vehicle per deixar-se anar, sense brides.\nEl camí dels esbarzers, Alba Dalmau (Angle)\nAlba Dalamau es confirma com una de les noves narradores més brillants i singulars del panorama. Som a Sandville, un poble qualsevol a l’interior dels Estats Units, on els habitants porten una vida senzilla (o això sembla) i on els relats van configurant un llibre amb ànima de novel·la i batec de western clàssic, amb personatges que ens resulten estranyament propers.\nAltres semideus, Anna Gual (LaBreu)\nUna de les veus més actives i visibles de la poesia catalana actual, amb una producció incessant. Altres semideus tanca la trilogia Arrel Trinitat –començada amb Molsa, seguida per El tubercle) i aconsegueix estirar ampliar un univers poètic propi, de vers lluminós i inquiet, que ens interpel·la amb preguntes sense resposta, amb troballes que aconsegueixen, sempre, el sacseig.\nL'ull de l'escarbat, Anna Carreras (Llibres del delicte)\nIronia marca de la casa, cops d'humor, intriga, tensió i una desinhibició que crea addicció. Carreras ens ofereix una història que passa en poques hores, de final sorprenent, amb una protagonista que no sap, quan tot comença, que passarà una nit sencera tancada en un centre cultural ple descales, màquines expenedores i portes tancades amb l'única companyia d'un escarabat. Que la fita i l'acompanya.\nNaixement d'Islàndia, Carles Mulet (3i4)\nPoemari guanyador del Premi Vicent Andrés Estelles del 2018. Un cant a l’espai en blanc, de l’illa com a àmbit d’emancipació individual i universal, que té l'origen en un viatge a la illa nòrdica del títol, on el poeta hi va tenir la sensació "d’assistir al naixement del món, de connectar amb la pura matèria, on covava la llavor i l’ímpetu primer de la vida".


... dies que no vull que passin ... - Geofumadas\n... dies que no vull que passin ...\nnovembre, 2010 Oci / inspiració, Política i Democràcia\nUn cap de setmana, desconnectat dels pollastres de Farmville, de les tasques que mai acaben, de les garlandes que cal penjar al mur ...\nEncara que de la crisi política, tots voldríem que finalment passi el mal gust.\nGos gairebé prestat. S'assembla a un anomenat Fido, que el meu germà va regalar com a gos, per 8 anys encara era gossa i tenia 13.\nL'altre costat del món. Potser el meu últim viatge a aquest recòndit lloc del que recordo molt bé la carn rostida i clima envejable. És curiós, la foto del relat "Només dos anys" és just d'aquest mateix parc.\nVaja que els va agradar el gos, llàstima que cal retornar-demà.\nA 17 mesos del cop d'estat seguit d'una substitució constitucional, res està clar encara.\nSi hi ha alguna cosa bona que podem guanyar amb això és que es faci una ferida significativa en el bipartidisme.\nPerò després de veure l'evolució del Farabundo Martí en els 70 's tot pot succeir ... unificar com ho ha fet la resistència enllà els va prendre 10 anys, trencar amb la guerra civil els va prendre una setmana. A la foto, l'ancià recull les escombraries del parc, fa l'efecte d'estar-ho fent d'amagat dels militars que es veuen al fons.\nLi queda a aquesta crisi política un any de divisions, traïcions i fugida de gent que està d'aquest costat per interessos particulars. També s'ocupa que el context del cop deixi de ser una excusa per estar en resistència i ho siguin els interessos per disminuir la impunitat, la corrupció i altres (molts) mals ...\nA diferència de revolucions que he vist en altres costats, l'església catòlica manté una postura contrària i el gremi magisterial és una elit amb molts interessos de cuidar.\nTambé cal guanyar la confiança de persones que no li troben gràcia al grafit a les parets i postures extremes sense proposta.\nPer mentre ... el menjar del dia és si el coronel Aureliano torna a casa després del pacte de Neerlandia.\nSopa de gallina ... ja hi haurà temps de geofumar al sublim. Per ara, gaudeixo d'aquestes criatures, no sigui que creixin i no em de compte fins que em diguin avi.\nmissatge anterior«Anterior 9 Revistes en el medi geomàtic\nsegüent post Facebook: vídeos per agrimensorssegüent »


Antoni Vila Arrufat – Gothsland Galeria d'Art\nA l´entorn de l´exposició Antoni Vila Arrufat a la sala Gothsland de Barcelona\nEl col-leccionisme d´art sempre ha estat una feina a cavall del gaudi estètic, la intuïció i el no tenir pressa. Una bona col-lecció demana anys de treball i paciència. Per això Avui podem admirar una quinzena d´olis d´Antoni Vila Arrufat en aquesta sala. Aquet sol fet ja és d´agrair.\nAlgunes són obres de gran categoria, unes pintures que destaquen dins de l´extensa producció de l´artista. Altres són treballs que llueixen per la seva increïble execució tècnica, pels recursos pictòrics emprats o per la sensibilitat que transmeten i que Vila Arrufat desplega davant dels nostres ulls. Contemplar aquetes teles és un plaer visual i intel-lectual que l´espectador sensible sabrà captar i podrà compartir. Deixem-nos portar per la combinació del colors, per les composicions tan reeixides i per les habilitats del pintor, així con per la placidesa dels models que retrata.\nS´hi exposa obra que abraça des d´un apunt a l´oli sobre cartró, pintat a París a 1920, fins a un encàrrec- composició a l´oli sobre tela de tres figures a la manera de una maternitat- datat el 1957. Gairebé quaranta anys de treball de l´artista resumits en una quinzena de teles exposades ens ofereixen un a visió ben interessant del pintor.\nHi trobem un poc de tot: bellíssims nus de factura sensible i elegant, paisatge urbà i naturalesa, models i personatges ja a mig camí del retrat d´evident profunditat psicològica. Fixem-nos en la manera de pintar i en eles solucions plàstiques d eles quals es val Vila Arrufat, algunes d´un efecte de modernitat que encara ara pot sorprendre´ns: com són els seus característics inacabats, o bé les pinzellades que ens expliquen amb gran precisió un detall o un gest desimbolt de pinzell suggeridor d´una forma complexa. Mirant-ho bé podem pensar en la gran capacitat artística d´Antoni Vila Arrufat i en com s´expressa ell mateix mitjançant el seu treball. I també de com en són de vàlides i interessants les seves pintures i la seva obra en general, tants anys després de ser realitzades. I això, massa sovint, no pot dirse de tots els artistes.\nPerò de ben segur que el lector preferirà que sigui la pròpia veu d´Antonio Vila Arrufat la ha que ens acosti una mica més als secrets del seu treball i, de retruc, al tarannà com a persona i artista que fou. Diu ell mateix de les seves eines de treball i de les qüestiones tècniques i artístiques, como de les intel-lectuals:\n“ Faig servir, segons les circumstàncies, tota classe de pinzells, però sobretot el que exigeixo és la seva antiga amistat, és a dir, m´agraden molt usats. Si fossi éssers animats, estic segur que em contestarien cadascun al cridar-los pel seu nom (…) Tot i usar-ne molts, mai els confonc. Naturalment en tinc alguns preferits en els seus dos aspectes, usats i també nous, especialment els de pèl de marta, però quan treballo sobre superfícies polides, emporcellanades, i en altres, especulo amb els defectes de la seva antiguitat, quasi sempre els més preferits per la seva insospitada pinzellada, el gran antídot contra l ´amanerament (…) Amb algunes variacions, faig servir la mateixa paleta que em va ensenyar al meu pare i els colors els disposo de la mateixa manera que els descric, començant per l´esquerra: carmí, roig de cadmi, terra de pozzuoli, siena cremada, siena natural ocre clar, cadmi clar, blanc, verd maragda, blau cobalt, blau ultramar, negre.\nUso tela de teixits llis. Detesto l´ús de materials que per algun dels seus aspectes exteriors, vulguin ingènuament donar la il-lusió de falses qualitats. Ni el paper rugós a l´aquarel-la ni les teles de molt gra per a l´oli. Quasi sempre l´especulació exagerada d ´aquests accidents revela preocupacions excessives d´ordre inferior a la tècnica , és a dir, absència de grans ideals, així com la manca de recursos per assolir certes qualitats únicament a base de solucions íntimament personals (…) Quasi sempre, gran o petita l´obra, m´agrada començar a grans i simples trets o taques, per veure el quadro en un aspecte total final, per a tenir la sensació de conjunt i anar afirmant i concretant línies i formes; i les zones de color es redueixen o amplien (…) que és molt diferent a imaginar- se aquestes pels seus límits com a fronteres.\nSegons els casos prescindeixo dels esbossos. En allò directe i fugaç, i la caça d´alguna cosa que m´ha emocionat momentàniament, intento suprimir tot procés que endarrereixi aquella emoció especial. En aquests instants de frenesí tinc l´absoluta seguritat que al dia següent em seria impossible completament reprendre tots els imponderables exterior i encara més els interiors que van motivar aquella sensibilització (…)\nPer a la realització empro l´aiguarràs i l´oli. L ´aiguarràs és meravellós per omplir ràpidament grans superfícies , deixa unes entonacions irregulars gens feixugues i ples de transparències insospitades, i en el seu fer i desfer (…) va deixant una preparació sobre la ela que s´aprofita després amb delit per a actuar després a ple color o amb oil, per a les solucions definitives.\n(…) Sobre la tela no dibuixo gairebé mai amb carbó(…) el carbó sobre la tela no deixa de ser un element estany i una brutícia que no es corregeix ni fixant-lo, doncs en aquest cas ja són dues les matèries sobre la tela verge i pel que fa preparacions, com més simples són, millor (…) Envernisso la pintura quan està completament seca, que com a mínim exigeix uns sis mesos, encara que és millor que aquest tempos sigui superat a fi d´evitar l´esquerdament del color”.\nEntre les obres aquí exposades, hi veiem figures i retrats, així com algun encàrrec. Quant als models , les persones que posaven per a Antonio Vila Arrufat, les conegut dels cercles més còmodes i , sovint, esperant que s´adormissin o relaxessin tot sentint la música clàssica que sempre li agradava escoltar al pintor en treballar, per tal d´obtenir unes faccions més naturals, o l´expressió, en el as d´un retrat, que permetés a l´artista un cert endinsament psicològic. En diu Vila Arrufat:\n“(…) de la col-locació del model, el que cerco o prefereixo és que es posi ell mateix (…) Els models que prefereixo són els que no he buscat. Sobretot els que abans de sevir-me de model, els he conegut. Generalment és dins de la família on trobo més fàcilment els meus models, perquè la seva presència constant en diversos aspectes m´ha donat profunditat en el seu coneixement”\nTambé, en poder veure de tan a prop les obres i en condicions ben òptimes d´il-luminació, hem de fixar-nos en com estan treballades, com són realitzades, en la tècnica personal. De la tècnica , aspecte actualment força menystingut, i de la seva finalitat, veiem què en deia, ja molts anys enrere el nostre pintor:\n“(…) Moltes consideracions em suggereix l´estudi de la tècnica. Moderadament ha estat la gran desprestigiada. Hem viscut llargs anys d´una inconcebible desconsideració per la tècnica(…) Al cap i a la fi, ,en tota la història de la pintura han existit i existiran l´habilidós sense finalitat l´artista que ens transmet el seu mon interior mitjançant llur activitat. La tècnica és això, és el que estructura el llenguatge, els mitjans per fer visible aquest món ple d´imatges que abans ha existit ulls endins de l´artista, món subtil, imponderable, nascut del soc entre els possibilitats de la tècnica, la seva superació per una gran seguretat, fet que ens donarà la sensació de tanta senzillesa que gairebé sempre ens esborra la idea d´esforç, de dificultat , de cansament. La tècnica no es pot descuidar, tot el contrari: ha de donar-se-li el major desenvolupament possible per a armar l´artista de tots els mitjans imaginables per a fer-se entendre; podrem dir , fer-se visible als seus semblants, vertadera finalitat de l´art”.\nD´aquets paraules se´n desprèn que Antoni Vila Arrufat va ser un autèntic mestre, conscientment allunyat de protagonismes, de l´afany por exposar, dels afalacs i dels elogis fàcils, un vertader creador que optà per la llibertat estilística i expressiva, enfilant decididament el seu art vers la introspecció, el concepte i la tècnica, amb un veritable esperit investigador. Contemplant les teles d´aquesta exposició hi podem reconèixer el valor d´una obra rigorosa, sense concessions i pregonament humana, molt més rica i complexa del que una mirada superficial ens podria donar: la recerca i plasmació de l´aspecte humà, la intensitat expressiva, la psicologia dels personatges, els conceptes, els valors plàstic, compositius i pictòrics i el domini de tantes tècniques. La magnitud de la seva producció artística, les importants aportacions puntuals que realitzà en determinades tècniques ( en el gravats y en el fresc, per exemple) el seu afany investigador i la profunditat conceptual i estètic de la seva obra el van fer mereixedor d´ocupar un espai ben destacat en la cultura i en la història de l ´art del nostre país.\nEn el conjunt del seu treball, cada obra significà un intent constant i profund de comprendre i d´exterioritzar sentiments, emocions, que és el comú denominador dels gran artistes de tots els temps i Antoni Vila Arrufat valent-se de les arts plàstiques, assolí aquets propòsit tan alt.\nArtista pintor, doctor en Belles Arts.\nBarcelona, març 2007


L'estiu és temps de lectura - Editorial Fonoll\nInici/Notícies/L’estiu és temps de lectura\nRecomanacions literàries de l’editorial Fonoll per gaudir de les vacances\nDijous 22 de juny del 2017 – L’estiu és temps de lectura. Des d’editorial Fonoll recomanem alguns dels nostres llibres per fer front a les altes temperatures d’aquests mesos. Tant si sou de platja com de muntanya, en les nostres recomanacions literàries trobareu un company refrescant per gaudir de les pròximes setmanes de vacances.\nNovetat editorial: Brusquina d’instants\nPer aquells que no es volen perdre cap novetat, no pot faltar a la seva maleta l’últim poemari publicat, Brusquina d’instants (juny 2017), en què les poetes Anna Rispau (Camallera, 1970) i Sílvia Romero (Barcelona, 1962) i la pintora Pilar Campmany construeixen un diàleg on conflueixen el desig, la tendresa, la nostàlgia i el vincle profund amb la naturalesa. Les tres autores, amb una ja llarga i fecunda trajectòria, han concebut una obra que respira veritat propera i intimitat lírica. El conjunt que en resulta, generós d’inspiració, és d’una bellesa exquisida. Un llibre que mereix de ser assaborit lentament, que convida a aturar-s’hi pàgina a pàgina, traç a traç, mot a mot. Col·lecció de poesia Joan Duch\nPer als més petits: Banyetes i el misteri dels templers\nEls nens i nenes descobriran, en aquesta preciosa aventura protagonitzada pel Banyetes i la seva colla, la història dels templers i s’adonaran de la importància de certs valors molt apreciats. Un llibre que amaga un bonic tresor tant per als més petits com per als grans que es vulguin deixar seduir per la innocència d’aquest tendre caragolet. Fermí Capell ha escrit el text d’aquest conte i Marc Vidal ha il·lustrat les aventures. Col·lecció Banyetes\nRellançament: El bala perduda, de Kurt Vonnegut\nEnguany es compleixen 35 anys de la publicació de la novel·la El bala perduda, de Kurt Vonnegut, traspassat el 2017, ara fa 10 anys. Editorial Fonoll recupera i rellança la novel·la, una de les més emblemàtiques de la seva carrera literària. L’escriptor nord-americà hi narra les aventures i desventures de Rudy Waltz, a qui un fet desafortunat de la infantesa el marcarà per tota la vida. Amb aquesta obra, l’autor mostra magistralment com les capacitats autodestructives de l’home contemporani prenen forma als Estats Units. Traducció de Pepa Rosiñol. Col·lecció Biblioteca Global\n400 paraules noves a Lo diccionari lleidatà\nDesprés de l’èxit de Lo nou diccionari lleidatà-català i Lo lleidatà és fàcil. Txarra’l, sisquere!, Robert Masip, Ferran Montardit i David Prenafeta segueixen a la seva, que no és altra que recuperar i divulgar l’ús de la parla pròpia de les terres de Ponent: han publicat amb l’editorial Fonoll Lo diccionari lleidatà, un tercer llibre en què amplien la seva obra debut, Lo nou diccionari lleidatà-català, i afegeixen 400 paraules noves. Un dels llibres més venuts per Sant Jordi a Lleida. Col·lecció Quaderns\nTria d’articles de Miquel Capdevila a ‘Joguina de la contradicció’\nJoguina de la contradicció, una antologia dels articles més representatius del periodista lleidatà Miquel Capdevila, és una nova aportació al coneixement del millor periodisme català. La trajectòria d’aquest autor, identificat amb el projecte noucentista i catalanista de la Lliga, és ben il·lustrativa de l’evolució del conservadorisme català, des d’un fervent anticaciquisme a finals dels anys deu fins a la connivència servil amb el règim franquista als primers anys quaranta. Estudi preliminar i edició d’Albert Aixalà. Col·lecció Biblioteca Global\nPer admin|2019-03-02T15:29:03+00:00Juny 23rd, 2017|Notícies|Sense comentaris\nEls premis poètics de Juneda al Cafè del Teatre de Lleida\nSetembre 27th, 2019 | Sense comentaris\nFrancesc Latorre presenta amb èxit el llibre ‘Cop de teatre’ a Juneda\nAgost 22nd, 2019 | Sense comentaris\nFragment del llibre “Entre murs”\nJulio 5th, 2019 | Sense comentaris\nPaco Ermengol entrevistat per Lídia Herèdia a Tv3\nJulio 3rd, 2019 | Sense comentaris\nPresentació de ‘Dones que surten del paper’ al Col·legi de Periodistes\n“He tingut la sort de publicar amb l’editorial Fonoll, que arriba a tot arreu”\n“La indiscutible riquesa i varietat que ha assolit la novel·la en llengua catalana”\nA Lleida TV recomanen la novel·la ‘Entre murs’


Quan vam començar a pensar en la ruta del nostre viatge, Brasil no entrava dins del pla. Però després de tres setmanes no ens penedim d’haver vingut. Brasil és un país enorme i nosaltres només n’hem visitat una petita part. Hem vist les dues ciutats més grans, un poble de costa, un de muntanya i una illa. I amb tot plegat ens hem fet una idea de com viuen els brasilers en llocs ben diferents.\nLa seguretat era un tema que ens preocupava. Ara podem dir que excepte en algunes zones determinades de São Paulo hem estat molt tranquils arreu. Si que és veritat que s’ha d’anar en compte, però com a qualsevol gran ciutat. Ens hem trobat amb un São Paulo més castigat amb més sense sostre pel carrer i amb una diferència entre classes socials molt evident. És sorprenent la convivència entre barris residencials per rics i faveles just al costat. Això fa que encara avui tothom visqui en un estat d’alerta constant i que moltes cases tinguin seguretat privada i reixes (electrificades o no). Abans de venir ens feia més “por” Rio, però la situació en aquesta ciutat ha canviat força en els darrers anys. La feina de pacificació de les faveles hi ha tingut molt a veure.\nEl que menys ens ha agradat ha estat el trànsit a les dues ciutats. Ens n’havien parlat però fins que no ho vius no te’n pots fer una idea. Son dues ciutats enormes amb moltíssima gent (més de 6 milions Rio i més d’11 São Paulo) i això és difícil de gestionar. Encara més quan el transport públic deixa molt que desitjar. Tot això es tradueix en hores de cua, tensió entre els conductors i conduccions a vegades molt temeràries. Per que us en feu una idea, en qualsevol retenció a São Paulo apareixen venedors ambulants que venen tot el que us podeu imaginar: des de snacks per passar l’estona fins a carregadors de mòbil pel cotxe, perquè mai se sap si pots estar 1 o 3 hores fent cua. També s’ha de fer un esment a les motos que a velocitats de vertigen van passant entre els cotxes demanant pas a cops de botzina.\nUna altra cosa que ens ha cridat l’atenció és el transport públic. La xarxa de metro és escassa a São Paulo i gairebé inexistent a Rio. En canvi tenen infinitat de línies d’autobús (a Rio més de 130!). Però com ja hem comentat en algun post i com deia el nostre host, en Rodrigo, si no estàs una mica sonat, no et contracten com a conductor. El tema de les parades també és força curiós. Hi poden haver tres parades seguides en 30 metres, sense que digui quin bus para a cadascuna, i els usuaris van corrent d’una parada a l’altra quan arriba el seu. També vam veure una parada on hi paraven 23 línies diferents de bus! I per últim un comentari ràpid sobre els taxis. A Rio vam tenir dubtes de si estàvem a Nova York, perquè tot són cotxes grocs!\nA São Paulo vam veure una pintada al carrer que deia “Futebol e novela”. Allò és referia a les dues grans “distraccions” per a la població: els esports i les telenovel·les. Nos altres n’afegiríem una més: l’església. N’hi ha per tots els gustos i a tot arreu! Hem vist esglésies catòliques, evangèliques, presbiterianes, espíritas… Tenen molt poder i cada nit es poden veure els seus “shows” a diferents canals de televisió. Algunes d’aquestes congregacions s’aprofiten de la fe dels més pobres, i els demanen unes aportacions mensuals del 10% del seu sou, a canvi del qual els prometen una vida millor després d’aquesta. Han arribat fins a la política i ja sabeu que passa quan es barregen política i religió.\nDesprés de tot això, potser us pregunteu per què ens ha agradat Brasil. En contraposició a tot l’anterior, aquí hi podem trobar bona gastronomia, una natura espectacular i unes platges impressionants, a més d’una gent encantadora, oberta, sempre somrient i molt hospitalària. Els brasilers et fan sentir com a casa, parlen amb tu sense conèixe’t de res i fan el possible per ajudar-te.\nPer cert, en 18 dies a Brasil: 20 samarretes del Barça vs 7 del Madrid


Podem ha de decidir si tots els diputats votaran a favor d'Armengol\nLaura Camargo i Alberto Jarabo al Parlament aquest dilluns.\nLaura Camargo, de Podem, ha manifestat que s’ha recollit una molt bona part del programa de Podem i moltes mesures que el seu partit proposava s’han vist recollides en l’acord de nou Govern. Camargo ha criticat que la socialista no hagi adreçat el seu condol, a part de les víctimes dels darrers atemptats terroristes, al poble grec «que en aquests moments ha patit el fonamentalisme de la Troica i que està en una situació en què tots els pobles del sud d’Europa ens hauríem de solidaritzar».\nHa manifestat que des de defora del Govern, Podem vigilarà perquè totes aquestes polítiques de canvi «que esperem que siguin reals, es complesquin. La nostra tasca serà de vigilància, de condicionament del pacte i serem contundents perquè es realitzi aquest canvi.»\nPodem, encara no sap si els seus deu diputats votaran a favor d’investir dimarts Armengol. O bé només hi votarà una part suficient -sis diputats- perquè Armengol tengui la majoria per ser presidenta. Al llarg de l'horabaixa es reuniran per prendre la decisió.


Ajudes econòmiques per a la formació d'idiomes del CDL | | Blog Unidad de Formación - UPV\nYou are here: Home › Formación idiomas extranjeros › Ajudes econòmiques per a la formació d’idiomes del CDL\n13 October, 2017 | Filed under: Formación idiomas extranjeros\tand tagged with: financiación de formación, Formación empleados, Formación trabajadores, Idiomas extranjeros, Seminario idiomas\nDes del 13 d'octubre i fins al proper 26 d'octubre s'obri el termini per sol·licitar el finançament de la matricula dels cursos realitzats al Centre de Llengües de la UPV per a aquest últim any acadèmic (d'octubre de 2015 a juliol de 2016) Aquestes ajudes estan dirigides al personal d'administració i serveis i personal d'investigació de la UPV. Les condicions per sol·licitar l'ajuda, forma de tramitació, terminis, etc. la podeu consultar al Portal de Formació, apartat "enllaços d'interès-documentació de la UFASU".


És evident la contradicció entre el Gènesi i la ciència? – Grup de Diàleg\nPublicada en 23 diciembre, 2021 19 enero, 2022 por dialeg\nEl 26 de novembre ens vam trobar a la biblioteca Xavier Benguerel de Barcelona, tot seguint l’eix temàtic d’aquest curs “Diàleg Ciència-Fe”. La presentació, a càrrec de Jordi Illa, va tenir per títol: És evident la contradicció entre el Gènesi i la ciència? Podeu accedir a la presentació i al vídeo.\nEl tema ens ha qüestionat moltes coses i se’ns fa difícil treure’n conclusions. Detallem alguns comentaris:\nEls artistes, amb la millor intenció, han pintat un Déu amb figura humana. Aquesta idea era la d’aquell moment. Sense els coneixements que tenim ara, s´intentava expressar que el món ha fet una evolució de la matèria inanimada a la viva, de l’inconscient a allò conscient.\nLa direccionalitat de l’evolució, aquest procés de combinació de molècules, de formes de vida elementals a formes complexes, com la persona humana, tot això, es atzar?\nAtzar o necessitat? la Ciència busca el com, la Bíblia el perquè. Són llenguatges diferents. Estem envoltats de misteri. Els místics cada vegada s’assemblen més a nosaltres, la nostra ment no té la capacitat d’entendre el diví propòsit de l’univers.\nHi ha conceptes o resultats que costa entendre. Els experiments demostren coses que ens creiem, pels resultats que veiem. Einstein té teories no intuïtives, però demostrables.\nEl Gènesi es una explicació de la història, però Déu no ha escrit la Bíblia. Han estat els humans amb els seus coneixements i subjectivitat. La finalitat era descriure el que observaven i adoctrinar.\nTambé es parla de la creació del no res. Quin és el punt inicial? Què va passar per provocar l’inici? Difícil d’explicar i entendre.\nSi actualment l’Univers es va expandint i tendim a desaparèixer, quin sentit té el Gènesi?\nLes experiències del més enllà i l’aparició de la consciència, fa que entrem en un món més espiritual que material. Hi han més possibilitats de conèixer fenòmens que ens creen dubtes.\nHa estat una trobada molt interessant i hem gaudit compartint reflexions.\n← Creure a l’amor\nUn amor que és llum →


LA JOVEN DURMIENTE Y EL HUSO. GAIMAN, NEIL. 9788498386516 Llibreria Ulyssus S.L.\nEn una vila de l'antiga Noruega hi viu en Rarot, un noi que tothom coneix com a Ot. Després de la mort del seu pare fuig lluny de casa. Un dia, endinsat al bosc, es troba un ós, una guineu i una àguila; tres criatures molt estranyes que l'arrosseguen al viatge més extraordinari que mai hagi imaginat. Poderosos déus nòrdics, ciutats enmurallades i gegants de gel es donen la mà e...


La Diputació s'adhereix al manifest de l'ACM que rebutja la inhabilitació del president Torra - Imagina Ràdio\nLa Diputació s’adhereix al manifest de l’ACM que rebutja la inhabilitació del president Torra\nEl govern de la Diputació de Tarragona s’ha adherit al manifest de l’Associació Catalana de Municipis (ACM) en què es rebutja la sentència del Tribunal Suprem que inhabilita el president de la Generalitat, Quim Torra. El text posa de manifest que la presidència de la Generalitat i el Parlament de Catalunya “són les dues principals institucions polítiques que té Catalunya i les dues emanen de la voluntat dels ciutadans a través de les urnes” i assegura que “només el Parlament, d’acord amb la seva sobirania, pot ser la institució que esculli, nomeni o rellevi del seu càrrec un/a president/a de la Generalitat”.\nEl text emès per l’entitat municipalista assenyalat que “no podem permetre que un requeriment d’un organisme com la Junta Electoral Central serveixi per destituir i inhabilitar políticament al President de la Generalitat de Catalunya. I menys per una pancarta que expressa la defensa de les llibertats individuals i col·lectives i de la democràcia”. En el mateix sentit, afegeix que els ajuntaments “som espais de llibertat i pluralisme. Les nostres institucions polítiques, siguin quines siguin, sempre han de preservar la llibertat d’expressió. I no donarem mai suport a aquells que amb processos judicials, persecució d’idees i repressió i censura vulguin canviar els fonaments de la democràcia”. Alhora, manté que “cap institució pot ser inhabilitada per reclamar la llibertat i la democràcia”.\nEl manifest de l’Associació Catalana de Municipis (https://www.acm.cat) conclou afirmant que “ara, més que mai, és el moment de la unitat, cívica, social i política, del compromís amb la llibertat i de la defensa dels drets fonamentals de tota societat: la democràcia, el pluralisme i la llibertat d’expressió. Perquè només amb aquests drets podrem esdevenir com a poble, i preservar la nostra dignitat”.\nArticle anteriorInvestiguen l’incendi d’aquest dimarts a la matinada al monument franquista de Tortosa\nArticle següentSe sumen 95 positius de coronavirus a les Terres de l’Ebre en 24 hores


El Centre de Titelles de Lleida porta al Tantarantana la història d'un dels personatges més populars de la nostra rondallística. Un menut valent i eixerit, amb ganes de fer-se gran. El muntatge, fidel a la tradició, reviu les conegudes trifulgues d'aquest marrec, que congenia les aspiracions de fer-se un home, pròpies de tot infant, amb la il·lusió de perpetuar la història d'aquest singular protagonista.


Mor un home apunyalat a Barcelona\nA L'EIXAMPLE ESQUERRA\nMor un home per un apunyalament durant una baralla a Barcelona\nLes primeres investigacions apunten que l'agressió es va produir durant una forta discussió amb un altre home i una dona\nBarcelona - Dijous, 11/07/2019 - 15:13\nUn noi ha mort aquest dimecres, cap a les deu de la nit, en un locutori situat a la cruïlla de Consell de Cent amb Entença, a l’Eixample.\nLa víctima, d’origen sud-americà, ha demanat ajuda als clients d’un bar cridant: "¡Ajuda, ajuda. M’han apunyalat!", mentre es tapava l’abdomen amb les mans.\nQuan la gent que era al bar ha acudit a ajudar el ferit han arribat dos motoristes de la Guàrdia Urbana que pujaven per Entença per casualitat, segons els testimonis. Els agents l’han atès i han demanat reforços, i una ambulància l’ha traslladat en estat greu a l’Hospital Clínic, on ha mort a mitjanit.\nFonts policials han descartat que es tractés d’un robatori o un atracament. Pel que sembla, ha sigut una discussió entre dos homes i una dona que ha acabat a punyalades, tot i que només un ha resultat ferit greu, segons les primeres investigacions.\nLa Guàrdia Urbana i els Mossos d’Esquadra van acordonar tota la cantonada on estava situat el locutori Lidia, lloc on suposadament s’ha produït l’apunyalament, mentre diversos agents prenien mostres a l’interior del local.\nTres menors apunyalen un vigilant de seguretat al centre de Barcelona\nEl Govern espanyol intenta assetjar Torra per obrir una altra etapa


Interior nega les agressions per parlar en català al Prat\nJ.R MADRID. Actualitzada el 01/02/2012 00:00\n260x366 Jorge Fernández Díaz va comparèixer ahir a la comissió d'Interior del Congrés. / JORDI LIZÓN / EFE Jorge Fernández Díaz va comparèixer ahir a la comissió d'Interior del Congrés. / JORDI LIZÓN / EFE\nEl ministre de l'Interior, Jorge Fernández Díaz, nega que la Guàrda Civil agredís un advocat a l'aeroport del Prat, suposadament per haver-se dirigit als agents en català. "Aquest senyor ha faltat a la veritat", va dir ahir al Congrés, responent a una pregunta del diputat de Convergència i Unió Jordi Jané.\nEl dia anterior, fonts del ministeri havien assegurat a l'ARA que no es pronunciarien fins que s'acabés la investigació interna, però ahir el titular d'Interior, de qui depèn l'institut armat, ja va donar per bona la versió dels fets que li ha fet arribar la Guàrdia Civil. Segons aquestes explicacions, el passatger "es va negar a complir la normativa de seguretat aeroportuària davant el vigilant de seguretat", que és qui va avisar els agents. Fernández Díaz va dir que l'advocat va "insultar-los" i es va negar a mostrar-los d'entrada el document d'identitat. Tampoc va voler signar la denúncia. Ara bé, des del govern espanyol afirmen que en cap moment se'l va obligar a parlar en castellà ni tampoc hi va haver maltractament físic. La versió de l'afectat no s'adiu amb aquest relat i assegura que el van conduir a una sala on va rebre un fort cop a la cama i va haver d'aguantar comentaris despectius sobre l'ús del català.\nPel ministre de l'Interior, el comportament del cos és "exemplar" a Catalunya i a la resta de l'Estat.\nRevisar els CIE\nA la compareixença al Congrés, Fernández Díaz també va anunciar que revisarà el funcionament dels centres d'internament d'estrangers (CIE), després de la mort d'un jove guineà a principis d'any al centre de la Zona Franca. Aposta ara per un reglament que permeti "incorporar formes racionals de gestió". Això passa, per exemple, per delimitar a la policia les tasques de seguretat i contractar "un altre personal especialitzat per millorar el servei assistencial i sanitari i dedicar l'espai adequat a activitats comunes i de lleure". SOS Racisme ho va considerar insuficient i va reiterar que cal tancar aquests centres.


Cronoescalada L'Àliga Grandvalira (nocturna solidària) 2021 | Runedia\nCronoescalada L'Àliga Grandvalira (nocturna solidària)\nAndorra, El Tarter - Grandvalira - Canillo - Andorra\nDesnivel subida (m): 757\nLugar de la salida: Grandvalira - El Tarter - Pista Àliga\nLugar de la llegada: Grandvalira - El Tarter - Tossa d'Espiolets\nAltura máx (m): 2471\n4ª Cronoescalada nocturna solidaria.\nDisciplinas: Skimo y running con clavos.\nPista de la Copa del Mundo de esquí Alpino L'Àliga en Grandvalira sector El Tarter.\nCircuito A (categorias Absoluta, Júnior, Sènior y subcategoria Veteranos).\nCircuito B (categorias Infantil y Cadete).\nAperitivo para todos los participantes al finalizar la prueba.\nSoldeu Esquí Club - Grandvalira Soldeu - El Tarter\nlatitud 42.57841000000001, longitud 1.6460240000000113


Una investigadora de la UdG proposa una alternativa per al tractament d’aigües contaminades amb arsènic « Campus e-MTA\nEls tres tipus de membranes estudiades –membranes líquides suportades, membranes d’inclusió polimèriques i membranes comercials d’intercanvi iònic– han permès l’eliminació quantitativa de les espècies inorgàniques d’As (V) de manera eficient i en un temps relativament curt. D’altra banda, els tres tipus de membrana han permès la separació selectiva d’espècies d’As (V) i As (III), el que posa de manifest la seva utilitat en el desenvolupament de sistemes d’especiació / detecció d’aquests analits.\nLa configuració de membrana en fibra buida s’ha mostrat de gran utilitat com a tècnica de preconcentració d’ions cromat presents en aigües procedents de la indústria galvànica, facilitant tant l’anàlisi d’aquesta espècie cancerígena com la reducció del volum d’aigua contaminada. Per aquesta mateixa espècie també s’ha desenvolupat un sensor òptic selectiu al crom hexavalent, o Cr (VI), i ha permès la seva determinació en diferents matrius aquoses.\nA la seva tesi doctoral, Raquel Güell ha desenvolupat també una metodologia analítica basada en microelectrodes serigrafiats per a la monitorització de plom (Pb), cadmi (Cd) i coure (Cu). El gran avantatge que presenten aquests elèctrodes és la seva mida tan reduïda i que, per tant, facilita la miniaturització dels processos que habitualment tenen lloc al laboratori així com l’anàlisi in situ.\nRaquel Güell Martí (Anglès, 1983) es va llicenciar en Ciències Químiques per la Universitat de Girona el 2005. La investigadora ha realitzat estades de recerca a l’Institut Català de Nanotecnologia (Bellaterra) i a la Universitat Nova de Lisboa, ha publicat set articles en revistes especialitzades i ha participat en conferències nacionals i internacionals.\nRecentment, Raquel Güell s’ha doctorat amb el treball “Development of chemical separation processes for the treatment and monitoring of metallic cations and oxoanions in polluted watters” que ha desenvolupat en el grup de recerca Química Analítica i Ambiental de la UdG, sota la direcció de la Dra Enriqueta Antic i la Dra Claudia Fontàs.


El científic Lluís Quintana-Murci i l'escriptora Carme Riera reben la Medalla d'Or de les Illes\nEn la vigília de la Diada, també s'han lliurat els Premis Ramon Llull a tot un seguit de personalitats i entitats\nEl govern de les Illes ha lliurat avui, la vigília de la Diada, les Medalles d’Or al científic Lluís Quintana-Murci i l’escriptora i catedràtica Carme Riera. Aquests guardons són el màxim reconeixement a les personalitats que han treballat amb projecció exterior, en la defensa, la promoció o el foment de les institucions i dels interessos generals de les Illes.\nEn un acte al Palau de Congressos de Palma, el govern també ha lliurat els premis Ramon Llull a un seguit de personalitats i entitats. És un reconeixement a les contribucions destacades des de les Illes Balears en els àmbits cultural, esportiu, jurídic, empresarial, cívic, humanitari, d’investigació, de l’ensenyament i lingüístic.\nLa presidenta del govern, Francina Armengol, ha fet un discurs marcadament polític: ‘Ara que bufen vents de recentralització, més que mai hem de reivindicar que, des d’aquí, decidim millor l’educació, la sanitat, la política social i el model econòmic i de creixement que volem.’\nHa afegit: ‘Afrontam la cronicitat sense oblidar la gent gran del present: els qui necessiten un suport a ca seva, una plaça residencial, un centre de dia. També ens tendran al seu costat per a reivindicar la millora de les pensions.’\nA continuació, us oferim la relació dels premiats.\nLluís Quintana-Murci. Medalla d’Or per haver assolit l’excel·lència en recerca en biologia evolutiva, diversitat del genoma humà i regulació de l’expressió genètica en resposta a la infecció.\nCarme Riera. Medalla d’Or per la seva trajectòria com a membre de la Real Acadèmia Espanyola i integrant del moviment de la literatura catalana escrita per dones. Les seves obres s’han traduït a més de vint llengües.\nManel Marí. Premi Ramon Llull a títol pòstum per a reconèixer un dels poetes més brillants de la seva generació en llengua catalana. Eva Llorenç, parella de Marí, i la seva filla, han recollit el guardó.\nTaula de Xarxes del Tercer Sector Social. Premi Ramon Llull per la capacitat de sumar veus per fer-ne una de més forta en favor de les polítiques socials i l’estabilitat del treball.\nDeborah Hellyer. Premi Ramon Llull a l’ex-cònsol honorària britànica a Menorca durant quinze anys pel foment de la integració entre les dues comunitats a l’illa i la divulgació i la promoció de la història en comú.\nDiego Colón de Carvajal. Premi Ramon Llull al director general d’Astilleros de Mallorca, una empresa de setanta-cinc anys d’història que ofereix ocupació de qualitat i contribueix a diversificar el model productiu.\nSantiago Colomar Ferrer. Premi Ramon Llull al doctor en història pel seu compromís amb la recuperació de la memòria històrica a Formentera i amb la secció insular de l’Obra Cultural Balear.\nTeatre del Mar. Premi Ramon Llull per la contribució a la millora del panorama teatral i la vitalitat cultural de les Illes. L’han recollit la gerent, Aina Salom, i el director, Carles Molinet.\nAgrupacions de Voluntaris de Protecció Civil. Premi Ramon Llull per fer costat a qui els necessita i ajudar a afrontar les emergències. L’han recollit els caps de les agrupacions de Formentera i Alcúdia\nMerche Chapí. Premi Ramon Llull en reconeixement de la seva trajectòria com a directora de teatre durant cinquanta anys i de la seva dedicació i contribució al teatre d’Eivissa.\nClub Nàutic Eivissa. Premi Ramon Llull en reconeixement de la seva tasca esportiva i social i, especialment, per l’impuls als valors de l’esport entre els joves. L’ha recollit el seu president, Joan Marí.\nJosé Castro. Premi Ramon Llull per al jutge, jubilat el mes de desembre passat, per haver combatut la corrupció política amb independència, minuciositat i dedicació.\nLobby de Dones de Mallorca. Premi Ramon Llull per la seva lluita incansable contra la violència masclista i per la igualtat real entre homes i dones. L’ha recollit la seva presidenta, Francesca Mas.\nSimón Orfila. Premi Ramon Llull pel baix-baríton, que cada estiu organitza una gala benèfica, pel seu altruisme, pel compromís amb Alaior i amb Menorca i per la contribució a sostenir i alimentar l’afecció a la lírica.\nLa gala s’ha obert amb l’anunci de la Diada.\nComença la cerimònia de lliurament dels #PremisRamonLlull2018 i les Medalles d’Or de la Comunitat amb la música de @perenavarro_ i l’espot del #DiaIB2018, una crida a la unió entre formenterencs, eivissencs, menorquins i mallorquins. pic.twitter.com/eCwqIc0UaE\n— Govern Illes Balears (@goib) 28 de febrer de 2018