Conferències en benestar i gestió de l'estrès – Ester Bach\nDurada aproximada de les conferències: 1 hora + torn de preguntes\n1- Viure sense pressa\nBiblioteca Bisbe Morgades – Manlleu\nEn aquesta societat, moltes persones senten que, enlloc de viure, el que fan és sobreviure. La sensació de no tenir temps sovint ens angoixa i no ens permet gaudir d’allò que fem amb la tranquil·litat suficient.\nEn aquesta conferència reflexionem sobre aquest ritme de vida i ens fem plantejaments per aprendre a viure d’una manera més relaxada.\n2- El moviment: una eina per el teu benestar físic i emocional\nBiblioteca Salvador Vives Casajuana de de Sant Vicenç de Castellet\nEl moviment és vida i font de salut. Estudis científics demostren que millora el flux sanguini i potencia funcions dels altres sistemes corporals: neurològic, circulatori, respiratori, esquelètic, muscular i psicològic.\nEn aquesta conferència parlem sobre els beneficis del moviment a qualsevol edat i de la importància de treballar el cos integrant tots els aspectes de la persona: físic, emocional, mental i energètic.\nVeurem com amb la pràctica respectuosa de diferents tipus de moviments podem alliberar tensions corporals, augmentar l’autoestima, millorar la concentració, afavorir l’expressió emocional i sentir-nos amb més energia i vitalitat.\n3- Mindfulness i tècniques de relaxació per viure millor\nEn una societat on les presses, l’ansietat i l’estrès afecten la nostra salut a tots nivells, cal que ens proposem actituds saludables que ens permetin retrobar un espai per a la calma i la serenitat.\nEn aquesta conferència parlem dels efectes positius del mindfulness i comentem diferents tècniques de relaxació que ens ajuden a connectar amb el nostre cos, escoltar-lo i alliberar-lo de les tensions per tal de sentir-nos millor, ser més creatius i eficients i afavorir unes relacions òptimes amb les persones que ens envolten.


ELS MILLORS PROGRAMES DE TELEVISIÓ DE NETFLIX ARA MATEIX (ACTUALITZAT EL JUNY DE 2021) - TELEVISIÓ\nEls millors programes de televisió de Netflix ara mateix\nDarrera actualització: 10 de juny\nHi ha moltes bones sèries de televisió a Netflix. Massa, de fet.\nÉs un bon problema, però si desplaçar-se sense problemes per les plataformes de transmissió us ocupa massa temps en aquest moment i, bé, estem aquí per ajudar-vos. En aquest moment hem comissariat més de 65 dels millors programes de Netflix (incloses algunes de les millors sèries originals de Netflix) i les actualitzarem regularment, afegirem noves temporades, suprimirem els títols caducats i deixarem les últimes ofertes que desitgeu. per afegir a la cua. Si l’objectiu és estar mirant sense parar una televisió fantàstica, esteu al lloc adequat.\nRelacionat: Les millors pel·lícules de Netflix ara mateix\n1 temporada, 7 episodis | IMDb: 8.8 / 10\nNo cal estimar els escacs per obsessionar-se amb aquest drama de Scott Frank. Això es deu al fet que el joc de taula és només l’escenari, el camp de batalla on tenen lloc totes les maniobres i el suspens reals. Anya-taylor alegria i la seva mirada fascinant es troben aquí al centre mentre interpreta Beth Harmon, un prodigi orfe i d'escacs la recerca de la grandesa només queda eclipsada per les seves addiccions que destrueixen la vida. És una història d’edat avançada, disfressada de peons i tàctiques de defensa sicilianes, i és una de les sèries més captivadores i emocionants per arribar a la serpentina en molt de temps.\nTot i que aquesta docuseria centrada en l’esport s’acaba de llançar a principis d’aquest any, ja se sent com una entrada decisiva en el gènere. Això es deu al fet que al llarg de deu episodis, aquest programa es mostra darrere del teló d’una de les dinasties esportives més grans de la història: els Chicago Bulls, però no pren el camí que podríeu esperar. Les batalles fora de la pista, les complicades relacions amb els jugadors, la influència dels mitjans de comunicació i el tracte de la porta del darrere d’executius de l’organització entren en joc aquí, però el més atractiu d’aquesta sèrie és com humanitza una figura semblant a Déu en el bàsquet. les generacions que van créixer a la seva ombra.\n2 temporades, 12 episodis | IMDb: 7.4 / 10\nNetflix dóna un reinici a aquesta sèrie de veritable crim, que és una bona notícia per a tots els addictes al misteri d'assassinat que hi ha. Els ovnis, els marits desapareguts i un assassí francès que encara fugen són els moments més destacats dels primers sis episodis del programa. Prepara els teus barrets de moda.\nJames Brolin narra aquesta sorprenentment sincera adaptació de còmics de DC de l’equip productor de Robert Downey Jr. La sèrie es troba en un món post-apocalíptic on els híbrids humans neixen i realment ningú no sap per què. Per descomptat, això els converteix en objectius i seguim el viatge d’un nen petit, un híbrid mig humà i mig cérvol anomenat Gus mentre intenta descobrir la veritat sobre el seu passat.\n1 temporada, 6 episodis | IMDb: 7.5 / 10\nL’humorista Mae Martin protagonitza aquesta divertida sèrie dramàtica sobre un intèrpret de peu (anomenat Mae), que s’enamora d’una jove anomenada George. Mae és un addicte que es recupera; George acaba de sortir de l’armari. Les espurnes volen entre els dos, però el consum passat de drogues de Mae i la reticència de George a sortir als seus amics i familiars amenaça amb trencar-les.\n1 temporada, 8 episodis | IMDb: 7.6 / 10\nHi ha històries massa estrambòtiques, massa al·lucinants per ser certes ... i després hi ha aquesta documentació de set parts. Cultes, romanços estranys, gats exòtics: aquest embolic de veritable crim ho té tot. És Joe Exotic, un estafador gai i amant de les armes que porta un zoo exòtic fora de casa seva a Oklahoma, un criminal o un heroi americà? L’activista pels drets dels animals, Carole Baskin, va assassinar el seu marit i el va alimentar amb els seus tigres? Per què falten extremitats a tants empleats del zoo? Aquestes són només algunes de les preguntes que es faran mentre es veu aquest accident de trens. Diverteix-te, nens.\n2 temporades, 20 episodis | IMDb: 8.4 / 10\nBones notícies: narcos ha tornat. Encara millors notícies: Mèxic bàsicament és un espectacle totalment renovat, cosa que significa que no cal que estigueu familiaritzat amb les anteriors entregues per gaudir del viatge salvatge. Diego Luna interpreta el nou gran dolent, un narcotraficant que vol ampliar el seu abast, mentre que Michael Pena interpreta el fetge encarregat d’arrencar la seva operació. Lluna sembla estar gaudint a fons interpretant el tipus de gàngster sleazeball i, ja que aquest lliurament es va establir als anys vuitanta, esperem molta decadència, una banda sonora assassina i una tona de cocaïna.\nHenry Cavill lidera aquesta èpica fantàstica basada en una sèrie de llibres més venuts i en una popular franquícia de videojocs. Les expectatives són altes, però són més que superades per Cavill, que interpreta un caçador de monstres mutat anomenat Geralt. La showrunner Lauren Schmidt Hissrich ens va proposar els canvis que va fer de pàgina a pantalla, introduint personatges clau com la bruixa Yennefer i la destinada princesa Ciri, canvis que porten aquest programa al següent nivell. És un encreuament entre un procediment policial i un Senyor dels Anells -aventura d’estil. T’encantarà.\n1 temporada, 8 episodis | IMDb: 7.3 / 10\nL’únic millor que una sèrie protagonitzada per Paul Rudd és un programa protagonitzat per dos Paul Rudds. El divertit lidera aquesta nova sèrie original mentre interpreta a un home anomenat Miles, que sembla bastant insatisfet amb la seva vida fins ara. Després d'acceptar participar en un misteriós tractament termal que promet una vida millor i amb més èxit, Miles es queda amb un doppelganger pràcticament perfecte amb la intenció de treure-li la vida. És fosc i estrany, i hem mencionat els dos Paul Rudds?\n1 temporada, 4 episodis | IMDb: 9/10\nLa sèrie limitada del director Ava DuVernay sobre els homes acusats injustament del cas Central Park Five és una pesada reimaginació emocional d’un esdeveniment realment tràgic de la nostra història. La sèrie posa de manifest els perfils racials i la corrupció al NYPD, ja que un grup de joves negres són objectius d’un delicte odiós i jutjat amb poques proves. És una narració apassionant i desgarradora, però que se sent tristament rellevant.\n1 temporada, 6 episodis | IMDb: 7.6 / 10\nDissabte nit en directe i Detroiters L'alumne Tim Robinson crea i protagonitza aquesta sèrie de còmics de 15 minuts que està perfectament feliç d'oferir unes rialles irreverents sense tots els comentaris postcomèdia que pesen altres divertits espectacles el 2019. És una bossa mixta d'històries sense connexió sobre concursos per a nens petits i vells per venjar-se i com Instagram ha deformat les nostres interaccions socials de maneres divertidament estrambòtiques. El que té en comú cadascun d’aquests dibuixos és la marca de comèdia particular de Robinson i la seva inigualable capacitat per fer riure.\n1 temporada, 10 episodis | IMDb: 7.4 / 10\nChristina Applegate torna a la televisió amb aquesta persona de tristesa sobre una dona que intenta recollir les peces després que el seu marit sigui assassinat en un horrible accident de fugida. Applegate interpreta la vídua enfadada i en pena amb parts iguals d’humor i empatia, mentre que Linda Cardellini interpreta la seva millor amiga assolellada i optimista. Els dos es reuneixen en un grup de dol i naveguen pels desafiaments de seguir endavant després de la pèrdua alhora que resolen un misteri d'assassinat. No hi ha manera de saber què esperar aquí, que és la meitat de la diversió de veure-ho i l’espectacle va dissipar qualsevol preocupació que no pogués mantenir la seva intriga pesada amb una segona temporada que va veure a Applegate i Cardellini participar en una nova , encobriment igual d’il·legal.\n1 temporada, 8 episodis | IMDb: 7.9 / 10\nNatasha Lyonne protagonitza això Dia de la marmota -des de l’infern remake sobre una dona que es veu obligada a reviure l’últim dia de la seva vida una i altra vegada. Ja s’ha fet abans, però aquesta sèrie destaca gràcies a la seva barreja d’humor fosc i un matís de sobrenatural. Lyonne és una de les que sovint es passa per alt OITNB estrelles, però sembla que aquesta sèrie li dóna l'oportunitat de mostrar les seves costelles còmiques mentre el seu personatge, Nadia, suporta un bucle constant de festa, moribund i després es desperta per tornar a fer-ho tot. Per més desoladora que sigui la premissa, Lyonne aconsegueix trobar un pla de plata, un missatge universal que bàsicament diu: El món no és, ajudem-nos mútuament si podem.\nEls equips de superherois són un centenar de dotzenes, però l’adaptació televisiva d’aquesta guardonada sèrie de còmics creada per Gerard Way (sí, el cantant de My Chemical Romance) se sent totalment única i, per tant, totalment refrescant. L’espectacle segueix la història de set nens, tots nascuts el mateix dia de mares que ni tan sols sabien que estaven embarassades. Són adoptats per un misteriós multimilionari i entrenats per utilitzar les seves habilitats sobrenaturals per combatre el mal al món, però, quan creixin, la seva educació disfuncional els atrapa i els queda lluitant per viure una vida normal. A la segona temporada, això vol dir saltar del temps als anys 60, començar els cultes del judici final, i fer-ho seriosament amb l'assassinat de JFK. És de tota mena d’estranys, que és exactament el que necessita el gènere ara mateix.\n4 temporades, 41 episodis | IMDb: 7.7 / 10\nKiernan Shipka protagonitza aquest bruixot renaixement d’un clàssic de la sitcom. Aquesta Sabrina Spellman és més fosca del que acostumaven els millennials. Com a meitat mortal i meitat bruixa, Spellman és un marginat de la comunitat màgica i la primera temporada explora el fervor de culte dels usuaris de màgia, el seu culte a Satanàs i per què es pressiona Sabrina perquè signi el seu nom al Senyor obscur. El programa també aborda qüestions de romanç, amistat i sexisme de maneres intel·ligents i astutes amb una història de la segona temporada que situa Sabrina en una versió més fosca de Hogwarts i explora els seus vincles familiars amb Lucifer. L’última entrega del programa la fa associar-se amb la mestressa de Satanàs - això no és una excavació, literalment treballa amb Lilith - per equilibrar les seves funcions a l’infern amb les pressions de la vida adolescent. És tot estrany, gòtic, Artesania -com una tonteria i és addictiu veure-ho.\n1 temporada, 6 episodis | IMDb: 8.2 / 10\nEl nou drama més popular del Regne Unit s’ha obert pas a l’estany. El thriller procedimental és protagonista Joc de trons' Richard Madden en el paper de David Budd, un veterinari militar convertit en oficial de policia encarregat de protegir un polític de gran perfil durant un temps particularment complicat. Hi ha un munt de suspens i accions per acompanyar-vos, juntament amb una actuació vulnerable de Madden, que deixa el fanfarró del seu rei del nord per interpretar a un home en conflicte amb el seu passat i el seu deure actual amb el seu país.\n1 temporada, 10 episodis | IMDb: 8.7 / 10\nMike Flanagan sap fer terror i la seva darrera sèrie per a Netflix, The Haunting of Hill House , n’és una prova. L’espectacle, com el llibre en què es basa, segueix la família Crain fracturada mentre intenten fer les paus amb el seu camí fosc i recargolat. Per descomptat, a través d’uns flashbacks acuradament temporitzats, veiem per què els germans de Crain estan tan desordenats: vivien en una casa encantada quan eren nens, una casa que finalment va causar la mort de la seva mare. Hi ha molts ensurts per mantenir interessats els fanàtics del terror en aquest thriller, però el punt real d’aquest programa és investigar el trauma i els seus efectes persistents. Té sentit que l’horror sigui la millor manera de fer-ho.\nnoia de ràdio hip hop lofi\n5 temporades, 62 episodis | IMDb: 9.5 / 10\nNo només la millor sèrie de Netflix, Breaking Bad és la millor sèrie de tots els temps. No hi ha debat al respecte. A no ser que us hagi atrapat a la Millor Truca a Saül bombo. Després hi podria haver un debat. Tot i això, aquesta sèrie va demostrar el que era una dramàtica potència de Bryan Cranston i va llançar la carrera de Aaron Paul, dos bons motius per fer-li una revisió o un primer rellotge. Sense judici.\nNo hi ha prou gent a Internet que ho hagi explicat BoJack Horseman no és el que podria semblar. No hi ha prou gent que s’entretengués que era una meditació sovint molt divertida i sovint molt desgarradora sobre la depressió. És una comèdia de lloc animada sobre un cavall rentat i, d’alguna manera, també és una mirada increïblement profunda sobre temes més profunds. És increïble, però també pot deixar-vos en un funk depressiu durant dies després. La seva quarta temporada, fins i tot, el va situar entre els nostres millors programes de televisió del 2017 i no ha sortit mai d’aquesta llista, ni a la cinquena ni a la sisena temporada final, que va acabar tan punyent i foscament divertida com s’esperava.\n3 temporades, 25 episodis | IMDb: 8.9 / 10\nUna carta d’amor i retrocés a les pel·lícules de principis dels anys vuitanta de Steven Spielberg i John Carpenter, els germans Duffer Coses més estranyes se sent familiar i nou. Es tracta d’un noi anomenat Will (pensa E.T. ‘S Elliot) que és capturat per un La cosa -com una criatura i atrapada en un Poltergeist -com el món. La seva mare (Winona Ryder) recluta el sheriff local per investigar la desaparició de Will. Mentrestant, Will és canalla, Goonies -igual que els millors amics es porten a les seves bicicletes per fer alguna cosa pròpia i, finalment, es fan amics d’una noia semblant a un estranger amb poders telepàtics (la E.T. de la sèrie). La segona temporada va continuar amb aquesta vibració mentre l'espectacle es va endinsar en les conspiracions governamentals i els monstres alienígenes amb la intenció de fer estralls a la petita ciutat d'Indiana, mentre que la darrera temporada del programa va deixar créixer una mica el seu repartiment magnètic, cosa que els va permetre lluitar contra vilans més complicats i un soviet. conspiració per descobrir. És fantàstic PG de terror / ciència-ficció, com les superproduccions de principis dels 80, i fins i tot si no arribàveu a la majoria d’edat a l’època, hi ha alguna cosa per gaudir.\n6 temporades, 128 episodis | IMDb: 6.6 / 10\nCançó temàtica inicial o no, Netflix deixa aquest estimat drama per a adolescents és exactament el que necessitem ara mateix. Dawson’s Creek és la raó que mostra com L’O.C. , Turó d'un arbre , i Noia xafardera fins i tot existeixen i, d’alguna manera, encara se sent fresc i oportú. Ens va donar una història d’amor èpica, personatges simpàtics, Katie Holmes, una obsessió poc saludable amb un jove Joshua Jackson i, per descomptat, el memòria plorant de James Van Der Beek que no para de donar.\n4 temporades, 40 episodis | IMDb: 8.4 / 10\nEl drama tecnològic centrat en els anys 80 d’AMC és una mirada de temporada darrere de la invenció de la World Wide Web i el boom tecnològic que va arribar a definir aquella època. Lee Pace interpreta a Joe MacMillan, un venedor que parla de manera fluïda i que es dirigeix a més de poques empreses tecnològiques al llarg de quatre temporades. Se li uneixen un parell d’enginyers informàtics casats i un talentós programador (Mackenzie Davis) per intentar controlar (i guanyar diners) la invenció d’Internet. Fins i tot si els aspectes més tècnics d’aquesta sèrie sobrevolen el vostre cap, veure com es juga aquest tipus de drama humà tangible enmig d’un teló de fons de start-ups de Silicon Valley és una raó més que suficient per veure-ho.\n5 temporades, 84 episodis | IMDb: 8.9 / 10\nLa sèrie va perdre part de la mística que havia guanyat després de la seva cancel·lació perquè la quarta temporada de Netflix no va ser per a tothom satisfet, tot i que floreix amb reproduccions repetides, especialment amb la seva versió recut. Desenvolupament detingut encara es manté com una de les sitcoms més divertides, inventives i influents de la generació, però té un repartiment increïblement vist a Jason Bateman, Michael Cera, Will Arnett, Jessica Walter i David Cross. De debò, aquí no us podeu equivocar.\n7 temporades, 91 episodis | IMDb: 8.2 / 10\nUn dels millors espectacles originals de Netflix, aquest drama de presons és un programa profundament humà, divertit, commovedor, realista i progressiu sobre la vida i les males decisions que tots estem destinats a prendre. OITNB humanitza els deshumanitzats, transforma les etiquetes (delinqüents, lladres, assassins, malversadors) en éssers humans reals i ens recorda que, fins i tot a la presó, la vida no s’atura. La vida es porta. És una sèrie extraordinàriament excel·lent i addictiu.\n4 temporades, 40 episodis | IMDb: 8.7 / 10\nEn la seva primera temporada, Millor Truca a Saül posat ràpidament a resoldre qualsevol temor que algú pogués tenir sobre una derivació del drama més gran de tots els temps, Breaking Bad (que es troba dalt d'aquesta llista). Vince Gilligan i Peter Gould tornen com a showrunners i continuen aportant el mateix nivell de complexitat, intensitat i desenvolupament de personatges a Saül com van fer per Breaking Bad . El més destacable de la sèrie, però, és que van aconseguir transformar el personatge de Saul en algú humà i simpàtic mentre es mantenien fidels al mateix personatge de la sèrie original. En efecte, Saül és l’espectacle més detallat i potser el més intel·ligent de la televisió, i un infern d’un drama intens i suspens, que és encara més impressionant perquè sabem aproximadament on acabarà.\n4 temporades, 56 episodis | IMDb: 8.5 / 10\nA primera vista, aquest esquinçador de cossets de Starz es llegeix com l’adaptació televisiva d’una novel·la romàntica de butxaca de dime-store. Té viatges en el temps, homes escocesos sexy en kilts, un matrimoni concertat, fins i tot una mica de bruixeria. Però l’espectacle, protagonitzat per Caitriona Balfe i Sam Heughan, s’eleva més enllà d’aquests tropes, tocant des de l’amor i la pèrdua fins a la política que hi ha darrere d’alguns dels conflictes més infames de la història. Des de les terres altes fins a la cort francesa i, finalment, al Nou Món, la sèrie ofereix imatges imponents, representacions de carrera i el tipus de drama per mantenir-vos enganxat.\n2 temporades, 14 episodis | IMDb: 8.1 / 10\nFred Armisen, Bill Hader i Seth Meyers han creat quelcom realment únic amb el seu riff sobre l’obsessió de la nostra cultura per les sèries de televisió d’estil docu. El SNL els estudiants es burlen de les opcions estilístiques i temes d'altres espectacles similars, amb episodis dedicats a tot Gris jardins a La fina línia blava . I la llista de convidats per a això és increïble.\n2 temporades, 20 episodis | IMDb: 8.5 / 10\nEn Mindhunter , Jonathan Groff interpreta a Holden Ford, un personatge basat en la vida real de John E. Douglas (la inspiració de Jack Crawford al Anníbal sèrie). La sèrie es basa en els orígens d’una unitat real de ciències del comportament de l’FBI que s’utilitzava per estudiar els assassins en sèrie als anys setanta i vuitanta. Ford és un jove agent de l'FBI que té un gran interès per la psicologia que, al seu torn, es converteix en un interès per la psicologia dels assassins seqüencials. És una exploració fascinant cap als orígens del que ara sembla comú, una ciència que ha inspirat desenes de procediments policials. El que és més interessant aquí, però, és que mentre Ford estudia els assassins en sèrie (tots ells basats en els assassins en sèrie reals d’aquella època), Ford desenvolupa la seva pròpia obsessió pels assassins en sèrie que reflecteix l’obsessió que tenen els assassins en sèrie amb les seves víctimes. És fascinant i fascinant. La sèrie prové de Joe Penhall i del productor executiu David Fincher (que també dirigeix diversos episodis) i dels fans de Fincher’s Zodíac agrairà Mindhunter per la mateixa atenció als detalls i la mateixa dedicació al caràcter i a la investigació a través de girs i revelacions sorprenents.\n2 temporades, 30 episodis | IMDb: 8.8 / 10\nSi el que necessites són els misteris d'assassinat de ciutats petites, ple de fenòmens sobrenaturals i de campaments, doncs, per què no ho miraries (o no tornaves a veure)? Twin Peaks ? La sèrie, dissenyada fins als anys 90 per David Lynch, és una de les cites preferides i per una bona raó. Amb Kyle MacLachlan interpretant a l’agent especial Dale Cooper, un pobre estudiant que ha cridat a investigar l’assassinat de la reina Laura Palmer, de tornada a casa, s’ha trobat amb més del que va negociar. Aviat se segueixen les teories de les conspiracions i els éssers alienígenes, els viatges en el temps i els nans amb vestits de negocis vermells. És possible que la sèrie original hagi acabat amb cliffhangers i forats de trama inexplicables, però amb el més recent revifament de Showtime, ara és un moment tan bo com qualsevol per posar-se al dia amb tots els estranys esdeveniments que semblen assolar aquesta ciutat adormida.\n4 temporades, 52 episodis | IMDb: 7.7 / 10\nAquesta sitcom produïda per Tina Fey, que originalment s’havia d’emetre a la cadena NBC abans que la xarxa acceptés cedir-la a Netflix, és tan densa i irreverent com 30 Rock , però també és immensament afirmador de la vida. És divertit, trepidant, ple de referències de la cultura pop i potser la sèrie original de Netflix més fàcil de veure. I, com 30 Rock , Inquebrantable Kimmy Schmidt també inclou molt divertits i inesperats cameos de celebritats i referències de la cultura pop al llarg de les seves quatre temporades.\n9 temporades, 131 episodis | IMDb: 8.3 / 10\nEls morts vivents és un espectacle amunt i avall. Quan és bo, és fenomenal; quan no ho és, pot ser una consigna (sobretot a la meitat anterior de la sèrie, quan Frank Darabont era showrunner). Greg Nicotero fa un treball fantàstic i la sèrie és particularment convincent perquè ningú, per molt alt que aparegui als crèdits, no està a salvo de l’apocalipsi zombi. Tanmateix, es perd una part del valor de l’atractiu perquè és tan difícil evitar que es facin malbé per traçar punts d’una de les sèries més comentades de la televisió. No obstant això, a diferència de gairebé qualsevol drama televisiu, fins a la sisena temporada, Els morts vivents millorat amb l’edat, però, compte amb els cliffhangers a la sisena temporada i, després, una precipitada caiguda.\n2 temporades, 19 episodis | IMDb: 8.5 / 10\nTot i que el judici original va tenir lloc fa 20 anys, i malgrat que qualsevol que estigui veient la sèrie ja sap el resultat, The People vs. O.J. Simpson d'alguna manera segueix sent un rellotge tens i suspens. Impulsat per actuacions increïbles (la temporada va ser nominada a més de 20 premis Emmy, guanyant 8), The People vs. O.J. Simpson recrea els fets posteriors a l'assassinat de Ronald Goldman i Nicole Brown Simpson i els refà a la llum del que coneixem ara. En la seva segona temporada, els espectacles es centren en l'assassinat de la llegenda del disseny, Gianni Versace, d'Andrew Cunanan. Tot i que no és tan forta com l’increïble conjunt de la primera temporada, la segona temporada compta amb retrats memorables de figures complexes i conflictives de Darren Criss, Penélope Cruz, Édgar Ramírez i (sorprenentment) Ricky Martin.\nHi ha pocs humoristes que tinguin tanta influència en el món de la comèdia d’autor i d’esbossos com ho sigui Dave Chappelle, però ha passat un minut des que la icona va titular la seva pròpia sèrie. Si veus com el mata SNL recentment us heu buscat més personatges de Chappelle a la pantalla i, després, heu de tornar a revisar aquesta sèrie de varietats que realment va consolidar l’estatus de Chappelle com a llegenda de la comèdia.\n2 temporades, 20 episodis | IMDb: 8.3 / 10\nÍntim, divertit, càlid i amable, Mestre de Cap aborda amb confiança qüestions de sexe i raça des d’una perspectiva original fins a la televisió convencional. El creador, escriptor i estrella Aziz Ansari carrega la sitcom amb observacions intel·ligents i humor irònic i, quan es tracta de sortir amb una trentena, Ansari només ho aconsegueix. Dolç, sentimental, però mai dolç, trencador de motlles Mestre de Cap pot ser la sitcom de cites més reflexiva i ben considerada de la televisió.\n3 temporades, 30 episodis | IMDb: 8/10\nla fabricació de com el somriure robava el Nadal\nPle d’esprai per al cabell, nostàlgia dels anys 80, leotards i ombres d’ulls de neó, BRILLAR ens va sorprendre a tots amb una comèdia sobre un grup de dones no convencionals que lluitaven amb estereotips dins i fora del ring. Dirigit per Alison Brie i Marc Maron, l’espectacle és alhora un comentari subversiu sobre qüestions d’igualtat de gènere i sexisme i una imaginació descarnada del que passa entre bastidors d’una lliga de lluita lliure femenina per a adults. En altres paraules, és un maleït moment. Brie porta la sèrie, interpretant a una actriu en dificultats obligada a prendre un paper en aquesta tonteria televisiva, però no és ni de bon tros una heroïna. De fet, és tan divertida la seva batalla per trobar el seu personatge i ella mateixa (mentre esmena el seu mal comportament en el camí). Bé, això i alguns bons cops de moda. La segona temporada centra l’atenció en el repartiment secundari, ja que les dones preparades per debutar a la televisió i lluiten contra l’assetjament sexual i la misogínia en el lloc de treball i la tercera temporada del programa sentia que s’establia una conclusió satisfactòria de la rica història que comparteixen aquestes dones. Malauradament, sembla que la pandèmia també ens ho ha tret.\n4 temporades, 76 episodis | IMDb: 7.4 / 10\nRiverdale és una comèdia adolescent fosca basada en personatges de la Archie còmics. Es barreja amb elements d’un drama convencional per a adolescents: el romanç, la vida de petites ciutats i l’ecosistema de l’institut, amb un misteri d’assassinat convincent i adult. La sèrie té lloc en una petita ciutat amb un ambient dels anys 50 (tot i estar fermament ambientada en el present), on es troba un adolescent de secundària mort en circumstàncies misterioses que impliquen bona part de la comunitat com a sospitosos. Riverdale està impulsat no només pel misteri, sinó per personatges que són agradables a l'instant (Betty, Veronica i Jughead són tots destacats) i fàcils d'invertir. El misteri és tan increïblement intrigant que és gairebé impossible no embolicar-s'hi com la trama ens guia a través de nombroses arengades vermelles. És una sèrie boja addictiu, de tant en tant campista, i només prou conscient de si mateix per no prendre's massa seriosament.\n5 temporades, 22 episodis + pel·lícula interactiva | IMDb: 8.8 / 10\nNo es pot subratllar fins a quin punt és increïble la Gran Bretanya Mirall negre és. És un comentari social molt mordaç sobre l’era tecnològica actual i futura en forma de torsió i foscor zona de penombra episodis. Són cinc temporades de televisió increïbles (i increïblement curtes) i capítol per capítol, potser la millor sèrie d’aquesta llista amb una àmplia llista de talents i aprofundint en alguns temes pesats amb narracions de ciència ficció cada vegada més futuristes. Confieu en nosaltres, un episodi, i us enganxareu.\n3 temporades, 30 episodis | IMDb: 6.3 / 10\nSèrie original de Netflix Benvolguts blancs es basa en les bases establertes pel drama homònim de Spike Lee. L’espectacle s’inicia després de l’esdeveniment ocorregut a la pel·lícula: una festa de cara negra celebrada per una fraternitat blanca en un campus fictici de la universitat. Sam, una personalitat de la ràdio i estudiant de l'escola, cobreix les conseqüències dels seus oients i fa de pseudo-narradora de tots els esdeveniments de l'escola. Hi ha breus moments d’humor i molta sàtira, però veure com aquests nens tracten les institucions d’aprenentatge racista i la brutalitat policial i la ignorància dels companys privilegiats és incòmode, real i rellevant. És imprescindible, no només perquè l’actuació és excel·lent i les trames són riques, sinó perquè probablement aprendràs alguna cosa que no sabies però que hauries de fer.\n2 temporades, 10 episodis | IMDb: 7.6 / 10\nOmar Sy protagonitza aquest apassionant i deliciosament divertit thriller de misteri sobre un home enfocat a la venjança. Sy interpreta a Assane Diop, un mestre lladre que busca amortitzar quan el ric empresari del seu pare l’acusa de robar un valuós collaret de diamants. El pare d’Assane se suïcida a causa de la vergonya, però l’home decideix fer estralls a la vida del seu enemic, inspirat en les aventures del mestre lladre Arsène Lupin, un personatge creat per Maurice Leblanc a principis de la dècada de 1900.\n1 temporada, 7 episodis | IMDb: 8.4 / 10\nExec produïda per Steven Soderbergh i escrita, dirigida i creada per Scott Frank, qui va escriure Logan i Fora de vista , Desemparat , és a parts iguals un feminista occidental i és un espectacle sobre pares i fills. La sèrie es situa als anys 1880 a la petita ciutat minera de La Belle, on gairebé tots els homes de la ciutat han mort en un accident de mineria. Entra Roy Goode (Jack O'Connell), un encantador pistoler fugit del mentor que va creuar, Frank Griffin (Jeff Daniels), que, juntament amb la seva tripulació desesperada, ja havia assassinat a tothom en una altra petita ciutat per haver estat allotjat. Goode. La sèrie enfronta, finalment, una ciutat de dones majoritàriament contra una banda de proscrits brutal i despietada. Scoot McNairy, Thomas Brodie-Sangster i Sam Waterston fan de juristes, però en destaquen Desemparat són Downton Abby L’escopeta gairebé irreconeixible que exerceix la dona pionera Michelle Dockery i Merritt Wever, una dona bisexual amb tot el que és possible donar. És una sèrie tremendament bona impulsada per una bonica cinematografia, un llenguatge poètic, alguns fantàstics rodatges i bones actuacions de tot el repartiment. És una de les millors sèries de Netflix del 2017.\n3 temporades, 39 episodis | IMDb: 8.7 / 10\nDaredevil és, sens dubte, la millor sèrie de superherois de tots els temps. Té les qualitats addictives de l’Univers cinematogràfic Marvel, però és més fosc i intens que qualsevol d’aquestes pel·lícules. És dur, amb seqüències de lluita brutals. Té un repartiment excel·lent (encapçalat per Charlie Cox com a personatge principal) amb una gran quantitat de productes químics i clava el to del material d'origen. És una llàstima que l’acord de Marvel amb Netflix finalitzés perquè la tercera temporada del programa va ser una classe magistral sobre com actuar com un heroi torturat de Cox i va crear algunes històries interessants que encara ens morim per veure jugar.\n3 temporades, 30 episodis | IMDb: 8.7 / 10\nFins i tot si no vau capturar les pel·lícules originals, probablement encara gaudireu d’aquesta sèrie que recull trenta anys després d’aquell infame Torneig de Karate amb Johnny Lawrence (William Zabka) que va decidir el seu camí cap a la redempció. la seva rivalitat amb Daniel LaRusso (Ralph Macchio). És molt millor del que té cap dret a ser.\n4 temporades, 40 episodis | IMDb: 8/10\nLa comèdia animada i avançada de Nick Kroll està plena de veus familiars i problemes de vida encara més familiars. Centrat en un grup d’amics pre-pubescents, Kroll expressa una versió més jove d’ell mateix, un nen anomenat Andrew que viu canvis vergonyosos en la vida, com ereccions inconvenients i somnis humits estranys i derrotes de bat-mitzvah. Tots aquests esdeveniments traumàtics i divertits solen ser causats per Maurice, el propi monstre hormonal d’Andrew (també amb veu de Kroll) que té el plaer (literalment) d’abusar del pobre noi. Per dolorosament precís que sigui l’espectacle, si teniu la sort de ser apartat d’aquella època de la vida angoixada, probablement apreciarà l’humor de tot plegat.\n3 temporades, 39 episodis | IMDb: 8/10\nCom a sèrie episòdica, Jessica Jones ocasionalment trontolla en les seves tres temporades, però sempre proporciona una mirada fresca i refrescant del trauma, de les seves conseqüències i de triar fer-ho millor. Jones és un detectiu privat amb certs poders especials, però la sèrie no li posa P.I. talent molt útil, en lloc de centrar-se en una història relacionada amb el gran dolent, Kilgrave (David Tennant) per a la primera temporada del programa abans de pivotar per concretar la història del personatge i els llaços familiars en les seves dues entreges posteriors. Tot i això, és una sèrie captivadora i rica en temàtiques que cobreix el terreny que cap altra sèrie de superherois no s’atreviria a explorar i, tot i que això no la converteix en la sèrie Marvel més entretinguda, sí és el més valent i únic dels originals de Netflix.\n2 temporades, 16 episodis | IMDb: 8.2 / 10\nEn teoria, American Vandal sona una tonteria i un segon any, i això és , però també és una sàtira realment brillant, increïblement intel·ligent i escrita amb intel·ligència de documentals sobre delictes reals. Juga igual que qualsevol altra veritable docuseria sobre delictes (entrevistes, investigacions, sospitosos múltiples i nombroses teories de la conspiració), només aquí el crim no és un assassinat. En la seva primera temporada, és un estudiant de secundària que ha estat acusat pel consell escolar d’haver pintat pollastres en 27 cotxes, un delicte que posa en perill la seva capacitat per graduar-se. És una fantàstica incomprensió que també és la millor paròdia del 2017, i fins i tot es va endur un premi Peabody. La temporada de seguiment de l’espectacle canvia la selecció de diarrea explosiva que és tan divertida, si no deu vegades més grossa.\n7 temporades, 153 episodis | IMDb: 8.2 / 10\nPotser el drama més enginyós i ric en cultura pop de la història, Noies Gilmore no obstant això, ha aconseguit aguantar increïblement bé al llarg dels anys. És un programa fantàstic per veure amb una nova generació d’espectadors de televisió, és un programa fantàstic per veure mentre s’alimenta del menjar i és un programa fantàstic per tornar a veure-ho moltes vegades. La relació entre la mare soltera Lorelai i la seva filla, Rory, mai no envelleix.\n3 temporades, 24 episodis | IMDb: 8.4 / 10\nEs troba un noi jove mort en una petita ciutat aparentment idíl·lica i els detectius encarregats de resoldre el cas passen rere rere rastre en rastrejar l’assassí. Tot i la seva premissa familiar (vegeu també: Twin Peaks, The Killing ), Àmplia església confia en el seu repartiment de conjunts, concretament en els impecables David Tennant i Olivia Colman, perquè els espectadors es preocupin després que cada arengada vermella es torni a l’oceà. La primera sèrie se centra en la caça de l’assassí, mentre que la segona és tant en el judici del sospitós com en un cas reobert del passat, però tots dos no es deixen intrigar. Tanmateix, un advertiment: no és un d’aquests drames de televisió que hauríeu d’afartar encara que vulgueu. Es fa pesat i esgotador emocionalment i la transmissió sense restriccions nega l’efecte dels misteris de l’espectacle.\n4 temporades, 50 episodis | IMDb: 8.2 / 10\nSituat al més enllà, El bon lloc veu una dona mandrosa, titulada egoista, d’Arizona, Eleanor Shellstrop (Kristen Bell), entrar al cel només per descobrir que, a causa d’una confusió, li van assignar incorrectament. Amb l'ajuda dels seus nous amics i, Shellstrop s'esforça per ser una persona millor i guanyar-se el seu lloc al cel. Al principi, la premissa d’alt concepte sembla que s’esgotarà la pista, però Mike Schur ( Parcs i recreació ) troba contínuament noves indicacions per agafar l’espectacle i els personatges, ja que l’espectacle aborda amb humor i dolçor una sèrie de dilemes morals abans d’arribar a un final de gir sorprenent. És una sèrie encantadora, intel·ligent i deliciosa amb un enfocament recentment imaginat que només millora a mesura que avança la temporada i s’exploren noves arrugues, mentre que Ted Danson és el seu jo habitual. És una comèdia fantàstica, un dels millors programes de televisió de la xarxa de televisió dels darrers anys.\n10 temporades, 122 episodis | IMDb: 8.7 / 10\nLa llarga sèrie Showtime s’entén millor que qualsevol altre drama de la televisió com és ser pobre a Amèrica . Ambientat a Chicago, Desvergonyit segueix les vides de la família Gallagher mentre lluiten sota el llindar de la pobresa per arribar a fi. La família està afectada per l’alcoholisme, l’addicció a les drogues, les malalties mentals, les males habilitats per a la presa de decisions i el tipus de terrible sort que solen seguir sovint les famílies pobres, però també tenen l’un l’altre, la seva capacitat de resistència i la voluntat de trencar cicle, però en Desvergonyit , l’empobriment és el fantasma que sempre torna, divertidament i desgarrador.\n5 temporades, 30 episodis | IMDb: 8.8 / 10\nUna altra importació britànica, Peaky Blinders és aproximadament l’equivalent de Netflix al Regne Unit de l’HBO Boardwalk Empire , que tenen lloc en el mateix període de temps i que cobreixen terrenys similars. Picant té una cosa que Passeig marítim no ho fa, però, i aquest és el penetrant i intens Cillian Murphy. L’espectacle també compta amb Tom Hardy com un fenomenal personatge recurrent que debuta a la segona temporada (juntament amb Noah Taylor) i aconsegueix combinar perfectament un melodrama amb accents aproximats amb esdeveniments històrics perquè tot siga oportú i modern.\nAl mateix temps íntim i ampli, La Corona presenta una visió interior de l’ascensió de la reina Isabel II, interpretada per Claire Foy, i els primers anys del seu regnat. John Lithgow apareix com l’indomable Winston Churchill, que lluita amb la ignomínia de l’edat al final de la seva carrera. El suport i la mentoria que Churchill fa d’Elizabeth, malgrat les seves limitacions, crea un important centre emocional al voltant del qual giren diversos esdeveniments històrics. La relació d’Elizabeth amb el seu marit, el príncep Phillip (Matt Smith), també s’explora meravellosament; el seu paper de consort és el que, per torns, es delecta i contra el qual es rebel·la. I, com que l’espectacle s’ha compromès a explorar el llarg regnat d’Elizabeth, al llarg de les seves vides ens oferim diferents versions d’aquests personatges. A la temporada 3, Olivia Colman recull la corona mentre Tobias Menzies interpreta el príncep Phillip i Helena Bonham Carter arriba a bord com a princesa Margaret.\nEl Gran Espectacle de la Forn Britànica\n8 temporades, 82 episodis | IMDb: 8.6 / 10\nThe Great British Bake Off (i aquesta versió americana lleugerament retitulada) és un material culpable per a tants que no és estrany que aparegui aquí. Si miro altres programes de cuina per viatjar a llocs exòtics i experimentar menjars estranys per separat, GBBS és el contrari. La seva força és que és increïblement encantador. I ens hem acostumat tant als vilans de la realitat a capturar les càmeres i als performatius no aquí per fer-se amics, que un espectacle amb àvies encantadores i tímids britànics és realment una bufada d’aire fresc. Gairebé funciona més com un mockumental que un programa de cuina.\n5 temporades, 100 episodis | IMDb: 7.8 / 10\nBasat en una telenovela espanyola, Jane la Verge juga més com una sàtira brillant però genial de les telenovel·les convencionals. Gina Rodriguez interpreta aquí la verge, que s’impregna d’una inseminació artificial accidental. Les qüestions són complicades, però, perquè ha de donar la notícia del seu embaràs a la seva família profundament religiosa, així com al seu promès, amb qui mai no ha tingut relacions sexuals. Jane també desenvolupa sentiments per un altre home que és el pare del bebè. Sembla una premissa que no es podria mantenir més enllà de cinc episodis, però l’escriptura és tan bona i els personatges tan encantadors que Jane mai no s’enfonsa per la seva premissa. És un espectacle realment encantador i emocionant, i Gina Rodriguez il·lumina la pantalla cada segon que hi està.\n7 temporades, 146 episodis | IMDb: 7.7 / 10\nLa comèdia de Fox sobre una peculiar noia que s’instal·la amb tres companys de pis masculins va evolucionar ràpidament a partir d’una premissa força senzilla per convertir-se en un dels millors programes de la televisió. Zooey Deschanel interpreta a Jess, un professor que es veu obligat a dormir amb altres tres nois, Nick (Jake Johnson), Schmidt (Max Greenfield) i Winston (Lamorne Morris) després que descobreixi que el seu xicot l’ha enganyat. Durant les pròximes set temporades, la colla creix fins a convertir-se en amics íntims: casar-se, tenir bebès, experimentar simpatia PMS i quedar-se atrapat a Mèxic, entre altres desastres. Tot i així, és la química entre els quatre principals que fa funcionar tots els episodis extravagants.\n6 temporades, 78 episodis | IMDb: 8.8 / 10\nCastell de cartes , La primera gran incursió de Netflix en la programació original, val cada centèsim del seu pressupost de producció de 100 milions de dòlars, amb actuacions ardents, un sentit de l’humor drol, escriptura tacaç, línies argumentals fascinants i Kevin Spacey mastegant la cara del paisatge. La primera temporada és fenomenal, però l’espectacle avança ràpidament amb algunes espurnes de vida en temporades disperses, amb la temporada final centrada en Claire Underwood, de Robin Wright, com a molt desordenada.\n1 temporada, 8 episodis | IMDb: 7.4 / 10\nLa primera creació que va sorgir de la col·laboració de Netflix amb el prolífic creador de programes de televisió Shonda Rhimes és aquesta sèrie romàntica de la Regency Era que ignora la tradició i inclou tot el sexe, la moda i les cobertes instrumentals dels grans èxits pop actuals. És una mica campió, però el talent d’un repartiment força inèdit (sobretot Rege-Jean Page i Phoebe Dynevor) i la refrescant diversitat dels seus personatges ho compensen amb escreix. Advertiment: afectareu aquesta cosa d'una sola vegada. Deixeu de banda el temps adequat ara.\n4 temporades, 62 episodis | IMDb: 7.7 / 10\nUna sèrie musical sobre una dona que deixa el seu prestigiós treball a Manhattan per seguir un exnòvio a una petita ciutat de Califòrnia, Crazy Ex-Girlfriend és com cap altre programa d'un programa de televisió. La premissa no s’assembla a la de Felicitat , però el to és únic: peculiar i divertit a la superfície, però fosc i subversiu a sota. Com a co-creadora (juntament amb Aline Brosh McKenna) i estrella, la guanyadora del Globus d’Or Rachel Bloom ofereix cançons enganxoses amb lletres irreverents que ofereixen meditacions fosques sobre la depressió, la inseguretat i els reptes d’equilibrar les carreres i la vida amorosa. Crazy Ex-Girlfriend és divertida, feminista i infecciosa.\nUn cop la sèrie de ciència ficció poc valorada dels Wachowskis estableix els seus personatges, hi ha almenys un moment profundament commovedor en cada episodi. Sentit8 és ric en idees brillants i, tot i que no sempre s’executen amb una lògica perfecta, la química entre els personatges és innegable. És impossible no arrelar-los, sentir i experimentar els seus alts i baixos, la seva confusió i tristesa i, sobretot, el seu amor. La primera incursió de Wachowskis a la televisió és alhora romàntica, afirmadora de la vida i motivadora.\n6 temporades, 78 episodis | IMDb: 8.3 / 10\nÉs estrany que les dones grans tinguin l’oportunitat de brillar en una sèrie de comèdies de mitja hora, però si les vostres estrelles són Lily Tomlin i Jane Fonda, estaria boig de no tenir-hi tot el centre d’acció. Grace i Frankie segueix la parella mentre descobreixen que els seus marits mantenen una aventura entre ells. La notícia llença la vida al caos, obligant Grace i Frankie a estar junts i recollir les peces. Al llarg del camí, hi ha disputes familiars, drama de cites en línia i una batalla per l’empresa de lubricants orgànics de les dones, però al centre de l’espectacle hi ha aquestes dues dones que s’uneixen després d’un calvari devastador i es donen suport mútuament durant un moment de canvi i creixement. Hem mencionat greix orgànic? També hi ha això.\n3 temporades, 34 episodis | IMDb: 8.2 / 10\nViatgers és una sèrie de ciència ficció coproduïda per Netflix i una cadena de televisió canadenca Showcase protagonitzada per Eric McCormick ( Will & Grace ). És un lleuger drama de ciència ficció sobre persones de centenars d’anys en el futur les consciències de les quals s’envien fins a l’actualitat per substituir altres persones que ja estan a punt de morir. Se’ls envia de tornada, a la terminator , per evitar un futur desolador. Actualment, aquest grup de persones té la tasca de prevenir la futura distopia, però també s’han d’aclimatar a la vida dels seus cossos d’acollida. És un programa de Netflix per excel·lència: fàcil d’extreure, bojament addictiu, divertit, i immediatament fascinant. Tot i que, certament, manlleva en gran mesura d’altres programes i pel·lícules de ciència ficció, fa un treball excel·lent per sacsejar-lo i donar vida nova al gènere.\n3 temporades, 39 episodis | IMDb: 8.2 / 10\nUn remake d’una sitcom dels anys 70 produïda per l’emblemàtic productor de televisió Norman Lear, de 94 anys, Un dia a la vegada aconsegueix no només coincidir amb el seu predecessor, sinó que la millora miraculosament. Aquesta nova versió se centra en una família cubana d'Amèrica dirigida per una mare soltera (Justina Machado) que cria tres fills amb l'ajut de la seva mare (Rita Moreno). Els acudits són amplis i el riure se sent una mica fora de lloc al servei de transmissió, però els acudits segueixen aterrant i, el que és més important, els personatges es connecten d’una manera honesta mentre intenten viure amb un salari modest d’una infermera i mantenir el seu patrimoni cubà mentre s’adapten a progressisme modern (molt semblant a Fresh Off the Boat). És una comèdia de lloc més punyent que divertida, però és una mirada càlida i afectuosa a les dificultats de la criança monoparental que ressona tant avui com als anys 70.\nEugene Levy i Catherine O'Hara protagonitzen aquesta sitcom canadenca sobre una família benestant obligada a reduir el seu estil de vida extravagant amb resultats divertits. Levy interpreta a Johnny Rose, un ric magnat de les botigues de vídeo que perd la fortuna quan el seu gerent empresarial no paga els seus impostos. O'Hara interpreta a la seva dona, Moira, una antiga estrella de telenovel·la que, juntament amb el seu marit i els seus dos fills mimats, s’han de traslladar a una ciutat anomenada Schitt’s Creek. L’espectacle finalment va començar a cridar l’atenció crítica que es mereixia en temporades posteriors, així que tingueu la seguretat, la qualitat de l’humor i la narració no cauen mai amb aquest, ni tampoc el veritable llenguatge de la seva protagonista.\n2 temporades, 16 episodis | IMDb: 8.5 / 10\nEl drama de moda dels anys 80 de Ryan Murphy imagina l’auge del món de la cultura de la pilota. Murphy se centra en cases en guerra a l'escena, pintant una infinitat de retrats estranys sobre gais, lesbianes i guerrers trans, obrint el seu propi camí enmig del fanatisme i l'odi a la ciutat de Nova York. Hi ha costura, hi ha baralles de gats i hi ha molta moda, però també hi ha representacions matisades i sinceres de figures que van obrir el camí a l’acceptació d’aquesta comunitat marginal.\nResum del capítol de set dies al món de l'art\nAndy Warhol va portar una perruca


El dimecres dia 27 de novembre a les 18.30 hores, a la sala d’actes del Consell Comarcal de l’Alt Camp, el Conseller Comarcal de Turisme, Jordi Garcia, acompanyat de la tècnica del servei varen dur a terme una reunió amb els alcaldes i regidors de turisme de la comarca.\nEn la primera part es va fer un resum del Pla estratègic i de Màrqueting de Catalunya, i també les estratègies plantejades pel Patronat de Turisme de la Diputació de Tarragona.\nEn la segona part es va presentar la proposta d’accions de La Ruta del Cister de cara al 2014.\nI finalment es va plantejar el canvi en el Servei Comarcal de Turisme del Consell Comarcal que pretén donar un servei més personalitzat als municipis, desenvolupant tasques d’assessorament tècnic als propis municipis. Es va presentar un catàleg de serveis que s’engloba dins a tres grans àmbits: En matèria de nous productes turístics i gestió (adreçats a desenvolupar el turisme als municipis), en matèria de comunicació i noves tecnologies (adreçada a comunicar als turistes, però també als vilatans de cada poble) i en matèria de senderisme i activitats a la natura (adreçada a comunicar als turistes, però també als vilatans de cada poble).\nAmb aquest suport tècnic, la idea és donar una solució a les mancances tècniques que els municipis tenen, per assentar les bases de dinamització turística a nivell municipal i alhora a nivell comarcal.\nEl Consell Comarcal des de l’any 1990 té un paper d’aglutinador de tots els agents implicats en turisme, però en l’actualitat és necessària una major coordinació i vinculació de tots els sectors implicats en el turisme a la comarca, per decidir les línies a seguir en aquest camp, i desenvolupar accions conjuntes.\nServei Comarcal de Turisme del Consell Comarcal de l’Alt Camp\nPàgina 58 de 72


La inflació cau a tota la Unió Europea fins al 0,7% a l'abril i tretze estats tanquen el mes en negatiu La República\nLa inflació cau a tota la Unió Europea fins al 0,7% a l’abril i tretze estats tanquen el mes en negatiu\nACN Barcelona.-L’efecte del confinament general de la població i l’aturada de les activitats no essencials per a combatre la pandèmia de la covid-19 ha provocat una caiguda de la inflació […]\nACN Barcelona.-L’efecte del confinament general de la població i l’aturada de les activitats no essencials per a combatre la pandèmia de la covid-19 ha provocat una caiguda de la inflació a l’Eurozona de cinc dècimes fins al 0,3% durant el mes d’abril. En el conjunt de la Unió Europea, els preus han baixat en la mateixa proporció fins al 0,7%, segons les dades d’Eurostat, l’oficina estadística de la Unió Europea. Tretze estats comunitaris han tancat el mes situant la inflació en negatiu, sent l’Estat espanyol el sisè en el rànquing de països amb els preus més baixos. En concret, a Espanya l’indicador de variació de preus ha caigut 8 dècimes en comparació amb el març i s’han situat en el -0,7%.\nEls països europeus on s’han abaixat més els preus han sigut Eslovènia (-1,3%), Xipre (-1,2%) i Estònia i Grècia, tots dos amb un -0,9%.Les grans economies de la Unió com França i Alemany també han acabat l’abril amb una caiguda de la inflació, però l’indicador s’ha mantingut en valors positius, del 0,4%, en el primer cas i del 0,8% en el segon. En el cas d’Itàlia, els preus s’han mantingut en el mateix valor que el mes de març, en un 0,1%.


Escrita per Tutora 4 anys - de setembre 28, 2019\nL’ESTIU HA ACABAT I LA TARDOR HA ARRIBAT! ENS TOCA GAUDIR DE L’ESTACIÓ DE LA TARDOR I LA VIUREM A TRAVÉS DE JOCS, CANÇONETES, DITES I SOBRETOT… EXPERIMENTANT AMB ELS NOSTRES SENTITS: COM PER EXEMPLE QUAN VAM FER AQUESTA ACTIVITAT, OLORANT I MANIPULANT FULLES CAIGUDES DELS ARBRES I DESCOBRINT ELS DIFERENTS COLORS QUE TENEN.\nEscrita per Tutora 4 anys - de setembre 23, 2019\nMITJANÇANT DIFERENTS TIPUS DE JOC, A PART DE DIVERTIR-NOS, ANIREM TREBALLANT TAMBÉ ASPECTES TAN IMPORTANTS COM LA CONCENTRACIÓ , LA COHESIÓ DE GRUP O EL TREBALL EN EQUIP. AVUI NOMÉS HEM NECESSITAT UNES CULLERES DE PLÀSTIC I UNA BALETA DE VDIRE. HAVÍEM DE PASSAR-LA AL COMPANY SENSE QUE CAIGUÉS. NO CREGUEU QUE ÉS FÀCIL! PERÒ HO HEM FET MOLT BÉ! AQUÍ TENIU ALGUNES FOTOS I UN PETIT VÍDEO PERQUÈ HO VEGEU:\nEscrita per Tutora 4 anys - de setembre 19, 2019\nAVUI, PER TAL DE FER UNA MENA DE SESSIÓ DE CONEIXEMENTS PREVIS I VEURE TOTES LES LLETRES QUE SABEM, HEM FET UN JOC: AL PATI HI HAVIA UN MUNT DE LLETRES DE L’ABECEDARI AMAGADES I HAVÍEM DE CERCAR LA QUE NA CELIA ENS DEIA. PER EXEMPLE… ‘’HEM DE CERCAR… LA C !’’ I TOOOTS CORRÍEM A CERCAR-LA. TREBALL EN EQUIP !\nDESPRÉS DE SER ‘’ ELS DOFINS’’ EL CURS PASSAT, AVUI HEM ESCOLLIT UN NOU NOM PER LA CLASSE PERQUÈ ENS REPRESENTI COM A GRUP AQUEST NOU CURS. HAN ANAT SORGINT MOLTES IDEES PERÒ AL FINAL ENS HEM QUEDAT AMB LES DUES MÉS VOTADES: TORTUGUES I CAVALLS. ENTRE AQUESTS DOS NOMS CADASCUN HA ESCOLLIT EL QUE MÉS LI AGRADAVA POSANT-SE SOTA EL NOM I FINALMENT… AMB 14 VOTS CONTRA 8, HA GUANYAT… CAVALLS !!\nPRIMERS DIES SUPERATS! BENVINGUTS AL NOU CURS 2019-2020! QUINA IL·LUSIÓ! COMENCEM UNA NOVA ETAPA AMB UNA NOVA AULA, NOUS MESTRES, NOUS REPTES I MOLTES AVENTURES PER VIURE I DE LES QUALS APRENDRE! DESPRÉS DE LES NOSTRES VACANCES D’ESTIU, AQUESTS PRIMERS DIES ENS HEM ESTAT ADAPTANT A LA TORNADA I TAMBÉ A AQUESTS NOUS CANVIS. ESPEREM GAUDIR MOLTÍSSIM DE TOTES LES AVENTURES QUE ENS ESPEREN. AQUÍ TENIU ALGUNES IMATGES D’AQUESTS DIES QUE ESTEM PASSANT JUNTS.


Comunicació Palafrugell - La Policia Local de Palafrugell realitza 4 detencions en els últims dies, dos de les quals per fugides a gran velocitat amb vehicles\n• Les càmeres situades a les entrades i sortides del municipi van ser fonamentals per a l’actuació policial.\nLa Policia Local va detenir un veí del municipi de 20 anys d’edat, la matinada del passat divendres, per un delicte contra al salut pública. I el mateix divendres es va detenir una persona, a la zona de la plaça de Can Mario, la qual tenia una ordre de recerca per un robatori amb violència.\nDues detencions per fugida amb vehicle\nLa Policia Local de Palafrugell va localitzar un vehicle després que fugís del lloc on va produir un accident. Els agents de la Policia Local va atendre una col·lisió entre un turisme i una motocicleta al nucli de Llafranc després de rebre una trucada. Un cop al lloc del accident, els agents van comprovar com el turisme implicat havia fugit del lloc sense facilitar dades ni prestar cap mena d’auxili al conductor de la motocicleta que es trobava ferit.\nGràcies a la col·laboració ciutadana de diversos testimonis de l’accident, els agents van poder tenir més informació sobre el vehicle fugit.\nFinalment, i amb l’ajuda de les càmeres de vigilància de la població, es va poder localitzar un vehicle sortint de població que coincidia amb totes les dades aportades pels testimonis.\nEls agents van contactar amb Policia Local de Palamós que va acabar localitzant el vehicle i identificant al conductor, el qual va comparèixer a fi de declarar a les dependències de la Policia Local de Palafrugell.\nEl conductor del turisme va ser denunciat administrativament per fugir del lloc dels fets sense facilitar dades ni prestar auxili. D’altra banda, el conductor de la motocicleta va ser traslladat al Hospital Dr. Josep Trueta de Girona.\nFins al lloc dels fets es van destinar 2 dotacions de la Policia Local Palafrugell, 2 dotacions dels Bombers de la Generalitat i 1 dotació del Sistema d’emergències mèdiques.\nD’altra banda, el passat dissabte a la nit, agents de la Policia Local van detectar un vehicle que excedia la velocitat permesa dins el nucli urbà i podia suposar un problema de seguretat pels veïns i veïnes de la població. El vehicle va fugir a gran velocitat per la C-31 seguit per sis dotacions de la Policia Local de Palafrugell fins que es va poder interceptar a la població de Palamós, on a la zona de La Fosca, el conductor va abandonar el cotxe i va fugir a peu. els agents varen demanar la col·laboració de la Policia Local de Palamós i dels Mossos d’Esquadra.\nFinalment, el diumenge al matí es va detenir el conductor.


Alevi Femení – handbolribes.cat\nCategory Alevi Femení\nArchive by category "Alevi Femení"\nL’Handbol Ribes campió del Campionat de Catalunya Aleví Femení\nBy handbolrib in Alevi Femení\nAquest passat cap de setmana, 19 i 20 de març, es va disputar a Ascó, més concretament al Pavelló Municipal, la Fase Final del Campionat de Catalunya Aleví Femení, organitzat pel CH Ascó, on participaven, a més del club local, l’Handbol Ribes, el KH-7 BM Granollers – Martina Capdevila i el CH Sant Esteve de Palautordera.\nDissabte es van disputar les dues semifinals, la primera la van disputar l’Handbol Ribes i el CH Sant Esteve de Palautordera i va finalitzar amb victòria pel conjunt del Garraf, per 12 a 4. La segona, que va enfrontar al conjunt local del CH Ascó i al KH-7 BM Granollers – Martina Capdevila, va ser molt més disputada i fa finalitzar amb victòria vallesana per 7 a 9.\nLa jornada final es va disputar diumenge, amb els dos partits que decidien la classificació final. Primer es va disputar el partit pel tercer i quart lloc, on el CH Ascó va superar clarament al CH Sant Esteve de Palautordera per 12 a 4. I tot seguit va arribar la gran final entre l’Handbol Ribes i el KH-7 BM Granollers – Martina Capdevila, i com no podia ser d’un altre manera va ser un partit molt disputat que, finalment, va guanyar l’Handbol Ribes per 6 a 10.\nD’aquesta manera l’Handbol Ribes, que ja va quedar primer dl seu grup a la primera fase, es va proclamar campió del Campionat de Catalunya Aleví Femení.\nFase Final del Campionat de Catalunya Aleví Femení a Ascó\nLa Fase Final del Campionat de Catalunya Aleví Femení a Ascó\nAquest proper cap de setmana, 19 i 20 de març, el Pavelló Municipal d’Ascó acollirà els quatre millors equips alevins femenins de Catalunya, que disputaran la Fase Final del Campionat de Catalunya Aleví Femení – Nivell 1, que estarà organitzada pel CH Ascó..\nEls quatre equips que es disputaran el campionat seran l’Handbol Ribes, el KH-7 BM Granollers – Martina Capdevila, el CH Sant Esteve de Palautordera i el conjunt local del CH Ascó.\nEl programa de la fase final és el següent:\n11.30 h. H Ribes Negre – CH Sant Esteve de Palautordera (1a Semifinal).\n13.00 h. CH Ascó – KH-7 BM Granollers – Martina Capdevila (2a Semifinal).\n11.30 h. Partit pel 3r i 4t lloc\n*LLIURAMENT DE PREMIS en finalitzar la final\nTots els partits els podreu seguir en directe pel Canal de Youtube del CH Ascó.


Guants Work Extrem Isard Alta Muntanya Esqui Alpinisme Escalada Ski\nActivitats a alta muntanya, alpinisme, escalada, esquí. Polivalent.\nGuants Extrem Isard, Guants Muntanya, Guants Alpinisme, Guants Snow, Guants Esquí, Guants Ski, Guants Alta Muntanya, Guants Escalada, Guants Work, Guants Work Extrem Isard\nMATERIALS Exterior: Cordura 2 C de Gore + Kevlar Schoeller + Soft . Interior: Micro fibra laminada + Cordura + Insert de Gore-tex.


Família! Voleu anar al concert de Gigi McFarlane, Carlos Sarduy & The Clarence Bekker Band el dijous 28 de setembre al Jamboree?\nEstàs aquí:Inici / Articles / Família! Voleu anar al concert de Gigi McFarlane, Carlos Sarduy & The Clarence Bekker Band el dijous 28 de setembre al Jamboree?\nFamília! Tenim dues entrades dobles per anar al concert de Gigi McFarlane, Carlos Sarduy & The Clarence Bekker Band el dijous 28 de setembre al Jamboree, a les 20h i a les 22h. Voleu anar-hi?\nDoncs molt fàcil: Envieu-nos un mail a info@laculturanovalres.com dient que voleu anar al concert de Gigi McFarlane per la patilla, i entre tots els participants farem el sorteig el dimecres 27 de setembre.\nGigi McFarlane veu, Arecio Smith teclats, Francisco Guisado “Rubio” guitarra, Charlie Moreno baix, Carlos López bateria + Carlos Sarduy trompeta.\nEntre els tresors amagats que té Barcelona figura el nom de Clarence Bekker. Aquest holandès errant que porta ja més de trenta anys de carrera va ser ‘descobert’ l’any 2006 pel productor nord-americà Mark Johnson mentre cantava amb la seva guitarra pels carrers de Barcelona. La seva gravació del clàssic “Stand by me” juntament amb altres veus ja acumula més de 75 milions de visites. Ha esdevingut una de les veus de referència del projecte musical “Playing for Change” que han liderat estrelles com Bono, Keith Richards i Manu Chao. Habitual dels grans festivals de soul i jazz del continent europeu, el tindrem tots els dijous al Jamboree amb un convidat especial i l’escalf d’una formació carregada del millor groove en la línia del jazz&soul. El convidat per aquesta nit serà el trompetista cubà Carlos Sarduy.


Suzuki LP standar mij bolt on kit emg zw : Guitarras eléctricas, acústicas, clásicas y bajos | Guitarristas.info\nSuzuki LP standar mij bolt on kit emg zw\n#1 por alaridos el 09/07/2020\nhola, me ha caido recientemente una suzuki lp de los 80 o 90,bolt on, esta con la electronica deshecha, no tengo ningunacon circuito activo y ando plateandome coger este kit de 81 85, podria valer la pena?\nla guitarra parece de caoba entera y lo unico el mastil atornillado, pero no tiene mala pinta\n#2 por alaridos el 13/07/2020\ndespues de desmontar la guitarra y verla en detalle, el mastil y cuerpo son en caoba, buena construccion, los inlais NO son de madre perla, si no de una resina gris, en general la he visto una buena base\nla electronica? una chufla, los potes estaban deshechos los que llegaron, las pastillas aunque parecen humbucker son single coil, asique media cubierta de humbucker esta vacia...\nvisto el panorama ahi vamos por el set 81 85,lo pedi anoche\n#3 por alaridos el 13/07/2020\nuna foto del perfil interior, bastante extraño, el grueso del cuerpo es caoba, luego una tapa que parece arce y una tapa que tapa el arce de contrachapado, un sandwich un tanto peculiar desde luego...\n#4 por toni diaz el 13/07/2020\nNada raro es la misma construcción que las ibanez lp del 70 al 77 o mejor dicho es la misma guitarra oem, las fabricaban y cada uno elegía hardware y electronica, a las ibanez las salvaba la casualidad de que maxon les fabricaba unas pastillas buenísimas (Super 70) que ahora están muy demandadas superando los 120€ la unidad.\nDespués de la chapa histórica jeje, no están mal si le cambias el hardware y las pastillas, sonido semisolido curioso\nSuzuki LP, ¿son buenas?\npor Pierre el 17/06/2014\njavi el 15/03/2019


Art. Nr. 57760-668 / Style


El fantàstic és un dels camps en els que la figura de Christopher Walken ha brillat sempre. Amb més de vint premis i quaranta nominacions a les seves espatlles, la història el recordarà pel personatge de Nick a El cazador, de Michael Cimino, pel que va rebre l´Oscar al millor actor secundari el 1978. A aquests premis, aquest any Christopher Walken en sumarà un més: el Gran Premi Honorífic de Sitges - Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya. Un honor que compartirà amb el ja anunciat Gran Premi Honorífic a Max von Sydow.\nFill d´una immigrant escocesa i d´un immigrant alemany, l´actor Christopher Walken, nascut a Astoria, Queens (Nueva York) el 1943, ha donat vida al llarg de més de seixanta anys de carrera a inoblidables personatges en tots els gèneres cinematogràfics. La seva grandesa l´ha fet destacar en totes i cadascuna de les seves caracteritzacions, donant vida tant a creïbles personatges de repartiment, com el de La puerta del cielo, com a protagonistes principals (El funeral).\nDes de Proyecto Brainstorm, última pel·lícula del director i pioner dels efectes especials Douglas Trumbull, on Walken dóna vida al doctor Michael Brace, a l´adaptació cinematogràfica de la novel·la d´Stephen King, La zona muerta. Ha treballat a les ordres de Tim Burton a Sleepy Hollow i Batman Vuelve. Altres films com la cinta de culte Ángeles y Demonios, Communion, El placer de los extraños o Seven Psychopaths, per anomenar-ne només alguns, formen part de l´imaginari fantàstic en el que la figura de Christopher Walken sempre estarà present.


L’equip 3x3 cau en la primera ronda de la fase eliminatòria en el seu primer challenger europeu\nEn la fase prèvia, l’equip 3x3 es va enfrontar al NEXT MVP Badalona, amb qui ja havia coincidit tant a tornejos catalans com estatals, i a qui va guanyar per 16-21 en un partit que va dominar des de l’equador amb un parcial de 0-6 amb tres triples seguits de Álex Llorca, Edgar San Epifanio i Xavi Guirao per situar el 8-14. El conjunt gironí aconseguiria engreixar l’avantatge fins als nou punts (11-20), guanyant el partit després d’un parcial de 5-0 rival (16-21).\nEn la segona cita, el contrincant seria el Lutsk ucraïnès, que començaria amb molta més energia tant en atac com en defensa (6-0 i 9-3) abans que Sergi Pino catapultés l’equip en un parcial de 6-18 amb set triples que van portar la seva firma per tumbar la bona posada en escena rival.\nEn la fase de grups, on havia de quedar entre els dos primers classificats per accedir a la fase eliminatòria, va guanyar ambdós enfrontaments amb guions de partit diferents. En el primer, el conjunt gironí va començar amb molta intensitat, amb un parcial inicial de 0-7. Quan el rival, el Lausanne Sport, va fer el primer punt, dos triples d’Epi i Llorca van enfonsar més l’avantatge, que es reduiria a dos punts després d’un parcial de 16-8 suís (17-19). Un triple de Guirao decantaria la victòria final. Contra el conjunt mongol Ulaanbaatar, que participava al torneig amb tres representants -el quart restant estava confinat-, el partit va començar amb pocs punts (11-7 pels mongols quan faltaven tres minuts) però es va revertir la dinàmica al final. El Bàsquet Girona va fer els mateixos punts que portava en un minuts (12-14) i va acabar vencent per guanyar al concloure’s els deu minuts (12-18).\nEn els quarts de final davant el Bielefeld alemany, un parcial de 0-5 rival (9-15) ha encarrilat la derrota tot i que no s’ha completat fins el tram final (18-21), després que un triple de Guirao acostés els gironins a dos punts (16-18).\nPer altra banda, Álex Llorca ha guanyat el concurs de triples del torneig.


La Guàrdia Urbana desallotja l’acampada de la plaça Universitat de Barcelona | Agències | Barcelona | Política | El Punt Avui\nLa Guàrdia Urbana desallotja l’acampada de la plaça Universitat de Barcelona La Guàrdia Urbana desallotja l’acampada de la plaça Universitat de Barcelona La Guàrdia Urbana desallotja l’acampada de la plaça Universitat de Barcelona La Guàrdia Urbana desallotja l’acampada de la plaça Universitat de Barcelona + La Guàrdia Urbana desallotja l’acampada de la plaça Universitat de Barcelona E-mail\nBarcelona - 20 novembre 2019 7.50 h\nUna vintena de dotacions de la policia local han participat en l’operatiu, que ha començat poc abans de la una de la matinada\nOperaris de neteja i Guàrdia Urbana, aquest matí a la plaça Universitat de Barcelona ACN\nLa circulació a la Gran Via ha quedat restablerta després del desallotjament de l'acampada, aquest dimecres a la plaça Universitat ACN\nImatge de l'acampada dilluns de la setmana passada, abans del desallotjament ACN\nEl trànsit a la Gran Via, restablert aquest dimecres després del desallotjament de l'acampada a la plaça Universitat de Barcelona ACN\nLa Guàrdia Urbana desallotja l’acampada de la plaça Universitat de Barcelona La Guàrdia Urbana desallotja l’acampada de la plaça Universitat de Barcelona La Guàrdia Urbana desallotja l’acampada de la plaça Universitat de Barcelona La Guàrdia Urbana desallotja l’acampada de la plaça Universitat de Barcelona La Guàrdia Urbana desallotja l’acampada de la plaça Universitat de Barcelona E-mail\nLa Guàrdia Urbana de Barcelona ha desallotjat per sorpresa aquest dimecres a la matinada l’acampada que feia una vintena de dies que ocupava la Gran Via a l’altura de la plaça Universitat en protesta per la sentència de l’1-O. Almenys dues persones han estat detingudes.\nUn fort dispositiu policial format per una vintena de furgonetes d’antiavalots de la policia local ha irromput poc abans de la una de la matinada i ha ordenat a les desenes de joves que hi passaven la nit que abandonessin el lloc.\nA la una de la nit els agents han encapsulat les 70 o 80 persones a la confluència del carrer Pelai i la Ronda Universitat. Els agents han començat a retirar tots els objectes que els barraven el pas fins a les tendes i posteriorment també han aixecat aquests elements. Els acampats han recriminat als agents que no els deixessin agafar les seves pertinences.\nAlguns dels concentrats han ofert certa resistència i els agents ha protagonitzat alguna càrrega per fer retrocedir els acampats cap al carrers adjacents. En aquest moment s’han produït algunes identificacions i, segons testimonis presencials, almenys dos joves haurien estat detinguts. El tinent d’alcalde de Seguretat, Albert Batlle, ha confirmat més tard que hi ha hagut dos detinguts per desobediència, un dels quals també per agressió a un agent.\nLa policia municipal ha aconseguit finalment fer marxar tothom i els serveis de neteja de l’Ajuntament han retirat els objectes que quedaven a la calçada per poder obrir al trànsit els carrers que fins avui estaven tallats.\nEls operaris de neteja han recollit material com tendes de campanya, menjar, tanques de seguretat, palets i tot tipus d’elements. S’han fet fotos dels objectes, s’han introduït en bosses, s’han codificat les bosses i s’han portat a un magatzem municipal, on hi serà durant un mes. Durant aquest període, els propietaris el podran recollir previ pagament d’una sanció per ocupació il·legal de la via pública.\nA continuació s’ha ruixat el terra amb aigua a pressió i s’ha netejat el paviment tant del centre de la plaça com de les vies que la rodegen. En total hi han intervingut 35 vehicles de neteja.\nAquest matí els vehicles circulen amb normalitat al voltant de la plaça per primer cop des de fa una vintena de dies. Aquest matí ja s’ha restablert el trànsit a la Gran Via i a la Ronda Universitat. Només la presència d’algunes furgonetes de la Guàrdia Urbana recorda els fets.\nIntent de tornar-hi\nUns 40 desallotjats s’han desplaçat a la plaça Catalunya per fer una assemblea, però mediadors de la Guàrdia Urbana ho han impedit per tal que no tornessin a acampar-hi. L’operatiu policial ha acabat a dos quarts de quatre de la matinada, tot i que a quarts de vuit s’ha desallotjat quatre persones que havien fet una foguera amb una paperera i col·locat algunes pancartes. Els agents ho han retirat tot.\nVint dies de mobilització\nL’acampada va començar el passat 30 d’octubre per part d’estudiants que protestaven contra la sentència del Tribunal Suprem contara els líders independentistes, si bé posteriorment va agafar també un caire de reivindicació social.\nEn els primers la ciutadania va acollir amb bons ulls la iniciativa i els acampats van rebre nombroses col·laboracions en forma de menjar, de mobiliari o fins i tot de diners. Més endavant, però, es van produir episodis que van enfosquir la protesta com l’aparició de tanques i d’un lavabo portàtil que havien estat sostretes d’una obra pròxima i, sobretot, la denúncia d’una de les participants a la protesta d’una presumpta agressió sexual en una de les tendes.\nEl passat 9 de novembre, en plena jornada de reflexió, es va produir una escissió entre els participants i en van marxar diverses organitzacions juvenils de partits i sindicats d’estudiants. Des d’aleshores només quedaven a la plaça un reduït grup de joves que havia decidit quedar’s-hi.\nEl desallotjament arriba quatre dies després que els Mossos d’Esquadra identifiquessin les 117 persones que hi havia en aquell moment i que en detinguessin una per una ordre judicial pendent.\nAgents no identificats\nEl centre per la defensa de drets humans Irídia ha denunciat aquesta matinada que alguns dels antiavalots de la Guàrdia Urbana que han participat en el desallotjament de l’acampada no anaven correctament identificats.\nL’entitat ha expressat la seva sorpresa que agents de la Unitat de Reforç d’Emergència i Proximitat (UREP) hagin realitzat “càrregues”. En aquest sentit, ha recordat que en el passat mandat es va treure a aquest cos policial “les funcions d’intervenció en ordre públic” .\nAgents d'unitat especial (UREP) de @barcelona_GUB realitzant càrregues? En la passada legislatura se'ls va treure les funcions d'intervenció en ordre públic.\nCrítiques al consistori\nEls grups municipals de Cs, PP i el regidor Manuel Valls han criticat la tardança en l’actuació de la policia municipal per desocupar la plaça. De la seva banda, ERC i JxCat han qüestionat les formes de la intervenció i els comuns no s’han pronunciat.\nEls Comitès de Defensa de la República (CDR) han lamentat aquest matí que l’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, s’hagi “sumat a l’onada repressiva de Miquel Buch [el conseller d’Interior] i dels Mossos”.\nEn un missatge a les xarxes socials, el col·lectiu ha denunciat que el desallotjament s’ha fet “de matinada”, “amb violència”, amb policies “sense identificar” i amb “detencions irregulars” .\n🚨 De matinada. Amb violència. Sense identificar. Amb detencions irregulars.\n👎Els antiavalots de la @barcelona_GUB amb l'habitual repressió en desallotjar l'@AcampadaUni.\n😡@AdaColau se suma a l’onada repressiva de @MiquelBuch i dels @mossos #CDRenXarxa#RevoltaPopular🔥 https://t.co/tv6okV5ccD\n150 agents de quatre unitats\nEl tinent d’alcaldia de Seguretat de Barcelona, Albert Batlle, ha explicat aquest dimecres al matí que el desallotjament de l’acampada independentista de la plaça Universitat l’han realitzat uns 150 efectius de la Guàrdia Urbana corresponents a quatre unitats, la UREP, la Unitat de Suport Policial de Nit i dues unitats nocturnes. El dispositiu ha rebut el suport d’agents antiavalots i de seguretat ciutadana de l’Eixample dels Mossos d’Esquadra, que han preservat el perímetre però no han hagut d’intervenir.\nBatlle ha confirmat que s’han fet dues detencions i ha avançat que se sancionarà els ocupants.\nEn el dispositiu també hi han treballat 85 operaris de la neteja per deixar lliure la plaça i els carrers de l’entorn com la Gran Via i el carrer Pelai. El tinent d’alcaldia ha detallat que han recollit 26 tones de material.\nEl primer tinent d’alcaldia de Barcelona, el socialista Jaume Collboni, ha defensat aquest dimecres que l’actuació de la Guàrdia Urbana per en el desallotjament de l’acampada ha estat “eficaç, prudent i proporcional”. Collboni ha agraït la tasca de la policia municipal a través d’un missatge a les xarxes socials i ha “felicitat” els agents.


Hondures | enciclopèdia.cat\nNom oficial deRepública de Honduras (es)\nEstat de l’Amèrica Central, limitat amb la mar de les Antilles al N i NE, amb Nicaragua a l’E i S, amb l’oceà Pacífic al S, amb el Salvador al SW i amb Guatemala a l’W; la capital és Tegucigalpa.\nPaís molt muntanyós, hom hi distingeix tres sectors: una depressió central, que travessa el país de N a S —del golf d’Hondures al de Fonseca—, formada per materials volcànics recents i pels millors sòls de conreu, i dos sectors muntanyosos, un a cada costat d’aquesta depressió; a l’occidental, format per materials antics, hom troba les altituds màximes del país. El clima, tropical, varia segons l’altitud. Té una estació seca, o d’estiu, i una altra d’humida, o d’hivern. Les pluges oscil·len entre 676 i 2.883 mm anuals. Hom distingeix les tierras calientes, amb temperatures mitjanes superiors a 27°C, les tierras templadas, situades entre els 660 i 2.000 m d’altitud, amb temperatures entre 16° i 27°C, i les tierras frías, per sobre dels 2.000 m. Els rius més importants són l’Ulúa, el Patuca i el Coco. La vegetació del N del país és formada per selva tropical densa; a l’interior i al S hi ha sabanes molt degradades.\nL’economia, eminentment agrícola, es basa tradicionalment en un sol conreu (bananes). L’expansió començà amb la instal·lació de la United Fruit Company el 1899. El 1930 el país aportà una tercera part de la producció mundial de bananes, disminuïda avui fins al punt que no n'aporta ni una trentena part. San Pedro Sula és el centre econòmic de la regió del golf d’Hondures, de gran propietat (originàriament monopoli nord-americà), plantada també de palmeres (de cocos i d’oli) i de cotó (de productivitat discreta). Hi ha també ramaderia intensiva bovina. A la resta del país els conreus principals són el cafè, en petites explotacions que dominen a l’interior i al vessant del Pacífic. Altres conreus comercials són la canya de sucre, el tabac, els cítrics, l’ananàs, i, com a conreus de subsistència, l’arròs, la melca, la mandioca, les patates, les hortalisses, els mangos i el blat de moro i les mongetes, que són les dues bases de l’alimentació local. La carn bovina i la llet són aportacions notables de la ramaderia i els crustacis la més important de la pesca. Hom exporta fusta a les Antilles i el Salvador. El repartiment de les terres és molt desigual: un 75% de les propietats ocupen el 16% del total de terres conreades, mentre que un 2% n'ocupa el 46%. Les companyies fruiteres nord-americanes són o han estat propietàries de les principals línies de ferrocarril, de les centrals termoelèctriques i de les plantacions i centres ramaders més importants. L’explotació minera —plom, zinc i argent—, al centre del país, també és a les mans d’una companyia nord-americana. Altres recursos miners importants són el petroli i el carbó. L’electricitat, d’origen hidràulic en un 80%, deixa un petit romanent, exportat a Nicaragua. La indústria manufacturera, en expansió, és essencialment alimentària (sucre, farina, carn congelada, cervesa, rom i altres begudes) i del tabac; però també n'hi ha de químiques (refineria de petroli, llumins), tèxtils, de la fusta i del ciment. Les comunicacions són molt deficients: dels 18.000 km de carreteres, només dues són axials: la Panamericana, de San Salvador a Managua per Tegucigalpa, i la de Puerto Cortés (Golf d’Hondures) a Choluteca (badia de Fonseca) per San Pedro Sula i Tegucigalpa. Els ports més importants són Puerto Cortés, Tela, La Ceiba i Amapala. Aeroport internacional a Tegucigalpa.\nEn comerç exterior, els EUA absorbeixen més de la meitat de les exportacions i forneixen més d’un terç de les importacions, completades per Veneçuela, Guatemala i el Japó, entre d’altres (manufactures de base, productes químics, petroli, maquinària i mitjans de transport, etc). Les exportacions s’adrecen, a més dels EUA, al Japó i l’Alemanya Federal (bananes, cafè, fusta, etc). La balança de serveis és més deficitària que la de mercaderies, i les transferències resten lluny d’eixugar-la. Això incrementa any rere any el deute exterior, estimat el 1984 en 2.300 milions de dòlars, un dels més alts, per habitant, de l’Amèrica Llatina. El creixement del PNB per cap, en el període 1960-82 fou de l’1% anual. L’increment de població s’endugué la més gran part del creixement global del PIB, del 5,2% en 1960-70 i del 4,2% en 1970-82. El 1975 hom inicià una reforma agrària que havia d’afectar 600.000 ha. El 1983 n'havien estat expropiades 200.000 i atribuïdes 40.813. S'engegà un progrés agrari amb un creixement del 7% anual en el quinquenni 1975-80, però a partir de l’any següent amb la baixa de preus agrícoles en el mercat internacional i la puja dels del petroli s’inicià un període d’estancament, i fins de creixement negatiu en 1982-83.\nLa població, composta de mestissos (90%), negres (5%), amerindis (4%) i blancs (1%), es concentra al sud-oest del país, mentre que certes àrees, com la planura de Mosquita, són pràcticament deshabitades. La taxa anual de creixement demògrafic és molt elevada (33,8‰), resultat d’un alt índex de natalitat (44‰). La població urbana representa el 37% de la total, i només dues ciutats superen els 100.000 h: San Pedro Sula i Tegucigalpa. La llengua oficial és el castellà. No hi ha cap religió oficial i el 94% de la població és catòlica. Hondures és una república independent des del 1821. Segons la constitució del 1982 el president, que encarna el poder executiu, és elegit per vot popular per a un període de quatre anys. El poder legislatiu és exercit pel Congreso Nacional, integrat per 134 membres elegits per sufragi universal cada quatre anys. Hondures és membre de l’ONU, de l’OEA, de Aliança per al Progrés i de l’ODECA.\nHondures. Ruïnes maies a Copán\nOcupada pels maies (maia), que l’abandonaren vers el s. X, Hondures fou descoberta per Juan Díaz de Solís i Vicente Yáñez Pinzón (1497). Des de Mèxic, Hernán Cortés hi envià expedicions. Pedro de Alvarado fundà San Pedro Sula (1536), i el 1537 fou fundada Comayagua, capital del territori. Durant la dominació hispànica constituí una província dependent del virregnat de Nova Espanya, i fou fundada Tegucigalpa (1570) al costat d’unes mines d’argent, la principal riquesa de la colònia. Al s. XVIII els pirates devastaren les costes i ocuparen Mosquitia.\nEl 1821 fou proclamada la independència, i Hondures passà a formar part de Mèxic (1822-23), i després, de les Provincias Unidas de Centroamérica, etapa dominada pel liberal Francisco Morazán; el 5 de novembre de 1838 aconseguí la independència total. Els s. XIX i XX es caracteritzaren per les lluites entre l’oligarquia conservadora de Comayagua i la liberal de Tegucigalpa. Es desenvolupà la mineria, mancada de capitals i de tècniques modernes, i l’agricultura incorporà el cafè i les bananes a les plantacions de tabac. Iniciada una etapa liberal (1948), un cop d’estat militar conservador (1963) portà l’exèrcit al poder. Més tard, liberals i conservadors pactaren un torn en el poder (1971), i Ramón Ernesto Cruz, del Partido Nacional (conservador), assolí la presidència. Per un altre cop d’estat, el general Oswaldo López Arellano ocupà el poder (1972). El 1975, però, fou derrocat pel general Juan Melgar Castro, el qual, al seu torn fou substituït el 1978 pel general Policarpo Paz García arran del seu tarannà reformista. Per l’abril del 1980, el règim, pressionat pels EUA, convocà unes eleccions en què la participació de nombrosos partits, entre els quals el demòcrata-cristià fou severament restringida. El Partido Liberal obtingué majoria absoluta. El seu líder, Roberto Suazo Córdova, esdevingué president el 1982. El poder real, però, quedà a les mans del general Gustavo Álvarez, comandant en cap de les forces armades. Les tensions polítiques s’incrementaren el 1982 amb la presència d’uns 35 000 refugiats de països veïns, amb l’assassinat de centenars de refugiats salvadorencs per part de tropes hondurenyes i amb la instal·lació de bases antisandinistes prop de la frontera amb Nicaragua, amb un clar suport dels EUA. Aquesta situació fou una font de conflictes permanents entre ambdós països fins el 1990, any en què, amb la celebració d’eleccions a Nicaragua, els sandinistes foren derrotats.\nEl general Álvarez organitzà diverses campanyes de repressió contra els sindicats i petits partits d’esquerra i contra la guerrilla, però fou expulsat del país per oficials joves (1984). Les eleccions presidencials del 1985 donaren la victòria al candidat continuista del Partido Liberal, José Simeón Azcona, que intensificà les relacions amb els EUA. Al llarg del 1986 sovintejaren els conflictes amb Nicaragua, i la presència dels EUA s’intensificà. Poc després de l’escàndol de l'Irangate als Estats Units d’Amèrica, el president Azcona, preveient una retirada de l’ajut militar nord-americà, proposà l’expulsió de la ‘contra’ del territori hondureny. En les eleccions democràtiques del novembre del 1989, el Partido Nacional (PN) succeí en el poder el Partido Liberal (PL), i prengué la presidència Rafael Leonardo Callejas, en unes condicions tant econòmiques —considerable deute exterior, preocupant desocupació i acusada inflació— com de seguretat ciutadana —atemptats comesos per diverses tendències polítiques i contra els soldats nord-americans ocupants del país— deficients. Tanmateix, pel que fa al desmantellament de la ‘contra’ la solució vingué de la veïna Nicaragua, en perdre les eleccions Daniel Ortega el febrer del 1990, cosa que permeté la sortida progressiva d’uns 12 000 combatents que des de feia anys s’havien anat instal·lant al sud del país. El juny del 1990 els treballadors del camp iniciaren la vaga més llarga que s’havia conegut en trenta anys. El 1991 els EUA acusaren el govern Callejas d’ésser massa indulgent amb els militars, acusats de contínues violacions dels drets humans. L’any 1992 el govern inicià una reforma agrària, i al novembre del 1993 les eleccions presidencials i legislatives donaren el triomf al Partit Liberal.\nCarlos Roberto Reina, expresident del Tribunal Interamericà dels Drets Humans, esdevingué el nou president, que s’esforçà en l’aprofundiment de la democratització i desmilitarització del país. Així, el Congrés Nacional aprovà, a l’abril del 1995, l’abolició del servei militar obligatori i hom procedí a una reforma de la Constitució a fi de desmilitaritzar la policia nacional. El 1996, el pressupost de les Forces Armades fou reduït en prop d’un terç. Tot això va provocar serioses tensions entre el poder civil i el poder militar. Aquests anys, les disputes frontereres marítimes amb Nicaragua portaren a enfrontaments amb aquest país. En les eleccions del novembre del 1997 fou elegit el conservador Carlos Roberto Flores. Al nou president li tocava afrontar la desmilitarització del país i controlar la creixent delinqüència i violència polítiques per part d’antics militars recelosos dels processos oberts per violacions dels drets humans; al mateix temps es comprometé a portar a terme una reforma estructural de l’economia per poder rebre crèdits de les institucions financeres internacionals. Si bé en la primera comesa prosperà, creant el càrrec d’un ministre de defensa civil en substitució de la figura del comandant en cap de les forces armades (setembre del 1998), no pogué avançar en la resta a causa de la catàstrofe humana i material que representà el pas de l’huracà Mitch al mes d’octubre del 1998, en què moriren 13 000 persones i 2 milions més quedaren sense llar. Això fou l’inici de l’enfonsament de l’economia, i d’una situació social insostenible. Al juny del 2000, Hondures, Guatemala i el Salvador signaren amb Mèxic un acord de lliure comerç per a fer front a les conseqüències de la catàstrofe. Els primers anys del s. XXI, el país havia superat amb dificultats els efectes de l’huracà Mitch que enfonsà el PIB al -2% el 1999; el 2000 es recuperà el 4,8%, però la crisi dels EUA (que abasta prop del 50% dels intercanvis comercials) es féu sentir el 2001 (2,6%) i el 2002 (2,5%), any en què la caiguda en picat dels preus del cafè comportà l’extensió de la fam en diverses parts del país. El creixement es recuperà el 2003 amb el 3%. Entre els anys 2000 i 2004 el govern hondureny dugué a terme diverses renegociacions del deute extern amb l’FMI i altres institucions internacionals en canvi de modificacions importants en política fiscal i contenció de la despesa pública. Al maig del 2004 fou signat el Tractat de Lliure Comerç Centreamericà (CAFTA), que incloïa Costa Rica, el Salvador, Guatemala, Hondures, Nicaragua, la República Dominicana i els EUA, ratificat al març del 2005. A més del desenvolupament econòmic i la pobresa (però relacionat amb aquests), Hondures tenia com a problema de primera magnitud l’altíssim grau de violència criminal, davant de la qual tendia a reaccionar amb una duresa que ha estat sovint criticada pels defensors dels drets humans: el 2001 l’ONU instà el govern a posar fi a la pràctica d’assassinats extrajudicials de delinqüents juvenils duta a terme per la policia i per escamots que gaudien de la seva protecció. En les eleccions presidencials del novembre del 2001, Ricardo Maduro, del Partit Nacional aconseguí la victòria. Maduro endurí la lluita contra la delinqüència amb una polèmica participació de l’exèrcit, però tanmateix al llarg dels mesos següents el grau de violència no disminuí, i el seu impacte negatiu s’afegí al de diversos ciclons que castigaren al país. Al maig del 2003 Hondures envià a l’Iraq tropes de suport a les forces anglonord-americanes, però se'n retirà un any després.\nEn les eleccions presidencials del desembre de 2005 José Manuel Zelaya derrotà per un estret marge el seu rival del Partit Nacional. Tot i la seva adscripció al Partit Liberal, Zelaya dugué a terme un allunyament dels EUA i un acostament als règims de tipus socialista sorgits als primers anys del s. XXI a l’Amèrica Llatina encapçalats per Veneçuela que culminà a l’agost del 2008, que Hondures s’incorporà a l’aliança Alternativa Bolivariana para las Américas (ALBA), formada per Veneçuela, Bolívia, Cuba i Nicaragua. També contribuí a l’animadversió de les classes mitjanes la mesura dictada al maig de 2007 que obligava les emissores de televisió i ràdio del país a emetre propaganda governamental. D’altra banda, Zelaya tampoc aconseguí minves substancials en els nivells de pobresa i violència que s’havia proposat en accedir al càrrec. El malestar esclatà definitivament al juny de 2009, quan Zelaya convocà un referèndum per a aprovar una esmena constitucional que li permetés optar a un segon mandat i, poc després d’haver-se convocat la consulta, l’exèrcit l’enderrocà en un cop d’estat. Aquesta acció donà lloc a una larga crisi política que enfrontà partidaris i detractors de Zelaya: després que el portaveu del Congrés Roberto Micheletti ocupés la presidència en funcions, al setembre Zelaya tornà per sorpresa al país. Refugiat a l’ambaixada del Brasil a Tegucigalpa, tot i les pressions de restablir-lo a la presidència per part dels EUA i l’OAS, Micheletti i el Parlament s’hi negaren, convocant en canvi les eleccions presidencials en el calendari previst. Celebrades al mes de novembre, el conservador Porfirio Lobo, del Partit Nacional obtingué una clara victòria sobre el candidat liberal Elvin Santos. Tot i que Zelaya no reconegué el resultat, al desembre el Congrés rebutjà per àmplia majoria el retorn de Zelaya, i al gener de 2010, després que els tribunals rebutgessin condemnar l’alt comandament militar per haver deposat Zelaya, Lobo fou investit en el càrrec.


Tot Barcelona: Carretera de Sants\nLes voy a dejar unas imágenes que siempre me han llamado la atención, la de un edificio que sin ser algo que rompa moldes, si que se diferencia del resto circundante.\nPor su estructura, lo tildaría de modernista, pero no se quien lo construyó (otra de las cosas que nuestro ay.untamiento debería de solventar), lo que si se, es la diferencia abismal conforme a otras edificaciones de la zona.\nCarretera de Sants, esquina Riego. Barrio de Sants\nEls vaig a deixar unes imatges que sempre m'han cridat l'atenció, la d'un edifici que sense ser alguna cosa que trenqui motlles, si que es diferencia de la resta circumdant. Per la seva estructura, ho titllaria de modernista, però no se qui ho va construir (una altra de les coses que nostre ay.untamiento deuria solucionar), la qual cosa si se, és la diferència abismal conforme a altres edificacions de la zona.\nCarretera de Sants, cantonada Riego. Barri de Sants\nÉs un edifici preciós, desgraciadament si no està catalogat està condemnat a mort. A Barcelona darrerament molts d'aquests edificis singulars no s'estimen i l'ajuntament permet el seu enderroc. Encara recordo el monumental edifici de l'editorial Sopena que donava caràcter al barri de l'Esquerra de l'Eixample i va desaparèixer de cop i volta, "d'un plumazo", al 1992.\nPues si hemos de depender de un catálogo y un señor del ayuntamiento vamos listos.\nYo si que recuerdo el edificio de la editorial Sopena.\nGuarda las fotos por si acaso, Miquel.\nAhora mismo voy a poner la canción de Serrat, PARE. Creo que después de los dos comentarios que termino de hacerte es necesario.\nUn edificio precioso, mira que he pasado veces, y ni cuenta me he dado, y los de alrrededor totalmente diferentes.\nUn saludo dominguero, anoche no publicaste, bon día Miquel.\n13 de enero de 2013, 9:37\nno sembla modernista, però és molt original i fa patxoca. Si no està catalogat aviat l'enderrocaran.\nSi SALVEM LA ROTONDA, tic fotos de "la Sopena" i de seu interior, ara ja ni la ombra ¡¡¡ salut\nJOSEP : Sería necesario, saber quien lo hizo, el período y algún detalle para aquellos que, como nosotros, somos curiosones de la ciudad. Un abrazote\nMTRINIDAD : caramba , que bien nos has colocado, se ve mucho mejor y todo. Anoche me olvidé. A veces me hago un lio con esto, y el ordenata tampoco está para muchos achuchones ¡¡ Un abrazote y salut\nFRANCESC : Barcelona és tan bonica i curiosa ¡¡¡ i si, al temps, que aquesta no durará gaire. salut\nL'edifici és modernista. És obra de l'arquitecte de Sant, Modest Feu Estrada qui el va projectar per a Jaume Estrada l'any 1906.\nSR VALENTI : me he apuntado a su página...Intentaré descubrir Barcelona. Salut . Gracias por ayudarnos en el autor del edificio ¡ salut\nSiempre me gustaron los edificios con terrazas redondas, no deben de ser prácticos, las habitaciones pierden mucha habitabilidad y demas problemas, pero son bonitos y rentables para quien los construye (se aprovecha todo)\nPor llamarse la ctra de sants tiene algo que ver con la estación de trén ? está por esa zona ?\nEste me llamaba poderosamente la atención TEMUJIN ¡ salut\nSi SENTIR ; muy cerca antes entrábamos por esa calle llamada Zumalacarregui ( hoy Riego), a la estación que daba al aire libre, y los trenes eran de vapor, sobre los años 65/70...Un abrazo ¡\nEs el castell d'una princesa :)\nL'edifici fou projectat per Modest Feu i Estrada, un bon arquitecte modernista, que va projectar també altres obres a la meteixa carretera de Sants, al meu entendre totes elles d'un estil més clarament modernista que aquest. He anat a veure'l i que jo el trobo d'un llenguatge més eclèctic amb algún element al coronament que per a mí està fora d'escala. És una bona arquitectura, ben feta i dignísima, indispensable de ser protegida.\n13 de enero de 2013, 22:43\nLo parece NEUS ¡¡ salut\nFRANCESC CORNADÓ : Gracies per la teva explicació ¡ salut\nla direcció és c.Sants,54 cantonada c.Salou...es tracta de la Casa Jaume Estrada, obra de l'arquitecte Modest Feu i Estrada, arquitecte que tenia el privilegi de projectar la quasi totalitat de les finques del carrer de Sants i Creucoberta, la finca que tractem pertanyia a la seva familia...\nÉs una obra catalogada per l'Ajuntament que la defineix: Edifici d'habitatges de planta baixa més quatreplantes pis, amb coberta terrat, en el qual se soluciona l'angle de la cantonada mitjançant un cos arrodonit amb tribuna.\nAquest projecte està dintre del període modernista, en què Feu va destacar per la seva aportació encara que eclèctica amb resultats plens de decoració i d'elements arquitectònics i en què s'interrelacionen les arts decoratives. En aquest cas veiem com utilitza els vitralls decoratius per als vidres de la tribuna de la cantonada, que a més té una barana de forja i dues columnes salomòniques, en les quals el capitell es transforma en medallons i el fust en escuts. El darrer pis està decorat amb pintures de línia més simbolista en una part de la façana que ja porta força elements decoratius -balcons falsos amb baranes fent fulles d'acant, així com les columnes de grans capitells que donen suport al coronament de l'edifici-, emfasitzant la riquesa del treball de la pedra.\nPodem dir que és la seva obra mestra...jo vaig tenir la sort de projectar la reforma de la planta baixa, vaig fer l'aixecament planimètric del local (que ara és una sabateria) i del soterrani(que abans era la carbonera)...al final no va sortir...els propietaris demanaven massa diners pel lloguer...ara es veu que han arribat a un acord...\n16 de enero de 2013, 0:00\nOstres Sr DAVID ROCA ¡¡¡ gracies mil, de debó ...Una salutació molt gran i gracies per ser hi. Salut\nSoy un pariente de Modest Feu i Estrada.\nOtra obra maestra es la Casa Joaquim Teixidó c/ Jaume Roig, 41 (obra conjunta con el arquitecto Adolf Florensa).\nEs la única ocasión en que un arquitecto modernista trabajó en la misma obra que un arquitecto del noucentismo y la Escuela de Chicago. Es un caso único en Catalunya, y probablemente en otras latitudes.\n30 de mayo de 2014, 22:01


la ratlla blava: Els Nous Super Herois de Marvel\nEls Nous Super Herois de Marvel\nEl sábado 2 de Mayo del 2009 el F.C.Barcelona, Barça para los amigos, ganó 2-6 al Real Madrid, en un partido y resultado que quedará en nuestra memoria (porque ellos seguro que lo querrán olvidar).\nPublicado por La ratlla blava en 19:57\nalessandro perrone dijo...\nE bellissimo blog, complimenti!\n...scusa il ritardo.....


Holiday home Hagen Hjorring Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Holiday home Hagen\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Hjorring, no busqui més enllà de Holiday home Hagen. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Holiday home Hagen és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent bany, sauna. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Holiday home Hagen la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Hjorring.