JORNADA DE SOLIDARITAT ESTUDIANTIL AMB EL POBLE PALESTÍ\nATURADES I CONCENTRACIONS A LES 12.00 H. ALS CENTRES D’ESTUDI\nLa resposta que ha donat els EUA és molt reveladora. L’administració nord-americana, que ha recolzat a Israel en tots els seus atacs militars a més a més de finançar-los (els EUA van aprovar un ajut econòmic a Israel, que Obama va recolzar, de 3.000 milions de dòlars anuals durant deu anys), ha justificat de nou l’agressió contra els palestins amb el dret d’Israel a l’”autodefensa”. No es pot trobar un desvergonyiment més gran. És el mateix tipus d’arguments que van emprar per justificar davant l’opinió pública mundial la guerra imperialista contra l’Iraq, que ja ha provocat més de 200.000 víctimes civils i el desplaçament de dos milions d’iraquians convertits en refugiats.\nDes del Sindicat d’Estudiants fem una crida als treballadors i joves de tot el món a seguir manifestant-se massivament per exigir la immediata paralització dels bombardejos i la fi de l’ocupació militar israeliana. Per contribuir a aquesta lluita i per mostrar el suport del moviment estudiantil de l’estat espanyol amb la causa palestina, fem una crida a tots els estudiants a participar en una jornada estatal de solidaritat amb el poble palestí per al 22 de gener. Una jornada en la que proposem organitzar aturades de les classes a les 12 h. a tots els centres d’estudi, perquè es puguin fer concentracions, assemblees, votacions de resolucions, condemnant la massacre imperialista a Gaza i exigint la retirada incondicional de l’exèrcit israelià.


Estalvia un 29%\nUn mossegador diferent, de fusta i en forma de cor, que ressalta per la seva fantàstica senzillesa i bellesa.\nMossegador en forma de cor. Juguem-hi!\nResulta molt fàcil d'agafar, manipular i, com té les cantonades arrodonides, resulta agradable si es xucla. És també una peça molt lleugera pel tipus de fusta amb què està feta.\nMossegador en forma de cor, Ens agrada perquè...\nEstà fet de fusta de vern (una fusta molt resistent a l'aigua i a la humitat) procedent de boscos sostenibles.


Ponsatí demana que Sánchez i Rajoy declarin en el judici sobre l’euroordre\nLa defensa de Ponsatí també demana les declaracions de Soraya Sáenz de Santamaría, Josep Borrell, Fernando Grande-Marlaska, José Manuel Margallo i Santiago Abascal\nLa defensa de Clara Ponsatí ha anunciat davant del jutge d’Edimburg els noms dels testimonis que proposarà per al judici sobre l’euroordre, entre els quals hi ha diversos polítics espanyols: Mariano Rajoy, Pedro Sánchez, Soraya Sáenz de Santamaría, Josep Borrell, Fernando Grande-Marlaska, José Manuel Margallo i Santiago Abascal. Previsiblement, el judici començarà el mes d’abril de l’any vinent i és previst que duri unes quatre setmanes.\n#DefendClara🎗 @ClaraPonsati needs your support but says the Catalan independence movement is bigger than any one individual, prisoner, politician in exile, what Catalonia does next will the determine the destiny of generations to come’ pic.twitter.com/Biqu3ZaaB0\nL’advocat de Ponsatí, Aamer Anwar, acusa els polítics espanyols de ‘doblegar l’estat de dret per a perseguir gent que només va cometre el crim de protestar pacíficament i de demanar la independència’. La primavera del 2018 l’advocat ja va planejar una defensa de Ponsatí –quan la demanda d’extradició era per rebel·lió i malversació– passant a l’atac, és a dir, acusant l’estar espanyol de persecució política i d’abús del procediment de l’euroordre.\nAra hi vol tornar. ‘Espanya ha violat els drets legals més bàsics’, diu. Anwar també proposarà en aquesta vista la compareixença com a testimonis de juristes i representants d’òrgans de defensa dels drets humans, ‘perquè exposin la manca d’imparcialitat al cor del judici contra els presoners polítics catalans’. Perquè ara, en aquesta nova euroordre contra Ponsatí i contra la resta d’exiliats, la sentència publicada el 14 d’octubre proppassat és la base sobre la qual el jutge Pablo Llarena formula la demanda d’extradició.\nAnwar i tot l’equip de defensa de Ponsatí també tenen arguments per a demanar la denegació de l’extradició, relacionats amb el perill que no pugui tenir un judici just a l’estat espanyol, per la manca d’un jutge imparcial. ‘És una causa motivada políticament’, diu.\nLa darrera vegada que Clara Ponsatí va comparèixer davant el tribunal d’Edimburg fou el 14 de novembre, voluntàriament. I aleshores el jutge escocès va decidir de deixar-la en llibertat amb una fiança i sense retirar-li el passaport. Avui segurament es podrà tenir un calendari més aproximat del procés judicial per a decidir sobre l’extradició, que es pot allargar fins a l’estiu vinent. En l’euroordre anterior, la justícia escocesa va marcar un calendari llarg, amb un mínim de tres noves vistes preliminars per a qüestions procedimentals i al·legacions i amb el començament del judici formal uns tres mesos després de la primera vista.\nDurant els mesos vinents, mentre duri el procés d’extradició, pot haver-hi incidents de recorregut importants, començant per la decisió de la setmana vinent del Tribunal de Luxemburg sobre la immunitat d’Oriol Junqueras com a eurodiputat. La posició que fixi la màxima autoritat judicial de la UE pot tenir efecte també en Ponsatí si acaba essent eurodiputada quan es faci efectiu el Brexit, perquè els eurodiputats que corresponen al Regne Unit seran redistribuïts entre la resta d’estats de la Unió, inclòs l’estat espanyol, i a Ponsatí li pertocaria un escó.


Innovació i capital al V Fòrum Healthcare Barcelona – El blog del teu col·legi professional\nInnovació i capital al V Fòrum Healthcare Barcelona\n11 empreses en creixement de l’àmbit dela Biotecnologia, els Medical Devices, els serveis sanitaris i les TIC salut han presentat el seu pla de negoci i les seves necessitats de capital al V Fòrum d’Inversió Healthcare 2011 davant d’un centenar d’inversors privats i representants de fons de capital risc.\nEl Fòrum és una iniciativa impulsada i organitzada pel Col·legi de Metges de Barcelona, Barcelona Activa i Biocat juntament amb una xarxa d’inversors, en aquesta edició ha estat Keiretsu Fòrum.\nEl sector Healthcare ha esdevingut un àmbit generador d’oportunitats i tant el volum de les inversions com la seva rendibilitat estan augmentat ràpidament. Tant és així, que en el marc de les anteriors 4 edicions, 10 empreses participants han aconseguit capital per un valor total de 5 milions d’euros.\nLa taula inaugural del V Fòrum d’Inversió ha comptat amb representants de les entitats organitzadores: Jaume Aubia (COMB), Jaume Baró (Barcelona Activa), Marta Príncep (Biocat), Xavier Casares (Keiretsu Fòrum) i Lluís Pareras (COMB).\nPer al Dr. Jaume Aubia “aquest tipus d’empreses seran clau en la transformació del país i del sector per encarar la crisis i per sortir-ne molt reforçats”.\nLes 11 empreses que han participat en l’edició d’enguany han estat:\nLife Science Entrepreuner\nSom Innovation Biotech\nFotografies del V Fòrum d’Inversió Healthcare 2011\nPosted in ActualitatEtiquetat Barcelona Activa, Biocat, capital, COMB, Fòrum Inversió, Healthcare, Innovació, Keiretsu Fòrum, Metge emprenedor\nDra. Blanca de Gispert: “Tenia ganes de fer una estada formativa, per tenir una visió més clínica”\nLes beques Dr. Bada 2011 beneficiaran a nou metges cooperants


Puigdemont insta a constituir l'Assemblea de Càrrecs Electes - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nPuigdemont insta a constituir l'Assemblea de Càrrecs Electes\nacn 24.10.2019 | 23:40\nEl president del Consell per la República Catalana, l'expresident de la Generalitat Carles Puigdemont, ha adreçat una carta des de Waterloo a les organitzacions que tenen càrrecs electes en les diferents institucions per instar-les a participar «activament» a l'Assemblea de Càrrecs Electes que «preferentment» s'hauria de celebrar el proper dimecres 30 d'octubre. A la missiva, Puigdemont recorda que el Consell va plantejar l'1 d'octubre que una de les respostes polítiques i institucionals a la sentència del Tribunal Suprem contra els líders independentistes havia de ser la convocatòria d'aquesta assemblea, i remarca que la «necessitat» de celebrar-la és compartida per una «àmplia majoria» del món sobiranista.\nPuigdemont creu que es fa «cada dia més evident» que cal reforçar un espai «lliure de les prohibicions, les amenaces i les limitacions de drets» amb què l'Estat espanyol «està sotmetent» les institucions d'autogovern catalanes.\nLa CUP i el PDeCAT van animar ahir els seus alcaldes, regidors, diputats i senadors a participar en l'Assemblea de Càrrecs Electes.


Adrian Rodríguez i Laia Aribau, als programes de seguiment de la FCN - Club Natació Granollers\nHome/Waterpolo/Adrian Rodríguez i Laia Aribau, als programes de seguiment de la FCN\nEl porter júnior del Club Natació Granollers, Adrian Rodríguez, està convocat des del 13 fins avui, 16 de novembre, a l’stage que la Federació Catalana de Natació (FCN) ha programat al Centre d’Alt Rendiment de Sant Cugat, amb la participació de la selecció italiana júnior. Es tracta d’una concentració que s’enmarca dins del Programa de grup de competició júnior masculí a través del qual la FCN fa un seguiments als jugadors catalans d’aquesta categoria.\nPer la seva banda, Laia Aribau ha tornat a estar convocada per la FCN per a participar en nous entrenaments de detecció i seguiment de talents infantil, que del 8 al 22 de novembre també s’estan portant a terme al CAR de Sant Cugat. Unes sessions que formen part del Programa de detecció de talents de la FCN, i que dóna seguiment català de tecnificació infantil.


Retirada Restes Vegetals >\nSol·licitud Retirada Restes Vegetals\nÉs prou evident que el país viu un moment en el que calen reflexions profundes i canvis des dels fonaments. La gestió dels residus n'és, sens dubte, un excel·lent exemple, ens cal Reduir, Recuperar i Reutilitzar, en definitiva Racionalitzar.\nEntrem en l'època vegetativa dels nostres jardins. Els residus de la seva gestió són tractables en origen de diferents formes, tancant així el cercle de la matèria i fent-los més fèrtils i sostenibles.\nEl cas contrari, és a dir, el de la recollida, transport i tractament de la fracció en verd per part dels serveis municipals, és una activitat considerablement costosa, i aquest Ajuntament entén que aquest és un cost que NO s'ha de socialitzar, sinó que cada productor l'ha d'assumir de manera responsable.


Motius més freqüents per rebre una Inspecció d’Hisenda – Mediconsultin\nQuan sentim a parlar d’una inspecció d’Hisenda tendim a pensar que hem comés alguna irregularitat. Però hi ha molts motius pels quals l'Agència Tributària pot decidir realitzar una inspecció, t’expliquem quin són els més freqüents:\n1- Demanar la devolució de l'IVA o IRPF\nQuan la declaració d'IVA o IRPF surt a retornar, hisenda voldrà assegurar-se que tot està correcte. I com més gran sigui la quantitat a retornar, més probabilitats hi haurà que et facin una inspecció.\n2- Despeses molt majors que els ingressos durant molt de temps\nMantenir una empresa que perd diners durant molt de temps és atípic. Pots tenir un període de dificultat o en iniciar l'empresa també succeeix que tinguis pèrdues, però perdre diners durant un temps molt prolongat no és el més normal del món. Si es declaren més despeses que ingressos durant un temps prolongat, Hisenda sospitarà que no tots els ingressos estan sent declarats i provocarà un procediment de comprovació o inspecció.\n3- Excés de despeses deduïbles\nLa inclusió de “despeses personals” com a despesa deduïble és una pràctica molt estesa però gens recomanable. A vegades els contribuents inclouen despeses que no són d'empresa, viatges, etc. Si ens passem de la ratlla, el més probable és que Hisenda sospiti i ens revisi i, en conseqüència, ens llevi aquestes despeses.\n4- Els models trimestrals i anuals no quadren\nEls models anuals d'IVA, IRPF, etc. són models informatius que resumeixen l'activitat de l'any. Les declaracions trimestrals han de quadrar exactament amb el resultat dels models anuals.\n5- Demanar el NIF Intracomunitari\nÉs bastant comú que si demanes el NIF intracomunitari un membre de la inspecció d'Hisenda es presenti en la teva empresa per a comprovar la realitat de la mateixa\n6- Societats inactives o paral·leles\nD’altra banda, també desperta l'interès de l'Agència Tributària el deixar societats inactives i crear noves societats paral·leles. Societats amb diferent denominació, però, amb els mateixos socis i mateixa seu. Si existeixen deutes tributaris pendents, podria donar lloc a l'obertura d'un expedient de derivació de responsabilitat, o de successió d'empreses. També els inspectors es fixen en si es produeixen operacions entre societats matrius i filials residents a Espanya i l'Estranger o es constata la utilització de paradisos fiscals com a domicili a efecte de pagaments imposats.\n7 – Declaracions no presentades\nFinalment, estan les declaracions no presentades. L'Agència Tributària té alertes per als contribuents que van presentar la seva declaració els anys anteriors i que deixen de presentar-la. S'ha de presentar sempre que s'estigui en els límits de renda que obligui a això. El fisc coneix les dades de les empreses a la perfecció i, per tant, podria reclamar-les per suposat frau.\nA Mediconsulting comptem amb un ampli equip d'assessors experts en matèria fiscal a la teva disposició. Si necessites assessorament pots omplir aquest formulari i et donarem resposta.


Les marxes de Toni Roldán, Juan Vázquez o Javier Nart, entre d'altres, de Ciutadans, han obligat Albert Rivera a dissenyar un nou nucli dur.\nMarcos de Quinto es converteix en el dirigent a nivell econòmic del partit, Edmundo Bal reforça a Inés Arrimadas, i Sara Giménez s'incorpora també a la cúpula de Cs.\nLa portaveu de Ciutadans al Congrés i portaveu de l'Executiva del partit, Inés Arrimadas, ha confirmat que la formació taronja seguirà presentant-se com a alternativa davant del "sanchisme", tot i la dimissió aquest dilluns del secretari de Programes i Àrees Sectorials, Toni Roldán , que abandona Cs i renuncia al seu escó a la cambra baixa pel seu desacord amb l'estratègia de pactes postelectorals.\nEn roda de premsa a la seu de Ciutadans després de la reunió del Comitè Executiu, Arrimadas ha assenyalat que els votants van avalar a les urnes l'estratègia impulsada per Albert Rivera de no facilitar la investidura del candidat del PSOE, Pedro Sánchez, com a president del Govern, ja que això va ser el que van defensar durant tota la campanya electoral.\n"Vam anar a les urnes amb aquest no a Sánchez i sí a Espanya", per formar "un Govern sensat, reformista i liberal" i amb aquest plantejament Cs va aconseguir "un creixement exponencial", així que "seguirem sent l'alternativa al sanchisme i al bipartidisme caduc ", ha afirmat.\nUna decisió que, segons ha recordat, va ser recolzada pel propi Roldán quan va ser sotmesa a votació en l'Executiva el febrer passat, igual que l'estratègia adoptada el passat 3 de juny sobre els acords postelectorals en municipis i comunitats autònomes: negociar de manera preferent amb el PP en comunitats autònomes i municipis i, allà on no fos possible un acord, parlar excepcionalment amb el PSOE excepcionalment.


Dret Urbanístic - Dipòsit Digital de Documents de la UAB\nPàgina inicial > Materials de curs > Programes de curs (Guies docents) > Dret Urbanístic\nPer citar aquest document: https://ddd.uab.cat/record/161327\nTítol variant: Derecho Urbanístico\nResum: L'objectiu de l'assignatura és aprendre quina és la utilització que es pot donar al sòl des del punt de vista de la urbanització i l'edificació. Durant les darreres dècades, s'ha utilitzat un urbanisme expansiu, que no ha tingut gaire en compte la preservació dels recursos naturals. però el sòl és un recurs escàs, que no es pot reproduir, de manera que cal ser molt curosos amb el destí que li donem. Per això, ha sorgit un concepte, el del "desenvolupament urbanístic sostenible" que intenta conjuminar les necessitats reals de creixement demogràfic i insdustrial amb la protecció dels recursos naturals, a fi i efecte de preservar la qualitat de vida de la nostra generació i de les generacions futures. Així mateix, aquesta orientació fa que en l'actualitat no es posi tant d'enfasi en el creixement urbà, sino en la seva recuperació, mitjançant polítiques de regeneració urbana. Analitzarem els orígens de l'urbanisme i les diferents fases que s'han de dur a terme per construir nova ciutat o per regenerar-la i també dedicarem atenció a un problema íntimament vinculat a les polítiques urbanístiques: la relació entre el dret constitucional a un habittage digne i adequat i els mecanismes per fer-lo efectiu.\nResum: El objetivo de la asignatura es aprender cuál es la utilización que se puede dar al suelo desde el punto de vista de la urbanización y la edificación. Durante las últimas décadas, se ha utilizado un urbanismo expansivo, que no ha tenido demasiado en cuenta la preservación de los recursos naturales. pero el suelo es un recurso escaso, que no se puede reproducir, de manera que hay que ser muy cuidadosos con el destino que le damos. Por ello, ha surgido un concepto, el del "desarrollo urbanístico sostenible" que intenta aunar las necesidades reales de crecimiento demográfico e industrial con la protección de los recursos naturales, a fin de preservar la calidad de vida de nuestra generación y de las generaciones futuras. Asimismo, esta orientación hace que en la actualidad no se ponga tanto énfasis en el crecimiento urbano, sino en su recuperación, mediante políticas de regeneración urbana. Analizaremos los orígenes del urbanismo y las distintas fases que se deben llevar a cabo para construir nueva ciudad o para regenerarla y también dedicaremos atención a un problema íntimamente vinculado a las políticas urbanísticas: la relación entre el derecho constitucional a una vivienda digna y adecuada y los mecanismos para hacerlo efectivo.


Collbató municipalitza l'aigua per millorar la xarxa i poder estalviar - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nCollbató municipalitza l'aigua per millorar la xarxa i poder estalviar\nAra, els problemes a les canonades que provocaven pèrdues importants, a càrrec de l'Ajuntament\nmarta valls ribas | collbató 03.04.2016 | 00:00\nEl regidor d´Acció Territorial, Josep Estradé, responsable del procés de remunicipalització de l´aigua marta valls ribas\nLa xarxa de canonades d'aigua de Collbató perd el 56% del total de litres que transporta i els usuaris paguen per un servei que malmet aigua. La falta d'inversions a les instal·lacions, segons el govern actual, és un dels motius que l'ha portat a la remunicipalització del servei. Des del dia 1 d'abril, l'aigua depèn de l'Ajuntament. En els darrers anys, el servei havia estat cedit en concessió a l'empresa Sorea. En aquest tipus de concessions, les inversions a la xarxa i el preu del m3 d'aigua els proposa l'empresa i els aprova l'Ajuntament.\nEl municipi abandona la concessió després de 22 anys, i té com a nova empresa gestora GIACS (Gestió Integral d'Aigües de Catalunya). A més, entra a formar part del consorci públic, que permet compartir recursos i infraestructures entre pobles petits que tenen l'aigua pública.\nAmb aquesta decisió, el tripartit format per ERC, GIC i CDC pretén posar fi a la falta de manteniment que provoca que a les cases no hi arribi ni la meitat de m3 que s'obtenen de la compra a Aigües Ter-Llobregat i de l'ús de pous municipals. Segons una auditoria de la Diputació de Barcelona, per tal que el municipi aconsegueixi una xarxa rendible amb unes pèrdues molt inferiors a les actuals, cal una inversió de 2,3 milions d'euros, una quantitat que el consistori no pot pagar de cop.\nPer fer front a aquesta despesa i posar fi als anys de manca d'inversions, el govern té la intenció d'usar el marge de tarifa, part que paga l'usuari en la factura destinada al manteniment de la xarxa, que s'aproxima als 70.000 euros l'any. "Fins ara, el marge ha pagat els interessos per les inversions que havia fet l'empresa 20 anys enrere o altres històries municipals que no tenien relació amb l'aigua", explica Josep Estradé, regidor d'Acció Territorial. "Blindem que els diners de la factura es destinin únicament als costos de subministrament i a inversions en les instal·lacions", continua.\nEl marge de tarifa, però, és insuficient per sufragar a curt termini les deficiències de la xarxa. Per això, el PSC, a l'oposició, es posiciona en contra de la gestió pública: "una nova concessió hauria de permetre refer la xarxa en cinc anys", assegura l'escrit dels Socialistes en el butlletí municipal. Una solució que, per a Estradé, comportaria una tornada al punt d'inici: "si una empresa torna a invertir, li haurem de tornar a pagar interessos durant 20 anys més, sense possibilitat d'amortitzar les inversions per al futur".\nPer tal d'agilitzar les millores urgents i no dependre d'una empresa privada, la nova companyia estudiarà també demanar un crèdit, però el cost d'aquest, pel fet de ser una empresa pública, pot aconseguir-se a un interès proper al zero, una diferència substancial segons Estradé. "Fins ara, totes les inversions que feia l'empresa les pagàvem tres vegades: per retornar els diners, en interessos per al banc i en interessos per a la companyia".\nRebaixa al preu de la factura\nLa remunicipalització és, segons el consistori, una oportunitat per assegurar que el preu que paguen els veïns per l'aigua n'és únicament el cost, i no interessos o beneficis per als accionistes. "No volem contribuir que un monopoli com Agbar [empresa mare de Sorea] tingui tants beneficis per convertir en un negoci un servei de primera necessitat com és l'aigua. Una empresa pública no ha de donar comptes a cap accionista", opina Estradé. La gestió pública també preveu recuperar l'explotació dels pous municipals i construir-ne de nous per poder arribar a un abastiment entre el 50% i el 70% del total. El recurs dels pous és una opció que reduirà el nivell de compres d'aigua que Collbató demanava a Aigües Ter-Llobregat. "Si ho aconseguim, la nostra estimació és que d'aquí a 20 anys haurem reduït el 12% la factura de l'aigua, quan l'empresa planejava que augmentés fins al 23%", declara el regidor.\nL'equip municipal afegeix un últim argument favorable a la gestió pública: "una empresa privada té poc interès a fomentar el consum responsable, millorar la xarxa o explotar els recursos propis, ja que la retribució es basa en els metres cúbics facturats i, per tant, com més quantitat, millor".\nAixí, per predicar amb l'exemple, ha posat en marxa unes mesures d'estalvi d'aigua, com aprovar unes ordenances, que s'inclouran dins del POUM, que obliguin els veïns amb cases amb piscina a reaprofitar l'aigua, i totes les noves edificacions a construir-hi sistemes d'aprofitament pluvial. "Hem de començar per l'Ajuntament, i apostarem per la vegetació autòctona", assegura Jordi Serra, regidor de Medi Ambient.\nFa dues dècades, Collbató va oferir la gestió de l'aigua a una petita empresa especialitzada i va treure's de sobre el problema que li suposava encarregar-se de la xarxa amb la brigada municipal. El contracte de concessió era de llarga durada, ja que la companyia necessitava recuperar la inversió. Anys més tard, Sorea va ser absorbida per Agbar. La fi de la concessió feia que l'Ajuntament hagués de triar entre dur a terme un nou concurs públic o municipalitzar el servei.


Què fer / Agenda / Main Events 2018 / Grec Festival de Barcelona\nPer a molts amants de la cultura de Barcelona, l'estiu té un nom propi: el Festival Grec, una àmplia varietat d'esdeveniments artístics (teatre, dansa, música, circ i activitats per a nens) que la ciutat acull durant el mes de juliol, amb l'icònic Teatre Grec, l'amfiteatre a l'aire lliure de Montjuïc, que acull algunes de les més suggeridores actuacions.\nAquest any han creat 4 itineraris per aprofitar al màxim tots els espectacles, entre els que podem trobar el teatre dirigit per l'Oriol Broggi o el Mario Gas; les cançons de Carousel, el clàssic de Broadway; la dansa de La Veronal i d'IT Dansa; el circ de Rhum & Cia; i les creacions d'Albert Pla, entre molts d'altres.\nDe la mateixa manera, la música del Grec arriba a diferents espais de la ciutat. Tant el Harlem Jazz Club com el Jamboree oferiran concerts dins de la programació. I pel 50è aniversari del Festival de Jazz, Pat Metheny actuarà al Teatre Grec i hi haurà altres actuacions a la sala Barts.\nPer últim, el cinema també tindrà el seu espai. Per una banda la Filmoteca, amb un cicle dedicat a un cineasta independent filipí; per l'altre, la Sala Montjuïc, al Castell de Montjuïc, un clàssic de l'estiu per veure bones pel·lícules.


El temps a Palamós: Dissabte 10 de juny: reflexos d'estiu amb màximes de 30/31ºC\nDissabte 10 de juny: reflexos d'estiu amb màximes de 30/31ºC\nEls rajos solars reflexats a la badia de Palamós, el passat dissabte 10 de juny durant la posta de sol, amb calitja i ambient calorós. Foto mostrada a la web de Ràdio Palamós.\nTal com es preveia, la calor d'estiu es va anar incrementant al llarg del passat cap de setmana, sobretot a l'interior de la comarca, amb màximes de 30/31ºC el dissabte i màximes que s'enfilaren fins als 33ºC ahir diumenge. A la línia costanera el mercuri va quedar més frenat, però amb forta xafogor i màximes de 25ºC a la vila palamosina. La culpable d'aquesta calorada (a part del canvi climàtic) fou la presència d'una bombolla d'aire càlid procedent del nord d'Àfrica, amb isotermes de 18,1ºC a 850hPa, segons el radiosondatge de Barcelona de les 13:00h.\nCel ras i ambient calorós, el passat dissabte 10 de juny.\nEls rajos solars reflexats a la badia de Palamós, el passat dissabte 10 de juny a la tarda, amb calitja i ambient calorós de ple estiu. A l'horitzó oest es veien alguns altocúmuls esquifits.\nMés dades meteorològiques del passat dissabte 10 de juny del 2017 a Palamós., temperatura màxima 24,8ºC, mínima 18,6ºC. Estat del cel dominat pel sol., al matí van aparèixer entre 3/8 i 6/8 Ci, Cs i esteles d'avions., a la tarda es van veure entre 2/8 i 4/8 Ci i Cs a la vertical, però a l'horitzó oest es veien 2/8 Ac, calitja.\nVent: fins les 09:00h hi va haver vent en calma o vent del O, ONO i OSO, a 2 km/h de mitjana., a partir de llavors vent de direcció SSE, SE, ESE i E, a 2/5 km/h de mitjana., a partir de les 10:30h vent del SE, E i ENE, a 5/10 km/h de mitjana., a partir de les 16:00h vent de component S i SSO, a 5/10 km/h de mitjana., a partir de les 17:00h vent del S i SSO, a 10/15 km/h de mitjana., a partir de les 22:00h vent del SO, S i SSO, a 5/10 km/h de mitjana.\nEstat de la mar amb mar arrissada al matí, mar de fons del S, i marejol a la tarda, mar de vent del SSO., mar endins hi havia marejol (onatge sig. de 0,35 metres a les 08:00h davant del cap de Begur, de 0,23 metres a les 12:00h i de 0,35 metres a les 18:00h).\nPressió atmosfèrica màxima 1018hPa, mínima 1016hPa. Humitat relativa màxima 88%, mínima 58%. (Dades de meteoclimatic.com i Puertos del Estado)\nAixí mateix, podem concloure que les temperatures màximes del passat dissabte 10 de juny, van pujar amb més o menys força a totes les poblacions del Baix Empordà.\nPer exemple, a Torroella de Montgrí la màxima va ascendir 4,6ºC respecte el dia anterior, a Monells ascendí 3,8ºC i a La Bisbal d'Empordà pujà 3,5ºC.\nA Palamós la temperatura màxima va pujar 2,2ºC.\nEn aquest sentit, els 30,8ºC de Les Olives van ser la màxima més alta del dia, en canvi, els 24,8ºC de Palamós van ser la màxima més baixa.\nSi analitzem les temperatures mínimes, es veu com aquestes van pujar de forma tímida a la costa, però a l'interior baixaren lleugerament.\nEn aquest sentit, a Monells la mínima va baixar 0,9ºC respecte el dia abans i a La Bisbal d'Empordà descendí 0,8ºC, per contra, a Castell d'Aro pujà 0,2ºC.\nA Palamós la mínima també va pujar 0,2ºC.\nEls 14,8ºC que hi van haver a Monells foren la mínima més baixa de la jornada, per contra, els 19,4ºC de Sant Feliu de Guíxols es quedaren com a mínima més alta. Dades de Meteoclimatic i Meteocat\nMàximes registrades el passat dissabte 10 de juny al Baix Empordà, segons el Servei Meteorològic de Catalunya. Entre parèntesi us poso la temperatura mínima:\nMonells 30,5ºC (14,8ºC)., La Bisbal d'Empordà 29,6ºC (15,3ºC)., Torroella de Montgrí 29,6ºC (15,5ºC)., La Tallada d'Empordà 29,4ºC (15,6ºC)., Castell d'Aro 28,7ºC (16,7ºC).\nMés fotos de la tarda càlida i assolellada del passat dissabte a la badia de Palamós


Land-gut-Hotel Landgasthof Zum Schildhauer Halfing Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nChiemseestrasse 3, Halfing, Halfing, Alemanya - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Land-gut-Hotel Landgasthof Zum Schildhauer\nConvenientment situat a Halfing, Land-gut-Hotel Landgasthof Zum Schildhauer és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLand-gut-Hotel Landgasthof Zum Schildhauer ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix instal·lacions per a reunions i banquets , restaurant, ascensor, bar, caixa forta per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, escriptori, balcó/terrassa, despertador, telèfon a cada habitació. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent sauna, piscina coberta, massatge, solàrium, parc infantil. Land-gut-Hotel Landgasthof Zum Schildhauer és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Halfing.\nAllotjaments a Halfing


Ja ho sabeu que sempre estem preparats per la festa però quan es tracta d'una visita dels nens i nenes de l'escola tot es fa molt més especial i tot té encara més sentit.\nDilluns ens van visitar la Laura, la Roella i tota la canalla i va ser una estona molt bonica, ens vam explicar contes, cantar cançons i fins i tot vam ballar tots junts. Després vam aprofitar el bon dia que feia i vam sortir al jardí, la Laura sempre diu que n'està enamorada però si mireu les cares dels nens i nenes no sé a qui li agrada més.\nMoltes gràcies per la vostra visita, ja estem pensant en la propera ja que us deiem el conte del Frederick!!\nL'Elmer, tant especial com sempre\nTots atents i escoltant al màxim\nDanses i més danses.\nTots junts ballem el pirata Patata!


Illa Carlemany - illa Carlemany ja té la seva Targeta Regal Illa Carlemany\nLa Targeta Regal es pot carregar amb un import mínim de 25 euros i un màxim de 500 euros. S’adquireix al Punt d’Informació d’illa Carlemany, situat a la planta baixa i és d’entrega immediata, un cop s’hagi complimentat un document que identifica al comprador (requisit legal indispensable). El comprador ha de fer el pagament previ amb la seva targeta (no s’admet efectiu) per carregar la Targeta Regal amb l’import desitjat.\nLa Targeta Regal és una iniciativa que illa Carlemany ha fet realitat gràcies al suport i col·laboració de Crèdit Andorrà. Els seus responsables estan convençuts que representarà un gran avantatge per als usuaris del centre comercial, ja que es tracta de l’única targeta de regal d’Andorra d’un espai amb molts establiments, fet que també la fa única i molt atractiva per a l’usuari.\nTé una llarga caducitat i es pot consultar el saldo disponible tant als caixers automàtics de Crèdit Andorrà com al mateix Punt d’Informació al client del centre comercial.


Quindrop Producciones Audiovisuales S.L. | Competitive Intelligence and Insights | Crayon\nQuindrop Producciones Audiovisuales S.L.\nObserved at http://blog.quindrop.com/\n"Un fals comte" aquest dissabte 18 de març a les 21.40 h. a IB3 TV.\nAquesta setmana "Una mirada cap enrere" ens transporta a una etapa molt fosca de la nostra història recent, la Guerra Civil, i ho fa de la mà del personatge que protagonitza la imatge d’aquest capítol: un fals comte que en Nofre ja havia vist abans i que ara coneixerà molt millor durant la seva acurada investigació.La fotografia va ser presentada al concurs per Maria Pilar Adoració Ferré Prades de...\n"Una mirada cap enrere" torna a IB3 aquest dissabte 25 de febrer a les 21:40 h.\n“Una mirada cap enrere” és una sèrie que barreja documental i ficció pel mostrar històries de Balears, desconegudes per el gran públic, a través de fotografies antigues. En aquests capítols el protagonista, en Nofre, rebrà fotos al seu mòbil, amb l’encàrrec d’esbrinar quina història hi ha darrere d’elles. Un viatge a la memòria col·lectiva de les Illes a través dels àlbums familiars, a partir d'aq...\nEstimados amigos y amigas,Tenemos el placer de invitaros a una nueva proyección en Alicante del documental "Espías en la arena. Objetivo España" que tendrá lugar el próximo día 22 de febrero a las 19:30h. en la Sede de la Universidad de Alicante, Avda. Ramón y Cajal nº 4.Este evento se enmarca dentro de la exposición fotográfica "CHEMINS DE FER, CHEMISN DE SABLE: LES ESPAGNOLS DU TRANSSAHARIEN" ob...\n"Espías en la arena" preestreno en Nerja el proximo sábado 5 de febrero\nEl próximo sábado 4 de febrero preestrenamos "Espías en la arena" en Nerja. El acto tendrá lugar en el "Centro Cultural Villa de Nerja" a las 19.30 h. Tras la proyección os proponemos participar en una mesa redonda bajo el título "Tras los surcos de la historia. La investigación histórica de la Posguerra española". Será moderada por el historiador Francisco Capilla e intervendrán el artista visual...\n"ESPÍAS EN LA ARENA” se preestrena en Palma el próximo jueves 1 de diciembre a las 19:30 en la Sala 2 de CineCiutat.\nTras los recientes preestrenos en el Cine Doré de Filmoteca Española en Madrid, en el Museo de Arte Contemporáneo de Alicante y el la Sala Luis G. Berlanga de La Filmoteca Valenciana, el documental “Espías en la arena. Objetivo España” codirigido por Marta Hierro y Pablo Azorín, se presenta el próximo jueves 1 de diciembre a las 19:30.en la Sala 2 de CineCiutat “Espías en la arena. Objetivo España...\nPreestreno de "Espías en la arena" en el Museo de Arte Contemporáneo de Alicante\nTras el preestreno del documental "Espías en la arena. Objetivo España" en el Cine Doré invitados por Filmoteca Española, tenemos el placer de presentarlo en Alicante el próximo viernes 18 de noviembre a las 18 horas en el salón de actos del Museo de Arte Contemporáneo de Alicante MACA. El acto ha sido organizado con la colaboración del Arxiu de la Democràcia, la Universidad de Alicante, el Museo ...\n“Espías en la arena. Objetivo España”, coproducido por Quindrop, TVE, Dacsa e IB3 y dirigido por Pablo Azorín y Marta Hierro, es un scoop histórico sobre una operación del espionaje norteamericano en España durante la II Guerra Mundial. El preestreno tendrá lugar en Madrid el jueves 10 de noviembre a las 20 horas, en la sala 1 del Cine Doré de Filmoteca Española.Ver trailer "Espías en la arena"El...\n"Flames a la fosca" a "El documental" del C33 aquest dijous 28 d'abril, a les 23.40\nEl documental "Flames a la fosca" a la Filmoteca de Catalunya\n"L'Efecte aleatori" Premi d'Argent del Jurat del Social Justice Film Festival als Estats Units\n"L'Efecte Aleatori" premiat L’Utopia Film Festival de Washington\n'Muerte accidental de un inmigrante. El caso de Alpha Pam" ganadora de la décima edición del Festival Internacional de Cine Documental y Cooperación para el Desarrollo Extrema'Doc 2014\n'Muerte accidental de un inmigrante. El caso de Alpha Pam' finalista en los premios de Extrema'Doc 2014\n"L’efecte aleatori" de Nofre Moyà en FILMACIB el 19 de septiembre a las 20:45 en el Teatre Terra i Mar\n"Agente Sicre, el amigo americano" disponible en RTVE.es A la Carta\n"Agente Sicre, el amigo americano" en La Noche Temática de La 2 de TVE el sábado 14 de junio a las 24:00 h.\nPre-estreno de "Agente Sicre, el amigo americano" en Mallorca!\nPreestreno de "Agente Sicre, el amigo americano" en el Festival de Cine Español de Málaga.\nDimarts 15 d'octubre a les 22:30 h.a IB3 "El Vi del Sindicat" segon capítol de LA FĄBRICA DESAPAREGUDA\nEl dimarts 8 d'octubre a les 22.00 hores a IB3 comença l'emissió de "La fàbrica desapareguda"\nProjecció de "Llànties de Foc" el 22 d'agost a le 20;30 h al Monestir de La Real de Palma.\nCrocodox recibe el premio Ciak Documentary en Italia\nEl documental de Quindrop "Els monstres de casa meva" es actualidad\nL’EFECTE ALEATORI PRORROGAT!!\nL'EFECTE ALEATORI un migmetratge de Nofre Moyà, a la Sala Augusta del 15 al 21 de febrer.


Art del mercadeig en el teatre, L'\nAADD / COEDICIÓ: IEI-Patronat Fira de Teatre al Carrer de Tàrrega\nEconomia i cultura. Enquesta sobre l'impacte econòmic i anàlisi del públic de la 20a Fira de Teatre al Carrer de Tàrrega\nJuárez Rubio, Francisco et al.\nEstructures d'exhibició i distribució teatral\nGrups de treball: les xarxes com a solució a la cooperació cultural a Europa\nPromoció i venda d'espectacles. Un manual aplicat a la Fira de Teatre de Tàrrega\nSalas alternativas: un futuro posible


Testimoniatge de Antonia Fonfria – Grup per la Recerca de la Memòria Històrica\n31 gener 2021 18 febrer 2021 / Fonts orals, Recerca / Borriana, Fonfria Antonia, Testimoniatges orals, Transcripcions de testimoniatges\nFonfria Antonia, Borriana Plana Baixa. Guerra civil, repressió, vida quotidiana. Entrevistada per Teresa Armengot.\nTestimoni: Antonia Fonfría\nParticipants: Entrevistadors (E1, E2), Jose (J), Persona (P1)\nDuració: 65’ 24’’\nAntonia: És el mateix, ací està la data, perquè jo ho he tret del treball del meu nebot, que està més sintetitzada la part de la seua àvia, està més ampliada, vos les puc deixar, i així un dia podeu anar. Però si parles de la depressió, hi ha un document que ma mare, no dóna eixe document quan falte un any, que això està gravat en vídeo, tampoc quan ells fan el llibre, ma mare no està ja, però jo sóc la que prepare les fotos i el meu germà ho gestiona perquè és el seu fill el que té contacte amb la professora.\nEntrevistadora 1: La seua mare quan va faltar?\nA: Ma mare l’any 2002. Però és que, ací havíem de canviar un document que, jo com no sé qui sou, jo me l’he hagut de buscar. Però que és molt estrany que ma mare, bé, ací no és estrany, perquè ella no sols conta la seua vida, però és estrany que el meu germà no tinga la lucidesa, ni jo tampoc, que això podia estar ací.\nE1: Això està ací?\nA: No. Però resulta que la comissió, la fulla que falta ací, eixa fulla la tenen el meu fill i el meu germà, que ho tenen complet. A mare l’any 1961, va estar represaliada pel Tribunal del Públic, cosa que ma mare era molt llesta, i no ens va dir que anava el tema, perquè va vindre la Guàrdia Civil a buscar-la i aleshores el meu pare i ma mare van anar a parlar amb el cap de la caserna de la Guàrdia Civil de Borriana, i això era en el 1961. I açò és el Tribunal de quan la repressió, però tu saps això com no ens assabentem? No com investiguen, això ens adonem quan es demanen els papers, perquè ma mare diu: «Si ton pare és militar, cobra, jo que he sigut infermera militar, també he de cobrar», en traure els papers per a ella cobrar i justificar que era infermera, apareix aquest paper. Ma mare, quan està en l’hospital hi ha un senyor que li diuen Devís, que tu hauràs sentit alguna vegada parlar d’ell, Vicente Devís, és del Partit Comunista, i llavors Vicente Devís, fa que qui vulga que s’afilie, perquè ma mare sempre quan en els llibres i tot, ella sempre ha sigut del sindicat, no tant de partit polític, ella era d’UGT. Ara que passa? Que diu que: «Casada con un Teniente del ejército rojo, y aunque de ideas izquierdistas no se le conoce ningún delito de sangre», és a dir, que en l’any 1961, fan una investigació del Tribunal de Orden Público, que jo després quan m’he fet major, m’adone del que és això… A mi m’estranya que ma mare, que era tan llesta, que tot el del Tribunal venia arrossegant-se de molt de temps, ella això seu calla. A mi m’haguera agradat que eixe paper haguera estat ací en la seua vida, perquè això és tan important com el que ella diu.\nE1: Ell era infermera de guerra, el seu home, ton pare, militar. Que els va passar a cadascú?\nA: No res, perquè la família del meu pare, ell és murcià, i ma mare està d’infermera a Lorca però es coneixen ací. Ell va vindre ferit, i resulta que a ma mare se li havia mort son pare i després, en 1939, es mor sa mare, i la meua mare es queda en dos germans de 18 anys i un altre de 9, aleshores ma mare es casa en Lorca i se’n va a viure al poble del meu pare. Els dos són molt d’idees d’esquerres, però els altres són molt feixistes.\nE1: Quin poble?\nA: Abarán, al costat de Cieza, on està ara Casado que tira pinyolet. Aleshores a ma mare no li passa res durant la repressió, però sí que li passa al seu germà que tenia 5 anys menys, perquè quan ve a Borriana, un amic que després, a l’hora de morir, jove, va demanar perdó, i Elies ens ha dit al Front que som uns feixistes, i els van tancar. Va estar trenta-tres mesos a la presó de Castelló, i quan van fer el judici, el van declarar innocent.\nE1: Li van fer un Consell de Guerra.\nA: És que les coses no sé com funcionaven perquè a veure, encara que jo tota la meua família ningú sap res… Tot està ací i el meu germà… Dos som els que més sabem. Després, jo entre altres coses, sóc cosina germana de Paco Ventura Fonfría, que és escriptor i poeta i jo li deia: «Què, tu ara de la dreta? Els teus pares i els meus parlaven dels comunistes davant de tu, i davant de mi no parlaven», i el meu oncle sí que va estar a la guerra, tancat, i a més a més, després el van enviar a Alsasua a fer el Servei Militar.\nE1: A d’ell com li deien?\nA: Elias Fonfría Villaroya. Em pense que les meues cosines voten a la dreta. Ell quan estava en Alsasua es va casar amb una navarresa, i les navarreses són molt beates. A propòsit d’això, jo tinc la història de ma mare, el seu avi era Carlí i els carlins van ajudar durant la guerra, després m’assabente de més coses…\nE1: A ta mare com li deien?\nA: Antonia Fonfría Villaroya. De ma mare també li puc donar la seua nòmina.\nE1: I a tu?\nA: Antonia Martinez Fonfría. Però ma mare, el que passa és això, un dia ma mare va a l’UJI a fer una xerrada als alumnes, i ella a pesar de tot… Això és del dia que va anar a l’UJI, que eixe dia no estic i està el meu germà, el nebot, Rosa, alumnes… Mira, tu coneixes a Isabel Corell?\nA: Doncs ací està el seu oncle, que sempre dic que he d’anar a parlar en ella i no vaig mai.\nE1: Isabel Corell… Jo conec a Isabel la que done classe de francés.\nA: Ella no. Isabel la que el seu pare era practicant, Ricardo Corell, el metge, doncs la germana. Ací en aquesta nòmina, açò ho ha fet tot Rosa Montlleó, nosaltres no hem fet res, ací està el que cobrava, el metge, en Juan Forner, que en realitat és Domingo, però tots li deien pel segon cognom, i aquesta Isabel és la seua filla. Ací està… Hi ha dos que conec.\nE1: Jo conec a la neboda.\nA: Ma mare és aquesta, perquè en el llibre, Rosa s’enganya i posa que és aquesta, i aleshores jo ho he canviat. Ací tens el llibre que va estudiar… Jo sóc mestra de taller, i en estar jo afiliada a la UGT, un dia agafant el llibre de ma mare m’adone que no és. Vols veure el llibre?\nE1: Ja ens l’ensenyaràs.\nA: Açò és una foto, i aquest el diploma, que quan lliges la seua vida, ella té una sèrie de voluntariats però també té estudis, i després un examen, i després li van donar el diploma i a més a més, després de tindre el diploma, si hi havia 18 persones a Borriana, la meitat d’eixes persones, entre elles ma mare, les van militaritzar i les altres es van quedar a l’Institut Nacional.\nE1: Ella va treballar d’infermera ací?\nA: Sí, sí. Fins que el 1938 van anar a l’hospital.\nE1: On està l’hospital?\nA: Al costat de Sant Blai.\nE1: Ella vos ha contat coses d’abans de l’evacuació? De com era l’època de la guerra, com era la rereguarda i bombardejos…\nA: El bombardeig només està a l’hospital. Venia el bombardeig i pujava a la torre i sí que em contava que hi havia un metge que es deia en Pedro, era ginecòleg, i tots deien: «Ja venen els nostres! Ja venen els nostres!», potser seria la pava, jo no sé si eren nostres o dels altres. Però allí deien que venien els nostres, i en Pedro dia: «Els nostres enemics», si bombardejaven un poc, serien republicans, no serien els altres, perquè com en Pedro, que sent de dretes, no diria els nostres enemics.\nE1: El que passa, és que els bombardejos normals, els feien els alemanys i els italians.\nA: La Batalla de Llevant.\nE1: No, no. Després va haver algun bombardeig republicà, però molt localitzat. El que estem intentant esbrinar són els bombardejos que va patir Borriana abans de la toma dels carlistes.\nA: També s’haurà d’explicar molt, perquè es vol llevar la voladura del campanar de Borriana. I ara què? Eixes coses jo no tinc ni dades ni res perquè quan això va passar ma mare no estava a Borriana.\nE1: La teua mare quan se’n va anar?\nA: En el 1938, quan se’n va a l’hospital de l’Alcora, al de Castelló i al de Borriana. Ma mare està sis dies fins que els organitzen tots a València, que justet està, que eixa persona tindria cinc anyets en la casa d’Enrique Monsolís. Estaven allí perquè els havien adjudicat eixa casa, ella i la seua germana i a una altra persona.\nE1: Sí perquè es van escriure unes memòries seues.\nA: Això ma mare sí que ho diu, que a ella li conta tot, i al net, i a més està tot escrit. Teresa, el que ara ací hi ha persones de la Salzadella i ja veuràs, hi ha dues persones d’Eslida, i que sempre van a través de Rosa Montlleó, a potser podeu tindre més…\nE2: A nosaltres sols ens interessa Borriana, els bombardejos…\nA: Ma mare no estava en eixa època…\nE1: La teua mare quan va acabar la guerra, i el teu pare que era militar, que els va passar?\nA: No res, perquè se’n van anar al poble d’ell i no els va passar res. El meu iaio sempre havia estat servint a la casa del terratinent, aleshores al fill ningú va anar darrere d’ell, i més encara que mon pare tenia un germà que es va passar als nacionals i era guàrdia civil.\nE1: I ta mare també…\nA: Ma mare des de Lorca, quan s’acaba la guerra, l’1 de juliol es casa i se’n va al poble de mon pare, que ell volia que anaren perquè ella no tenia res més que una habitació. I ma mare va dir: «Jo si me’n vaig en tu, me’n vaig ja casada i si no, adéu», i van renyir i ell va tornar al mes, perquè si ma mare haguera vingut a Borriana, l’hagueren tancada, com a la resta que no va vindre a Borriana però per la circumstància… Ells es van conéixer en el moment que ací hi ha internacionals, que els passen a Benicàssim.\nE1: Total, que se’n vana anar a Lorca…\nA: Ella va anar a l’hospital, un desplaçament de l’hospital. Llavors ella no torna ací fins set anys després. Sí que ve de visita un any, abans de nàixer, perquè es casen, es mor la primera xiqueta, mon pare cau mal, i bé… diners no hi havia per a res. El meu pare li enviava diners a la meua iaia per a què li comprara, i resulta que no va vindre. Després sequeres i de tot, però no ens hem amagat mai qui som, no mai. Sempre hem sabut qui som.\nE1: I perquè va tornar ta mare ací a Borriana?\nA: Perquè allí va haver-hi una sequera, divuit mesos sense ploure. L’any que jo vaig nàixer…\nE1: En quin any vas nàixer?\nA: Jo l’any 1944, i la meua germana en 1940. Però es va morir al mes de nàixer. Hi ha allí una sequera molt gran i ma mare ja veia que en Borriana tenia per a criar als xiquets més que allí perquè era més misteriós, i el meu oncle diu: «No deixeu la caseta». Després se’n van vindre, que van vindre carregats de coses i si venen en desembre, la famosa gelà del 1945, és en gener, aleshores quan es va gelar tot i gràcies al fet que ma mare tenia unes àvies que encara tenien fanecades ací van sembrar, que encara està a l’alqueria, anant a l’alqueria del Xurro. Jo sóc cosina prima, ma mare cosina germana de Carmesita la que tenia la pastisseria al carrer Iturbi. Carmensita i Lolia, sa mare d’ella i la meua àvia són germanes.\nE1: I tu ja et vas criar ací a Borriana?\nA: Jo des dels dos anys em vaig criar ací.\nE1: I ta mare en què treballava?\nA: Mon pare treballava en el que eixia, va estar molts anys treballant a Benitandús, que van fer un pantà. Ell de jove era picapedrer perquè al poble d’ell hi havia una pedrera, però se’n va a la mili a Figueres. Té un company que és mestre, de Vinaròs, que mai hem contactat, el va preparar i va fer una oposició. El dia 17 de juliol de 1936, feia el nomenament per a anar a la Guàrdia Presidencial d’Assalt.\nE1: Estava a Madrid?\nA: A Figueres. Però que el destí, li van dir que ja l’avisarien quan havia de fer el trasllat, que el dia 18 era l’alçament. Doncs al pare el reconeixen com a comandant, i ma mare…\nE1: Comandant perquè va fer carrera militar en la guerra…\nA: En la guerra mon pare sí, en la guerra ell va arribar a ser sense nomenar, Capità i en nomenament Tinent. Quan ell coneix a ma mare ja és Tinent. Però com després no s’han sabut res perquè jo, ja que sempre…. Jo et dic una cosa Jose, quan vosaltres estàveu en els scouts, a mi em preocupava molt què éreu, com cantàveu l’Estaca, a mi em xerrotejava un poquet, perquè jo aleshores també sabia poquet. Era una percepció.\nE1: Van vindre ací, i el teu pare treballava…\nA: Sí, van vindre ací i mon pare treballava en Benitandús, però després mon pare va treballar al magatzem. D’estiu anava a l’obra, després resulta que Borriana estava tota empedrà i tot això ho llevaven i ho tiraven al riu i ell va anar a l’alcalde i va dir que allò valia molts diners, ho van arreglar però no van fer res i això ho guardaven, on està ara la Casa de Cultura. El meu cosí sempre em deia que no teníem fotos, però arribe un moment que penses… Aleshores li donen eixa faena i a partir d’eixos llambordins, comença a empedrar el poble de Borriana. Però què passa? Que no hi ha prou pedra, i aquesta es trau del riu Millars, del riu Anna, i del riu Sec, que ara han fet un hotel en eixe tros, d’ací treien la pedra, i resulta que de moment va fer falta cinc homes i van estar quasi quatre o cinc anys al poble del pare que eren picapedrers i van fer la pedra necessària. Al mateix moment venien els de Vila-real a buscar-los per a veure si podien fer la feina. Així que, gràcies a això ell guanyava molts diners, perquè anava a estall, i llavors vam comprar la primera caseta ací a la Verge del Lledó, a la terra del Baró.\nE1: I la mare?\nA: Ma mare al magatzem, perquè no li haguera deixat treballar, en el masclista que ell era… A veure, sent roja era molt difícil. Ella no va deixar mai de ser infermera, ella punxava i on va fer ella molt de bé va ser al poble de mon pare, allí un dia el metge va fer una observació i el metge li pregunte a la família de mon pare qui era, i li ho deien i després vivíem en Santa Bárbara, al camp, però fam no patíem. Llavors li deien: «Que se lo pongan a la chica de las palmeras», i ma mare no cobrava mai a ningú perquè a pesar de poder estar rabiosa en el règim i tot, si ella els diu això als xiquets, a mi no m’ha fet mal ningú, però sempre en benevolència, no mai amb rancor.\nE1: De totes maneres…\nA: M mare no ha sigut infermera com ella volia ser.\nE1: Però té el títol d’infermera.\nA: Clar. Però una altra cosa, ella ha cosit plàstic, ha fet moltes coses, però el títol no l’ha pogut presentar a cap lloc, sempre l’ha tingut amagat.\nE1: Després, ella va anar a Múrcia i no la van….\nA: No la van represaliar perquè ella no va estar ací.\nE1: Ací a Borriana quan van tornar, la repressió a la vida quotidiana es notava?\nA: Doncs sí. Jo era la filla de “la roja enfermera“, i a més es gitava en un dels de justícia: «Xa mamà, per a tots els que hi havia, i justet en aquest…». A veure, en tots els col·lectius hi ha de tot, cadascú que se salve, però roja… i molta gent de la família inclús del meu home, per presentar a ma mare deien, la miliciana. Quina llàstima. Van estar senyalats. El meu germà anava als Salesians perquè van dir que el xiquet havia d’estudiar.\nE1: Després, ella no tenia clandestinitat?\nA: No, no. Nosaltres no hem tingut res. No han treballat clandestins.\nE1: I com és possible que tinga…\nA: Això està ací… Els guàrdies civils van anar al poble del meu pare a buscar-la, i van vindre quan vivíem a Verge del Lledó, i el mateix guàrdia li va preguntar pel seu nom, perquè la coneixien per viure pels barris, i ma mare li diu: «Sí que vos ha costat de trobar. Jo no he estat mai a Marroc, ací falta la sentència», tot li ho deien a ella, però la sentència la deu tindre el meu fill.\nE1: I açò que era?\nA: El meu germà estava fent magisteri, i jo no sé si havia acabat o no, perquè he de mirar la data.\nE1: Jo sóc de l’exemple que, hi ha uns informes del Govern Civil o de la Policia l’any 1960, d’una persona que ja ha complit condemna…\nA: No, ma mare no ha estat mai condemna.\nE1: Però que als anys seixanta i quasi setanta per a veure si està ací o li donaven els avals per a fer-li el passaport.\nA: Nosaltres, els meus pares, es van casar i van tindre a la xiqueta, però al cap de quatre mesos es va morir, i quatre anys després em tenen a mi. Jo nasc l’any 1944, ells vénen el desembre de 1945 i vaig estar set anys a Múrcia. Els meus oncles allí es van terroritzar, ma mare el que sí que va haver de fer és en els seus padrins de boda va ser deixar de tindre correspondència perquè allí estaven bussejant, i ella va tallar…\nE1: Però bussejant com a infermera en la guerra o…\nA: Acabada la guerra, això és verídic.\nE1: Escolta, què ha de veure amb això?\nA: Doncs que va estar al Partit Comunista.\nA: Però ma mare està afiliada al Partit Comunista, que jo sí que ho sé que es van afiliar totes. Aleshores en una vinyeta que van fer, saps què van posar? Que encara no estaven les feministes al dia ni res i ma mare tindria 20 anys.\nE1: És a dir, ella en la guerra es va afiliar al Partit Comunista.\nA: Sí. Quan ja estava a l’hospital. Denís va ser el que les va afiliar.\nE1: Denís era molt jovenet aleshores.\nA: Doncs potser, Denís i ma mare tenien la mateixa edat, 20 anys. Doncs ma mare en eixa vinyeta va posar: «Mujeres, uníos y venceréis». Anaven per davant… Ma mare era una dona molt intel·ligent, però ella, el que sí que havia fet era una lluita sindical, però com era tan bona treballadora, el cap no la no feia fóra, això sí, quan ha eixit una llei que s’havia de reivindicar…\nE1: L’any 1971 encara estan revisant qui havia estat en el Partit Comunista.\nA: Això és una denúncia de Borriana. Això algú deguera dir: «I aquest mestre?». El fill mestre, encara que érem molt pobrets… Això si em demanen els papers per a cobrar ma mare, això no ens assabentem, això està a Salamanca. M’entens? Sabem que ha vingut la Guàrdia Civil a buscar-mos i el Capità de la Guàrdia Civil i: «Ustedes tranquilos que mientras yo esté en el puesto, a ustedes no les pasará nada». El que sí que no va estar al cas, és quan es fa el llibre, que Rosa Monlleó si ho haguera tingut, ho haguera posat perquè haguera sigut molt important. Aleshores l’únic que puc tindre de la repressió per a tu és això i tota la sentència.\nE1: De totes maneres, hi ha una cosa que mai he comprés. Jo sóc de fora de Borriana però bé, com és possible que Vicente Devís, que era comunista només va ser represaliat en un batalló de treballadors a Àfrica.\nA: Però Teresa, mira. El dia que ma mare ve ací, Lola Agustín, que ella hi ha prepart coses, i en un altre llibre que està ma mare és d’ella.\nE1: Lola jo sé que té moltes converses gravades en Devís.\nA: Lola li diu a Devís que hi havia eixe primer congrés, i la dona va dir que no perquè podia fer molt de mal als néts, i jo li deia a ma mare joveneta: «Doncs tu hauries d’haver criat com a les filles de Devís, amb una bossa més gran que…», i ma mare em deia: «Si després ix mal, què farem?».\nE1: Un dia vaig conéixer a Lola.\nA: Lola es va dedicar a què les filles tingueren la menor taca possible. Devís, possiblement… Mira, ma mare quan està a l’hospital de Lorca, ella està en psiquiatria, i ací hi ha malalts i col·locats, i a la sala dels col·locats i hi ha una persona que està vigilada, no sé per què, en el control de la República. Aleshores on ella es quedava, que estava en un taller de cuina en una habitació llogà, la mare, la germana i la més xicoteta, li demanen a ma mare si la mare d’eixe xic pot veure-la. Ma mare quan ja s’acaba tota la cuina i tot a les 3 de la vesprada, eixe xic baixe per l’escala i la mare pugen i aleshores hi ha un encontre. A ma mare li van fer un Consell de Guerra, ella estava militaritzada. Però és que eixa família després que agafen al germà de ma mare i els tanquen dins de la plaça de bous, ma mare recorre a eixa família que són camises velles i d’ací cap amunt, llavors també trauen al meu oncle.\nE1: El teu oncle estava a la plaça de bous de València?\nA: De Lorca. Què és el que passa? Que Vicente també ha fet favors a gent de dretes, i a eixa gent l’afavorien.\nE1: Clar, perquè és l’única persona del tot el Consell Municipal que no té…\nA: Sí, d’acord. Però vull dir, que tota la seua família tenia una tia que va estar en Bilbao empresonada…\nE1: María Devís, sí.\nA: María? La senyora María? No ho sabia. Bé, la tia de Devís, haguera pogut recórrer al nebot i la influència… Tenia dos fills, i això que t’has volgut molt però, la senyora María, tenia un altre nom. Aquella dona no va voler, aleshores Vicente Devís, que ve de famílies molt d’esquerres, o ell almenys, pense que ací hi ha un tal Juanito Granell que estava en Franco, eixe és el que promocionava el Magatzem d’Abonament, eixe home va ser valedor de Vicente. Però potser Vicente també va ser valedor d’una altra cosa que per això no ens han matat… Bé, què? No t’he ajudat res perquè he parlat jo més que tu…\nE1: Jo no tinc res a dir, eres tu la que has de dir-ho… De totes maneres, és això, el temps que va estar la teua mare ací en l’època de la guerra, t’ha contat com era la vida quotidiana a l’hospital? Quina gent hi havia?\nE1: Era un hospital normal? O un hospital de guerra?\nA: Ella et conta. Estudia el que els demanen, entrem a treballar, hi havia monges i ella agraeix a les monges que es van portar molt bé i van aprendre molt d’elles, més que en tot el llibre que havia estudiat.\nE1: En l’època de la guerra ací en Borriana?\nA: Sí, en l’hospital. Ací estan les dates, en setembre o a primer d’octubre, estaven les monges i ma mare les reconeix. Això demostra que és una persona que sempre serà d’esquerres però no anarquista, d’esquerres però en la humanitat sempre per davant. Aleshores, ací van vindre xiquets d’Àvila, de Vallecas, que diuen que tenen una llengua d’astral, perquè els pelaven i deien que el fill de mon cosí Paco Ventura, que era barber, va estar en eixe això, i els desvestien i els llavaven, els pelaven en pèl al zero i els punxaven per al tifus, als d’Àvila i als de Vallecas, que ella sempre ho deia: «Menys Adolfo Suárez, em pense que van vindre tots».\nE1: Sí que és veritat que va vindre molta gent d’Àvila.\nA: Veus, això potser el meu germà no ho sap perquè les mares, la tia, i jo al meu cosí Paco li diem: «Què? Que tots davant de mi parlant de comunistes i a tu què? Ara ha vingut Serafín Guinot i tot això». Els nostres avis ja eren d’esquerres.\nE1: En l’hospital acollien a la gent que venia refugiada?\nA: Els posaven al casalici de Calatrava. Allí estaven, i per a dormir després d’endreçar-los els portaven a Carmelites i a les Dominiques. Allí van anar els refugiats.\nE1: Sí, perquè van vindre molt ací a Borriana.\nA: Que després potser, no teu puc assegurar, però com si hagueren sigut els xiquets que després van anar a Rússia. Això ja no sé si és afegit o d’eixa història va eixir això. Jo el que no sé cert, no ho dic.\nE1: Després en la guerra, a banda d’això, l’hospital també era un hospital de guerra?\nA: L’hospital estava en dues fases, una municipal i l’altra militar, que és on estava ma mare, en el militar. Com quan va anar a Lorca en lloc d’anar a ferits va anar psiquiatria i li van fer un curs i tot. Hi havia un senyor que li passava llibres a ma mare, i ell va treure excel·lent i la mare apta, ell era capellà, per això era tan sabut, i ma mare llegint aquest llibre posa els noms dels psiquiatres. Ella, sí que quan va acabar la guerra, que ja manaven els nacionals, sí que algú li va proposar que se n’anara a un sanatori per Alacant, el que passa que ma mare tenia una germana, no tenia pare, i sa mare havia perdut l’oremus, entre morir l’home en 47 anys en tres dies, el Front, ma mare… l’àvia va perdre l’oremus, ja no era ningú, la van ingressar i tot. Aleshores ma mare per no deixar a la xiqueta xicoteta en un orfenat, ma mare va desistir de la feina i va optar per casar-se. Va tindre a la xiqueta que amb 3 anys es mor, però va estar en una tia fadrina que jo tenia, i ma mare perquè millorara més la vida de la germana, la va enviar a Borriana.\nE1: Què és una tia teua?\nA: Sí, que va faltar abans que tots.\nE1: I la mare de ta mare, la teua àvia, estava ingressada?\nA: L’àvia va morir en l’hospital de Múrcia, en demència. Després hi ha coses dures de la família… Al mes d’ingressar se li mor sa mare, després la xiqueta… Calamitats de la guerra.\nE1: I de l’època de la guerra i de l’hospital, què és el que et contava ta mare dels bombardejos?\nA: El que deien era que venia el bombardeig, que pujaren i s’amagaren baix l’escala de l’església de Sant Blai. Eixien de l’hospital, i aleshores tots deien: «Ja venen els nostres, ja venen els nostres» i en Pedro Lisandra, i possiblement el pare de… Perquè clar, si els altres eren rojos i els altres eren l’enemic…\nE1: No et contava res de quan venia un bombardeig, com reaccionaven?\nA: No, no sé res d’això. Potser anaren al refugi… No ho recorde, per a ella no seria tan important com el dels xiquets, i una família que perd al pare de seguida, doncs hi ha moltes coses.\nE1: En els xiquets quina feina feien?\nA: Netejar-los. Posar-los dins la tina en aigua bullent.\nE1: Sols quan venien, després ja no.\nA: No, després ja no. Els xiquets estaven integrats en altres llocs.\nE1: I després la teua mare ja va estar d’infermera?\nA: Clar, va estar en els soldats a Borriana, que igual coneixes a un xic que ara ja és major, fill de Mari Rem Granell, que l’avi estava coix.\nE2: Pablo, que són tres germans.\nA: Sí. Peris li deien?\nE2: Jo el que conec li diuen Granell de cognom.\nA: Doncs eixe, al seu avi en eixa batalla li van haver de tallar la cama en un bombardeig. Això va ser en el Front. En la fossa comú d’Almedíjar vaig estar, en Borriana una persona molt implicada sempre en política, que lidien Rosa Marco, que ha sigut regidora, sempre li ho dic: «Tu t’endús a la meua néta darrere».\nE1: la teua mare a l’hospital de Borriana.\nA: Aquesta dona, que li diuen Lolita, que els altres no sé qui són, li deien Lolita Montzó i és mare d’Isabel, una molt posada en el Partit Popular ara, una rossa alta. Jo li dic: «Mira, jo no vull saber res», però ens volem. I aquesta no sé si és la dona d’algú o alguna cosa, i ací està la meua mare retratant-se.\nA: A veure, açò és el del llibre. Açò és el que Rosa Montlleó… Açò és abans del llibre. El llibre és aquest, no te’l regale perquè estic cansà de regalar llibres…\nA: Mira, ací està el dia que ella va a parlar en els xiquets de l’UJI, que la va cridar Rosa Montlleó, i els diu aquesta frase que Rosa ha fet bé de posar-la ací.\nE1: Quants anys tenia ta mare quan va faltar?\nA: 86. Però açò va ser l’any 2002, però que açò no… Ella era major quan va fer això.\nE1: I l’evacuació de l’hospital com va ser?\nA: Ací sí que va haver-hi bombardejos. Ella el que et puc contar a la inversa, és venint d’Alfondeguilla, per tota la Vall d’Uixó, s’havien d’anar perquè bombardejaven.\nE1: Per què se’n van anar a Alfondeguilla?\nA: Perquè estava allí la seua àvia, que encara va voler quedar-se en Alfondeguilla. El meu avi és d’allí, el pare de mare, aleshores s’havia mort l’home i encara tenia una xiqueta de 7 anys, llavors la meua àvia, en lloc d’anar-se’n en les dues filles, va preferir quedar-se en Alfondeguilla. Aleshores ma tia i mare van anar per última volta a dir-li, que vinguera en elles. I allí ho van perdre tot, tot fet malbé.\nE1: I sa mare es va trastocar?\nA: I la iaia ja després… Un dia li envien un avís a ma mare que havien vist a la iaia en Chinchilla amb la xiqueta. Ma mare demana permís per a anar a Chinchilla a buscar a sa mare i com era militar no li donen permís, i com no portaven cap salconduit no podien entrar a menjar tampoc. Aleshores, ja arrepleguen a la xiqueta i sa mare i, estan a Lorca, com ma mare estava en psiquiatria, a la iaia l’internen en el mateix hospital, i van fer que ma mare es quedara a dormir amb ella per a veure, però una nit va haver de cridar per a què anara a buscar-la. T’ho dic perquè ma mare és una persona que ha sigut excel·lent, i llavors no va tindre més remei que ingressar-la a Múrcia, i ma mare va haver d’anar amb un tinent i va dir: «Jo em quede a casa la meua germana però només puc oferir-te una butaca», i aleshores el metge de l’hospital de Múrcia va dir: «No vos preocupeu que jo m’encarregue d’ella». I ma mare eixa nit es va quedar sola en una cel·la, on li van donar recer. Ella es casa i diu: «Així m’enduc a ma mare», perquè com mon pare volia casar-se al poble d’ella i ma mare va dir que allí de Lorca eixe casà o venia a Borriana, va anar a demanar els papers i va vindre ací a Borriana, aleshores a la comandància li deien: «Vosté com és que açò no ho ha demanat abans?», amb això que el torna, i ma mare… Com ella en eixe trasllat que ve a Borriana, dóna l’adreça, quan la iaia es mor, al mes d’estar casa amb ella, en lloc d’avisar a Múrcia avisen a Borriana, des d’allí imagina… Ella està en una fossa comuna.\nE1: Això és l’any 1939, no?\nA: Sí. I en la fossa comuna on eixa família estan els meus besavis, que eren rics, venien oli, vi… Tenien negoci, a ma mare en lloc de ser infermera, anaven a ficar-li un negoci per a ella sola perquè tenia clientela. De tota una vida organitzada, a passar totes eixes històries… I encara sort que de la família del meu pare només em quede una germana, però la família de mon pare, l’han adorat a ma mare, sempre.\nE1: Ta mare quan va tornar a Borriana encara era infermera? Tenia contactes amb la senyora Manolita?\nA: Ma mare havia estudiat a casa la senyora Manolita i en Rafael. Eixos van ser els seus tutors. Tu estàs sentit moltes coses aquests dies…\nE1: Ell se’n va anar a Mèxic, i ella es va quedar ací, i ell va…\nA: Sí que parlaven, i tenien un altre metge que també…\nA: No, uns altres que… La meua amiga Alicia ha viscut en eixa casa… Com es diuen… Alfredo no sé com. Eixe, a voltes venia Borriana, es creuaven i es parlaven, el que no sé…\nE1: Ho dic perquè Rafael Arnau, es va exiliar i va anar a viure a Mèxic, però va ser quan la senyora Manolita va començar a exercir.\nA: T’he de dir una cosa, ma mare no se’n va a Mèxic perquè ma mare portava una càrrega darrere. Hi havia un metge que treballava en Alacant i li deia: «Véngase con nosotros», perquè ma mare si ve a Borriana, ella després hi haurà passat moltes coses però ella es va estalviar no tindre la terra, una cosa per l’altra. I en el poble del meu pare no va haver-hi guerra, allí res. La iaia tenia quatre néts i un gendre al Front.\nE1: I a Borriana, ella tant que es va formar com a infermera en Rafael i Manolita.\nA: Ells van ser els seus tutors. En ma mare parlava, jo era més xiqueta, que jo recorde a la senyora Manolita com una dona dolceta, d’això me’n recorde un poc. Però va ser sospitós, perquè primer van fer una llista que la van… Ella, jo després llegint el del meu nebot, jo tinc confusió. Ella va entrar d’infermera, fa un treball sobre la vida de Pablo Iglesias, però també, i ara m’adone, que l’examen no era abans d’anar a la tutoria, sinó després, però el llibre el va haver d’aprendre… Tot el món no va entrar, i després la prova també està que es queda municipal, i ma mare era Sergent de Sanitat per a poder cobrar, primer no es podia cobrar i ma mare sempre deia: «Els carabiners cobren i eixos no han matat a més que jo». I ací hi ha una llei que no estava desenvolupada, i després de morta, m’adone que Zapatero, amb divuit anys va desenvolupar un article de què van cobrar les infermeres. És a dir, mon pare cobra deu anys, però ma mare, vint. Li fan eixe reconeixement als vint, això sí, hauríem de veure les dates per si t’interessa… I mon pare, Comandant, que mira, sóc filla d’un Comandant. Això sí que és seriós, i Rosa Montlleó no ho ha vist mai. Això és la nòmina que cobraven a l’hospital. És que la xica aquesta que és filla del doctor en Juan, Isabel, és la directora de l’hospital.\nE1: Isabel Domingo?\nA: Sí. Però si nombres a ella, és Isabel Forné, però jo sé que no és ella, i el pare té el segon cognom. Aquests eren d’esquerres.\nE2: Ja no viurà ningú…\nA: No, no, perquè inclús el germà d’ella podria viure… Adona’t que ma mare va néixer en el 1915, ja tindria 100 i molts anys, i les famílies, doncs ens hem anat diluint.\nE1: Açò què és?\nA: Açò és un llibre. És un llibre segellat per la UGT. El llibre el trau Rosa Montlleó. Jo si el vols, te’l deixe. Ja estic farta de regalar llibres Jose… Eixe és dels bombardejos de Nules. Ací done la casualitat, en aquest llibre, que també està ma mare, la seua vida… Ací tens el resumen de la seua vida. Emporta-t’ho tot i ja m’ho tornes.\nE1: D’acord, com vulgues.\nA: Hi ha un tros del llibre que ma mare parla de les votacions quan la república que ja voten les dones. Com ma mare no té edat… aleshores nomenen a una modista de Borriana que li deien Mercedetes, que deia que va anar a votar en les seues amigues.\nEntrevistadora 1: De la plaça de bous? A no, en casa Enrique, en casa Enrique. Ah, sí, sí.\nAntonia: Vols llegir el del meu nebot si t’interessa?\nA: Bé, ací no està soles el de la vida d’ell, això és un treball. Ell em va dir: «Uelita, jo vaig a fer-ho».\nA: Vuitanta i molts anys.\nA: I no me’n recorde.\nA: I només va anar a classe fins als 9 anys. Això és el que t’ha contat, si vols que t’ho copie… [inaudible] i dic: «Mamà, ací no ni hi ha ni per a començar a fer un treball», i aleshores es va gravar el vídeo. Estem al poble, tu que estàs en l’administració, Jose?\nJose: Jo estic al Servei de Llengües, traducció i correcció de textos. Sí, a Rosa li faig feina d’aquesta, li corregisc llibres.\nP1: Doncs Rosa només volia veure a ma mare perquè havia estat amb ella, i la meua néta, filla d’Òscar, està estudiant magisteri.


ShareMe - free Product Cost Calculator download\nRegister Code For Universal Shield 4, Screaming Trees Discography, Peachtree Inventory Software Free Tutorial, Get At Ya Lyrics Chris Brown, Abyss Web Server, Recover Deleted Files Om Youcam, Staff Holidays Spreadsheet Template, Dash Tool V 10, Icon Changer Mac, Acer Arcade Deluxe Media Player, Creating Ebook Pdf, Big Sur Waterbeds Wichita Ks, Bangladesh Bureau Of Statistics, Systools Wab Converter, Blackberry Answer Phone Messages\n4. cost Of Power calculator - Mobile/Lifestyle\n6. Meeting cost calculator - MCC - Mobile/Utilities\n9. John Hancock cost of Care calculator - Mobile/Business\n3. Road Trip Gas calculator - Mobile/Finance\n4. ViceCalculator - Mobile/Finance\n5. Carpool calculator - Mobile/Productivity\n8. Coc Village cost calculator + expert guide - Mobile/Reference\n9. Divorce calculator - Mobile/Utilities\n10. MobileLoan calculator - Mobile/Finance\n4. Car Buyer calculator for Pocket PC 2002 - Utilities/Other Utilities\n9. ROICalculator - Web Authoring/Misc Tools\nUnit Product Cost Calculator | Generic Electrical Energy Cost Calculator | Moving Cost Calculator | Btu Cost Calculator | Energy Cost Calculator | Landed Cost Calculator | Freight Cost Calculator | Airline Cost Calculator | Click Cost Calculator


Fam a les escoles catalanes - Notícies Societat - Notícies Societat - e-notícies\nSocietat · 15 de Gener de 2013. 17:47h.\nCampanya internacional de la Creu Roja per recollir aliments\nUn nen dina en una escola, en una foto d'arxiu\nLa Creu Roja ha posat en marxa un "programa d'emergència" internacional per alimentar correctament els nens que es queden a menjar a l'escola i les famílies dels quals no disposen de recursos per pagar aquest servei.\nA través de la plataforma Worldcco, que busca la col·laboració entre les empreses i les ONG's, la Creu Roja espera assolir l'objectiu de subvencionar l'àpat principal de 90 nens que es queden un mínim de 119 dies a dinar a l'escola. En total, els diners que calen són poc més de 33.000 euros. En aquests moments en porten recaptats uns 600.\nL'entitat ha recordat que "Catalunya presenta nivells més alts de pobresa infantil que en altres països del nostre entorn. En aquest moment, al nostre país la taxa de pobresa infantil se situa en el 28%".\nTambé ha remarcat que aquest programa intentarà suavitzar les situacions d'emergència en relació amb la manca del nen de l'alimentació adequada".\n"L'objectiu del projecte és assegurar que el nen faci un àpat saludable al dia, amb la varietat adequada i de qualitat, mitjançant el pagament d'honoraris de menjador a aquelles famílies que estan dins de la pobresa", han reblat.\nLa subvenció d'aquests àpats escolars "estarà en coordinació directa amb les empreses/entitats responsables dels serveis de menjars de l'escola per assegurar-se que aquestes contribucions rebudes s'utilitzen per al mateix propòsit".\nLa Generalitat es queda sense l'euro per recepta


[:ca]Xerrada sobre Enoturisme, de Lluís Tolosa, a la Ruta del Vi de Lleida[:es]Charla sobre Enoturismo, de Lluís Tolosa, en la Ruta del Vino de Lleida[:] - Como Pomona\nActualitat | Events | Producte | Vins\n[:ca]Xerrada sobre Enoturisme, de Lluís Tolosa, a la Ruta del Vi de Lleida[:es]Charla sobre Enoturismo, de Lluís Tolosa, en la Ruta del Vino de Lleida[:]\n12 / juliol /, 2018\n[:ca]Lluís Tolosa, autor de la Guia d’Enoturisme de Catalunya, va pronunciar una engrescadora xerrada a la Seu Vella pels membres de la Ruta del Vi de Lleida – Costers del Segre aquest dilluns, dia 9 de juliol, assegurant que “estem en un gran moment per l’enoturisme i depèn de nosaltres mateixos aprofitar l’oportunitat”.\nTolosa va voler fer una introducció presentant grans projectes que estaven en marxa en diferents punts del món, com la Ciutat del Vi de Bourdeus o el projecte xinès de Changyu per fer un parc temàtic del vi amb un pressupost deu vegades superior al de Bourdeus. Finalitzada aquesta introducció, l’expert en enoturisme va esperonar els membres de la ruta lleidatana per pensar en gran, associant-se i creant sinergies. Així mateix, el conferenciant va assenyalar els que va considerar “errors més freqüents del sector de l’enoturisme” per a, tot seguit, fer unes recomanacions.\nLa jornada es va tancar amb un dinar de germanor al restaurant Celler del Roser, on els caragols i els vins de Lleida DO Costers del Segre van ser protagonistes.[:es]Lluís Tolosa, autor de la Guía de Enoturismo de Cataluña, pronunció una estimulante charla en la Seu Vella para los miembros de la Ruta del Vino de Lleida -Costers del Segre este lunes, día 9 de julio, asegurando que “estamos en un gran momento para el enoturismo y depende de nosotros mismos aprovechar la oportunidad “.\nTolosa quiso hacer una introducción presentando grandes proyectos que estaban en marcha en diferentes puntos del mundo, como la Ciudad del Vino de Burdeos o el proyecto chino de Changyu para hacer un parque temático del vino con un presupuesto diez veces superior al de Burdeos. Finalizada esta introducción, el experto en enoturismo espoleó a los miembros de la ruta leridana para pensar en grande, asociándose y creando sinergias. Asimismo, el conferenciante señaló los que consideró “errores más frecuentes del sector del enoturismo” para, a continuación, hacer unas recomendaciones.\nLa jornada se cerró con una comida de hermandad en el restaurante Celler del Roser, donde los caracoles y los vinos de Lleida DO Costers del Segre fueron protagonistas.[:]\nPrevAnterior[:ca]Anàlisi experiencial del consumidor de pernil[:es]Análisis experiencial del consumidor de jamón[:]\nSegüent[:ca]Premis d’Enoturisme per a Abadal, Sapiens Travel i Cuina de l’Empordanet[:es]Premios de Enoturismo para Abadal, Sapiens Travel y Cuina de l’Empordanet[:]Next\nRaimat presenta ‘El Molí’, el seu nou vi ecològic elaborat amb cabernet sauvignon i syrah\nEl celler RAIMAT (D.O. Costers del Segre) comença aquest nou any presentant un vi ecològic d’allò més especial. Es tracta de “El Molí 2018”, un\nEl Xup Xup Solidari 2021 recapta 9.000 euros per Arrels Sant Ignasi\nLes societats gastronòmiques i l’ESCHOTUR Lleida han distribuït 300 lots per aquesta acció solidària Les societats gastronòmiques de Lleida, Amics del Bacallà, Cauet del Segrià,\nPrimeres Jornades Gastronòmiques de la Tòfona a l’Espurna de Lleida\nEl xef Jesús Gimena elabora un menú amb aquest producte gourmet durant el gener i febrer El restaurant l’Espurna de Lleida incorpora a la carta\nCertificació “Biosphere” de Turisme responsable i sostenible per la Ruta del Vi de Lleida\nL’Associació Ruta del Vi de Lleida – Costers del Segre, que integra una setantena d’agents públics i privats del sector del turisme del vi, ha


El Govern, el món local i el moviment juvenil convoquen un nou Congrés de la Joventut de Catalunya - Social.cat\nAquest congrés generarà un nou marc de les polítiques de joventut per als propers anys\nDissabte, 1 de maig de 2021 | 09:15 h\nEl proper Congrés de la Joventut de Catalunya tindrà lloc el 7, 8 i 9 d’octubre del 2021 | Govern\nEl Govern de la Generalitat, el Consell Nacional de la Joventut de Catalunya –que agrupa les entitats juvenils- i les entitats municipalistes han presentat aquest matí en roda de premsa el procés cap a un nou Congrés de la Joventut de Catalunya, que iniciarà els treballs previs a finals de juny i que culminarà el 7, 8 i 9 d’octubre amb la seva celebració.\nLa presentació d’aquest full de ruta ha tingut lloc aquest dimecres a la Nau Bostik del barri de la Sagrera, a Barcelona, davant d’un centenar de persones (majoritàriament en línia), i ha comptat amb la participació de la directora general de Joventut, Laia Girós; el director general de l’Agència Catalana de la Joventut, Cesc Poch; el president del Consell Nacional de la Joventut de Catalunya (CNJC), Guillermo Chirino; el president del Fòrum de Joves electes de l’Associació Catalana de Municipis (ACM), Eloi Hernàndez; i el representant de la Federació de Municipis de Catalunya (FMC), Lluís Vall.\nUn Congrés amb sis espais\nLa roda de premsa ha servit també per exposar quins són els sis espais de treball del Congrés: projectes de vida i emancipacions; co-creació, expressió i identitats; inclusió social, feminismes i equitat; connexió i transformació digital; bé comú i justícia climàtica; i res-pública en joventut. Aquests espais seran oberts a la participació de la ciutadania i els organitzadors fan una crida a ampliar al màxim aquesta participació. Cada espai de treball serà impulsat i liderat per un grup motor format per personal tècnic del Govern i de les entitats.\nLa urgència d’un nou Pla Nacional de Juventut\nCongrés Nacional Joventut de Catalunya\nConsell Nacional Juventut


D'altra banda, l'efervescència política als carrers escocesos i a les xarxes socials era frenètica, davant el clar augment de les expectatives del vot favorable a la independència. Finalment, el referèndum del 18 de setembre, amb una participació històrica del 85%, va donar una majoria als partidaris de la permanència en el Regne Unit que, amb 2.001.926 vots, es van imposar sobre els 1.617.989 vots favorables a la independència (55,3% enfront d'un 44,7%)\nEl joc brut de la burgesia britànica\nbancs inglesesLa permanència en el Regne Unit no ha guanyat de forma neta, democràtica i modèlica com es pretén fer creure en la resta d'Europa. Encara que la diferència amb l'actitud del govern del PP ?que nega al poble de Catalunya el dret a decidir i li amenaça fins i tot amb la supressió de l'autonomia? és abismal, Cameron va convocar el referèndum creient que el SÍ no tenia cap opció. Per a ell i la classe dominant anglesa era la forma més intel·ligent de frenar l'auge del nacionalisme a Escòcia. Però poques setmanes abans de celebrar-se la consulta, va haver de rectificar i llançar una feroç campanya pel NO amb el suport dels dirigents laboristes, de la Unió Europea, la gran banca i el gran capital, esprement fins a l'últim segon el vot de la por augurant tot tipus de catàstrofes de triomfar el SÍ. Per exemple, el Royal Bank of Scotland (RBS), Lloyds Bank i el conjunt del sector financer el negoci del qual equival a 12 vegades el PIB d'Escòcia, van amenaçar amb traslladar les seves oficines centrals a Anglaterra. Les autoritats econòmiques britàniques van publicar uns suposats plans de contingència fent al·lusió a les escenes de pànic financer que es van viure durant la crisi de 2007 amb cues de clients enfront de les oficines de Northern Rock per retirar els seus estalvis. Mark Carney, governador del Banc d'Anglaterra, i George Osborne, ministre del tresor, van renunciar a participar en la reunió del G20 a Austràlia en previsió de possibles turbulències com a resultat del referèndum; el comissari belga Karel De Gucht va afirmar que el SÍ escocès hauria provocat un ?terratrèmol polític similar al final de l'imperi soviètic?; ?una Europa regida per l'autodeterminació dels pobles és ingovernable? va dir. També el FMI, i el departament d'Estat d'EUA van expressar el seu profund temor a la independència al·legant raons geoestratégicas i de cohesió del bloc imperialista occidental.\nNo hi ha dubte que la burgesia anglesa, i els líders polítics subordinats a ella, han realitzat la campanya de l'extorsió, del catastrofisme i l'amenaça. Però la por, com comença a ocórrer en molts llocs, va canviar de bàndol i enmig de la campanya David Cameron va haver de recórrer a les promeses de majors competències per al Govern escocès, alguna cosa al que des d'un principi s'havia negat.\nUna rebel·lió contra els ajustos, l'austeritat i la dictadura dels més poderosos.\nCameron va prometre ?amb el suport de liberals, laboristes i en concret de l'ex primer ministre laborista Gordon Brown que va actuar com a portaveu? la més àmplia i ràpida devolució de competències al Parlament escocès per frenar la independència. La combinació del pal amb aquesta pastanaga, va propiciar que les enquestes comencessin a canviar de signe. La borsa va recobrar progressivament la calma i la lliura es va revaloritzar durant la pròpia jornada electoral. En finalitzar el recompte, el NO s'havia imposat per deu punts de diferència.\ncameron referendum escociaParecen molts, però quan Cameron va decidir acceptar la convocatòria del referèndum el NO comptava amb més de 20 punts d'avantatge que es van ser retallant, i una setmana abans que es votés els partidaris de la independència van superar per primera vegada als unionistes. La participació en la consulta va arribar al 84,6% batent un record històric. L'alta participació va significar la incorporació de prop d'un milió de persones a les urnes, que sí voten en les eleccions britàniques però no en les escoceses. A la ciutat mes gran d'Escòcia, Glasgow, i en Dundee, s'han donat les xifres més altes d'abstenció, 75% i 78% respectivament, però en aquestes urbs obreres i laboristes ha guanyat el SÍ, igual que en North Lanarkshire i West Dunbartonshire. El record pro independència ho aconsegueix Dundee amb un 57,3% de vots favorables.\nAquestes zones en les quals el vot independentista es va imposar són les que més han sofert els tancaments d'empreses i els acomiadaments. Eren feus del laborisme que han votat SÍ demostrant el profund descontentament de la classe obrera escocesa amb les polítiques d'ajust, amb els programes d'austeritat, amb la capitulació dels dirigents laboristes davant Cameron. El SÍ d'un ampli sector de la classe obrera escocesa ha estat un vot contundent de protesta contra el govern Tory, al que es veu responsable de les retallades i de la deterioració de les seves condicions de vida.\nÉs significatiu l'elevat nombre de votants pel NO a la independència en àrees dominades pel (SNP), Partit Nacional Escocès, com Aberdeen, on tots els diputats als parlaments britànic i escocès són laboristes o del SNP. Aberdeen és una ciutat que es beneficia de l'ocupació i les rendes derivades del petroli i el gas del Mar del Nord i on el NO va guanyar per un 58,61% enfront del 41,39% del SI. En Aberdeenshire, on guanya el SNP, la victòria del NO va ser del 60,4% enfront del 39,6%. La victòria del NO es dóna en feus conservadors i liberal-demòcrates, a les illes Orkney i Shetland i a la capital, Edimburg, on el NO guanya per un 61% enfront del 39% del SI.\nEn línies generals es podria dir que la burgesia, la City, la gran banca, va optar pel NO, mentre que amplis sectors de la classe obrera es van pronunciar pel SI desautoritzant als dirigents laboristes; al mateix temps, la petita burgesia va dividir el seu vot oscil·lant entre ambdues posicions, espantada per les amenaces i les repercussions de l'opció independentista, i esperançada que una Escòcia independent podria demostrar la seva viabilitat respectant els drets socials.\nUna cosa està clara. Malgrat la victòria del NO la burgesia del Regne Unit ha sortit més feble, més dividida i sense haver aconseguit cap dels objectius pels quals va entrar en aquesta campanya: han enfortit les tendències centrífugues en el Regne Unit i en la resta d'Europa i, de rebot, anglesos, irlandesos i galeses exigeixen més capacitat de decisió en els seus propis assumptes. Els resultats han deixat clar, i això és fonamental, que existeix un malestar profund entre els treballadors escocesos i del conjunt de les Illes contra les polítiques d'ajust, i condicions madures per a una lluita de masses contra el govern de Cameron.\nCrisi entre els Torys i en el laborisme britànic\nmiliband escociaEl lideratge de Cameron surt afeblit per haver portat al Regne Unit a la vora de l'abisme de la divisió. Un ampli sector del Partit Conservador li culpa per eliminar del referèndum una tercera opció de més autonomia com a alternativa a la independència. Però al mateix temps hi ha dubtes i crítiques a les concessions d'última hora, com les expressades per Boris Jonson, alcalde de Londres i potencial aspirant a la cadira de Cameron, que les considera ?lleugerament temeràries?. També Owen Paterson, fins fa poc ministre de medi ambient, va demanar que sigui convocat el Parlament d'urgència per debatre les conseqüències del referèndum i va criticar el ?caòtic? final de la campanya del NO: ?És inacceptable que en l'últim tram es permeti a un exprimer ministre laborista fer imprudents promeses sobre l'extensió de nous poders als escocesos amb el suport dels líders dels tres partits de Regne Unit, però sense un mandat del Parlament?. David Cameron va voler donar-se un vernís democràtic a Escòcia però el tir li ha sortit per la culata: molt probablement en els propers mesos s'obrirà una crisi en el Partit Conservador.\nEl referèndum també ha deixat al descobert un autèntic abisme entre l'adreça laborista i la seva base social, que s'ha rebel·lat a Escòcia votant sí o abstenint-se. El missatge de les bases laboristes és que no confien en els seus dirigents per frenar la política de retallades, les privatitzacions i l'empobriment de la classe obrera. Ha estat més que un toc d'atenció exigint un canvi profund, però ni Ed Miliband, líder del partit laborista britànic, ni la cúpula actual estan disposats a escoltar aquest missatge la qual cosa tindrà profundes conseqüències. El Partit Laborista ha obtingut un seriós revés que es reflectirà probablement en les properes cites electorals provocant crisis i un desgast similar al PASOK, el PSF i el PSOE en l'Estat espanyol. L'intent desesperat de ressuscitar a dirigents cremats com Gordon Brown està condemnat al fracàs.\nQuè hagués ocorregut d'haver guanyat l'opció de la independència?\nEl vot independentista ha estat promogut des de les organitzacions a l'esquerra del laborisme com a motor del canvi social i de lluita pel socialisme. No obstant això, la idea que la independència era un pas segur cap al socialisme no es correspon amb la realitat, i ha xocat de cara amb la campanya del NSP, la dreta nacionalista escocesa. Entre els dirigents d'aquestes formacions d'esquerra va predominar la formula que abans de res calia assegurar la independència, i per tant el vot SÍ, i això els va portar a abandonar una posició de classe i internacionalista i a col·locar-se darrere del SNP, la qual cosa òbviament beneficiava el discurs dels nacionalistes burgesos escocesos. Triar entre estar en un Regne Unit capitalista o una Escòcia capitalista amb la mateixa reina, l'OTAN, les retallades etc., no és l'alternativa. De fet, aquest element va tenir el seu efecte i un sector de votants d'esquerra preferís quedar-se a casa a Glasgow i altres ciutats.\nCom a marxistes, com internacionalistas, lluitem per l'alliberament de classe obrera i contra tot tipus d'opressió, inclosa l'opressió nacional. La lluita en defensa dels drets democràtics nacionals de les nacions, nacionalitats i pobles oprimits, inclòs el dret a l'autodeterminació i la independència, va lligada a la lluita pel socialisme, perquè és l'única cosa que pot posar fi a la causa que genera aquesta opressió: el sistema capitalista. I això no es pot aconseguir de la mà de la burgesia de les nacions oprimides, que tenen les seves pròpies finalitats i interessos de classe aliens als dels treballadors. Però això els marxistes no estem a favor sense més de la independència d'Escòcia, i molt menys si aquesta independència no significa la més mínima ruptura amb el sistema capitalista i amb la dominació imperialista. És evident que un sector molt ampli dels obrers, joves i oprimits d'Escòcia han votat SÍ, castigant amb duresa a l'oligarquia financera anglesa, als torys, la seva austeritat i els seus atacs brutals a l'estat del benestar. És obvi també que el triomf de la independència hauria aprofundit la crisi del règim capitalista anglès, però la burgesia del Regne Unit s'hauria regirat contra aquesta situació reaccionant durament contra la classe treballadora. Per descomptat, el verí del xovinisme, tant anglès com a escocès, s'hauria encoratjat dividint a la classe obrera de les Illes, alguna cosa essencialment perjudicial per als interessos dels oprimits, que no té gens de socialista i que no es pot menysprear. Les lliçons d'Irlanda deuen estar molt presents a l'hora de reflexionar sobre aquesta qüestió.\nEscòcia seria perfectament viable com a país si se li deixés prosperar lliurement en un mercat net amb regles clares i iguals per a tots, però aquest mercat ideal que pinten la burgesia i els reformistes no existeix en la realitat. En l'actualitat s'estan lliurant en l'ombra autèntiques guerres pel control dels mercats, de les rutes comercials, per les àrees d'influència. La crisi del sistema capitalista ha generat un increment de les contradiccions interimperialistas que, cada vegada amb més freqüència, desemboquen en conflictes armats. A Líbia, l'Iraq, Síria, Afganistan, Sudan del Sud, Ucraïna es lliuren aquestes guerres entre les grans potències que pugnen pel monopoli de matèries primeres, fonts d'energia, mercats i zones geopolítiques estratègiques. És en aquest escenari dominat per les grans potències, les instal·lades i les emergents, on les nacions més petites es veuen obligades a subsistir.\nEl petroli i el gas del Mar del Nord han estat crucials pel Regne Unit des de l'inici de la seva explotació en 1964, tant en termes econòmics com a polítics. L'any 2012 va cobrir el 67% de la demanda de petroli i el 53% de la demanda de gas del conjunt del Regne Unit, dóna ocupació directa o indirecte a més de 450.000 persones i proporciona al Tresor britànic uns ingressos d'al voltant de 8.000 milions d'euros, equivalents al 15% de la recaptació de l'Impost de Societats. Per si això fos poc, augmenta l'exportació de mercaderies britàniques per valor de gairebé 8.500 milions d'euros contribuint amb 47.000 milions d'euros en la balança de pagaments del Regne Unit, segons Ian Wod autor d'un informe sobre el futur del sector. El Regne Unit no va a cedir ni un euro d'aquest immens poder que està a les seves mans sense donar grans batalles, legals o de qualsevol altre tipus per impedir-ho.\nD'haver aconseguit la independència ens trobaríem davant un llarg procés de negociació que hagués permès a la classe dominant anglesa posar fora de perill els seus interessos a costa del poble escocès. La Unió Europea i els EUA ajudarien en aquesta tasca al seu aliat el capitalista anglès. I amb això, la classe treballadora en el conjunt del Regne Unit, inclosa la d'Escòcia, seria sotmesa a una doble pressió per esbandir ?les pèrdues? per la separació, enmig d'una onada de propaganda xovinista i patriotera completament reaccionària i perniciosa per a la causa del socialisme.\nescocia snpEl SNP és un partit de la burgesia escocesa. El llibre blanc per la independència presentat pel SNP assegurava la persistència del capitalisme a Escòcia, assumia que la Reina seguís sent la Cap del nou Estat escocès, mantenia la lliura, la integració en l'OTAN i el gruix de les retallades socials dutes a terme pel Govern Conservador. Una Escòcia independent, en aquestes condicions, hagués seguit dominada per l'elit financera i empresarial vinculada per milers d'interessos amb la classe dominant britànica.\nAixí doncs la independència formal d'Escòcia, en aquestes condicones, no acabaria amb el poder de la City i les multinacionals. Això solament és possible mitjançant la lluita unida de la classe treballadora, d'Escòcia, del Regne Unit i d'Europa, pel socialisme.\nLa qüestió nacional i la lluita pel socialisme\nEn l'actitud de les masses en general i de la classe treballadora en particular tant d'Escòcia com del conjunt del Regne Unit, s'ha donat un autèntic repunt de l'activisme, del debat polític, sospesant els arguments a favor i en contra, calculant els resultats més probables entre ambdues opcions. Malgrat la decepció inicial pels resultats, l'entrada massiva al debat polític no es frenarà després del referèndum. Per contra, podem anticipar que aquesta politització no ha fet més que començar. El conjunt d'Europa torna a entrar en una època d'estancament econòmic. Gran Bretanya en l'últim any ha crescut més que la mitjana, però com hem vist a Escòcia, és un creixement basat en l'augment de l'explotació, la desigualtat i la pobresa.\nDesprés del referèndum els plans de contingència dels grans bancs i multinacionals es van suprimir i les aigües han tornat aparentment a la calma, no obstant això ja res serà igual que abans del referèndum ni a Escòcia, ni en la resta d'Europa. La burgesia reflexiona sobre l'autèntic terratrèmol polític que ha tingut lloc i la classe treballadora també. Lenin, l'aportació del qual a la qüestió nacional va ser clau per garantir l'èxit de la revolució russa, va explicar que les revolucions també poden esclatar com a conseqüència de l'exercici del dret a la separació d'una nació.\nLa burgesia actua com una classe social per sobre de fronteres nacionals, han fet un front comú a Escòcia, canviaran la legislació europea per fer més difícil a les petites nacions l'ús del dret a l'autodeterminació. L'única esperança d'aquestes està en el moviment obrer. La classe obrera no ha de posar-se sota cap circumstància darrere de la burgesia o de la petita burgesia nacionalista perquè als moments decisius, la història ho ha demostrat una vegada i una altra, es tiren enrere, vacil·len i traeixen al moviment per l'emancipació.\nLes dues grans contradiccions que bloquegen periòdicament el desenvolupament del capitalisme provocant crisi i desocupació són la propietat privada dels mitjans de producció i les fronteres de l'estat nacional. Les forces productives s'han desenvolupat a una escala tan extraordinària que els actuals estats nacionals juguen el mateix paper que els drets duaners en l'edat mitjana a les portes de cada ciutat. La tasca pendent a Escòcia, Gran Bretanya i en tota Europa és la lluita contra el capitalisme i la defensa d'una economia racionalment planificada per millorar les condicions laborals i el benestar de la classe treballadora i això és socialisme. La tasca del moviment obrer, allí com aquí, en Eukal Herria i Catalunya, en el conjunt de l'Estat espanyol i a Europa, no és construir nous estats i aixecar noves fronteres sinó construir el socialisme a escala mundial. Com hem vist a Escòcia, la classe obrera inscriu en la seva bandera la lluita contra l'opressió nacional al costat de la revolució socialista internacional.


Sortida Alta – Milieu i Grand Tapou – 27, 28 i 29 de juliol - Cegracia\nSortida Alta – Milieu i Grand Tapou – 27, 28 i 29 de juliol\nBy Muntanya CEG15 juliol, 2019CEG, Destacat, Muntanya\nEls propers dies 27, 28 i 29 de juny, dins del cicle de sortides d’alta muntanya, us proposem una sortida als pics de Milieu i Grand Tapou, Per problemes amb les dates i per impossibilitat de trobar refugi haurem de veure el Vignemale des dels pics d´enfront que volem assolir, el pic Milieu (3130m) i Gran Tapou (3150m). Per les vistes que tindrem, paga la pena l´esforç i per reblar el clau, si el grup i el temps ho permet, intentarem fer les dues agulles del Gran Tapou.\nLa sortida és de tres dies, com estava anunciat.\nDissabte 27 de de juliol:\nFarem servir el dia per arribar a Gavarnie, punt de pernocta i sortida de diumenge. Són 6 h. i escaig de camí (436 km) així que també pararem a dinar on convinguem entre tots.\nDiumenge 28 de juliol:\nSortim de la Barrage d´Ossoue i tenim gairebé 1700m de desnivell fins els cims en 11 km (anada).\nAquest dos pics no tenen cap dificultat tècnica tret del desnivell i la llargada de la sortida.\nSi tenim temps i es pot fer hi ha l´opció de fer també les dues agulles del Gran Tapou havent de passar una congesta de neu permanent (necessari piolet i grampons) força exposada.\nAquesta part de la cresta és molt aèria. Tornada a Gavarnie per descansar i pernoctar.Total: uns 20 kms.\nDormirem en càmping a Gavarnie. Si podem aconseguir un allotjament més còmode per la zona ho farem saber el més aviat possible. Les dates són complicades.\nBotes de muntanya i bastons\nImpermeable i/o paravents\nGrampons i piolet (per les clapes de neu )\nTenda, sac, màrfega. etc.\nEl material necessari el farem saber a la reunió en funció de si hi ha possibilitat de fer les agulles o no.\nLa sortida és llarga i dura, per tant cal tenir molt bona forma física.\nSerà decisió dels coordinadors continuar la cresta a les agulles, si ho considerem oportú.\nL’excursió es limita a 16 persones (14+2).\nLa reunió la farem el dijous 25 a les 20.45 hores al Club. És molt important que les persones que han de fer l’assegurança temporal, han d’estar al Club una mica abans per fer la tramitació. Parlarem dels horaris, de la organització dels cotxes, de les rutes, meteorologia, etc. I de totes les dubtes i consultes que siguin necessàries.\nTant el dinar de dissabte com el de dilluns el farem en ruta procurant aturar-nos en un lloc de preu raonable.\nMontse Soler 696722992 moc.oohaynull@sriwilfm\nJordi Cuevas 654521750 moc.liamtohnull@86dsaveucj