Un nen d'11 anys mata la seva veïna de 8 als EUA d'un tret - Diari de Girona\nUn nen d'11 anys mata la seva veïna de 8 als EUA d'un tret\nEl menor va anar a casa a buscar l'arma del pare després de discutir amb la víctima i va obrir foc\nwashington | efe/ddg 07.10.2015 | 15:49\nUn nen de 11 anys resident a Tennessee (EUA) va discutir amb la seva veïna, una nena de 8, dissabte passat, després del que va anar a casa, va agafar l'escopeta del seu pare i li va disparar causant-li la mort. L'agutzil del comtat de Jefferson, Bud McCoig, va explicar que el nen ha estat acusat d'assassinat en primer grau i traslladat a un centre de menors.\nCadascun dels menors tenia un gos petit i el nen d'11 anys va demanar a la nena que li ensenyés el seu, a la qual cosa aquesta es va negar, i ell va anar a casa a buscar l'escopeta del seu pare. Sense sortir de casa, el nen va disparar a través de la finestra amb l'escopeta de calibre 12 contra la seva veïna, que es trobava dreta al jardí de casa seva. Segons l'agutzil, l'escopeta, pertanyent al pare del nen, es trobava en un armari de la casa sense forrellat.\nQuan les autoritats van arribar al lloc, la nena, encara amb vida, es trobava a terra amb una ferida de tret al pit, fet pel qual va ser traslladada a l'hospital, on finalment va morir. Un jutge va ordenar l'ingrés del menor en un centre juvenil fins al proper 28 d'octubre, quan es durà a terme la primera vista del judici.\nLa mare de la nena morta, Latasha Dyer, va ser entrevistada per la cadena ABC, on va recordar la seva filla com "una nena petita preciosa que sempre era capaç d'arrencar-te un somriure sense importar l'estat d'ànim en què et trobessis".\nAquest tràgic episodi va tenir lloc només dos dies després que dijous morissin 10 persones, entre elles l'autor dels trets, en l'últim tiroteig massiu dels Estats Units, produït en un centre d'estudis superiors de l'estat d'Oregon.\nEl tiroteig ha reobert el debat als EUA sobre la regulació del dret constitucional a posseir i portar armes, i la precandidata demòcrata a la presidència Hillary Clinton va proposar noves mesures per augmentar el control sobre l'adquisició d'armes al país, entre elles permetre que les víctimes de la violència armada demandin els fabricants d'armes. Clinton, que va anunciar el seu pla en un míting electoral a Nova Hampshire, va advocar per aplicar ordres executives, si arriba a la Casa Blanca en les eleccions de 2016, per acabar amb els buits legals existents sobre el fet de mostrar armes en públic.


hi havia una vegada... - Conte Va! Va de contes\nBon dia cada segon dissabte de maig des de l’any 2013 celebrem la fira Conte va! Va de contes, aquest any com tothom sap no és pot celebrar per culpa del Covid 19 i us passem un tast de la fira!\nUs esperem el 2021!


El jugador del FC Vilafranca Antonio Domínguez, convocat amb la Selecció Catalana per disputar la fase final a Italia.\nEls homes de la fase final europea\nJa es coneixen els 20 jugadors que disputaran la fase final de la VIII Copa de les Regions UEFA.\nEl seleccionador català, Toni Almendros, ha donat a conèixer aquest matí la llista dels 20 homes que integraran la Selecció Catalana UEFA que disputarà la fase final de la VIII Copa de les Regions UEFA a Itàlia del 22 al 29 de juny:\nRecordem també la delegació oficial que viatjarà amb els seleccionats demà al matí direcció el Vèneto italià: I el calendari de partits previstos per la Selecció Catalana:


Paiporta recorda com era la Pasqua amb una doble exposició al Museu de la Rajoleria i als\nAmb la mostra 'La Pasqua al carrer' es fa un recorregut, a través de fotos antigues, en els records col·lectius de com es compartia i es gaudia de la Pasqua entre amigues, amics i família al poble\nExposició a Paiporta. EPDA\nEl Museu de la Rajoleria ha presentat aquest matí la doble exposició que ha programat entorn la Pasqua i que inclou una mostra fotogràfica a l'interior d'aquest espai cultural i una altra als panells ubicats en diferents carrers de Paiporta.\nAquesta exposició doble fa part de la programació 'd'Imatges en el Record', un espai on mostrar fotos antigues i per fer memòria sobre els nostres records i tradicions més pròximes. La mostra doble es concreta en 15 panells de gran format a peu de carrer, amb fotografies d'escenes de la Pasqua a Paiporta, i una altra, en el mateix Museu, on s'han arreplegat un total de 144 fotografies sobre aquesta mateixa temàtica.\nL'alcaldessa de Paiporta, Isabel Martín i la vicealcaldessa i regidora de Cultura, Maribel Albalat, han visitat l'exposició del Museu, acompanyades per la regidora de Joventut i Esports, Marian Val, i la regidora de Participació Ciutadana, Esther Torrijos.\nMartín ha expressat la importància "de conéixer la nostra història i les nostres arrels. Les fotografies d'aquesta exposició són una bona mostra de com es vivia i festejava la Pasqua a Paiporta, uns dies en els quals els grups d'amigues i amics aprofitaven per a gaudir també dels espais d'horta del nostre poble i de la comarca".\nEn paraules d'Albalat "l'arxiu fotogràfic del Museu té un gran valor arxivístic i històric; és un valuós conjunt de documents gràfics que donen compte de les nostres tradicions i el nostre passat recent, creat i que creix gràcies a la generositat de la població paiportina".\nLa Pasqua a Paiporta, com a molts d'altres pobles de la comarca i el territori, no era només una celebració religiosa, sinó que era una festa de carrer; dies de descans on la gent es reunia amb amics i amigues i anaven a aquells llocs naturals del municipi i la seua rodalia que els permetien un descans a l'aire lliure. La tradició marcava divertir-se, menjar la mona, la llonganissa de pasqua i, en el cas dels més menuts i menudes, jugar a la corda o volar el catxerulo.\nAmb la mostra 'La Pasqua al carrer' tornem a acostar-nos a les imatges d'aquells temps on l'oci i el temps lliure, vinculats a determinades festivitats i moments de l'any, estaven molt marcats per unes tradicions que a poc a poc, amb el pas del temps, es van perdent. "L'objectiu d'aquest recorregut fotogràfic pel nostre passat és precisament no oblidar-les i recuperar-les", ha matisat Albalat. Ambdues exposicions es poden visitar fins al pròxim 24 d'abril.\nselect * from banneronline where (seccion='horta_sur' or seccion='todas' or seccion='' or subseccion='paiporta') and cuantos_media=0 and fecha_ini<='2021-05-09' and fecha_fin>='2021-05-09' order by orden,idbanner limit 0,3\nselect * from banneronline where (seccion='horta_sur' or seccion='todas' or seccion='' or subseccion='paiporta') and cuantos_media=0 and fecha_ini<='2021-05-09' and fecha_fin>='2021-05-09' order by orden,idbanner limit 3,4\nselect * from banneronline where (seccion='horta_sur' or seccion='todas' or seccion='' or subseccion='paiporta') and cuantos_media=0 and fecha_ini<='2021-05-09' and fecha_fin>='2021-05-09' order by orden,idbanner limit 7,9\nselect * from banneronline where (seccion='horta_sur' or seccion='todas' or seccion='' or subseccion='paiporta') and cuantos_media=0 and fecha_ini<='2021-05-09' and fecha_fin>='2021-05-09' order by orden,idbanner limit 16,30


Ara, a @miliunanits, parlem de bruixes i sexe: l'escombra entre les cames etc. ;))\n30/10/2013 27/05/2015 Roser Amills Catalunya Ràdio, Radio\nAra, a @miliunanits, parlem de bruixes i sexe: l’escombra entre les cames etc. ;))\nAra, a @miliunanits, parlem de bruixes i sexe: l’escombra entre les cames etc. ;)) ||| Escucha mis podcasts de radio, los tienes aquí: CANAL DE ITUNES de Roser Amills 😉\nEtiquetado adolf tobeña, barcelona, brujas, divertida, escoba, fotos de roser amills, les mil i una nits, maria de la pau janer, noviembre, sexe\nAvui a @miliunanits tenim cava i panellets: celebrem 1.001 seguidors a twitter!!!


3 IDEES DE REUTILITZAR UNA AMPOLLA DE PLÀSTIC – Reciclos\n3 IDEES DE REUTILITZAR UNA AMPOLLA DE PLÀSTIC\n3 IDEES DE REUTILITZAR UNA…\nDurant aquests dies, em vist com han agafat gran importància hàbits molt importants per la salut col·lectiva. Rentar-nos les mans o garantir les distàncies recomanades entre persones en són algunes d’elles.\nAltres com el reciclatge també formen part dels hàbits que ens permeten estar amb harmonia amb la natura, el que contribueix també a la salut col·lectiva. Un planeta més net, lliure de residus és clau per evitar altres esdeveniments que tenen rellevància per la salut col·lectiva, com per exemple el canvi climàtic.\nPer reciclar ampolles durant aquest dies en els que molts de vosaltres esteu moltes hores amb nens, us hem preparat tres treballs manuals que es poden fer amb materials que segur que teniu a casa.\nTria la idea que més t’agradi i sigues creatiu!\n– La primera idea que et presentem és un test per les plantes. Els materials que necessitaràs són: una ampolla de plàstic, tisores i pintures (et recomanem que siguin acríliques). Retalla l’ampolla amb la forma de l’animal que més t’agradi i deixa volar la teva creativitat pintant-lo de la manera que més t’agradi!\n– La segona proposta que et portem és un portallapis. Els materials que necessitaràs són: una ampolla de plàstic, tisores, fils de diferents colors i cola blanca. Retalla l’ampolla a la mida que més t’agradi, tria els fils de colors que prefereixis i comença’ls a enganxar en l’ordre que prefereixis!\n– L’últim treball manual que et proposem és un porta espelmes. Els materials que necessitaràs són: una ampolla de plàstic, tisores, retalls de cartolines de colors, pintures (et recomanem acríliques). Comença fent un forat a la part inferior de l’ampolla, pinta-la com més t’agradi i treu la teva part més creativa afegint-li tots els accessoris que vulguis.\nEsperem que t’hagin agradat aquestes idees! Recorda que reutilitzar els envasos, és una manera de col·laborar amb el medi ambient!\nCategory: Reciclos 19 de March de 2020\nPreviousPrevious post:A RECICLOS cuidem de totsNextNext post:RECICLOS amb el Dia Mundial de l’Aigua


Chattahoochee - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n30° 42′ N, 84° 50′ O / 30.7°N,84.83°O / 30.7; -84.83\nChattahoochee és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia una població de 3.287 habitants.\nSegons el cens del 2000, Chattahoochee tenia 3.287 habitants, 1.035 habitatges, i 675 famílies. La densitat de població era de 232,9 habitants per km².\nDels 1.035 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,9% hi vivien parelles casades, en un 23,2% dones solteres, i en un 34,7% no eren unitats familiars. En el 32,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.\nPer edats la població es repartia de la següent manera: un 17,9% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 26,4% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.\nL'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 119,4 homes.\nLa renda mediana per habitatge era de 28.250 $ i la renda mediana per família de 35.139 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 24.531 $. La renda per capita de la població era de 15.265 $. Entorn del 21% de les famílies i el 26,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Chattahoochee\n↑ 2,0 2,1 2,2 «Fact Sheet- Chattahoochee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.\n↑ «Geographic Comparison Table- Chattahoochee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Chattahoochee&oldid=25572514»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 2 des 2020 a les 15:09.


Hootsuite per gestionar els perfils de les xarxes socials de la Generalitat – blog gencat\nHootsuite per gestionar els perfils de les xarxes socials de la Generalitat\n31 maig 2010 06 novembre 2019 xarxes7 comentaris\nCada cop més les xarxes socials s’utilitzen en entorns corporatius com un mitjà de comunicació i interacció amb els usuaris i les organitzacions. Però com podem agilitzar la feina i gestionar diferents perfils de Twitter i pàgines de Facebook al mateix temps? L’aplicació Hootsuite pot resultar una pràctica solució.\nSense haver d’instal·lar cap programa, ja que és un servei d’accés en línia, amb Hootsuite editem de forma fàcil i intuïtiva diferents comptes i perfils. Hootsuite és un entorn d’edició per treballar en grup i amb diferents rols i que ens estalvia de treballar directament sobre l’aplicació principal (Twitter, Facebook,…) amb els consegüents maldecaps que poden comportar la seguretat, privacitat, protecció de dades…\nPer què ens hem decidit a usar Hootsuite?\n7 respostes a “Hootsuite per gestionar els perfils de les xarxes socials de la Generalitat”\nSant Feliu Innova ha dit:\n31 maig 2010 a les 9:16 am\nMolt interessant aquest ús que li esteu donant a aquesta eina… i l’esforç de documentació! Bona presentació… felicitats.\nJo faig servir TweetDeck com a gestor de diferents comptes de Twitter, Facebook, etc. Totes dues aplicacions tenen funcionalitats bastant similars, però quan diferents gestors han d’utilitzar els mateixos comptes, sí que Hootsuite va realment bé.\nAram ha dit:\n01 juny 2010 a les 9:15 am\nLlàstima que no sigui un producte de codi lliure que en garanteixi la neutralitat i accés lliure en el temps.\n01 juny 2010 a les 9:19 am\nDe les opcions que hi ha a Internet i que hem pogut analitzar, Hootsuite és la que s’adapta més a les necessitats de la Generalitat. Tant de bo que aparegui alguna alternativa de codi lliure similar. Gràcies per l’aportació.\n03 juny 2010 a les 9:40 am\nJo fa temps que faig servir Gwibber, de la distro d’Ubuntu 10.04, i va perfecte!!\nJaume Esteve ha dit:\n03 juny 2010 a les 1:08 pm\nJo també faig servir HootSuite http://ves.cat/afZ- @gencat i em va de conya inclús a l'android @tomedo @les_receptes @kevab\n04 juny 2010 a les 11:32 am\nVaig fer-me’n durant cinc minuts. Problemes amb el navegador. És millor TweetDeck.\n12 agost 2010 a les 10:57 am\nmolt bona eina, pena que la facin de pagament, haurem de buscar alternatives de codi lliure i sobretot gratuïtes.


creuadaamordivi.org » La Confraria\nCorria l’any 1928 i a l’interior de la Congregació Juvenil Creuada de l’Amor Diví i moguts per la necessitat de participar en les demostracions de fe que suposen les processons de Setmana Santa es va crear la CONFRARIA DE PENITENTS CREUADA DE L’AMOR DIVÍ. No va ser fins al següent any, 1929, quan per primera van sortir a processionar a la SS de Palma els seus 24 primers components\nEls Creuats de la Congregació sortien a les processons del Sant Crist de la Sang . Dins aquests Creuats va néixer la idea de la fundació de la Confraria. Amb l’ajuda del Director de la Creuada el Pare Antoni Tauler es van anar vencent les dificultats, es van sol·licitar els permisos corresponents i es va engegar el projecte de la Confraria que segueix essent una realitat avui.\nEs va escollir com a vesta portar el color blanc per ser aquest el mes apropiat per una Congregació Eucarística. Sandàlies, guants i cíngol també en color blanc i sobre la capa el preciós escut de la Creuada, col.locat en el costat esquerre. Les Germanes Franciscanes varen confeccionar el primer estendard de la Confraria que encara conservam i s’alterna en les processons amb un nou que es va realitzar en els anys 90. Fou beneït en l’Església San Joan de Malta essent apadrinat per D. Antoni Palou de Comasema Ripoll i Sra. Antònia Rovira Vilallonga.\nCom hem indicat, va ser l’any 1929 quan es va realitzar la primera sortida processional agradant tant als organitzadors com per al ciutadans de Palma per la senzillesa del vestit i per la serietat dels seus components. A partir de llavors la Confraria ha sortit amb major o menor nombre de penitents cada any en les Processons de Setmana Santa de Palma. Va ser interrompuda l’any 1932 moment on es va voler aprofitar la invitació rebuda de la Germana Creuats de l’Amor Diví de Felanitx per a engrandir les seves files i participar en les processons d’aquest poble del llevant mallorquí. La Confraria es va desplaçar a aquesta ciutat i ja a punt de sortir es va rebre una ordre governativa on quedava també suspesa.\nDurant tots aquests anys la Confraria va anar creixent, essent ja 50 els seus components a l’any 1967, quan es van tenir els primers contactes per a la possible creació d’un Pas.\nLa idea va ser acollida en Junta General amb gran entusiasme i el Comitè de Setmana Santa de Palma ens va assignar l’escenificació de l’Expoli de Jesucrist camí al Calvari. El projecte que amb tant entusiasme s’havia iniciat va anar caient en l’oblit tant per causes econòmiques com perquè van seguir uns anys on les processons van caure en desgràcia, es va minvar el nombre de confrares en totes les confraries. Semblava que sortir a processionar la fe pels carrers no estava ben vist, degut a que una vegada acabada la dictadura de Franco i l’inici d’una etapa generalitzada de rebuig de la fe cristiana relacionant-la massa al règim polític anterior.\nAixí en l’any 1985 i a punt de desaparèixer fou la valentia d’alguns confrares, essent el seu màxim exponent D. Guillem Creus Pons, qui al crit de “això no pot esser” va agafar l’estendard que estava “llençat” en el col·legi dels Pares Teatins i juntament amb 15 confrares més van sortir de processó. Des de llavors amb l’infatigable treball d’aquest president i el seu amor sense límits per la Confraria, aquesta va augmentar en nombre de penitents, coincidint amb el permís perquè les dones desfilessin en les processons formant part de les Confraries, arribant al nombre de 100 confrares en l’any 1992, succés que va quedar plasmat en uns platerets de ceràmica commemoratius i un sopar de germanor que es va realitzar amb gran representació dels confrares.\nEs van reprendre les relacions amb els Pare Teatins trobant en la figura del Pare Antoni Bonet Rigo un gran col·laborador i millor amic qui ens va obrir les portes del Collegi de San Alfonso, bressol de la Congregació i de la Confraria, de bat a bat.\nEl nombre de confrares començava a ser important com per a plantejar-se de nou la idea del pas i així en Junta General Extraordinària celebrada l’any de 1996 es van presentar unes idees i pressupostos i es va decidir per gairebé unanimitat engegar les gestions per a realitzar la construcció del pas de l’Expoli de Jesucrist camí del Calvari. La Junta de la Confraria dirigida pel president D. Guillem Creus amb els permisos corresponents van encarregar les figures del pas al Taller d’Art Cristià d’Olot. La peana va ser realitzada a Palma per D. Joan Roig.\nDesprés de salvar alguns problemes, reunions i viatges al taller d’Olot per fi l’any 1998 es va procedir a la benedicció del Pas amb una missa en el pati del col·legi de San Alfonso oficiada pel p.Antonio Bonet sent apadrinat per Dña Margarita Enseñat, esposa del Sr.Creus i pel sr Juan Roig.\nHavien trigat 30 anys però la Confraria va poder ja per fi processionar orgullosament el seu pas a les processons de Setmana Santa de Palma d’aquell mateix any juntament amb 110 penitents el Dijous Sant.\nL’any 2001 i coincidint amb les noces de plata de la nostra veïna Confraria de Santa Creu es va pensar en la possibilitat de treure al lateral de l’Església de San Joan de Malta la imatge allí guardada del Sant Crist dels Boters per rendir els honors al pas de la imatge del Crist de Santa Creu que porta la nostra veïna Confraria. L’èxit que va tenir tal acte, confirmat pels veïns del barri i públic en general, va fer que cada any des de llavors sigui nombrós el públic que s’amuntega en aquest punt on es troben ambdós Crists, el de la Santa Creu en processó i el nostre ara ja sota el portal de l’Església.\nA l’abril de l’any 2003 vam celebrar el 75 aniversari de la nostra Confraria celebrant una missa a l’Església de San Joan amb nombrosos assistents i un posterior berenar al pati del Col·legi de San Alfonso (Carrer San Lorenzo) de Palma on es va poder observar una reunió de fotografies i retalls de diaris amb la nostra història en aquests setanta-cinc anys d’història. En el transcurs d’aquestes celebracions es va lliurar la insígnia d’or, única concedida en tota la vida d’aquesta Confraria, a D.Guillermo Creus Pons, ànima i vida de la nostra història moderna o bé com el defineix el P.Bonet el nostre patriarca.\nLa Confraria va seguir creixent tots aquests anys i la Junta Directiva necessitava ampliar objectius pel que fa al caràcter d’una Congregació Mariana sorgint la idea de processionar una Verge. L’escultor mallorquí D. Joan Roig qui havia realitzat la peana del Pas de l’Expoli ens va regalar una imatge d’una Verge Dolorosa que amb una senzilla peana i senzills ornaments l’any 2005 va sortir en la seva primera processó sent portada sobre les espatlles per quatre confrares. No podia anomenar-se d’altra forma que Mare de Deu de L’Amor Diví. Va Ser beneïda pel p.Antonio Bonet en l’Església de San Joan de Malta sent els seus padrins Dña Francisca Terrassa i D.Guillermo Creus.\nSols quedava un objectiu, tenir la nostra pròpia processó. I així, havent sol·licitat els corresponents permisos al Comitè de Confraries, la nova Junta Directiva dirigida ja pel seu actual President D. Pedro Ferrer Bascuñana va aconseguir que el Dilluns Sant de l’any 2007 sortís la Processó del Sant Crist dels Boters des de l’Església de San Joan de Malta portant la imatge titular i després de recórrer els barris de La Llotja, Sant Feliu , Santa Creu i de les drassanes tornés a entrar a la mateixa Església per a ser acomiadat amb el cant del Credo en mallorquí.\nEn l’actualitat som uns 154 confrares i seguim creixent.


Resultats globals: 16,216 registres trobats en 0.02 segons.\nTraces. Catàleg, 16,216 registres trobats\nTraces. Catàleg 16,216 registres trobats 1 - 10 anar al registre:\nTraces. Catàleg : 16,216 registres trobats 1 - 10 anar al registre:


"The left is over"\nEn un diari digital he pogut llegir, només acabar la compareixença del president Zapatero: "the party is over", la festa s'ha acabat. Però no, el que s'ha acabat són els compromisos socials del president.Mentre va durar la festa vam tenir avenços en polítiques socials, tímids, molt tímids en termes quantitatius si ho comparem amb les rebaixes fiscals, on es van destinar un esforç per un valor de 30.000 milions d'euros. Vam presumir de ser el país amb més kilòmetres d'AVE de tota Europa, amb inversions que potser no eren les més prioritàries. Vam recórrer a l'endeutament excessius, negant-nos a regular l'endeutament excessiu, familiar i empresarial, com si que va fer França, perquè no podíem desinflar la bombolla en la que vivíem. Presumien com mai.I va arribar a la crisi, i no la van diagnosticar. Es va estendre la política de xecs. I com que érem un país molt ric, vam suprimir l'impost de patrimoni.Avui, ha arribat ZP. Ha anunciat les retallades. Mentrestant el seu equip de premsa repartia un paper on destacava un titular en majúscules "NO SE TOCAN LOS PILARES DEL ESTADO DEL BIENESTAR". Una mica més abaix es llegia "estas medidas no afectan ni a las pensiones ni a las prestaciones por desempleo". Mentre en ZP parlava d'un repartiment equitatiu dels esforços destacava la reducció salarial del sector públic, la congelació de les pensions, la supressió de l'ajut a les mares. Entre les propostes destacava que a partir d'ara, una persona depenent, si triguen anys en reconèixer-li els seus drets, no cobrarà en efectes retroactius.En el repartiment equitatiu no hi ha cap exigència a la banca. Ni cap esforç per les rendes altes. Ni cap exigència al sector elèctric. Avui no tocava. L'ajust només es fa entre els més febles.Això si, ha anunciat que obrirà una reflexió. Quina ironia. Per treballadors i pensionistes ajustos durs, esforços i mesures impopulars. Pels que més tenen, obrirem algunes reflexions. Si que hi ha reducció de la despesa, sense entendre que és molt probable que d'aquest manera potser acabem passant de la recessió a la depressió, que és el que ha passat en els països que han aplicat les mesures d'ajustos de cavall que marca el FMI. "The left is over". Això és el que ens ha anunciat Zapatero. O que com a mínim ell ha perdut la credibilitat que podia tenir. Sé que les forces de l'esquerra són escasses. Però també crec que tenim una responsabilitat històrica. Haurem de pensar què fem i com ho fem,. Però tot, menys quedar-nos de braços creuats.\nÀnims Joan! som pocs i sembla que cada vegada menys a la banda esquerra, però ara més que mai cal fer valer la responsabilitat històrica i generacional de la que parlaves diumenge a Badalona.\npodeu tornar a pujar l'impost de successions.\nA veure com reacciona la gent després d'aquesta ganivetada.El Govern Zapatero s'ha preocupat, especialment a la segona legislatura, de fer contents abans a P.N.V., CiU i al P.P. —malgrat que amb aquest últim hagin de fer la comèdia de l'enfrontament per afavorir el bipartidisme— que a partits com I.C.V., I.U., B.N.G., E.R.C.Així ens va. Ens cal que els seus votants, del P.S.O.E. a tota Espanya, que molts sí són veritablement esquerristes i volen veure implementades polítiques d'esquerres, prenguin consciència d'això i ho afrontin.D'igual manera que a un nen petit no se l'ajuda pas tot dient-li sempre que sí a qualsevol cosa, potser a un partit polític que diu que és d'esquerres se l'està fent un favor votant als seus competidors d'esquerres quan ell se'n va la dreta.Així es veu anivellat i les polítiques que es dissenyen i apliquen han de sortir pactades entre aquestes forces d'esquerres.Una bona notícia, en mig de la terrible decepció d'ahir, tot i que era previsible, ha estat l'acord aconseguit pels nois —inclou el femení, és clar— d'I.C.V. amb el P.S.O.E. sobre la financiació de la cerca de fosses comunes del franquisme feixisme a tot l'Estat espanyol.Cordialment,\nQuería felicitarle por su intervención del 12. Una pena no saber catalán para seguir su blog.\nClub exclusivo vilingue acaso ?\nThe left no es over. The politican son over...apliquemonos el cuento. Para cuando una dimision en bloque?La tuya también por favor.\nI per quan que l'estat deixi de subencionar l'església?\nSi es vol es pot (fer polítiques diferents)\nSi ara no toca fer que qui més té, aporti més, qua...


Publicada: 28/12/2013, 16:44hs.\nRÉCORD. Se rompió la marca de consumo de energía para un sábado.


Noticies de Magaluf - Regió7\nDenuncien dos homes per violar turistes a Magaluf\n2018-07-24\tDos homes han estat denunciats per presumptes agressions sexuals a turistes que s'allotjaven al seu mateix hotel a Magaluf. Els suposats agressors compartien habitació amb amics que podrien haver tingut constància dels fets denunciats. D'una banda, la Policia Local de Calvià va intervenir diumenge\n2018-04-27\tEls fets s'haurien produït a primera hora d'aquest matí en uns apartaments\nEl pare d'una noia desapareguda el 2013: «Sé que els assassins de la meva filla són a Palma»\neuropa press\t2018-01-04\tL'home publica un vídeo en el qual dóna la seva filla per morta i assegura que «algú sap què va passar»


Arxius de musica - Pàgina 20 de 26 - TV Digital Ontinyent\nTV Digital Ontinyent - 12/10/2013 0\nTV Digital Ontinyent - 07/10/2013 0\nOntinyent fa una crida a la pau entre cultures amb la...\nTVDigitalOntinyent - 10/09/2013 1\n“Un cant per la pau, el desig de tots, la responsabilitat de tots”. Així definia el compositor José Rafael Pascual Vilaplana el musical “Balansiyyà”,...\nTV Digital Ontinyent - 08/09/2013 0\nVideo: Fi de curs Ópera 2013\nTV Digital Ontinyent - 18/07/2013 0\nEl passat 28 i 29 de juny,Òpera va realitzar les Gales de dansa 2013, oferint una història fresca i dinàmica. Després de 26 anys,...\nEl patio de la Casa Santonja-Palau dels Marau de L’Olleria acogía el pasado sábado una antología de la Zarzuela a cargo de l’Agrupació Escola...\nRosebud Project i Cello Duet són els encarregats d’amenitzar els divendres de juliol La Regidoria de Cultura de Bocairent ha programat dos vetllades musicals per...\nTV Digital Ontinyent - 13/06/2013 1


19 Gener, 2017, 16:46\nEl sector de la pagesia ja és a punt per a la gran cita reivindicativa. El proper 28 de gener pagesos d’arreu de Catalunya es concentraran a l’avinguda Maria Cristina de Barcelona per fer una crida a la societat pel reconeixement de l’activitat agrària com a pilar de benestar. S’espera que arribin prop de 500 tractors a la ciutat comtal, una trentena dels quals procediran de l’Alt Penedès.\n16 Gener, 2017, 12:39\nLa Unió Empresarial de l’Alt Penedès (UEP) i l’Associació d’Empresaris de l’Alt Penedès i el Garraf (ADEPG) volen fusionar-se durant el primer trimestre de l’any. El president de la UEP, Santi Carda, ho ha avançat aquest matí en el decurs d’una roda de premsa. Per Carda: “són moments de sumes, de sinèrgies. És absurd que hi hagi dues associacions en un territori com el nostre. Per això, nosaltres sempre hem cregut que calia buscar l’acord”. Segons ha explicat, la voluntat d’integrar-se ja fa temps que hi era, però l’entrada del nou president de l’ADEPG, Martí Sistané, l’ha facilitada: “hi ha hagut més sintonia i predisposició que abans”.


Un nou govern | Emporion\nEditorialnúm. 1 - gener 2007\nper Consell de Redacció\t el gen. 14, 2007\nLa nova etapa de la revista Emporion comença simultàniament a la constitució del nou govern de la Generalitat de Catalunya que ha pres el nom d’Entesa Nacional i de Progrés. Un govern sorgit del pacte dels partits de l’esquerra catalana i que són els mateixos que van conformar l’antic tripartit: PSC, ERC i ICV, amb Pasqual Maragall de president.\nA les passades eleccions del dia 1 de novembre, hi va haver una coalició guanyadora amb vots i nombre de diputats, Convergència i Unió, que, amb 48 diputats, no va fer majoria absoluta. Els tres partits d’esquerra sumaren plegats 70 diputats i un pacte entre ells els permet tenir suficient majoria per governar.\nAquesta majoria ha estat molt controvertida, especialment per part de CiU, ja que es considera guanyadora de les eleccions en vots i diputats. Tot i això, com que el sistema que la llei electoral imposa és parlamentari, són els diputats electes els qui elegeixen president i poden conformar majories dins del Parlament.\nCiU, que és la coalició guanyadora, podia esperar que el seu cap de llista, Artur Mas, fos el president, però la majoria que podien formar altres grups supera el nombre de diputats de CiU i l’opció de presentar el seu candidat a president i formar govern és legalment inqüestionable.\nEvidentment, ara no és hora de qüestionar el sistema; en tot cas, es podria plantejar redactant i aprovant una nova llei electoral, encara pendent per manca de consens entre els grups polítics des de fa vint-i-sis anys, en la qual també caldria tenir en compte altres factors com la representativitat de cada vot en els diferents punts del territori.\nEl que cal és que el nou govern governi sense massa estridències i l’oposició faci lleialment la seva feina de control d’aquesta acció de govern.\nSigui quina sigui la credibilitat que se li pugui donar al govern d’entesa, hem de mirar el futur amb esperança. Una esperança que està en mans de tots els catalans. I diem de tots perquè ens ho demostra el fet que un català no nat en aquest país, José Montilla, és el nou president de la Generalitat. Malgrat els canvis que a la societat catalana s’han produït i es continuaran produint, aquesta no està fracturada i fa normal políticament el que és normal al carrer. El president Montilla, en el discurs de presentació de la seva candidatura, va dir que ell no podia parlar de la Catalunya dels seus pares, però sí que tenia dret a dir la Catalunya que volia per als seus fills i els seus néts. Una proposta optimista i un compromís de treball d’un altre català al capdavant d’un govern que es proposa fer avançar la nació catalana, respectant la seva història, però sobretot pensant en la seva gent. Tot un compromís social


Salvem can Ricart?: Setge a l'hotel vela!\ninfo de l'acció\nPer diumenge si el temps acompanya, o no, farem una visita al nou hotelet que el nostre estimat alcalde ens ha plantat a primera línia de mar, vulnerant impúdicament la llei de costes i la llei de ports.\nLa fatxenderia i la prepotència d'aquests polítics, rapinyaires-neoliberals, expressada de nou en forma d'hotel mastodòntic per a gaudi dels clans mafiosos d'aquí i d'allà. Qui pot pagar-se una nit a partir de cinc-cents euros, un treballador honrat?! Creiem que no.\nA la vulneració de lleis, les quals seran contestades amb els seus respectius contenciosos, hi sumem la denúncia de privatització de la platja, així com el fet d'embrutar l'horitzó amb aquest monstre.\nDe nit ja ennuega amb la seva lluminària i atordeix a tots aquells que gaudim del bany nocturn en la platja de san Sebastià.\nTambé estàn emmurallant la part de l'espigò on els pescadors i graffiters si enfilaven. Ara el pas resulta més complicat i per tant perillós.\nPer no parlar de la contaminació pels materials que s'han llançat al mar durant la seva construcció, etc...\nDel Poblenou a la Barceloneta veiem amb ràbia, amb tot el fàstic i odi, com s'ha anorreat l'horitzó de la ciutat, amb aquests nous tòtems de la especulació i terrorisme urbanístic .\nJOSEP MARIA MONTANER 21/09/2009\n27 de setembre de 2009 a les 10:12


El transport portuari ha anat modernitzant-se i, igual que els avanços tècnics s’han anat aplicant als vaixells, als mètodes de navegació, a la maquinària utilitzada en la càrrega i descàrrega i als tràmits administratius, també s’ha anat avançant en l’envàs utilitzat per la pròpia mercaderia. Al principi era transportada a granel, sense cap envàs, després es van utilitzar els sacs, més tard els palets i ara, al començament del segle XXI, l’envàs amb major creixement a nivell mundial és el contenidor.\nPer als experts, el contenidor és l’envàs del futur. D’una banda, beneficia la ‘unitización’, ja que es comptabilitzen per TEUs. El TEU (Twenty Equivalent Unit) és una unitat internacionalment acceptada que equival a un contenidor de 20 peus, és a dir, 6 metres aproximadament. Hi ha contenidors de 20, 30, 35, 40 i, des de fa alguns pocs anys, de 45 peus. Per tant, un contenidor de 20 peus es comptabilitza com un TEU, mentre que un de 40 peus es comptabilitza com dos TEUs.\nLa principal virtut del contenidor és que permet moure càrregues unitàries, enfront de la càrrega convencional que obliga un client a omplir un vaixell per a poder escalar en un port. Per això, els vaixells portacontenidors permeten ampliar l’oferta de serveis i d’escala, ja que porten contenidors de multiclientes.\nEl contenidor aporta, a més, seguretat perquè la mercaderia està hermèticament tancada, el propi fabricador s’encarrega d’introduir la mercaderia i el receptor de la mateixa la saca, sense que la manipuli cap altre agent. Les labors de càrrega i descàrrega són més ràpides i fàcils de realitzar, i s’adapten tant al vaixell com al camió o al tren. El contenidor, amb el pas dels anys, ha aconseguit adaptar-se a tota mena de mercaderia, i avui dia és tan versàtil que es poden trobar contenidors per a tots els usos: tancs, frigorífics, especials per a roba, etc.\nEn els ports espanyols, com el d’Algesires, atraquen els majors portacontenidors que naveguen pel món, que són capaços de transportar, ni més ni menys, que 11.000 TEUs que, per a fer-se una idea, equivalen a uns 5.500 trailers de 12 metres de llarg.\nVes a la pàgina anterior: « L'activitat portuària\nVes a la pàgina següent: Els ports espanyols »


sales formació | espais & co - Lloguer de despatxos. Serveis per a psicòlegs i coaches a Barcelona\nPetit comitè (grup petit – un despatx)\nIdeal per a presentacions o per a tallers i formacions en grups petits que requereixen molta interactivitat en un espai íntim\nPreus (IVA inclòs) de dilluns a diumenge\nContractació mínima 2 hores\nOcupació fins a 8 persones\naigua i mocadors ✓\npaper i bolígrafs ✓\ncamilla opcional (5€/h)\ncoffee break opcional (des de 5€/persona, mín. 5 persones)\nDinàmiques (grup mitjà – tot l’espai)\nÚs de tot l’espai (4 despatxos + hall) per a formacions i tallers a grups mitjans, possibilitat de dinàmiques en paral·lel (per despatx + hall)\nPreus (IVA inclòs) per hores mig dissabte dissabte sencer cap de setmana sencer\nModalitats: 30€hora 85€10 a 14h o 16 a 20h 140€de 10 a 20h 240€dissabte + 1/2 diumenge\nContractació mínima 2 hores (60€) – – –\nPreu hora addicional 20€ – – –\naigua i mocadors ✓ ✓ ✓ ✓\npaper i bolígrafs ✓ ✓ ✓ ✓\nneteja ✓ ✓ ✓ ✓\naccés WIFI ✓ ✓ ✓ ✓\nprojector ✓ ✓ ✓ ✓\ncamilla opcional (5€/h) opcional (5€/h) opcional (5€/h) opcional (5€/h)\ncoffee break opcional (des de 5€/persona, mín. 5 persones) opcional (des de 5€/persona, mín. 5 persones) opcional (des de 5€/persona, mín. 5 persones) opcional (des de 5€/persona, mín. 5 persones)\nlunch opcional (des de 10€/persona, mín. 10 persones) opcional (des de 10€/persona, mín. 10 persones) opcional (des de 10€/persona, mín. 10 persones) opcional (des de 10€/persona, mín. 10 persones)


Epson renova la seva gamma d'impressores EcoTank per a entorn domèstic i petites oficines\nL’empresa associada Epson renova la seva gamma insígnia d’impressores EcoTank sense cartutxos tant per a entorns domèstics, com per a treball híbrid i oficines petites. Amb les impressores A4 monofunció i multifunció de la nova gamma, així com els nous models A3, ja és possible gaudir d’una impressió mòbil senzilla i d’un cost per pàgina extraordinàriament baix.\nLes guardonades EcoTank d’Epson, que han aconseguit una xifra de vendes de més de 60 milions d’unitats a tot el món des del seu llançament en 2010, permeten als usuaris estalviar fins a un 90% en costos d’impressió, gràcies als seus dipòsits que s’emplenen amb ampolles de tinta d’alt rendiment.\nTotes les noves impressores EcoTank d’Epson incorporen la tecnologia d’impressió Sense Calor gràcies al seu capçal d’impressió Micro Piezo, que garanteix un menor consum energètic i una menor necessitat de substitució de peces, el que es tradueix en menys residus generats. Dos dels nous models (EcoTank ET-3850 i ET-4850) també incorporen la tecnologia de capçal d’impressió PrecisionCore d’Epson, la tecnologia d’impressió d’injecció de tinta més ràpida del món.\nJosé Ramón Fernández, business manager d’Epson Ibèrica, afirma: “Ara que l’activitat a la llar és més activa i dinàmica que mai i que moltes més persones treballen des de casa, les nostres noves impressores EcoTank són una excel·lent incorporació a qualsevol oficina o despatx habilitat a casa. Amb uns costos d’impressió ultrabaixos, els avantatges de la impressió sense cartutxos i una connectivitat mòbil millorada, qualsevol persona trobarà en aquesta gamma la impressora ideal”.\nNoves incorporacions EcoTank A3 per a empreses\nEpson amplia la seva gamma d’impressores EcoTank per a empreses, incorporant noves unitats A3: la EcoTank Pro ET-16680, amb impressió A3 en color i monocrom i la impressora monocroma EcoTank ET-M16680.\nAquests equips d’impressió sense cartutxos garanteixen una vida perllongada amb una gran autonomia i sense complicacions, ja que no requereixen de constants substitucions de consumibles ni necessitat d’emmagatzematge de cartutxos de tinta, sent l’alternativa energèticament més eficient a les impressores làser.\n“Aquests productes tot just requereixen intervencions i resulten ideals per a qualsevol empresa que necessiti imprimir en mides A3 i que desitgi fer-ho de manera sostenible”, conclou José Ramón Fernández, business manager d’Epson Ibèrica.\n22 octubre 2021|Associats|


Identitat, folklore i educació - icenouniversitariurv\nFormació II > \n10 d’oct. 2017, 3:29 publicada per Josep Bargalló Valls [ actualitzat el 10 d’oct. 2017, 3:38 ]\nVIIena edició del Curs de Cultura Popular organitzat per l’Arxiu de Folklore del Departament de Filologia Catalana de la Universitat Rovira i Virgili en col·laboració amb altres entitats i universitats. Es tracta d’un curs interuniversitari adreçat als estudiants dels Graus de Llengua i Literatura Catalanes i d’Educació Infantil i d’Educació Primària que se centra, en aquesta edició, en l’estudi de la relació entre la identitat, el folklore i l’educació. També s'adreça al professorat d'Infantil, Primària, Secundària i Batxillerat.\nEs comptarà amb la participació de professorat d’altres universitats de la Xarxa Vives, així com amb l’assistència d’alumnes d’aquests mateixos centres (Universitat de les Illes Balears, Universitat d’Alacant i Universitat de València).\nLloc: Campus URV Terres de l'Ebre. Tortosa / Edifici Immaculada. Jesús\nDates: 19 i 20 d'octubre\nDijous 19 d’octubre (Campus Terres de l’Ebre)\n17.00 Albert Oliva (Universitat Rovira i Virgili): Identitat col•lectiva i imaginari popular en l’aplec de jocs tradicionals de Valls de mossèn Ribas\n19.45 Taula rodona. Experiències d’alumnes.\nDivendres 20 d’octubre (Jesús)\n18.15 Presentació del llibre Festa popular, territori i educació (Publicacions de la Universitat de València, 2017) i de la revista Estudis de Literatura Oral Popular 5 (Publicacions URV, 2016).\nEl professorat del Departament d'Ensenyament -i dels centres concertats- ha d'inscriure's, a la vegada, a http://xtec.gencat.cat/ca/formacio/formacio-permanent-professorat/cercador-activitats/ (codi 8000040021). Activitat reconeguda pel Departament d'Ensenyament a través de l'ICE URV amb una certificació de 12 hores\nMés informació: Arxiu de Folklore


CE Voleibol L'Hospitalet - Avís Legal\nEl CLUB ESPORTIU VOLEIBOL L'HOSPITALET SUD, responsable del lloc web, d'ara endavant CEVLH, posa a disposició dels usuaris el present document, amb el qual pretén donar compliment a les obligacions disposades en la Llei 34/2002, de 11 de juliol, de Serveis de la societat de la Informació i de Comerç Electrònic (LSSICE), així com informar a tots els usuaris del lloc web respecte a quines són les condicions d'ús.\nEl CLUB ESPORTIU VOLEIBOL L'HOSPITALET SUD es reserva el dret de modificar qualsevol tipus d'informació que pogués aparèixer al lloc web, sense que hi hagi obligació de preavisar o posar en coneixement dels usuaris aquestes obligacions, entenent-se com suficient amb la publicació al lloc web del CLUB ESPORTIU VOLEIBOL L'HOSPITALET SUD.\nDenominació social: CLUB ESPORTIU VOLEIBOL L'HOSPITALET SUD\nNom comercial: CLUB ESPORTIU VOLEIBOL L'HOSPITALET\nDomicili: Carrer de Narcís de Monturiol, 106, 08902 L'Hospitalet de Llobregat, Barcelona


Invasió francesa de Rússia - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Campanya de Rússia)\nLa invasió francesa de Rússia de 1812 (també coneguda com a Guerra Patriòtica de 1812, rus: Оте́чественная война́ 1812 го́да, transcrit Otétxestvennaia voinà 1812 goda, o Campanya de Rússia, en francés: Campagne de Russie) fou una campanya militar que va començar el 24 de juny del 1812, quan la Grande Armée de Napoleó Bonaparte travessà el riu Neman en un intent d'atrapar i derrotar l'exèrcit rus. Napoleó esperava compel·lir el tsar Alexandre I de Rússia perquè aturés el comerç amb els comerciants britànics a través d'apoderats, en un esforç per pressionar el Regne Unit per tal que demanés la pau. L'objectiu polític oficial de la campanya era alliberar Polònia de l'amenaça de Rússia. Napoleó va batejar la campanya com a Segona Guerra Polonesa per guanyar-se el favor dels polonesos i proporcionar un pretext polític per a les seves accions.\nD'esquerra a dreta: La Batalla de Borodinó per Louis Lejeune; l'incendi de Moscou per Albrecht Adam; el mariscal Ney a la batalla de Kaunas per Auguste Raffet; la retirada francesa per Il·larion Priànixnikov.\nguerra i invasió\n24 de juny - 14 de desembre de 1812\nImperi Rus , Imperi Rus\nVictòria decisiva de l'Imperi Rus. Destrucció de l'exèrcit francès i Guerra de la Sisena Coalició\nImperi Francès juntament amb els seus estats satèl·lit\nSuècia (en la guerra al territori de Rússia no va participar)\nNapoleó Bonaparte Alexandre I\nCarles Felip de Schwarzenberg\nJohann Ewald ·  Mikhaïl Barclay de Tolly\nPiotr Bagration †\nFins a 449.000 a finals de maig 198.250 el juny\n200.000 presoners 250.000\nFins a la presa de Moscou, enfront d'un Exèrcit Imperial Rus inferior en nombre al principi de la invasió, l’avantatge era tot per a les forces napoleòniques. Però el príncep rus i general en cap Mikhaïl Kutúzov, elevà la moral del seu exèrcit i l'encoratjà a dur a terme una contraofensiva, tot organitzant l'assetjament de la Grande Armée durant la retirada francesa. Fou així com les malalties, l'hivern, però també els soldats i la població russa, foren responsables de la desfeta de Napoleó a Rússia.\nLes Guerres Napoleòniques van influir profundament en la cultura russa. La campanya de Rússia fou relatada per Lev Tolstoi en la seva famosa novel·la històrica Guerra i Pau així com evocada breument per Piotr Ilitx Txaikovski en la seva Obertura 1812. Durant la Segona Guerra Mundial, la invasió alemanya de la Unió Soviètica fou posada en paral·lel a la campanya de Rússia.\nLa reputació de Napoleó fou profundament sacsejada i l'hegemonia francesa a Europa fou dramàticament afeblida. La Grande Armée, formada per francesos i forces d'invasió aliades, va ser reduïda a una fracció de la seva força inicial. Aquests fets van provocar un canvi important en la política europea. Prússia, aliada de França, i ben aviat seguida per Àustria, va trencar la seva aliança amb França i llevà els campaments. Això va donar lloc a la Guerra de la Sisena Coalició.\n2.1 Els exèrcits contendents\n2.1.1 La Grande Armée\n2.1.2 L'Exèrcit Imperial Rus\n3 La marxa sobre Moscou\n4 Fracàs estratègic vers Sant Petersburg\n5 Batalla de Smolensk\n6 Batalla de Borodinó\n7 Incendi de Moscou\n8.1 Batalla de Tarutino\n8.2 Batalla de Maloiaroslàvets\n9 El «general Hivern»\n9.1 Batalla del Berézina\n10 Pèrdues humanes\n10.1 Raons de la derrota de Napoleó\n11 Avaluació històrica\n12 Llista dels comandants de l'exèrcit rus\n13 En la cultura\n13.1 Obres escrites\nEn el moment de la campanya, Napoleó estava al cim del seu regnat amb totes les nacions d'Europa continental sota el seu control (amb la notable excepció de la península Ibèrica) o sota el control de nacions vençudes pel seu imperi i que evolucionaven sota tractats favorables a França. Cap potència europea continental no gosava llavors alçar-se contra ell. El 1807, el Tractat de Tilsit regulà la pau entre l'Imperi Francès i Rússia. El tsar Alexandre esperava a través del general Caulaincourt un tractat que prohibís el restabliment de Polònia. Napoleó desautoritzà Caulaincourt i marcà llavors la ruptura de confiança amb Alexandre. Així, el tractat de pau amb Àustria del 1809 contingué una clàusula segons la qual s'annexionava el territori de Galítsia en benefici del Gran Ducat de Varsòvia. Rússia considerava aquesta clàusula com a lesiva per als seus interessos i Polònia com el punt de partida eventual d'una invasió del seu territori.\nL'Imperi Rus, llavors dotat d'una indústria manufacturera feble, però rica en matèries primeres, patia d'un Bloqueig Continental que el privava d'una part del seu comerç, dels seus recursos i d'ingressos per adquirir béns manufacturats. L'aixecament del bloqueig per part de Rússia feu enfurismar Napoleó i el decidí a emprendre la via de la guerra. El seu matrimoni amb Maria Lluïsa d'Àustria, en el qual Alexandre refusà de participar, reforçà així el desafiament pel que fa a Rússia, atès que poc temps abans s'havia albirat un matrimoni, que hauria materialitzat l'aliança francorussa, amb la germana d'Alexandre, la princesa Caterina.\nEls exèrcits contendentsModifica\nLa Grande ArméeModifica\nArticle principal: Grande Armée\nLa Grande Armée estava formada per 450.000 homes, el que la convertia de fet en la força militar europea més gran mai aplegada. Al nord-est de l'actual Polònia, l'exèrcit franquejà el riu Neman el juny del 1812 i es dirigí vers Moscou.\nA finals de juny, la Grande Armée és repartida de la següent manera, de nord a sud:\nEl Mariscal de l'Imperi MacDonald amb el seu onzè cos d'exèrcit (uns 29.100 homes), inclòs el contingent prussià, a Tilsit. La missió d'aquesta força era prendre Rīga i dirigir-se vers Sant Petersburg.\nL’emperador Napoleó Bonaparte, amb la Guàrdia Imperial (~ 30.500), sota les ordres de Mortier, Lefevbre i Bessières, el primer cos d'Exèrcit (~ 66.000 h.) de Davout, el 2n Cos d'Exèrcit (uns 40.000 h.) d’Oudinot, el 3r Cos d'Exèrcit (~ 37.800 h.) de Ney i la Reserva de Cavalleria (~ 20.800 h.) sota les ordres de Murat amb el 1r i 2n cossos de Reserva de Cavalleria de Nansouty i Montbrun; tots ells concentrats davant Kovno. Aquesta força central tenia com a objectiu atrapar i destruir el principal exèrcit rus (el 1r Exèrcit de l'Oest) comandat per Barclay de Tolly.\nEugène amb el seu Cos d'Exèrcit (~ 45.000 h.), al voltant d'un terç d'italians), el 6è Cos d'Exèrcit (bavarès) (23.600 h.) de Gouvion-Saint-Cyr i el 3r cos de reserva de Cavalleria (~ 6.800 h.) de Grouchy; tot el conjunt estava concentrat al darrere i a la dreta de la força de Napoleó. Les ordres d'Eugène eren mantenir el contacte amb les unitats de més al sud i protegir la força principal contra un atac del 2n Exèrcit de l'Oest rus de Bagration.\nJérôme amb el 6è Cos d'Exèrcit (polonès) (~ 34.600 h.) de Poniatowski, el 8è Cos d'Exèrcit (westfalià) (~ 16.700 h.) de Vandamme i el 4t Cos de Reserva de Cavalleria (la meitat del qual era polonès, un quart saxó i un quart westfalià) (~ 7.300 h.) de Latour-Maubourg; al llarg del Nemen i al sud-oest de Grodno. Se suposava que aquesta força havia de trobar-se amb el 2n Exèrcit de l'Oest rus de Bagration.\nReynier amb el seu 7è Cos d'Exèrcit (saxó) (~ 18.500 h.) prop de Białystok. Aquest cos havia de mantenir la unió entre Jérôme i Schwarzenberg.\nSchwarzenberg amb el seu 12è Cos d'Exèrcit (austríac) (~ 32.900 h.) prop de Lublin. Se suposava que aquest cos havia de cobrir el sud de Polònia contra una invasió russa a partir d'Ucraïna (allà s'hi trobava el 3r Exèrcit de l'Oest (o d'Observació) rus de Tormàssov).\nA Prússia el 9è Cos d'Exèrcit (un terç polonès i un terç alemany) (~ 25.000 h. al 31 d'agost) de Victor i el 9è Cos d'Exèrcit (format abastament per unitats de dipòsit i de reserva) (~ 28.000 h. al 15 d'agost). Aquests dos cossos s'ocuparien de la guarnició de Prússia i Polònia i augmentarien la Grande Armée a Rússia si fos neessari.\n1.200 peces d’artilleria.\nMés de 180.000 cavalls (de cavalleria, d'artilleria, de tir).\nA tot això cal afegir-hi 80.000 Guàrdies Nacionals, enrolats per conscripció per defensar la frontera imperial del Gran Ducat de Varsòvia. Comptant tots aquests, el nombre total d'efectius de la força imperial a la frontera russa i a Rússia atenyia al voltant de 771.500 homes. Aquest enorme desplegament de tropes penalitzà greument l'Imperi, en particular si hom té en compte els 300.000 francesos suplementaris que es batien a la península Ibèrica, i més de 200.000 homes a Alemanya i Itàlia.\nEl gruix de l'exèrcit estava format per 450.000 francesos. Els aliats de França formaven la resta. A més del cos d'exèrcit austríac destacat sota les ordres de Schwarzenberg, s'han de comptar al voltant de 95.000 polonesos, 90.000 alemanys, 24.000 bavaresos, 20.000 saxons, 20.000 prussians, 17.000 westfalians i alguns milers d'homes vinguts d'estats renans més petits), 25.000 italians, 12.000 suïssos, 4.800 espanyols, 3.500 croates i 2.000 portuguesos. A tots aquests s'uniren contingents neerlandesos i belgues. Cada nacionalitat del vast imperi napoleònic s'hi trobava representada.\nL'Exèrcit Imperial RusModifica\nArticle principal: Exèrcit Imperial Rus\nEl príncep rus Mikhaïl Kutúzov, general en cap de l’Exèrcit Imperial Rus del tsar Alexandre I.\nSi hom ha de fer cas de les estimacions més recents, l’Exèrcit Imperial Rus que li feia front era menys nombrós, almenys al principi de la campanya. Al voltant de 280.000 russos estaven desplegats a la frontera polonesa (preparats per a la prevista invasió de l'estat satèl·lit francès del Gran Ducat de Varsòvia). En total, l’exèrcit rus comptava amb uns 500.000 homes (algunes estimacions el rebaixen fins a 350.000, mentre que d'altres arriben fins a 710.000; un nombre al voltant de 400.000 sembla més creïble), al principi de la guerra. Aquests es repartien en tres exèrcits:\nEl Primer Exèrcit de l'Oest (comandat pel general Mikhaïl Barclay de Tolly: sis cossos d'exèrcit d'infanteria, tres de cavalleria de reserva, divuit regiments de cosacs: uns 159.800 homes i 558 peces d’artilleria.\nEl Segon Exèrcit de l'Oest (comanat pel general Bagration): dos cossos d'exèrcit d'infanteria, un de cavalleria de reserva, nou regiments de cosacs del Don: 58200 homes i 168 peces d’artilleria.\nDos cossos de reserva, un de 65.000 homes i un altre de 47.000 homes, donaven suport a aquests tres exèrcits. Segons aquestes xifres, l'exèrcit rus que feia front immediatament a Napoleó comptava amb uns 392.000 homes. A més, la pau estava assegurada amb Suècia i l’Imperi Otomà per Sant Petersburg, la qual alliberava més de 100.000 homes (del Cos de Finlàndia de Steinheil i de l'Exèrcit del Danubi de Txitxàgov). Es van fer diversos esforços per engrandir els exèrcits russos i, al setembre, els seus efectius van arribar a una xifra propera als 900.000 homes, sense comptar les unitats cosaques irregulars, que aportaven probablement 70.000 o 80.000 homes en total.\nLa marxa sobre MoscouModifica\nEl 22 de juny del 1812, Napoleó declara la guerra a Rússia, des del quarter general de Wilkowiski: comunica aquesta decisió als seus soldats:\n« Soldats, la segona guerra de Polònia ha començat; la primera va acabar a Tilsitt. A Tilsitt, Rússia va jurar aliança eterna amb França i guerra a Anglaterra. Avui viola els seus juraments. Rússia és impulsada per la seva fatalitat; els seus destins han d'acomplir-se. Què es pensa que som uns degenerats ? Marxem doncs endavant; passem el Neman, portem la guerra al seu territori. La segona guerra de Polònia serà gloriosa per als exèrcits francesos com la primera. »\nL’exèrcit imperial més formidable que Napoleó hagués mai format comptava amb 600.000 combatents i 2200 canons. Aquesta maquinària de guerra estava formada de fet per 370.000 francesos, 50.000 polonesos, 20.000 italians, 10.000 suïssos, 150.000 prussians, austríacs, bavaresos, saxons, badenesos, wurtembergesos, westfalians, holandesos, belgues, croates, espanyols i portuguesos. Aquesta xifra no té en compte els 150.000 que es van quedar aquarterats a França, els 50.000 homes acantonats a Itàlia, els 300.000 homes a Espanya i els 100.000 guàrdies nacionals.En aquesta època, l'Emperador dels francesos regnava, directament o mitjançant els seus aliats, sobre vuitanta-cinc milions cinc-cents mil europeus; les seves ordres s'executaven en un espai que comprenia 19 graus de latitud i 30 de longitud. Cap dels emperadors romans no tingué a la seva disposició forces tan extraordinàries.\nNapoleó havia enviat una oferta final de pau Sant Petersburg poc abans d'iniciar les operacions. En no rebre resposta, va ordenar avançar a la Polònia russa.\nEl quarter general de l'exèrcit francès va passar el Neman, a tocar de Kowno. L'exèrcit estava format per deu cossos, comandats pel mariscal Davout el primer, el segon pel mariscal Oudinot, el tercer per Ney, el quart, sota el nom d’exèrcit d'Itàlia, pel príncep Eugeni de Beauharnais, el cinquè per Poniatowski, el sisè per Gouvion-Saint-Cyr, el setè pel general Reynier, el vuitè pel general Vandamme, el novè, del qual només s'havien format els quadres dirigents, pel mariscal Victor, el desè pel mariscal Macdonald. La vella guàrdia estava comandada pel mariscal Lefebvre, la jove pel mariscal Mortier, la reserva de cavalleria per Murat. La cavalleria de la guàrdia Bessières actuava a part.\nUn cos auxiliar de 30.000 austríacs marxava separadament. En aquest nombrós exèrcit, els francesos eren 270.000 combatents. L'exèrcit rus era fort, tant en infanteria com en cavalleria, de l'ordre de 360.000 homes, sense comptar dos cossos que es van formar, l'un a Lituània i l'altre a Riga.\nEl temps es deteriorà a partir del 24 de juny. Vuit dies de tempesta. Canícula. L'estat rus delmà la Grande Armée. Coberts de polls, els homes tenien fam. Els cavalls morien. Els pollosos morien de tifus i disenteria causada per les aigües contaminades. La disciplina es relaxà. Els cavalls rosegaven la palla de les barraques i l'escorça dels arbres. Una gran part de la cavalleria va haver de marxar a peu.\nLes tropes franceses feren llur entrada a Wilna (Vílnius), antiga capital de Lituània. Els russos, en retirar-se, destruïren tot; calaren foc a immensos magatzems, quintars de farina, de farratges, de roba; llançaren al Vilnia una grand quantitat d’armes.\nAl principi, la Grande Armée no va trobar cap resistència o ben poca, i avançà ràpidament en territori enemic. Els russos només oferiren resistència esporàdica i Barclay, el comandant en cap, refusà el combat malgrat les peticions de Bagration, coneixedor que no podia batre els francesos en una batalla convencional. Repetidament, va tractar d'establir una posició defensiva forta, però cada cop l'avanç francès, massa ràpid per permetre-li d'acabar els preparatius, el forçà a batre's en retirada. Això es considera sovint com un exemple de política de terra cremada: en realitat, la retirada russa no formava part d'un pla establert per atraure els francesos al bell mig de les terres russes on l'hivern i la manca de provisions suficients contribuirien a anihilar-los, sinó més aviat a la impossibilitat dels comandants russos de trobar un moment on les condicions del combat els fossin favorables, per raó de la velocitat i potència de l'avanç francès.\nEl 14 de juliol, l’emperador Alexandre I es mostrà a Moscou per excitar el zel i el coratge dels seus habitants.\nEl 28 de juliol, els francesos entraren a Vítsiebsk. Els russos continuaven replegant-se. La Grande Armée els seguí sense trobar l'ocasió de combatre. Finalment, arribaren als murs de Smolensk, ciutat russa, envoltada de muralles de tres metres de gruix, flanquejada per torres. A aquestes impressionants fortificacions, s'hi acabaven d'afegir altres obres recents executades amb cura i ben mantingudes, Barclay de Tolly havia deixat a la plaça forta uns 30.000 homes, i es batia a ambdues ribes del Dnièper, mentre es comunicava amb la vila a través de ponts.\nLes pressions polítiques sobre Barclay per començar la batalla i la constant reticència del general (vist per la població com un signe d'intransigència) li comportaren la pèrdua de la seva posició com a comandant en cap i fou reemplaçat pel popular i original Mikhaïl Kutúzov. Malgrat la seva retòrica oposada, seguí la via de Barclay, en veure tot seguit que fer front als francesos en una batalla convencional comportaria sacrificar inútilment el seu exèrcit. Aquest vell general, vencedor dels turcs, havia promès solemnement protegir Moscou, la ciutat santa, i anihilar l’exèrcit francès. En la seva proclama als soldats, va profetitzar la victòria:\n« Déu combatrà el seu enemic amb l'espasa de (Sant) Miquel, i abans que el sol de demà hagi desaparegut, vosaltres haureu escrit la vostra fe i la vostra fidelitat en els camps de la vostra pàtria amb la sang de l'agressor i de les seves legions. »\nAl final va aconseguir establir una posició defensiva a Borodinó (després d'un enfrontament indecís a Smolensk del 16 al 18 d'agost).\nFracàs estratègic vers Sant PetersburgModifica\nUn carrabiner francès a cavall durant la Campanya de Rússia.\nMentre que l'exèrcit principal s'enfonsava, al centre, en la immensa plana de Rússia en direcció de Moscou, al nord MacDonald fracassà amb el 10è Cos d'Exèrcit francoprussià a l'hora d'apoderar-se de Riga, assetjada en va. Llavors els Segon Cos d'Exèrcit d'Oudinot fou repel·lit per Wittgenstein dues vegades en direcció a la capital russa sobre el Nevà on es va refugiar Alexandre I: l'1 agost a Kliastitsi a la ruta entre Minsk i Pskov i el 18 d'agost a Polotsk, tot a menys de 300 km al sud de Sant Petersburg. D'ara endavant, el 2n Cos perdé tot caràcter ofensiu i rebé l'ordre d'atrinxerar-se al llarg del Dvinà Occidental.\nAquestes falles, si bé poden passar bastant desapercebudes i semblen poc decisives, van tenir conseqüències molts greus per a Napoleó:\nAïllaren l'avanç de l'exèrcit principal en el camí vers Moscou; a partir d'ara en solitari, i encara de manera més temerària quan Schwarzenberg, que suposadament havia de protegir el seu flanc sud amb el 13è Cos austríac, es va guardar prou d'endinsar-se envers l'Est;\nObligaren Napoleó a vigilar específicament el seu flanc nord per mantenir la seva rereguarda, missió que va confiar a Gouvion Saint-Cyr i que consistiria, d'ara endavant, a mantenir defensivament la línia sobre el riu Dvinà Occidental;\nRedreçaren i enfortiren la tenacitat moral dels russos, encara incapaços d'oposar-se directament a l'Emperador, però amb uns generals que sabien que eren més vulnerables, i que podien legítimament pensar que ja els tocaria el seu torn, tard o d'hora;\nDonaren un caràcter no concloent, o simplement tàctic, a les batalles de Smolensk i Moskvà / Borodinó, l'enemic rus, empès cap enrere cada vegada, no estava globalment desestabilitzat, ni era desestabilitzable en aquell precís instant;\nContribuïren, sens dubte, a convertir en infructuoses les ofertes de pau de Napoleó. Un cop conquerida Moscou, Alexandre I no se sentia amenaçat en el seu palau a Sant Petersburg.\n¿Què hauria passat si Oudinot, en lloc de deixar que es congelés el seu exèrcit a Polotsk, hagués empès Wittgenstein i hagués arribat al final d'agost a la vista del Nevà ?\nD'altra banda, quan Napoleó es disposava a deixar Moscou, Wittgenstein que s'havia reforçat, enfonsava Saint-Cyr a Polotsk, i en creuar el Dvinà Occidental amenaçava la ruta principal de Moscou a Vílnius, la qual cosa feia encara més incerta la retirada de la Grande Armée.\nBatalla de SmolenskModifica\nArticle principal: Batalla de Smolensk (1812)\nEl 17 d'agost del 1812, a l'una del migdia, Napoleó donà el senyal de l'atac. Els suburbis, atrinxerats i defensats per l'artilleria pesant, foren llevats; les avantmuralles i altres fortificacions que es trobaven a la vora del riu foren fulminades. Els russos, després d'esforços desesperats, calaren foc a la ciutat i l'abandonaren, però deixaren enrere immensos magatzems, 12.000 homes morts, ferits o presoners i 200 peces d'artilleria.\nDesprés d'aquesta victòria, l'Emperador es llançà en persecució dels russos, als quals pressionà fortament fins a Valutino, altiplà sobre el qual llur rereguarda prengué posicions el 19 d'agost. Murat et Ney l’atacaren i el feren fugir després d'haver-li causat grans pèrdues.\nAl mateix temps, i sobre diversos punts, hi hagué bastants combats on els exèrcits de l'Imperi conegueren diversa sort: el 6è Cos, comandat per Gouvion-Saint-Cyr, derrotà Wittgenstein en la primera batalla de Polotsk, li causà 2.000 morts, en ferí 4.000, li feu un gran nombre de presoners, entre els quals tres generals, i s'apoderà de 20 peces d'artilleria, però Wittgenstein organitzà un contraatac i Gouvion-Saint-Cyr fou obligat a retirar-se.\nDesprés de Valutino, mentre perseguia l'enemic, la Grande Armée arribà al Gjat, on li fou permès de prendre's alguns dies de repòs i de preparar-se per a la gran batalla que l’Emperador considerava imminent.\nBatalla de BorodinóModifica\nArticle principal: Batalla de Borodinó\nL’emperador Napoleó I i els seus mariscals a la Batalla de Borodinó (o batalla de la Moskowa)\nFou el 7 de setembre del 1812 que es va lliurar la batalla anomenada, pels francesos, de la Moskova, i pels russos de Borodinó, perquè l'acció va tenir lloc sobre l'altiplà que domina aquesta vila.\nNapoleó arengà així les seves tropes:\n« Soldats ! heus ací la batalla que tant heu desitjat. D'ara endavant la victòria depèn de vosaltres; i ens és necessària, ens donarà abundància, bons quarters d'hivern i un prompte retorn a la pàtria. Conduïu-vos com a Austerlitz, a Friedland, i que la posteritat més endarrerida citi amb orgull la vostra conducta en aquesta jornada; que hom digui de vosaltres: “Era en aquesta batalla lliurada sota els murs de Moscou.” »\nLa vetlla i durant la nit va ploure. A les cinc del matí, el sol s'alçà sense núvols: «Soldats! — cridà Napoleó — heus ací el sol d’Austerlitz!»Aquesta expressió passà de fila en fila i amarà les tropes d'ardor i d'esperança.\nEls dos exèrcits comptaven cadascun amb 120.000-130.000 homes. Una canonada dels francesos fou el senyal, i l'acció s'endegà a tota la línia. Després de quatre hores de combats obstinats, durant els quals vomitaren foc 1200 canons, tres reductes foren eliminats per l'acció de príncep Eugeni, els mariscals Davout i Ney. Totes les bateries russes foren successivament assaltades i eliminades. El més formidable dels seus reductes fou superat pels cuirassers francesos.\nDesprés d'haver destruït per la metralla la major part de les fortificacions que resistien a la seva entrada Napoleó feu maniobrar el 8è Cos i tota la dreta per eludir l'última posició dels russos. Ordenà a la guàrdia i a tota la cavalleria que donés suport a aquest moviment. Eugeni estava fent front a la Kalogha, i des d'aquest moment el resultat de la batalla era cert. En caure la tarda, l'exèrcit rus es retirà en bon ordre a Mojaïsk, i deixà al camp de batalla 45.000 homes fora de combat, inclosos 25 generals i 15 peces d'artilleria. Les pèrdues dels francesos s'estimaren en 28.000 homes morts o ferits, inclosos 49 generals.\nS'estima que es van disparar 120.000 canonades durant la batalla. Napoleó restà al camp de batalla, donant ordres per fer transportar els ferits, tant russos com francesos, als hospitals establerts sobre les línies de retirada.\nLa batalle de Borodinó de Peter von Hess\nFou també una de les jornades més sagnants de les guerres napoleòniques. L'exèrcit rus es retirà el 8 de setembre amb la meitat de les seves forces, i deixà oberta la ruta de Moscou, que Kutúzov ordenà evacuar.\nEl victoriós exèrcit francès es llançà en persecució dels russos. Napoleó desplaçà el seu quarter general a Mojaïsk, vila situada a vint-i-sis llegües a l'oest de Moscou, que els russos van incendiar i abandonar.\nA partir d'allà, els russos aplegaren llur exèrcit, que atenyé el seu nombre màxim d'efectius, o sigui 904.000 homes amb potser 100.000 homes del veïnatge immediat de Moscou (els supervivents de l'exèrcit destruït a Borodinó, reforçat en part). La capacitat dels russos per renovar ràpidament llurs efectius fou un avantatge decisiu al final de la campanya.\nIncendi de MoscouModifica\nArticle principal: Incendi de Moscou de 1812\nEl 14 de setembre (a les dues de la tarda), l’Emperador feu la seva entrada a l'antiga capital de Moscòvia, amb la seva guàrdia i el primer cos d'exèrcit. Napoleó entrà a una ciutat deserta, buidada de qualsevol mena de provisions pel seu governador, Fiódor Rostoptxín, pare de la cèlebre comtessa de Ségur.\nL'endemà s'establí al Kremlin, palau dels tsars, situat al bell mig de la ciutat. El mariscal Mortier fou nomenat governador d'aquesta capital, amb l'ordre d'emplear tots els mitjans per impedir el pillatge. Es va donar assistència als ferits russos que desbordaven els hospitals, així com als moscovites que no van voler seguir l'exèrcit de Kuzútov.\nEls francesos a Moscou\nPrenent com a referència les regles clàssiques de la guerra quan es pren una capital (fins i tot si es té en compte que en aquella època Sant Petersburg era la capital), pensava que el tsar Alexandre I li oferiria la seva capitulació al mont Poklónnaia, però el comandament rus no es va rendir. Es va acordar un armistici amb els russos, i Napoleó, al bell mig dels seus triomfs, va proposar la pau a Alexandre: rebé respostes evasives que, nogensmenys, feien esperar que l'acord estava al caure. Però Napoleó i Alexandre no volien altra cosa que guanyar temps, Napoleó per completar el seu exèrcit, i Alexandre perquè estava convençut que el gran fred que s'aproximava obligaria els francesos a evacuar l'Imperi. Els esdeveniments justificaren llurs previsions.\nVan començar dos focs a Moscou, i destruïren la ciutat del 14 al 18 de setembre del calendari gregorià (2 al 6 de setembre del calendari julià). Moscou, construïda bàsicament amb fusta, cremà gairebé del tot, la qual cosa privà els francesos de llocs on posar-se a raser dins de la ciutat.\nSobre les causes de l'incendi circulen diverses versions:.\nIncendi intencionat quan els russos marxaven de la ciutat (usualment associat amb el nom del governador general de Moscou Rostoptxín;\nEspies incendiaris russos (els francesos van afusellar diversos russos per aquests càrrecs) i criminals alliberats intencionalment de la presó de Moscou per Rostoptxin ;\nAccions incontrolades dels ocupants podrien haver causat accidentalment el foc, l'extensió del qual es veié afavorida pel caos general en la ciutat abandonada.\nLes lesions pel foc foren escasses, per la qual cosa és possible que una via o l'altra siguin la versió correcta.\nL'incendi es va perllongar fins al 18 de setembre i destruí gran part de Moscou. De les 30.000 llars que hi havia a Moscou abans de la invasió, després que Napoleó marxés de la ciutat només en quedaven «5000 amb prou feines» .\nEn 1812, per Il·larion Priànixnikov\nNapoleó digué més tard que si hagués pogut sortir de Moscou dues setmanes abans, podria haver destruït l'exèrcit de Kutúzov que acampava a prop, a Tarutino. Tot i que això no hauria estat suficient per deixar Rússia indefensa, li hauria privat del seu únic exèrcit concentrat capaç de fer front als francesos.\nBatalla de TarutinoModifica\nArticle principal: Batalla de Tarutino\nEl 18 d'octubre Napoleó començà la retirada. Assegut en una ciutat en ruïnes, sense haver rebut la capitulació de Rússia, i davant d'una maniobra de Rússia que l'obligava a sortir de Moscou, Napoleó va començar la seva llarga retirada.\nNapoleó abandona Moscou el 19 i dona l'ordre a Mortier d'abandonar el Kremlin el 23, després d'haver-lo fet saltar pels aires, i va recomanar sobretot de no deixar enrere ferits o malalts. En la seva marxa de tornada, l'exèrcit fou fortament assetjat per l'enemic; regularment esclataven escaramusses.\nBatalla de MaloiaroslàvetsModifica\nArticle principal: Batalla de Maloiaroslàvets\nNapoleó i els seus mariscals discutint la manera de redreçar la situació durant la retirada.\nA la Batalla de Maloiaroslàvets, Kutúzov pogué enfonsar l'exèrcit francès a la mateixa ruta devastada que havien pres a l'anada. En continuar bloquejant el flanc sud per impedir als francesos de prendre una altra ruta, Kutúzov desplegà de nou la mateixa tàctica dels partisans per atacar constantment el comboi dels francesos allà on era més vulnerable. La cavalleria lleugera russa, i especialment els cosacs montats, atacà i destruí les unitats franceses isolades.\nL'aprovisionament de l'exèrcit esdevingué impossible: la manca total d'herba comestible afeblia els cavalls, gairebé tots moriren o foren sacrificats per alimentar els soldats famolencs. Sense cavalls, la cavalleria francesa va deixar d'existir, i els cavallers hagueren de caminar. A més, la manca de cavalls feia que els canons i carros haguessin de ser abandonats, la qual cosa privava l'exèrcit de la seva artilleria i de suport logístic. Tot i que l'exèrcit va ser capaç de reemplaçar ràpidament la seva artilleria el 1813, la manca de carros creà un enorme problema logístic fins al final de la guerra, quan milers dels millors carros militars es quedaren a Rússia. Com la fam, les malalties i el fred extrem s'imposaven i les desercions s'estenien. La majoria dels desertors van ser capturats pels camperols russos.\nEl «general Hivern»Modifica\nArticle principal: Hivern rus\nL’emperador Napoleó I i la seva Grande Armée destruïda pel fred a la Batalla del Berézina\nA partir de novembre de 1812, l'hivern rus causà nous turments a l'exèrcit francès: soldats i cavalls començaren a morir de fam, de fred i de fatiga durant la marxa.\nEl 7 de novembre, quan arribaren a Smolensk, va començar el fred intens de l'hivern rus; el termòmetre descendí fins als -22 °C i el sòl es cobrí de neu. Els cavalls no equipats amb ferradures per al gel morien per milers al campament i aviat els homes patiren la mateixa sort. Alguns soldats i oficial, com el general Sołtyk, descrigueren escenes de canibalisme. No obstant això, gràcies a les mesures preses per Napoleó, l'exèrcit encara avançava. La valentia dels soldats semblava augmentar amb l'extensió de les privacions i perills \nPer sota de 13 °C l'estany blanc es transforma lentament a estany gris, d'estructura diamant, és la forma al·lotròpica alfa. Aquesta transformació i el seu canvi en la densitat que l'acompanya afecten la resistència mecànica del material. Per sota de -50 °C, la transformació és ràpida i l'estany es converteix en pols d'estany. És l'anomenada "pesta de l'estany". S'ha argumentat per alguns historiadors que el canvi de forma al·lotròpica de l'estany podria tenir un paper en la derrota de Napoleó I a Rússia. Exposats a la molt baixa temperatura ambient de la campanya de Rússia,, els botons d'estany dels uniformes dels soldats esdevenen trencadissos per la transformació en estany gris, la qual cosa pot causar una certa molèstia. Tanmateix, aquesta afirmació és discutible, atès que la transformació de l'estany necessita força temps.\nEn arribar a Orxa, Napoleó, sense prendre's un moment de repòs, s'ocupà de restablir l'ordre que els combats i les inclemències de l'hivern havien pertorbat. Feu distribuir queviures armes i municions, i feu llegir, en els cossos d'exèrcit, un ordre del dia que els recordava els seus deures, comprometia els soldats amb la participació dels soldats per marxar en el cos, i amenaçava amb castigar els que s'obstinessin a romandre aïllats. Les desitjos de Napoleó es van complir, els oficials i els soldats van tornar a les seves files, i amb ells, l'ordre i la disciplina. Finalment, l'exèrcit, avançant a marxes forçades, va arribar el 25 de novembre al Berézina, on Napoleó feu bastir ponts, dels quals en supervisà la construcció.\nBatalla del BerézinaModifica\nArticle principal: Batalla del Berézina\nLa travessa del riu Berézina comportà una victòria tàctica per a Napoleó quan Kutúzov, en pensar que havia arribat el moment d'una batalla campal, atacà la part de l'exèrcit francès que s'havia quedat en el costat dolent del riu. Els russos van ser rebutjats, i tots els homes d'armes francesos pogueren creuar els ponts. Només quedaren a l'altra banda els malalts, els ferits i els desertors; i també, fins i tot, aquells que, per abatiment i desesperació, es negaren a creuar els ponts durant la nit abans de la batalla i que després s'apilonaren en una gernació indescriptible al darrer moment (d'aquí l'expressió proverbial francesa : « c’est la Bérézina » com a sinònim de fracàs total, derrota coent o situació extremadament desagradable. Alguns s'ofegaren al riu, tractant de creuar a peu, car l'espessor del glaç no era suficient per suportar llur pes.\nA principis de desembre de 1812, Napoleó es va assabentar que el general Malet havia intentat un cop d'estat.\nAbans d'arribar a Vilnius, a Smorgònia, el 5 de desembre, Napoleó va celebrar un gran consell de guerra, donà les seves instruccions i el comandament de les tropes a Murat , i se'n va anar a París. Napoleó va abandonar el seu exèrcit i va tornar en trineu. Murat després va desertar per salvar el seu Regne de Nàpols, i deixà el virrei d'Itàlia i ex gendre de Napoleó, Eugène de Beauharnais, al comandament.\nDurant les setmanes següents, les restes de la Grande Armée es reduïren de nou, i el 14 de desembre de 1812 van ser expulsats de Rússia.\nLes darreres investigacions serioses sobre les pèrdues de la campanya de Rússia han estat realitzades per Thierry Lentz. En el bàndol francès, el balanç gira al voltant dels 200.000 (la meitat en combat i la resta de fred, de fam o de malaltia) i de 150.000 a 190.000 presoners caiguts en les mans de Kutúzov. Per la resta, 130.000 soldats abandonaren la Grande Armée en el transcurs de la seva marxa sobre Moscou i prop de 60.000 es refugiaren a les cases de pagesos, nobles i burgesos russos. Finalment, menys de 30.000 soldats travessaren de nou el Nemen amb Murat. En el bàndol rus, les recents publicacions d’Oleg Sokolov tendeixen a establir les pèrdues en 300.000 morts, dels quals 175.000 en combat, la qual cosa és molt important, però, segons Thierry Lentz, inverificable en l'estat dels estudis disponibles. Finalment, malgrat els actes de generositat d'ambdós bàndols, els presoners que caieren ens mans dels francesos o dels russos foren globalment maltractats.\nDesprés de la caiguda de Napoleó, la repatriació demanada per Lluís XVIII dels francesos que restaven a Rússia fou globalment un fracàs, atès que els candidats a retorn foren poc nombrosos. Diversos milers de francesos s'arrelaren al país dels tsars. El 1837, 3.200 vivien a Moscou, per exemple. Entre els que es quedaren a Rússia, el soldat de la Grande Armée Jean-Baptiste Savin, convertit en Mikhaïl Andréievitx Savie, moriria a Saràtov el 1894 a l'edat de 123 anys. · \nUna gràfica de Charles Minard mostra la mida de la Grande Armée a l'anada i a la tornada de Moscou, pel gruix de la línia. Assota, en funció de la temperatura en graus Reaumur (1 °R = 1,25 ° C), es llegeix de dreta a esquerra\nRaons de la derrota de NapoleóModifica\nEntre les raons de la derrota de Napoleó en la seva campanya de Rússia, les que se citen més sovint són les següents :\nQue la nació en ple va participar en la guerra i l'heroisme dels soldats i oficials russos;\nL'extensió del territori de Rússia i les dures condicions climàtiques;\nEl talent del General en Cap de l'exèrcit rus Kuzútov i altres generals.\nLa principal raó per a la derrota de Napoleó fou l'alçament de tota la nació en defensa de la pàtria. Tal com assenyala Dominic Lieven, la guerra del poble no fou només espontània, sinó també fonamentada ideològicament "des del damunt" (fins i tot abans de la guerra). És en la unitat de l'exèrcit rus i el poble on cal buscar la font del seu poder el 1812.\nLa negativa de l'exèrcit rus a presentar una batalla convencional a la frontera i la retirada a l'interior dels vasts territoris de l'Imperi Rus comportà un «canvi de plans, que forçà Napoleó a seguir avançant, més enllà dels límits efectius de la seva cadena de subministraments avançar més lluny». La tenaç resistència de les tropes i generals russos i l'habilitat de Barclay de Tolly Kutúzov a preservar l'exèrcit no va permetre a Napoleó aconseguir la victòria de la guerra en una gran batalla.\nA mesura que s'incrementava la distància amb el Nemen, l'exèrcit napoleònic es veié obligat a confiar cada vegada més en la recerca d'aliment, i no en el sistema preparat de magatzems avançats. En el context d'unes àmplies línies de subministrament, es feia palès el paper crucial que jugaven els indisciplinats equips de farratge francesos, format per reclutes i soldats de lleva, la mala qualitat i la resistència del poble rus a l'enemic ocultant aliments i pinsos, la lluita armada dels partisans amb els proveïdors de farratge i la intercepció dels combois enemics francesos (vegeu guerra asimètrica). La totalitat d'aquestes raons va portar al col·lapse de les tropes del sistema de subministrament francès d'aliments i farratges, i en última instància a la inanició i va convertir la major part de l'exèrcit en una multitud no apta per a l'acció, en la qual cadascun somniava només en la seva salvació individual.\nEn l'etapa final de la guerra, al desembre, immediatament després de la Batalla del Berézina, aquest depriment escenari es va veure agreujat per unes gelades per sota de -20 °C, que desmoralitzaren totalment l'exèrcit de Napoleó. La derrota la va completar l'exèrcit rus, que, en paraules de Clausewitz, en continuar la retirada al final va conduir altre cop l'enemic a la frontera:\n« A Rússia, pots jugar amb el teu oponent al joc del "gat i la rata" i, llavors, en continuar la retirada, pots portar altre cop l'enemic a la frontera. Aquesta forma de parlar....es reflecteix principalment en el factor espacial i els beneficis diferencials gegants que no et permeten fer el següent i simple moviment cap endavant, per ocupar un altre espai i prendre'n possessió estratègicament. »\nAquesta campanya revela que Napoleó va subestimar enormement l'abast de les dificultats que li esperaven a ell i al seu exèrcit:\nsubestimació de la logística;\nsubestimació de les condicions climàtiques;\ntàctica de la terra cremada dels russos, etc.\nEl fracàs de la campanya de Rússia el 1812 marca un sever cop a les ambicions de dominació europea de Napoleó. Com la desfeta del poder naval francès a la Batalla de Trafalgar de 1805, la campanya de Rússia és un gir decisiu de les guerres napoleòniques que condueix, en última instància, a la derrota Napoleó i el seu exili a l'illa d'Elba.\nPer a Rússia, el terme guerra patriòtica és un símbol d'enfortiment de la identitat nacional, que té un gran impacte en el patriotisme rus del segle xix. El resultat indirecte del moviment patriòtic dels russos és un fort desig de modernització del país que es tradueix en una sèrie de revolucions, començant per la revolta decabrista i acabant amb revolució de febrer de 1917.\nNapoleó no va ser completament derrotat a Rússia. A l'any següent, va organitzar un exèrcit d'aproximadament 400.000 soldats francesos recolzats per 250.000 soldats dels països aliats dels francesos, per disputar el control d'Alemanya durantuna campanya encara més gran. No fou fins a la Batalla de Leipzig (la Batalla de les Nacions, 16 a 19 d'octubre del 1813) que fou realment derrotat, però fins i tot la Batalla de França de 1814 és indecisa.\nMalgrat tot, la campanya de Rússia revelà que Napoleó no era invencible. En sentir l'animal ferit i empesos pels nacionalistes prussians i els comandants russos, els nacionalistes alemanys es van aixecar a través de la Confederació del Rin i Prússia. La decisiva campanya d'Alemanya no hauria estat possible sense el missatge de la derrota russa estès per tot el món.\nLlista dels comandants de l'exèrcit rusModifica\nMikhaïl Kutúzov - comandant\nMikhaïl Barclay de Tolly - Ministre de la Guerra\nPeter Wittgenstein - Comandant de l'ala dreta\nPiotr Bagration - comandant de l'ala esquerra\nNikolai Raevski - comandant rus major\nDmitri Dokhturov - comandant rus major\nMikhail Miloràdovitx - comandant rus major\nAleksandr Ivànovitx Ostermann-Tolstoi - comandant rus major\nAleksei Iermólov - general rus\nAlexandre Michaud de Beauretour - General sard que lluità en el bàndol rus\nMikhaïl Vorontsov - general rus\nMatvei Plàtov - Ataman dels cosacs del Don\nAleksandr Tormàssov - Comandant en cap després de la mort de Kuzútov\nPàvel Txitxàgov - Ministre de Marina en 1802 - comandant de l'exèrcit de Moldàvia\nLev Tolstoi, Guerra i Pau, novel·la històrica russa, 1865.\nBalzac, Adieu - drama històric, i Autre étude de femme (relat del general de Montriveau).\nPatrick Rambaud, Il neigeait - novel·la històrica.\nArmand Cabasson, Les Proies de l'officier - novel·la històrica\nValéry Giscard d'Estaing, La Victoire de la Grande Armée, relat històric (història ficció), Perrin, 2001\nJasper Kent, Twelve, novel·la fantàstica\n1912 : 1812 de Vassili Gontxarov, Kai Hansen i Aleksandr Uralski (pel·lícula russa).\n1956 : Guerra i pau de King Vidor amb Audrey Hepburn, Henry Fonda (Globus d'Or a la millor pel·lícula de parla no anglesa 1957)\n1965 : Guerra i pau de Serguei Bondartxuk amb ell mateix i Liudmila Savélieva en 4 films (Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa 1968).\n↑ Nafziger, George F. Napoleon's Invasion of Russia (en anglès). Presidio Press, 1988, p.333. ISBN 0891416617.\n↑ Fremont-Barnes, Gregory. The Napoleonic Wars: The Fall of the French Empire, 1813-1815 (en anglès). Gregory Fremont-Barnes, 2002, p.23. ISBN Gregory Fremont-Barnes. [Enllaç no actiu]\n↑ Caulaincourt, 1935, p. 9.\n↑ Caulaincourt, 1935, p. 294.\n↑ Fierro; Palluel-Guillard; Tulard, p. 159-161\n↑ Tradition magazine, hors série n°3, La campagne de Russie (1812), (p. 16)\n↑ Jean-Claude Damamme, Les Soldats de la Grande Armée, Perrin, 1998, ISBN 2-262-01862-6 p. 301\n↑ 12,0 12,1 12,2 Jean-Claude Damamme, Les Soldats de la Grande Armée, Perrin, 1998, ISBN 2-262-01862-6 p. 401\n↑ Extret de la seva versió original en francès aquí\n↑ 14,0 14,1 Tradition magazine, La campagne de Russie (1812), 2004 (p. 20).\n↑ En aquesta ocasió el metropolità Plató, li feu donació de la imatge de Sant Sergi i li digué : « La vila de Moscou, la primera capital de l'Imperi, la nova Jerusalem, rep el seu Crist com una mare en els braços dels seus fills gelosos, i a través de la boira que s'eleva, tot preveient la glòria brillant del seu poder, canta en el seu transport : Hosanna ! Beneït sia aquell que estima ! que l’arrogant, l’insolent Goliat aporti des dels límits de França el terror mortal als confins de Rússia ! la pacífica religió, aquesta fronda del David rus, abatrà de cop la testa del seu sanguinari orgull ! Aquesta imatge del sant Sergi, antic defensor de la felicitat de la nostra pàtria, és oferta a la vostra majestat imperial... » Extret de l'obra Relation Circonstanciés de la Campagne de Russie, en 1812... d'Eugène Labaume, disponible en línia aquí\n↑ Extret de Revue chronologique de l'histoire de France depuis la première convocation ... Per Guillaume-Honoré Rocques Montgaillard disponible en línia aquí\n↑ L’exèrcit francès, protegit per les trinxeres que el seu general qualificava com a inexpugnables, estava encara animat per les predicacions del capellans i per la imatge miraculosa de la Verge, que es passejava per les seves files.\n↑ 18,0 18,1 Extret de l'obra Histoire de Napoleón Bonaparte per L. A. J. Mordacque, consultable en línia aquí\n↑ Zemkov, 2010, p. 3.\n↑ Zemkov, 2010, p. 41.\n↑ Kataiev, 1911.\n↑ Armand Colin. [[[:Plantilla:Google Livres]] Napoléon et la campagne de Russie : 1812], 2012, p. 334.\n↑ Kutúzov va escriure a Alexandre: «Els francesos, lluny de ser dissuadits pel cruel final a què es veien reduïts, eren els més rabiosos a l'hora de córrer sobre les parts dels canons que els esclafaven». Citat per Adrien Bourgogne al seu llibre Mémoires du sergent Bourgogne, disponible en línia mitjançant el Projecte Gutenberg aquí\n↑ Pàgina 175 al Dictionnaire des corps purs simples de la chimie - Éléments, atomes et molécules de Robert Luft,, editat per Association Cultures et Techniques, el 1997. Allà es diu: «Això (aquest fenomen) es descriu en la campanya de Rússia pels soldats de Napoleó, ben situats per fer aquesta observació, llurs botons de pantalons eren d'estany.»\n↑ Le Coureur, Penny; Burreson, Jay. Napoleon's Buttons: 17 Molecules that Changed History. Nova York: Penguin Group USA, 2004.\n↑ Extret del web expressio.fr\n↑ Thierry Lentz, Nouvelle histoire du Premier Empire, tom 2, 2004\n↑ Segons afirma l'historiador rus Vladen Sirotkin al seu llibre Наполеон и Россия. — Moscou : Olma-Press, 2000. ISBN 5-224-00672-4\n↑ Llegiu, però, l’article supercentenari per a una anàlisi general d'aquestes presumptes longevitats abans del segle xix\n↑ Троицкий Н. А., 1997, p. 50-53.\n↑ Lieven, Dominic. Russia Against Napoleon: The Battle for Europe, 1807 to 1814. Penguin, 2009. ISBN 9780141947440.\n↑ Troitski, 1997, p. 51.\n↑ Нафзайгер Дж. Ф., 1997.\n↑ «Чем мешает фальсификаторам Отечественная война 1812 года?» (en rus). www.timer.od.ua/. [Consulta: 13 febrer 2015].\n↑ Esdaile, Charles. Napoleon's Wars: An International History, 1803-1815. Penguin, 2008. ISBN 9780141909462.\n↑ Clausewitz, 2008 (primera edició 1832), p. 74.\nFierro, Alfred; Palluel-Guillard, André; Tulard, Jean. Histoire et Dictionnaire du Consulat et de l'Empire. París: Éditions Robert Laffont, 1995, p. 1350. ISBN 2-221-05858-5.\nCharles Mullié, Biographie des célébrités militaires des armées de terre et de mer de 1789 à 1850, 1852. Ed. Poignavant et Compagnie, 1852 Disponible a viquitexts aquí\nHistoire de Napoléon et de la Grande Armée, pendant l'année 1812, Philippe-Paul de Ségur, comte de Ségur, Tredition Classics, 2012, t. 1 et 2 ISBN 978-3849131227\nEssai sur la guerre de partisans, Denis Davidoff, Traducció d'Heraclius de Polignac, Pròleg del general Fortuné de Brack, Éditions Astrée, 2012, 140 p. ISBN 979-10-91815-00-0\n1812: Napoleon’s Fatal March on Moscow, Adam Zamoyski, HarperCollins, 644 pàgs. ISBN 978-0007123742\nBlundering to Glory: Napoleon’s Military Campaigns 2a edició) Owen Connelly. 254 pàgs. ISBN 0842027807\nA Military History and Atlas of the Napoleonic WarsBG Vincent J. Esposito i C John R. Elting, Greenhill Books, ~400 pàgs. ISBN 1-85367-346-3\nHistory of Patriotic War 1812 Bogdànovitx, Spt., 1859-1860, Apèndix, pg. 492-503\nBaró Dufour (1769-1842)[oficial en cap de la Guàrdia Imperial], Jacques Perot, ed., Guerre de Russie, 1812, Atlantica Séguier, 2007\nMémoires du Sergent Bourgogne presentades per Gilles Lapouge - arléa - Diffusion le Seuil. ISBN 9-782869-591431\nFlammarion. L’Effroyable Tragédie (en francès), 2012, p. 390. ISBN 978-2-08-122832-0.\nZemkov, Vladímir Nikolàievitx. 1812 год. Пожар Москвы (Incendi a Moscou del 1812) (en rus). Kniga, 2010, p. 138. ISBN 978-5-91899-013-1.\nTarle, Ievgueni. Нашествие Наполеона на Россию (Invasió napoleònica de Rússia) (en rus). volum 7. Nauka, 1959, p. 435-732.\nKataiev, Ivan Matéievitx. Ivan Sitin. Пожар Москвы // «Отечественная война и Русское общество». (Foc de Moscou // Guerra pàtria i societat russa) (en rus). Volum IV. Edicions d'Ivan Sitin, 1911.\nTroitski, Nikolai. Россия в XIX веке. Курс лекций (Rússia al segle xix. Cicle de conferències) (en rus). Visxaia Xkola (www.vshkola.ru), 1997. ISBN 5-06-003210-8.\nClausewitz, Carl von. Vom Kriege (en alemany). Berlín: Nikol, juliol 2008 [1a. ed. 1832]. ISBN 978-3868200010.\nCaulaincourt, Armand Augustin Louis de. Traduït per Jean Hanoteau. With Napoleon in Russia (en anglès). Nova York: Morrpw, 1935.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Invasió francesa de Rússia\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Invasió_francesa_de_Rússia&oldid=27658031»\nDarrera modificació: 28 juny 2021 a les 13:13\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 28 juny 2021 a les 13:13.


Pedro Abrantes: "Donar autonomia a les escoles va ser fonamental per a l'èxit educatiu de Portugal"\nSocietat / Educació 14/05/2022\nInvestigador de la Universitat de Lisboa i assessor d'educació del govern portuguès del 2016 al 2020\nPedro Abrantes, investigador de la Universitat de Lisboa i membre del gabinet d'educació del govern portuguès. Francesc Melcion\nBarcelonaPedro Abrantes és un dels impulsors del programa portuguès Escola a Tempo Inteiro, que va ampliar l'horari d'obertura de les escoles perquè els infants hi fessin extraescolars gratuïtes. Es tracta d'una de les propostes educatives que han convertit Portugal en un dels referents educatius a Europa, i aquesta setmana l'ha presentat en unes jornades de l'Aliança Educació360.\nEstà d'acord que es parli del "miracle educatiu" de Portugal?\n— No sé si parlaria de miracle, però sí que hi ha hagut un avanç molt important en els últims 20 anys. És un orgull i alhora un tema de debat i d'investigació per entendre com s'ha aconseguit que fa 20 anys l'abandonament escolar fos massiu i els resultats a les proves internacionals fossin molt baixos i ara estiguem al nivell europeu en la majoria d'indicadors.\nQuè va passar perquè l'educació passés a ser una prioritat?\n— A finals dels 90 hi va haver alguns polítics que estaven obsessionats que l'educació era el gran problema de Portugal i que per desenvolupar-se econòmicament calia invertir-hi més. Es va crear un cert consens nacional al voltant que l'educació era fonamental per a l'èxit de Portugal. I també des de les aules es va anar generant un moviment pedagògic en què els mestres van començar a treballar amb una perspectiva més inclusiva, pensant en com fer tirar endavant tots els alumnes.\nQuins factors expliquen aquest canvi?\n— Hi va haver un canvi de paradigma perquè tots els programes educatius van concentrar-se en la idea que tots els alumnes tenen dret a l'èxit i l'aprenentatge i perquè es va generalitzar una cultura de treball compartit. L'administració central, els municipis, les associacions de mestres van començar a treballar conjuntament. Fins llavors, les escoles estaven tancades a l'exterior, i a l'exterior hi havia gent amb ganes de fer coses. Ara hi ha molta més col·laboració, i el programa d'Escola a Tempo Inteiro és un exemple de com tenir una escola oberta a la comunitat i una comunitat que doni suport a l'escola.\n— La xarxa pública, que acull el 90% dels alumnes, ofereix activitats gratuïtes de 9 a 17 h. La part principal és obligatòria, perquè els nens acaben les classes a les 15 h. Després tenen unes hores d'activitats voluntàries, però el 80% de les famílies hi porta els seus fills. Es contracten tècnics específics per impartir aquests tallers, que poden ser d'arts, esports, activitats experimentals... I ho pot organitzar l'escola, el municipi o una entitat de pares, perquè és un model flexible en què es busca quines necessitats hi ha a cada territori i qui pot organitzar activitats de més bona qualitat.\nCal molta inversió per fer això.\n— Els recursos no ho són tot. És cert que hi va haver inversió pública, comparat amb el que es feia unes dècades abans, i també es van destinar molts diners europeus per millorar les instal·lacions de les escoles, cosa que va permetre fer un altre tipus d'educació i d'activitats. Però quan ho compares amb Espanya o altres països, no és tan important la inversió total, sinó l'estabilitat dels programes educatius, que tinguin un abast nacional i de llarga durada, i també que es puguin fer xarxes de col·laboració entre escoles, associacions i administracions. No és gens fàcil d'organitzar.\nQuan aquests canvis es van començar a implantar, què deien els sindicats?\n— A Portugal també hi va haver tensió entre sindicats i govern. Però es va aconseguir que entenguessin que hi havia una necessitat social superior en alguns programes educatius clau. Tant l'administració com els sindicats van seguir discutint molts temes sobre carreres docents i hores laborals, però van veure que no es podien bloquejar algunes iniciatives que aportaven coses fonamentals a la societat i sobretot als grups més vulnerables.\nQuins programes eren els prioritaris?\n— A banda del de l'Escola a Tempo Inteiro, es va impulsar el pla nacional de lectura, el pla d'acció per les matemàtiques, el de ciència viva o el programa d'avaluació d'escoles. Eren un conjunt de programes estructurals que van arribar a totes les escoles del país i alhora permetien que cadascuna ho apliqués a la seva manera.\nDe fet, es va donar molta autonomia als centres. Com va influir això en la millora educativa?\n— Va ser fonamental per a l'èxit educatiu. Fa 20 anys, moltes escoles deien que els seus alumnes suspenien pel context nacional, però donar-los autonomia va fer que tinguessin més responsabilitat sobre els seus resultats. Fa 20 anys hi havia centres que no coneixien bé els seus indicadors, i ara, en canvi, estan pendents de com evolucionen. És cert que l'autonomia també té un risc, i és que els canvis no passin igual a totes les escoles i es generin desigualtats, però vist amb perspectiva podem considerar que va ser molt positiu per al sistema.\nTambé es va posar molt d'èmfasi en la formació del professorat.\n— Aquest va ser un element molt important. Tant demanar un màster a tots els docents com el fet que tots els programes que impulsàvem involucraven les universitats i la formació del professorat. Ara bé, aquesta formació ha d'estar connectada a la pràctica, perquè tots sabem que fer una formació només teòrica no aportarà res a la feina del mestre.\nQuina lliçó n'hauria de treure Catalunya?\n— Fer polítiques molt flexibles, amb orientacions clares però àmplies, sense imposar. I que la comunitat, en general, entengui els beneficis de l'educació, tant per a la democràcia, com per a l'economia, com per a la igualtat social. També s'han de construir aliances amb els mestres i les famílies, perquè les reformes educatives no siguin cosa només d'un govern.\nQuin és ara el repte educatiu de Portugal?\n— Ui, bona pregunta. Abans teníem un 40% d'abandonament escolar i ara potser un 6%, però aquests nois que ara abandonen tenen situacions molt més complexes que exigeixen polítiques diferents, com per exemple el col·lectiu gitano, els nens amb necessitats educatives especials, o els joves migrants que acaben d'arribar. També hi ha el repte digital, millorar la competència d'anglès o desplegar un programa molt prometedor que tenim amb les escoles de noves oportunitats.\neducació Portugal transformació educativa innovació educativa mestres professors