de Gonzalo Calvo, David - Search Results - UAB Digital Repository of Documents\nHome > Search Results: de Gonzalo Calvo, David\n18 p, 2.7 MB Immunization with the Gly 1127 -Cys 1140 amino acid sequence of the LRP1 receptor reduces atherosclerosis in rabbits. Molecular, immunohistochemical and nuclear imaging studies / Bornachea, Olga (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Benitez-Amaro, Aleyda (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Vea, Angela (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Nasarre, Laura (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; de Gonzalo-Calvo, David (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Escola-Gil, Joan Carles (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Cedo, Lidia (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Iborra, Antoni (Universitat Autònoma de Barcelona. Servei de Cultius Cel·lulars, Producció d'Anticossos i Citometria) ; Martínez-Martínez, Laura (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Juarez, Candido (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Camara, Juan Antonio (Hospital Universitari Vall d'Hebron. Institut de Recerca) ; Espinet, Carina (Hospital Universitari Vall d'Hebron. Institut de Recerca) ; Borrell-Pages, Maria (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Badimon, Lina (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Castell, Joan (Hospital Universitari Vall d'Hebron. Institut de Recerca) ; Llorente-Cortés, Vicenta (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Universitat Autònoma de Barcelona\nBackground : The LRP1 (CR9) domain and, in particular, the sequence Gly 1127 -Cys 1140 (P3) plays a critical role in the binding and internalization of aggregated LDL (agLDL). We aimed to evaluate whether immunization with P3 reduces high-fat diet (HFD)-induced atherosclerosis. [...]\n2020 - 10.7150/thno.37305\nTheranostics, Vol. 10 (february 2020) , p. 3263-3280\n10 p, 723.5 KB Extracellular vesicles do not contribute to higher circulating levels of soluble 1 in idiopathic dilated cardiomyopathy / Rudilla, F (Institut Germans Trias i Pujol) ; Gálvez Montón, Carolina (Institut Germans Trias i Pujol) ; de Gonzalo Calvo, David (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Valero, Ana Gámez (Institut Germans Trias i Pujol) ; Gastelurrutia, Paloma (Institut Germans Trias i Pujol) ; Revuelta López, Elena (Institut Germans Trias i Pujol) ; Prat Vidal, Cristina (Institut Germans Trias i Pujol) ; Soler Botija, Carolina (Institut Germans Trias i Pujol) ; Llucià Valldeperas, Aida (Institut Germans Trias i Pujol) ; Perea Gil, Isaac (Institut Germans Trias i Pujol) ; Iborra Egea, Oriol (Institut Germans Trias i Pujol) ; Borràs, Francesc E (Institut Germans Trias i Pujol. Hospital Universitari Germans Trias i Pujol) ; Lupón, Josep (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Medicina) ; Llorente Cortés, Vicenta (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Bayes Genis, Antoni (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Medicina) ; Universitat Autònoma de Barcelona\nIdiopathic dilated cardiomyopathy () is a frequent cause of heart transplantation. Potentially valuable blood markers are being sought, and low-density lipoprotein receptor-related protein 1 (1) has been linked to the underlying molecular basis of the disease. [...]\n2017 - 10.1111/jcmm.13211\nJournal of Cellular and Molecular Medicine, Vol. 21 (may 2017) , p. 3000-3009\n14 p, 3.8 MB Relationship among LRP1 expression, Pyk2 phosphorylation and MMP-9 activation in left ventricular remodelling after myocardial infarction / Revuelta-López, Elena (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Soler-Botija, Carol (Institut Germans Trias i Pujol) ; Nasarre, Laura (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Benitez-Amaro, Aleyda (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; de Gonzalo-Calvo, David (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Bayés-Genís, Antoni (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Medicina) ; Llorente-Cortés, Vicenta (Institut d'Investigació Biomèdica Sant Pau) ; Universitat Autònoma de Barcelona


Les tisores del PP\nPer Pau Albalajos. Publicat a L'informatiu.com el 8 de gener de 2010.\nL’Auditori de Torrent, un dels dinamitzadors culturals més importants de la comarca de l’Horta, de cop i volta, ha vist reduït el seu pressupost anual en 200.000 euros. L’equip de govern de María José Català (PP) ha decidit que, en temps de crisi, el mig milió d’euros que s’invertia cada any en activitats culturals i espectacles era excessiu i han tirat mà de les tisores. Òbviament, en època de vaques magres s’ha d’anar amb molta cura i no malversar ni un cèntim, però el Partit Popular ha pecat d’imprevisió i ha deixat en una situació ben complicada als gestors d’aquesta institució.\n14/01/2010 18:37 Hemeroteca\nSi el Consell d’Administració de l’Auditori, ara fa un mes, va aprovar el pressupost del primer semestre de 2010 amb una despesa aproximada de 300.000 euros, com és que de sobte aquestos 300.000 euros s’han convertit en el pressupost total amb què comptarà l’Auditori per a enguany? A cas el regidor de Cultura i el president de l’organisme, ambdós designats pel PP, no acudiren a la reunió? Si l’Auditori té programat i contractat el sis primers mesos de programació cultural per valor de 300.000 euros, com se suposa que ha d’actuar ara? Deixant la resta de l’any sense espectacles? Rescindint la meitat dels contractes que ja ha signat?\nMirant-ho pel cantó positiu, és molt probable que enguany no puga celebrar-se una nova edició del Festival de Flamenc. No és que tinga res en contra d’aquest tipus de música, però em sembla una autèntica vergonya i un pèl snob que sempre si li haja donat un relleu tan específic al flamenc sense haver previst mai un cicle concret per a la música autòctona, cantada en la nostra llengua i aferrada a les nostres arrels. Potser aquesta siga una bona oportunitat per tractar de reservar-los un lloc de prestigi als nostres artistes en les programacions culturals d’auditoris, cases de cultura i teatres públics.


Teresa Milanollo - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nDomenica Maria Teresa Milanollo\n28 d'agost de 1827\n25 d'octubre de 1904 (77 anys)\nCompositora i violinista\nMaria Margherita Milanollo\nTeresa Milanollo el 1862\nDomenica Maria Teresa Milanollo (Savian, 28 d'agost de 1827-París, 25 d'octubre de 1904) fou una violinista i compositora piemontesa. Formava un duo que esdevingué famós amb la seva germana petita Maria Margherita, que va morir jove.\nTeresa Milanollo nasqué el 1827 a Savian, poble piemontès de la província de Coni. El seu pare era un industrial que fabricava màquines per a teixir la seda apreciades en gran part d'Europa. Es diu que va ser després de sentir tocar un violí durant una missa, el 10 de maig de 1931, que la jove Teresa va demanar insistentment i vehement aprendre a tocar aquest instrument. Com que manifestà molta traça, esdevingué deixebla de Giovanni Ferrera i, més endavant, fou portada a Torí, per completar els estudis amb Gebbaro i Giovanni Morra, dos músics de la Capella del rei Carles Albert.\nTeresa i Maria Margherita Milanollo el 1841, retratades per Marie-Alexandre Alophe\nComençà els concerts el 1836, a Mondovì, a prop de Torí. Les qualitats musicals de llur filla incitaren els pares de Teresa a portar-la a París, un dels centres musicals més prestigiosos d'aquella època. Amb tot, va ser a Marsella on Teresa feu el seu primer concert triomfal fora del seu país. Un cop arribada a París, fou l'alumna de Charles Philippe Lafont, que la va encoratjar a efectuar gires per Bèlgica, els Països Baixos i Anglaterra entre 1836 i 1837.\nEl 1838, quan tornà a França, feu una gira pel nord del país, amb la seva germana Maria Margherita. El 1841, estudià amb François-Antoine Habeneck abans d'anar-se'n a Brussel·les, per seguir les classes de Charles-Auguste de Bériot.\nMés tard, totes dues germanes feren diverses sèries de concerts triomfals per tota Europa fins al 1848. Aquell any es va tallar de manera dràstica la trajectòria exitosa del duo arran de la mort de Maria Margherita, malalta de tuberculosi, el 21 d'octubre de 1848. Teresa, molt afectada per la pèrdua de la seva germana petita, s'aïllà a Malzéville, a prop de Nancy, en una propietat rural que son pare havia comprat el 1847. Després d'aquest període de dol, Teresa tornà als escenaris el 1849 i començà de nou a fer concerts, amb un èxit constant.\nEl 1857, es casà amb el general Théodore Parmentier, i aturà així la seva carrera de violinista.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Teresa Milanollo\nISNI: 0000 0000 3824 778X\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Teresa_Milanollo&oldid=19689035»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 24 feb 2018 a les 11:09.


Lijiang Wonderful Land Inn Lijiang Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nLijiang Wonderful Land InnNo.75 Wenzhi lane,Wuyi street, Ciutat de Lijiang, Lijiang, Xina, 674100 - Veure al mapaLijiang Wonderful Land InnVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 9 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionssaunaaire condicionatbar\nDistàncies i informació bàsicaaeroports a prop22 kmAeroport Lijiang Sanyi (LJG)116 kmAeroport Diqing Shangri La (DIG)estacions de tren i autobús4,2 kmParada d'Autobús Lijiang Esthospitals i clíniques1,1 kmFriendly Hospital of Lijiangfarmàcies2,7 kmYixintang Pharmacybotiga de conveniència3,9 kmZengqun Convenience Storecaixer automàtic2,1 kmATM\nSobre l'allotjamentDescripcióTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Lijiang Wonderful Land Inn és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Lijiang. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Lijiang. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi per garantir el més gran comfort possible als seus clients. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara televisió de pantalla plana, aire condicionat, TV satèl•lit/cable, articles de tocador, plat de dutxa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Sauna, camp de golf (a 3 km), piscina coberta, massatge, equitació de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Lijiang Wonderful Land Inn.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcacotxeslloguer de bicicletesservei de llançadoraaparcament de cotxesLloguer de cotxestransport hotel/aeroportCoses a fer, maneres de relaxar-seequitacióMassatgesaunajardípiscina [interior]visites turístiquesÀpats, begudes i refrigeribarRestaurants cuina compartidaservei d'habitacions Serveis i comoditatsBotiguesmagatzem d'equipatgeservei de bugaderiacanvi de monedaneteja en seczona de fumadorsconsergesaló Esports de terracamp de golf (a 3 km) Per als nensservei de cangur Accésentrada/sortida [exprés]recepció [24 hores]s'admeten animals de companyiaDisponible a totes les habitacionsaire condicionatempolles d'aigua de cortesiaTV satèl•lit/cablearticles de tocadorplat de dutxa assecador de cabelltelevisió de pantalla plana Idiomes ParlatsAnglèsXinès (Mandarí) Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal que els clients presentin un carnet d'identitat o un passaport oficials i vigents a l'arribada. x\nLijiang Wonderful Land Inn


Nou servei gratuït de diagnosi i acompanyament financer | Unió Empresarial del Penedès\nUnió Empresarial del Penedès > Sin categoría > Nou servei gratuït de diagnosi i acompanyament financer\nQuina és la situación financera de la teva empresa?. Coneixes les claus per a una bona gestió dels teus recursos?. Quins son els punts forts i els punts dèbils de la teva gestió financera?. La UEP et pot ajudar.\nLa UEP, com a entitat participant de la Xarxa d’Assessors Financers d’ACCIÓ a través de la patronal CIESC, ofereix un servei gratuït de consultoria per a millorar la gestió financera de la teva empresa, ajudar-te a mantenir les teves fonts de finançament o trobar-ne de noves.\nLes empreses participants podran obtenir un diagnosi econòmic-financer de la empresa, per part d’un assessor financer expert, perquè detecti quin és el seu potencial real i en tregui profit, i perquè conegui quines són les seves mancances financeres. La diagnosi també inclourà un seguit de possibles actuacions de millora.\nTambé, en cas que sigui necessari, el servei continua amb la segona fase, on l’assessor financer expert l’acompanyarà en la implementació de les actuacions de millora proposades en la primera fase, com per exemple, acompanyar-lo a les entitats financeres o ajudar-lo a implementar un nou sistema de control de tresoreria, entre d’altres.\nAquest servei es dirigeix a empreses ja constituïdes, amb domicili social a Catalunya, que no siguin autònoms i que no hagin rebut un ajut anterior del mateix programa.\nEl programa està finançat al 100% per la Generalitat de Catalunya, a través d’ACCIÓ i es duu a terme a través d’entitats col·laboradores expertes en la gestió empresarial.\nPer a més informació contactar amb la UEP. 93 892 54 04 / info@uepenedes.com\nFoment valora positivament la Llei de formació i qualificació professional de Catalunya aprovada pel Parlament\nL’ASSEMBLEA DE SOCIS DE LA UEP DÓNA LLUM VERD A LES NEGOCIACIONS AMB LA UEA PER IMPULSAR EL NAIXEMENT D’UNA NOVA PATRONAL DE L’ANOIA I EL PENEDÈS\nEl teu delegat a Rússia\nLa UEP analitza les ordenances fiscals del 2014 de diversos ajuntaments de l’Alt i el Baix Penedès


El nou sistema d'il·luminació de la piscina d'Alaquàs reduirà un 40% del consum energètic | Valencia Extra\nEls tècnics de manteniment han donat per finalitzats els treballs per a la reposició integral i millora del sistema d’il·luminació de la piscina climatitzada d’Alaquàs. Aquesta actuació que ha consistit en la substitució de 18 punts de llum, alguns d’ells inactius des que les pluges registrades al mes d’octubre passat afectaren el sistema d’il·luminació, han suposat una inversió total de 22.502,45 euros a càrrec del Pla Provincial d’Obres i Serveis de la Diputació de València. L’import de l’actuació i el procediment administratiu necessari per a adjudicar els treballs han fet que s’alentiren els temps per a poder executar la intervenció.


Inmobiliaria Sofia en San Salvador, El Salvador | Páginas Amarillas\nInmobiliaria Sofia en San Salvador, El Salvador | 2 resultados\n1. Inmobiliaria Sofía San Salvador - San Salvador\n2. Inmobiliaria Sofía San Salvador - San Salvador


Fa més de trenta anys que la Lola Barranco i l’Alejandra Pereyra es coneixen i comparteixen moments. Ambdues van començar al món de la pintura per la mateixa inquietud i per utilitzar l’art com a teràpia. “Tan la Lola com jo vam començar a pintar per instint, per plasmar els nostres sentiments” ha explicat Pereyra.\nAquest dijous les dues artistes han presentat una trentena de quadres al vestíbul de Bingo Star’s. Obres que, tot i que cap de les dos ha tingut formació artística, aconsegueixen plasmar una forta càrrega emocional ja que expliquen anècdotes, records o somnis viscuts per elles o pels seus familiars. Per a Pereyra “hi ha persones que escriuen la seva autobiografia i nosaltres pintem”.


7 juliol, 2016 |Cròniques, Tallers i Cursos\nHome » Notícies » Cròniques » Taller Shiatsu Zen en Més Nits de Vic.\nEl 6 de juliol hem realitzat un taller introductori sobre el Shiatsu Zen, tractament corporal d’origen japonès que regula l’energia del cos a través de pressions, rotacions i amassaments. El taller el vam realitzar al Centre Cívic La Guixa de Vic, dins de les activitats que s’han realitzat durant el festival Més Nits que enguany es dedicava a la cultura japonesa.\nDurant vam realitzar una introducció a l’origen i fonaments del Shiatsu Zen i després vam poder gaudir d’una pràctica conjunta.\nGràcies a tots els assistents per l’acollida i l’interès demostrat durant el Taller.\nAsia Salud, per a la divulgació de les arts saludables d’Àsia.\nTaiji Qigong de Wudang. 15 Moviments per a la Felicitat 8 juny, 2021


Un Nobel amb sis costelles trencades (Cristian Segura)\nCRISTIAN SEGURA Actualitzada el 31/07/2011 00:00\nLa penúria econòmica ens està injectant dosis elevades de frustració social, i això malgrat que en molts indrets del món hi ha milions de persones que no saben on caure mortes i que es deixarien amputar el braç a canvi de patir la nostra crisi. El problema és una mentalitat de malcriats. La solució la té la crisi: ens obligarà a recalibrar prioritats.\nSovint s'ha de superar una crisi per descobrir que la felicitat no consisteix a satisfer cap necessitat concreta. Als EUA s'han publicat dues biografies sobre Richard Feynman, premi Nobel de física i estrella de la divulgació científica, en les quals s'explica que la seva recerca en física quàntica el va ajudar a superar la mort de la seva dona i a trobar sentit a la vida. A Feynman, de Jim Ottaviani, Feynman diu als seus alumnes que la naturalesa és "absurda i estranya", i ens suggereix: "Si no us agrada, aneu a buscar un altre univers!" El mestre els proposava anar descobrint realitats i alhora anar tombant teories físiques perquè el sentit de tot plegat no és assolir l'objectiu, sinó no deixar mai de fer camí.\nFeynman havia rebutjat el Nobel, però s'ho va repensar quan va saber que compartia el guardó amb el físic japonès Sin-Itiro Tomonaga. Eren ànimes bessones: havien superat un passat traumàtic, presumien de sentit de l'humor i rebutjaven els afalacs com la gala dels Nobel. Tomonaga va ser conseqüent: no va viatjar a Estocolm. Pocs dies abans de la cerimònia va caure borratxo a la banyera i es va trencar sis costelles.


Avantatges i Descomptes | UIC Barcelona\nCompeticions UIC Barcelona\nDIR és una cadena de centres de fitness i wellness que té 20 gimnasos repartits a Barcelona i Sant Cugat. Si ets alumne, PAS/PDI o membre de l’agrupació Alumni de UIC Barcelona, pots apuntar-te a qualsevol dels centres que hi ha per una quota especial de 49,99 €/mes (42,49 € si ets menor de 30 anys). Tindràs accés il·limitat a qualsevol dels centres que hi ha en els horaris disponibles i podràs fer fins a 9.800 activitats dirigides al mes. Només has de presentar el carnet d'estudiant juntament amb el DNI a la recepció del centre DIR on vulguis apuntar-te.\nAccés als blocs DIR: nutrició, triatletes, etc.\nUIC Barcelona ha signat un acord amb La Salle Fitness per a l’ús de la instal·lació situada al carrer Lluçanès, 43, de Barcelona, de la qual poden beneficiar-se tots els alumnes, PAS, PDI i Alumni, així com els seus familiars directes.\nAquest acord estableix la quota d’abonament en 35 € al mes i permet l’entrada lliure al recinte i l’ús de totes les instal·lacions que es detallen tot seguit:\nSala cardiovascular i pes lliure\nSala d’activitats dirigides i accés a les activitats\nLa Molina: paquet de 4 forfets à 100 € (25 €/persona)\nEspot i Port Ainé: paquet de 4 forfets à 84 € (21 €/persona)\nVallter 2000 i Vall de Núria: paquet de 4 forfets à 80 € (20 €/persona)


Sant Llorenç reforça la partida pressupostària del departament de Benestar Social amb 126.000 euros | card.cat\nAmb l’arribada de l’estat d’alarma, el departament de Benestar Social de l’Ajuntament ha vist incrementada de manera molt considerable la seva feina. Per fer front a aquesta nova situació, el plenari extraordinari celebrat aquest dijous 23 d’abril va aprovar una modificació de crèdit extraordinària de 126.000 € per a aquest departament, per tal de poder seguir atenent de forma efectiva les demandes de la ciutadania.\nAquesta partida s’ha eliminat del pressupost de festes de tot el municipi i fou aprovada amb els vots a favor de l’equip de Govern a favor. L’oposició hi va votar en contra.\nAquesta és només una de les primeres mesures que adoptarà el consistori i és que aquests dies, els tècnics municipals estan preparant els informes pertinents per poder fer també exempcions d’alguns dels impostos que són competència de l’ajuntament.\nRecordam que el departament de Benestar Social s’encarrega de la gestió dels serveis d’ajuda i menjar a domicili, assessorament familiar i educatiu, orientació jurística i també atenció psicològica per a tothom que ho necessiti.\nSi sabeu o necessitau vosaltres mateixos ajuda en algun d’aquests sentits, no dubteu en posar-vos en contacte amb el departament via telefònica al 971 569 549 si sou de Sant Llorenç o Son Carrió o al 971 812 083 en el cas de pertànyer a la zona costanera. També podeu enviar un correu electrònic a ssocials@santllorenc.cat.


Dissabte 16, el representants del Cànic de grau 2 van tenir la oportunitat de veure una manega de Grau 3. Ja per quan ens tocava còrrer vam enganxar la marxa del sol i vam passar una miqueta de fred, però diuen que aixi els gossos van millor! Ho comprovarem.\nEls nostres representants eren en Fox, pels petits; en Loki i en Drac pels mitjans i els germans Jazz i Bruc pels estandars. Una bona manada masculina caniquilla.\nVam començar per un agility força assequible a la pista gran. En Jazz, animadet com és ell, i desprès d'un super balancí va decidir passar de llarg el eslàlom, que segur que aixì retallava temps. Això de tenir públic li encanta i va mirar uns quants cops a fora per observar l'afició i al final en Victor va marxar de pista veient-lo despistat. Al germà gran, en Bruc, ja li fem una mica de bullying de lo bé que va. Ens va regalar un agility boníssim però es va motivar massa a la passarel·la i va acabar fent falta.\nA mitjans, va començar en Drac que anava força bé però al caure un pal i fer falta a la zona de la passarel·la, l'Elisenda va decidir eliminar-se, repetint la zona. Tot seguit, en Loki, va demostrar que es dur viure amb una noia "al punt", va entrar una mica despistat i va refusar el balanci i un parell de salts, de manera que en Josep va preferir eliminar-se.\nPer ara no anem gaire bé, canviarà en Fox la situació? Doncs no. En Fox va anar molt ràpid i fort tot el dia però va cometre un refús a l'eslàlom, i tot i continuar la resta de la pista molt bé, amb una seqüència serpentina que feia una mica de por a en Fran, van tirar un pal més endavant, el que va provocar l'autoeliminació d'en Fran. Resum: tots autoeliminats menys en Bruc. Molt bé Caniquillus, que no es diguis que no currem a competició.\nEl Jumping es desenvolupava a la pista petita, amb la sorra força suelta. De nou va començar el Victor amb els seu germans tant diferents que aquest cop van demostrar, que van més coordinats del que pensem. El salt 3 era un "Li" que en Victor estava decidit en fer pel costat curt però els seus companys no ho veien tant clar. Tots dos van decidir fer-li la pirula però per sorpresa va aconseguir salvar-ho amb en jazz i no amb en Bruc. Molt bé Jazz, si vols, pots ser un noi centrat, tot i això, l'eslàlom del Badalona no li agrada gaire a aquest gos i prefereix no fer-lo del tot. En Bruc, desprès de l'eliminat, va fer una pistassa com ens té acostumats.\nPassant ja als mitjans, ens vam trobar que en Drac va fer la pista tant ràpid com l'edat i el terreny li permetien per això no és gaire i el seu 0 va quedar penalitzat. En Loki, seguia sota els efectes de les hormones i va començar la pista refusant el primer salt, i el segon, i el tercer, ...en Josep ja no sabia que fer però ho va lluitar i van aconseguir reconectar. Amb algun refús més van acabar la pista i no deixant que les hormones guanyessin la batalla.\nSembla que no anem molt bé, no? Tranquils que encara queda en Fox. Salvarà l'honor del club? No se pierdan el próximo episodio de ésta apasionante serie. En Fox va fotre una pistassa genial però a dos salts d'acabar: tragèdia, cau un pal i en Fran s'autoelimina. S'ha de dir, que tirar un pal per pista és tot un éxit amb la sorra tant suelta i les potetes tant curtes d'en Fox.\nSembla que no va ser un dia gaire lluit pels caniquillus però esperem que servis per fer-ho millor el dia següent a FCAG, i si més no, vam poder veure els companys de Grau 3 competir i menjar galetes de l'Estel que es feia un any més sàvia aquell dissabte.\nPER MOLTES GALETES, ESTEL!


Benicolet i Pinet inicien el compte final de les rutes senderistes del 2016 - TV Digital Ontinyent\nHome > Cultura > Benicolet i Pinet inicien el compte final de les rutes senderistes del 2016\nImatge de Pinet.\nRedacció TVdigitalOntinyent 29/11/2016\tCultura Comentaris tancats a Benicolet i Pinet inicien el compte final de les rutes senderistes del 2016\nQueden quatre rutes senderistes per a completar el programa d’enguany que des del 17 de setembre i que ha donat a conéixer el patrimoni natural de 20 municipis de la Vall d’Albaida. Este dissabte arriba el que fa 21 amb la ruta dels forns de calç de Benicolet, que de la font de l’esbarzer pujarà fins a la cova del Frare i la cova Fonda, des d’on baixarà pel camí del Racó del Pi passant per corral del tio Miquel, el punt més alt de la lloma, i la caseta vella dels caçadors. Serà en l’últim tram de la ruta, baixant per la pista forestal, que es visiten un seguit de forns antigament utilitzats per a l’elaboració de la calç.\nLa vint-i-dosena serà la del Surar de Pinet el diumenge i seguirà el sender GR-236 en direcció a Barx fins arribar al Surar on s’esmorzarà per a tornar al punt de partida amb una longitud total de 9km i 5 hores de duració de dificultat mitja-alta i que mereix la pena descobrir en tractar-se del surar més meridional dels existents a la Comunitat Valenciana i que es caracteritza per la seua bellesa i raresa botànica.\nDesprés quedaran sols dues cites més: la ruta dels Miradors de l’Olleria, l’11 de desembre; i finalment la senda de l’Ombria d’Aielo de Malferit el diumenge següent, 18 de desembre. Les inscripcions, gratuïtes enguany gràcies a la col·laboració de la Diputació, es poden realitzar fins el dijous anterior a la ruta, abans de les 12h, en www.valldalbaida.com. La majoria de rutes comencen a les 9:00h des de l’ajuntament de cada població on cal estar 15 minuts abans proveïts d’esmorzar, aigua, gorra, protecció solar, roba i calçat adequat. Les rutes estan organitzades pel departament de turisme de la Mancomunitat en col·laboració amb els ajuntaments i centres excursionistes de la comarca.\nEtiquetesaielo de malferit aigua Albaida Benicolet Comunitat Valenciana mancomunitat mancomunitat de municipis de la vall d'albaida Olleria turisme\nAnterior Nou projectes opten a l’11é Premi d’Investigació de la Vall d’Albaida de l’IEVA\nSegüent Es redueixen en un 65% les infraccions penals al disseminat d’Ontinyent


Estrader, M. - Resultados de la búsqueda - Depósito Digital de Documentos de la UAB\nPágina principal > Resultados de la búsqueda: Estrader, M.\n4 p, 261.2 KB Magnetic proximity effect features in antiferromagnetic/ferrimagnetic core-shell nanoparticles / Golosovsky, I. V. (Peterburgskiĭ institut i︠a︡dernoĭ fiziki im. B.P. Konstantinova) ; Suriñach, Santiago (Suriñach Cornet) (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Física) ; Salazar Álvarez, Germán (Centre d'Investigació en Nanociència i Nanotecnologia) ; López Ortega, Alberto (Centre d'Investigació en Nanociència i Nanotecnologia) ; Gonzalez, M. A. (Institut Laue Langevin) ; Sort Viñas, Jordi (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Física) ; Estrader, Marta (Centre d'Investigació en Nanociència i Nanotecnologia) ; Baró, M. D. (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Física) ; Nogués i Sanmiquel, Josep (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Física) ; American Physical Society\nA study of "inverted" core-shell, MnO/γ-Mn2O3, nanoparticles is presented. Crystal and magnetic structures and characteristic sizes have been determined by neutron diffraction for the antiferromagnetic core (MnO) and the ferrimagnetic shell (γ-Mn2O3). [...]\n2009 - 10.1103/PhysRevLett.102.247201\nPhysical review letters, Vol. 102, Issue 24 (June 2009) , p. 247201\n4 Estrader, Marta


Primark obrirà dues grans botigues a Barcelona i Birmingham\nL’establiment que obrirà a Anglaterra serà el més gran del món i comptarà amb tres restaurants i un saló de bellesa en el seu interior\nper Anna Luque dilluns, 4 de març 2019 - 11:45h | Actualitzat a 05/03/2019 09:23h\nPrimark es posiciona com a líder dins del sector tèxtil i aposta per l'expansió comercial | CEDIDA\nPrimark, la marca que actualment lidera el sector tèxtil a Espanya, té previstes dues grans inauguracions aquest 2019: la primera serà la botiga més gran d’Espanya, que estarà situada a Barcelona; l’altre gran inauguració serà la botiga Primark més gran del món, a Birmingham, que comptarà amb tres restaurants i un saló de bellesa, segons explica ‘La Coctelera’.\nTot i que Zara segueix essent una firma de referència, Primark va prendre la primera posició com la marca ‘low-cost’ preferida pels consumidors l’any passat, convertint-se en la botiga més concorreguda a l’hora de comprar roba, accessoris, regals, detalls per la llar i, fins i tot, cosmètics.\nMés informació d’interès: Les cinc peces 'animal print' de Primark que voldràs tenir\nPrimark «es col·loca per primer cop en primera posició, atenent a totes les formes de distribució: cadenes, grans magatzems i hipermercats», apunta un estudi elaborat per Kantar Woldpanel sobre aquest sector industrial i que publica el portal 'Modaes.es'.\nPrimark tanca l'any amb més de 10 milions de compradors de roba | Cedida\nUn saló de bellesa i tres restaurants a dins\nPrimark va tancar el 2018 amb 10,4 milions de compradors de peces de vestir, un increment del 7,3% respecte a l’any anterior. Els bons resultats de la cadena irlandesa estan portant a augmentar l’estratègia comercial en tot el món i obrint establiments que, de segur, impactaran per la seva superfície.\nEl Primark més gran del món, inauguració del qual es celebrarà d’aquí a pocs mesos, estarà a Birmingham comptarà amb tres restaurants dins de l’establiment, per a qui li entri la gana durant les seves compres. A més a més, dins de la botiga hi haurà un saló de bellesa que comptarà amb un equip de maquilladors professionals per assessorar les clientes. Dins de Primark podran fer-se la manicura i pedicura, pentinar-se o posar-se extensions de pestanyes.\nLa botiga més gran d’Espanya estarà a Barcelona\nEl local de Plaça Catalunya 23 de Barcelona on Primark obrirà la botiga més gran d'Espanya | Cedida\nL’eufòria va esclatar quan es va anunciar la inauguració de la botiga Primark més gran d’Espanya, situada a la Gran Vía de Madrid. No obstant això, d’aquí a pocs mesos aquesta botiga madrilenya quedarà eclipsada per la nova botiga més gran d’Espanya, situada a Barcelona.\nLa gran superfície Primark ocuparà l’antic local de El Corte Inglés de Plaça Catalunya, que fa cantonada amb Les Rambles. Aquest espai, de 7.253 metres quadrats de superfície, s’espera que obri les seves portes aquest 2019.\nNotícia relacionada: Aconsegueix la nova tendència del 2019: l'americana de quadres\nMercadona amplia la seva oferta vegetal amb una reclamadíssima novetat\nBarcelona Roba Primark Barcelonès


L'actor madrileny José Sacristán farà el seu debut al Kursaal el novembre - Regió7\nL'actor madrileny José Sacristán farà el seu debut al Kursaal el novembre\nEl veterà intèrpret protagonitzarà «Muñeca de porcelana», una obra de Mamet sobre el poder\n16·06·17 | 23:47\nUn dels grans noms del teatre i del cinema espanyol de les darreres dècades, José Sacristán, trepitjarà per primer cop l'escenari del Kursaal de Manresa el proper 10 de desembre amb motiu de la representació de l'obra Muñeca de porcelana, de David Mamet. El muntatge que dirigeix Juan Carlos Rubio és un dels grans atractius de la programació teatral de l'equipament bagenc de cara al darrer semestre de l'any.\nLa nit just abans dels boscos. Abans que arribi l'alemany. Fairfly. L'hostal de la Glòria. Les dones sàvies. Palabras de Miguel. Fred. Homes, el musical. Faemino y Cansado. Muñeca de porcelana. ENTRADES.\nUn milionari compra un avió a la seva jove promesa com a regal de noces abans de jubilar-se. En el darrer dia a l'oficina, però, rep una trucada que canvia tots els seus plans. Aquest és l'argument de Muñeca de porcelana, peça de Mamet, autor de títols tan celebrats com American Buffalo, que arribarà al Kursaal després de triomfar al Poliorama de Barcelona. Al costat de Sacristán, que actuarà a la capital bagenca havent fet els 80 anys, Javier Godino.\nLa relació d'Entretocs de teatre que es veuran a la Sala Gran del Kursaal també inclou Homes, el musical, una comèdia feminista de Sergi Belbel i Carol López que interpreten Anna Barrachina, Agnès Busquets, Mireia Portas, Glòria Sirvent i Alba Florejachs; i l'espectacle Quien tuvo y retuvo, del duet còmic Faemino y Cansado.\nL'autor manresà Agustí Franch, que viu des de fa uns quants anys a Andorra, durà a la Sala Petita l'obra Fred, que tracta sobre l'angoixa que pateix una família del país pirinenc quan, els anys 40, arriben uns refugiats jueus a casa seva. En clau bagenca també destaca l'estrena de la versió teatral i musical de La nit just abans dels boscos, el drama de Bernard-Marie Koltès sobre el desarrelament, dels navarclins Jaume i Anna Costa.\nL'altra aportació local a la programació de la Sala Petita del Kursaal seran les dues representacions de L'hostal de la Glòria, de Josep Maria de Sagarra, que oferirà el Grup Escènic Nostra Llar del Casal Parroquial del Poble Nou de Manresa.\nAbans que arribi l'alemany va guanyar el 2n Torneig de Dramatúrgia de les Illes Balears. El text de Marta Barceló, que interpreten Muntsa Alcañiz i Pedro Mas, amb direcció de Joan Fullana, aborda la problemàtica de l'Alzheimer i es veurà a Manresa el Dia Internacional dedicat a aquesta malaltia. En un registre ben diferent, també passarà pel Kursaal Fairfly, un muntatge de La Calòrica sobre la crisi i l'auge de l'emprenedoria i les seves conseqüències.\nContra els pedants\nLes dues obres integren el Toc de Prop juntament amb Les dones sàvies, una brillant adaptació del títol homònim de Molière que ironitza sobre la vacuïtat del món dels tertulians i la pedanteria dels opinadors que creuen saber-ho tot. La hilarant interpretació d'Enric Cambray i Ricard Farré passarà el novembre per Manresa.\nL'actor José Manuel Garzón i el pianista José Galiana posaran en escena l'espectacle Palabras de Miguel, que homenatja el poeta Miguel Hernández. El muntatge es crea a partir de la correspondència que l'autor va mantenir amb la seva dona, Josefina Manresa. Una relació epistolar que dóna testimoni de la dimensió humana d'un dels grans autors de les lletres hispanes del segle XX. La venda d'entrades d'aquests espectacles començarà el 4 de juliol.


Estius efímers que desapareixen engolits pel mar | Un blog on tot hi Pat\nLa finestra blava, Azure Window o Tieqa Zerqa en maltès, era un espectacular arc natural ubicat a la petita illa de Gozo (Malta) que es va crear fa milers d, anys al col.lapsar dues coves.\nAquesta finestra de pedra creava un meravellós espectacle visual al fusionar el blau del mar amb el blau del cel, oferint un paisatge seductor d´infinit blau. Si us fixeu, he dit "era" i "creava" perquè resulta que la famosa finestra ja no hi és: el passat 8 de març l´arc es va trencar i es va enfonsar en les aigües del mar Mediterrani que tan se l´havia estimat, dotant-lo d´una bellesa inigualable.\nJo em vaig banyar sota aquest arc ceruli fa uns anys, a l´estiu del 2010 i és un d, aquells records que se´t queden gravats a la retina, perquè em va agradar tot d, aquelles vacances: l´illa de Malta, amb el seu esperit tan mediterrani i la seva capital fortificada, La Valletta, el temps, els sopars arran de mar, els riures i els balls del Max, el vaixell que ens va dur fins a l,illa de Gozo, la finestra blava, la temperatura de l,aigua, la pell bruna, l´illa de Comino i la seva blue lagoon... Ja aleshores els guies ens van dir que el meravellós portal s´estava desintegrant per l´erosió i que probablement en 40 o 50 anys l´arc desapareixeria i quedarien només dos pilars en peu. Em va semblar un sacrilegi que desaparegués quelcom que duia milers d´anys a la terra, però no hi vaig tornar a pensar fins que vaig saber que la finestra de pedra havia caigut destruïda pel vent i el fort onatge. Engolit pel mar molt abans del que havien previst, l´arc va arrossegar un dels dos pilars, de manera que només en queda un en peu. En saber-ho em vaig sentir trista. Molt trista.\nPerquè en uns segons va desaparèixer quelcom que havia trigat milers d´anys a formar-se, i això demostra un cop més el efímer de l´existència, la poca empremta que deixem del nostre pas pel món. Un arc colossal que duia milers d´anys entre nosaltres, que s´havia anat modelant i erosionant segle a segle, es va enfonsar a les aigües del mediterrani en uns segons. I ja està. Ha deixat de ser i forma part del passat. I dintre d´un temps, ningú es recordarà d´aquell meravelló arc natural.\nI el mateix, però encara en menys poc temps, passa amb nosaltres.\nTots els nostres somnis d´infant, de joventut i de maduresa. Totes les nostres lluites, els nostres desenganys, els neguits, les alegries i els èxits. Les nostres emocions i les nostres primeres vegades. El que ens feia riure i el que ens feia plorar. Tot el que vam aprendre i el que vam haver de desaprendre. Les persones que estimem i les que mai ens van estimar. Les nits d´estiu, les vacances, les abraçades dels fills i els petons d´amor. Tot, tot, tot, desapareixerà algun dia, en un segon, tan bon punt els nostres ulls es tanquin per sempre. I ja està. Deixarem de ser i formarem part del passat. I passat un temps, gairebé ningú es recordarà de nosaltres, tret d´uns pocs que potser ens recordaran fins que a ells també se´ls tanquin els ulls. I aleshores res. Es tancarà el cercle.\nFi. Oblit. Buit. Infinit. Eternitat.\nNingú es recordarà que un dia van trepitjar fort la terra, ni que als estius ens banyàvem riallers al mar, aliens a la fugacitat de la nostra existència, quan encara creiem que podíem ser immortals.\nPublicado por Pat en 3:38 p. m.\nEtiquetas: arc de pedra , azure window , bellesa , blue window , buit , efímer , estius , eternitat , fugacitat , Gozo , holidays , Malta , Mediterrani , meravella , natura , oblit , summer , travel , vacances , World


DILLUNS 28 DE SETEMBRE PRIMER B. | Escola Can Rull\nInici Blocs 1r DILLUNS 28 DE SETEMBRE PRIMER B.\nDILLUNS 28 DE SETEMBRE PRIMER B.\nBenvolgudes famílies .\nA continuació teniu algunes activitats perquè facin avui els vostres fills / filles .\nQuan les hagin acabat me les podeu enviar al meu correu canrullconfinamenteeangela@gmail.com\nSUMES AMB RECTA NUMERICA\nDICTAT Nº 1\nCategoria: 1r | Deixa un comentari\nCodi Anti-SPAM * Time limit is exhausted. Please reload the CAPTCHA. + = sis\n18.01 - 1r B – FEINES 18/01/22\n17.01 - 1r B – FEINES 17/01/22\n23.12 - LES NADALES DE PRIMER\n22.12 - ARCADEMICS\n21.12 - RECORDATORI HORARI INTENSIU 22/12\n15.12 - 22 DE DESEMBRE JORNADA INTENSIVA!\n03.12 - Pont de Desembre a l’Escola!\n02.12 - ARCADEMICS\n1r B – FEINES 18/01/22\n1r B – FEINES 17/01/22\nLES NADALES DE PRIMER


L'ombra de l'atzavara: Neix l’Assemblea de la URV\nEn front els continus atacs al model d’universitat pública en forma de retallades, intrusió d’empreses privades, establiment de criteris d’eficiència empresarial, precarització laboral del professorat, PDI, PAS i investigadors, o augment de taxes, els i les estudiants de la URV han pres consciència i han decidit crear l’Assemblea de la Universitat Rovira i Virgili. Sorgida arran de la mobilització estudiantil del passat 17 de novembre, neix amb la intenció d’aglutinar tota la comunitat universitària (estudiants, professors, investigadors, PDI, PAS) per tal de sumar esforços en la defensa i lluita per la universitat pública i de qualitat.\nPer tant s’oposen frontalment a l’augment de taxes anunciat de cara l’any vinent per Artur Mas, que conjuntament amb l’augment de taxes d’enguany i a les retallades aplicades en els pressupostos de la universitat, suposen una devaluació important de la qualitat de l’ensenyament superior. Alhora que en l’actual context de crisi econòmica i amb un panorama on l’atur arriba a quasi un 10% al Principat de Catalunya, mentre que el juvenil frega el 50%, aquestes mesures són un atac directe i injustificat a les possibilitats d’accés de les classes populars a l’ensenyament públic universitari.\nEntenen que la defensa de l’ensenyament públic i de qualitat no es pot deslligar de la lluita global per la defensa dels drets públics. Estudiants, professores, metges, infermers, aturats, desnonades, funcionaris… i en definitiva les classes populars són els que estan patint els atacs neoliberals d’un govern supeditat al poder econòmic.\nAixí doncs, fan una crida al conjunt de la societat per tal d’interconnectar les diferents lluites en un sol front.\nDes de l’Assemblea de la URV denucien:\nQue l’educació és un procés de formació integral en el qual és cabdal el pensament crític i que cal dotar dels recursos, el personal i les instal·lacions necessàries per tal de garantir la qualitat i una major socialització del coneixement\nQue les retallades i augment de taxes suposen una devaluació de la qualitat de l’ensenyament, una elitització i la precarietització de les condicions de treball del conjunt de la comunitat universitària.\nPer tot plegat encoratgen al conjunt de la comunitat universitària a unir-se a les assemblees setmanals que se celebren cada dijous a les 14:00h al pati del Campus Catalunya.\nPublicat per L'ombra a 19:11\nEtiquetes de comentaris: Catalunya Sud, Estudiants, URV


Les lleis del ciberespai\n[Conegut internacionalment com a fundador de Creative Commons i autor de l'obra de referència Cultura lliure, el professor i especialista en ciberdret Lawrence Lessig ha destacat a més per les seves fermes contribucions a la defensa de les llibertats en la nova era tecnològica. A l'article que presentem, Lessig revoca la visió tòpica de la xarxa com un espai de llibertat total. Aquesta idea inconscientment optimista es basa en el desconeixement del fet que l'aparent incapacitat de subjectar-la a lleis deriva de l'actual arquitectura de la xarxa; per aquesta raó s'està impulsant una nova arquitectura que permetria un control total i invisible per als usuaris.]\nAbans de la revolució, el tsar de Rússia tenia un sistema de passaports interns. El poble odiava aquest sistema. Aquests passaports indicaven de quin estat procedia la persona i aquesta indicació determinava els llocs on podia anar, amb qui podia associar-se, què podia arribar a ser. Els passaports eren distintius que facilitaven o prohibien l'accés. Controlaven el que els ciutadans podien arribar a saber a l'estat rus.\nEls bolxevics van prometre canviar tot això. Van prometre abolir els passaports interns. I tan aviat com van prendre el poder, ho van fer. Els russos van tornar a ser lliures de viatjar on volguessin. Cap document que haguessin de portar determinava ja on podien anar. L'abolició dels passaports interns va simbolitzar la llibertat per al poble rus, una democratització de la ciutadania a Rússia.\nNo obstant, aquesta llibertat no duraria massa. Una dècada i mitja després, enfrontats amb la perspectiva de la fam, els camperols van envair les ciutats a la recerca d'aliment. Stalin va restaurar el sistema de passaports interns. Els camperols van tornar a quedar lligats a les seves terres (una restricció que es va mantenir durant la dècada de 1970). Els russos es van veure altre cop restringits pel que permetia el seu passaport. Una vegada més, per desplaçar-se per Rússia, els russos havien de mostrar quelcom del que eren.\nEn el món real -aquest món, el món en què estic ara parlant- la conducta és regulada per quatre tipus de restriccions. La llei és només una d'elles. La llei regula mitjançant sancions imposades ex post: si no pagues els teus impostos, probablement aniràs a la presó; si robes el meu cotxe, probablement aniràs a la presó. La llei és la potestat dels reguladors. Però només és una de les quatre restriccions.\nLes normes socials constitueixen el segon tipus. Aquestes també regulen. Les normes socials -el coneixement o expectatives sobre com he de comportar-me, imposades no a través d'una agència centralitzada, sinó mitjançant el coneixement o expectatives de gairebé tots els membres d'una comunitat- dirigeixen i determinen la meva conducta en una varietat de contextos de forma més àmplia que qualsevol llei. Les normes diuen quina roba he de vestir i com he d'asseure'm, o organitzen com ens comportarem després que acabi aquesta xerrada. Les normes guien la conducta; en aquest sentit, funcionen com una segona restricció reguladora.\nEl mercat és el tercer tipus de restricció. Regula a través del preu. El mercat limita els diners que puc gastar en roba o els que puc guanyar mitjançant xerrades públiques; diu que puc exigir pels meus escrits menys que Madonna, o menys per les meves cançons que Pavarotti. Mitjançant el preu, el mercat determina les meves opcions i, a través d'aquestes, regula la meva conducta.\nI, finalment, tenim la restricció del que podríem anomenar la naturalesa, però que prefereixo denominar "arquitectura". Aquesta és la restricció que presenta el món tal com el trobo, encara que sigui un món que altres han fet abans. El fet que no pugui veure a través d'aquesta paret és una restricció de la meva capacitat per saber què hi està succeint a l'altre costat. El fet que no hi hagi una rampa d'accés a una biblioteca restringeix l'entrada de qui ha d'utilitzar una cadira de rodes. Aquestes restriccions regulen, en el sentit que dono aquí a aquest terme.\nPer a entendre una regulació, hem de comprendre la suma i combinació d'aquests quatre tipus de restriccions. Cap d'ells per si sol pot representar l'efecte dels quatre junts.\nAquesta és l'era del ciberlibertari. Vivim en un moment en què s'ha fet molt popular certa imatge falsa del ciberespai. És més o menys la següent: el ciberespai és inevitable, més encara, és irregulable. Cap nació no pot viure sense ell, més encara, cap nació no podrà controlar la conducta de les persones al ciberespai. El ciberespai és aquest lloc en què els individus estan, inherentment, lliures del control dels poders sobirans de l'espai real.\nEl meu punt de vista sobre el ciberespai és diferent. El meu objectiu és criticar aquesta imatge falsa. Al meu entendre, el món en què estem entrant no és un món de llibertat perpètua; o més precisament, el món en què estem entrant no és un món en què la llibertat estigui assegurada. El ciberespai té el potencial de ser l'espai més plenament i extensament regulat que hàgim conegut mai en qualsevol lloc i en qualsevol moment de la nostra història. Té el potencial de ser l'antítesi d'un espai de llibertat. I, a menys que comprenguem aquest potencial, a menys que vegem com podria desenvolupar-se, és probable que no ens assabentem d'aquesta transició de la llibertat al control. I, al meu entendre, aquesta és la transició que estem veient precisament ara.\nVull aclarir això utilitzant les dues introduccions amb què he començat avui: el relat sobre la Rússia bolxevic i la idea de la regulació. Les dues juntes ens ajudaran a veure cap a on va el ciberespai i, sobretot, com pot evolucionar.\nEn primer lloc, igual que a l'espai real, la conducta al ciberespai és regulada per quatre tipus de restriccions. La llei només és una d'elles. A pesar de la falsa imatge existent, ja hi ha lleis al ciberespai, les quals restringeixen la conducta igual que ho fan a l'espai real.\nTambé hi ha normes al ciberespai, regles que governen la conducta i exposen als individus a les sancions dels altres. I també funcionen al ciberespai com ho fan a l'espai real, amenaçant amb càstigs ex post imposats per la comunitat.\nI també succeeix el mateix amb el mercat. El mercat constreny al ciberespai com ho fa a l'espai real. Si canvia el preu de l'accés al ciberespai, les restriccions a l'accés canvien també. Si canvia l'estructura dels preus d'accés, la regulació de l'accés marginal es modifica també.\nPerò, per als nostres propòsits, la més important de les quatre restriccions de la conducta al ciberespai és l'equivalent al que vaig denominar arquitectura a l'espai real: el que anomenaré codi. Per codi vull dir, simplement, el programari i el maquinari que constitueixen el ciberespai tal com és: el conjunt de protocols i regles implementades, o codificades, en el programari del ciberespai, les quals determinen com interactuen, o existeixen, les persones en aquest espai. Aquest codi, igual que l'arquitectura de l'espai real, estableix els termes en què entro, o existeixo, al ciberespai. I igual que l'arquitectura, no és opcional. No trio obeir les estructures que estableix el codi; els hackers poden elegir, però són casos especials. Per a la resta de nosaltres, la vida al ciberespai està sotmesa al codi, igual que la vida a l'espai real està sotmesa a les arquitectures de l'espai real.\nLa substància de les restriccions del codi al ciberespai varia. Però el que no varia és com s'experimenten. En alguns llocs, s'ha d'introduir una contrasenya abans d'entrar; en altres, es pot entrar si s'ha estat identificat. En alguns llocs, les transaccions que es realitzen deixen rastres que permeten relacionar-les; en altres llocs, aquesta relació és establerta només si l'individu ho decideix. En alguns llocs, hom pot decidir parlar un llenguatge que només el destinatari pot interpretar (mitjançant el xifrat); en altres llocs, no hi ha aquesta opció.\nLes diferències estan basades en el codi d'aquests llocs diferents. El codi, o el programari, o l'arquitectura, o els protocols d'aquests espais estableixen aquestes característiques; aquestes són seleccionades pels que escriuen el codi i restringeixen la conducta. En aquest sentit, com l'arquitectura en l'espai real, regulen la conducta al ciberespai.\nEl codi, el mercat, les normes i la llei, combinats, regulen la conducta al ciberespai, de la mateixa forma que l'arquitectura, el mercat, les normes i la llei regulen la conducta a l'espai real. Per tant, hem de considerar com operen conjuntament aquestes quatre restriccions.\nUn exemple -un contrast entre una regulació a l'espai real i la mateixa regulació al ciberespai- aclarirà aquest punt. Pensem en la preocupació (alguns podran anomenar-la obsessió) que existeix al meu país entorn de la regulació de la indecència a la xarxa.\nAquesta preocupació es va iniciar als Estats Units al començament de 1995. El seu origen va ser l'extraordinari creixement d'usuaris de la xarxa i, en conseqüència, també d'usuaris joves, i fins i tot un creixement més extraordinari encara de la disponibilitat del que podem anomenar "pornografia" a la xarxa. Un estudi extremadament polèmic (i bàsicament defectuós), publicat per la revista de dret de la Universitat de Georgetown, deia que la xarxa estava inundada de pornografia. Estafe i Newsweek van tractar el tema. I els senadors i congressistes van ser bombardejats amb demandes de fer alguna cosa per a regular la "ciberporquería".\nEs va desencadenar la fúria. Però podem preguntar-nos per què va ser tan gran aquesta fúria sobre la pornografia al ciberespai. En realitat, existeix més pornografia a l'espai real que al ciberespai. Per què tanta fúria davant de la pornografia en un lloc a què la majoria dels nois no tenien accés?\nPer a respondre a aquesta pregunta, pensem per un segon en com es planteja el mateix problema a l'espai real. Què regula la distribució de pornografia a l'espai real?\nEn primer lloc, als Estats Units, les lleis de l'espai real regulen la distribució de pornografia entre els adolescents. Són lleis que exigeixen als venedors de pornografia que comprovin l'edat dels compradors, o lleis que exigeixen que els venedors se situïn en una zona de la ciutat fora de l'abast dels nois. Però les lleis no són les restriccions més importants en la distribució de pornografia entre els adolescents.\nMés importants que les lleis són les normes. Les normes dificulten que els adults venguin pornografia als adolescents. Aquesta restricció és fins i tot relativament efectiva entre els distribuïdors de pornografia.\nPerò no només les normes socials intervenen. També ho fa el mercat, posant a la pornografia preus que els adolescents no poden pagar.\nPerò la restricció més important a l'espai real és el que he anomenat arquitectura. Totes les altres limitacions depenen d'aquesta. Les lleis, les normes i el mercat poden discriminar l'accés dels adolescents a l'espai real, perquè és difícil ocultar que ets un menor. Per descomptat, un nen pot posar-se un bigoti i unes xanques i entrar en una botiga pornogràfica per a comprar pornografia. Però normalment, no ho aconseguirà. Per a la majoria serà prou difícil ocultar la seva edat. Per això, generalment, les restriccions basades en l'edat poden ser efectives.\nEl ciberespai és diferent. Fins i tot si assumim que les mateixes lleis de l'espai real s'apliquen al ciberespai i que les restriccions de les normes i del mercat també tenen lloc, segueix havent-hi una diferència bàsica entre els dos espais. Perquè mentre que a l'espai real és difícil ocultar que tu ets un menor, al ciberespai ocultar qui ets o, més exactament, les teves característiques identificadores, és la cosa més senzilla del món. La condició predeterminada en el ciberespai és l'anonimat. I en ser tan fàcil ocultar qui s'és, és pràcticament impossible que les lleis i les normes s'apliquin al ciberespai. Perquè aquestes lleis s'apliquin, cal saber que la persona amb què s'està tractant és un menor. Però l'arquitectura del ciberespai, simplement, no ofereix aquesta informació.\nAra el que importa és veure la diferència i identificar el seu origen. La diferència està en el que denominaré regulabilitat del ciberespai, és a dir, la capacitat dels governs de regular la conducta al ciberespai. Tal com el coneixem ara, el ciberespai és un espai menys regulable que l'espai real. El govern, aquí, pot fer poca cosa.\nL'origen d'aquesta diferència de regulabilitat està en l'arquitectura del ciberespai: en el codi que constitueix el ciberespai tal com és. La seva arquitectura, al meu entendre, és essencialment irregulable.\nO, almenys, ho era el 1995 i el 1996, quan el Congrés dels Estats Units va intentar tirar endavant la Llei de Decència de les Comunicacions. Parlaré una mica sobre el que va passar amb aquesta llei, però primer vull destacar aquest període i veure on estem avui. Va ser l'arquitectura del ciberespai el 1995 i 1996 el que el feia essencialment irregulable.\nAnomenem a aquesta arquitectura Xarxa 95 -ja que es refereix a 1995- i vegem quines eren les seves característiques. Si es tenia accés a Xarxa 95, hom podia passejar-se sense revelar la seva identitat. Xarxa 95 era com la Rússia bolxevic. La pròpia identitat o les característiques personals eren invisibles per als altres en aquells temps i es podia entrar i explorar sense presentar cap tipus de credencial, sense un passaport intern. L'accés era obert i universal, no estava condicionat a la presentació de credencials. Era, en el sentit estricte del terme, un moment extraordinàriament democràtic. Els usuaris eren fonamentalment iguals. Essencialment lliures.\nVa ser en aquest context, Xarxa 95, que la Cort Suprema va deliberar sobre la Llei de Decència de les Comunicacions. Dos tribunals de rang inferior havien anul·lat la llei per considerar-la una violació del dret a la llibertat d'expressió. Milions de persones van seguir el judici i els arguments que s'hi van exposar.\nEl juny de l'any passat, la Cort va confirmar les decisions dels tribunals de rang inferior i va declarar que la llei era inconstitucional. No ens interessa ara examinar per què era inconstitucional. L'important, per als nostres propòsits, és la retòrica que va portar a la Cort a prendre aquesta decisió.\nLa decisió depenia, de forma crucial, de les concepcions sobre l'arquitectura de la xarxa de llavors, és a dir, de Xarxa 95. Donada aquesta arquitectura, la Cort va concloure que qualsevol regulació que intentés zonificar l'accés dels menors a la pornografia seria excessivament onerosa per als emissors i receptors. Tal com era la xarxa llavors, la regulació seria massa onerosa.\nPerò l'important va ser que la Cort va parlar com si aquesta arquitectura de la xarxa -Xarxa 95- fos l'única arquitectura possible de la xarxa. Va parlar com si hagués descobert la naturalesa de la xarxa i, per tant, estava decidint la naturalesa de qualsevol possible regulació de la xarxa.\nPerò el problema és que, evidentment, la xarxa no té cap mena de naturalesa. No hi ha una única arquitectura que sigui essencial en el disseny de la xarxa. Xarxa 95 és un conjunt de característiques o protocols que constituïen la xarxa en un període determinat de temps. Però res exigeix que aquestes característiques o protocols hagin de constituir per sempre la xarxa. I, de fet, res del que hem vist en els dos últims anys pot portar-nos a pensar que hagi de ser així.\nUn exemple pot aclarir aquest punt. Abans que fos professor de Harvard, vaig ensenyar a la Universitat de Chicago. Si algú volia accedir a la xarxa en aquella universitat, només havia de connectar el seu ordinador als endolls que hi havia per tota la universitat. Qualsevol ordinador podia connectar-se a aquestos endolls i, un cop connectat, qualsevol ordinador podia tenir ple accés a Internet. L'accés era anònim, complet i lliure.\nLa raó que existís aquesta llibertat va ser una decisió de l'administració. El director de la Universitat de Chicago és Geof Stone, ex degà de la Facultat de Dret de la Universitat de Chicago i un prominent expert en llibertat d'expressió. Quan la universitat va dissenyar la seva xarxa, els tècnics li van preguntar si s'hi permetrien les comunicacions anònimes. El director, citant el principi que les regles que regulen la lliure expressió a la universitat havien de ser tan protectores de la llibertat d'expressió com la Primera Esmena, va dir que sí: qualsevol podia tenir el dret a comunicar anònimament a la universitat, ja que la Primera Esmena de la Constitució garantia aquest mateix dret enfront del govern. El disseny de l'arquitectura de la xarxa de la Universitat de Chicago es va derivar d'aquesta decisió política.\nA Harvard les regles són diferents. Hom no pot connectar el seu ordinador a la xarxa de Harvard, a menys que l'ordinador estigui registrat, autoritzat, aprovat, verificat. Només els membres de la comunitat universitària poden registrar els seus ordinadors. Un cop registrat, totes les interaccions amb la xarxa són potencialment supervisades i assignades a un ordinador determinat. En realitat, la comunicació anònima no està permesa en aquesta xarxa. L'accés pot ser controlat en base a la identitat de cadascú i les interaccions poden ser supervisades, en base al que cadascú ha fet.\nLa raó d'aquest disseny es deu també a una decisió d'un administrador; encara que, en aquesta ocasió, es tracta d'un administrador menys interessat en les proteccions de la Primera Esmena. A Harvard, l'ideal és controlar l'accés; a Chicago, l'ideal era facilitar l'accés. Per tant, a Harvard es van elegir les tecnologies que feien possible el control; a Chicago es van elegir les tecnologies que facilitaven l'accés.\nAquesta diferència entre les dues xarxes s'ha fet prou comú en els nostres dies. La xarxa de la Universitat de Chicago representa l'arquitectura d'Internet el 1995. És, una vegada més, Xarxa 95. Però l'arquitectura de Harvard no és una arquitectura d'Internet. És, més aviat, una arquitectura d'intranet. La diferència és aquesta: dins d'una intranet, la identitat està suficientment establerta com perquè l'accés pugui ser controlat i l'ús, supervisat. Els protocols subjacents són encara TCP/IP, és a dir, els protocols fonamentals o subjacents d'Internet. Però superposats als mateixos hi ha un conjunt de protocols que faciliten el control. La xarxa de Harvard és Internet plus, on el plus significa poder de control.\nAquestes dues arquitectures reflecteixen dues filosofies diferents sobre l'accés. Reflecteixen dos conjunts de principis, o valors, sobre com han de controlar-se els continguts. Al meu entendre, reflecteixen la diferència entre règims polítics de llibertat i règims polítics de control. Reflecteixen la diferència ideològica entre l'Alemanya de l'Oest i la de l'Est; entre els Estats Units i l'antiga Unió Soviètica; entre la República Xina i la Xina continental. És una diferència entre la llibertat i el control, la qual s'expressa en l'arquitectura o el disseny del codi. Aquestes arquitectures possibiliten valors polítics. Són, en aquest sentit, polítiques.\nNo tracto amb això de criticar a Harvard. Harvard és una institució privada; és lliure, en una societat lliure, d'assignar els seus recursos com desitgi. El que pretenc és fer veure com hi ha moltes arquitectures i, per tant, elegir una o una altra és una opció política. I com, a nivell nacional, l'arquitectura és inherentment política. En el món del ciberespai, l'elecció d'una arquitectura és tan important com l'elecció d'una constitució. Bàsicament, el codi del ciberespai és la seva constitució. Estableix els termes en què la gent accedeix al mateix; estableix les regles, controla les nostres conductes. En aquest sentit, és el seu vertader poder sobirà. Un poder sobirà alternatiu, que competeix amb els poders sobirans de l'espai real en la regulació de la conducta portada a terme pels ciutadans de l'espai real.\nPerò la Cort Suprema dels Estats Units va tractar la qüestió de l'arquitectura com si fos una cosa predeterminada. Va parlar com si només existís un únic disseny possible per al ciberespai: el disseny que, de fet, tenia.\nEn això, la Cort Suprema no està sola. Al meu entendre, el major error dels teòrics del ciberespai -dels ideòlegs i, especialment, dels advocats que pensen en la regulació d'aquest espai- és el mateix que el de la Cort Suprema. És l'error del naturalisme aplicat al ciberespai. És l'error de pensar que l'arquitectura que tenim ara serà la que tindrem sempre; que l'espai ens garantirà la llibertat; que ens alliberarà dels governs que volen controlar-nos.\nAquest punt de vista és profundament erroni. Ho és perquè, mentre celebrem la llibertat "inherent" de la xarxa, l'arquitectura de la xarxa està canviant davant de nosaltres. L'arquitectura està passant de ser una arquitectura de llibertat a una de control. Està canviant ja sense la intervenció del govern, encara que aquest està examinand ràpidament com podria intervenir per a accelerar aquest canvi. I on el govern està intervenint ho està fent en una forma pensada per a canviar precisament aquesta arquitectura, per a convertir-la en una arquitectura de control, perquè sigui, com he dit, més regulable. Mentre els ideòlegs prometen una llibertat eterna incorporada a la mateixa arquitectura de la xarxa, tècnics i polítics estan treballant junts per canviar aquesta arquitectura, per desmantellar aquesta arquitectura de llibertat.\nCom a teòrics d'aquest espai, hem de comprendre aquest canvi. Hem de reconèixer les conseqüències polítiques d'aquest canvi. I hem de responsabilitzar-nos d'aquestes conseqüències. La trajectòria del canvi és inconfusible i el fruit d'aquesta trajectòria, verí.\nCom constitucionalistes, hem d'afrontar una qüestió fonamentalment constitucional: si tenim l'opció d'elegir entre arquitectures de control i arquitectures de llibertat, com decidim aquestes qüestions constitucionals? Si les arquitectures són moltes, ens guiarà la mateixa constitució en la selecció d'aquestes arquitectures?\nAl meu entendre, els valors constitucionals impliquen l'arquitectura d'aquest espai. Al meu entendre, els valors constitucionals haurien de guiar-nos en el nostre disseny d'aquest espai. I, al meu entendre, els valors constitucionals haurien de limitar els tipus de regulabilitat que aquesta arquitectura permet.\nPerò el meu punt de vista està absent de la reflexió actual sobre el paper del govern en el ciberespai. En realitat, el meu país -durant molts anys símbol de llibertat en un món en què escassejava- s'ha convertit en el líder a favor d'aquest canvi d'una arquitectura de llibertat a Internet cap a una arquitectura de control; d'una arquitectura que abraça les tradicions de llibertat expressades en el nostre passat constitucional, a una arquitectura que és fonamentalment contrària a aquestes tradicions.\nPerò com pot el govern fer aquests canvis? Com podria el govern imposar aquest control? Molts no són capaços de veure com el govern pot imposar aquest control. En els pocs minuts que em resten, intentaré mostrar-ho. Vull insistir en el camí que va des d'on estem en l'actualitat fins on em temo que ens estem dirigint. Vull que es vegi com aquests canvis són possibles i com el govern pot ajudar que siguin permanents.\nTornem, doncs, a la idea amb què vaig començar aquest assaig -la qüestió sobre les diferents modalitats de restricció- i assenyalem una cosa important sobre aquesta idea que hem remarcat fa poc. He dit al principi que havíem de pensar en la llei com una més de les modalitats de restricció; que havíem de pensar-hi com una part de l'estructura de contenció que regula les nostres conductes.\nAlgú podria prendre's això com un argument sobre la insignificança de la llei. Si hi ha moltes altres forces, a més de la llei, que també regulen, això podria significar que la llei, per si sola, pot fer ben poc.\nPerò assenyalem una cosa que hauria de ser òbvia. En el model que he descrit, la llei regula mitjançant una regulació directa (regulant la conducta individual a través de l'amenaça de càstig). Però la llei també regula d'altres formes. Ho fa tant directament com indirectament. I ho fa indirectament quan regula aquestes altres modalitats de restricció, a fi que regulin de forma diferent. És a dir, pot regular les normes perquè aquestes, al seu torn, regulin de forma diferent; i pot regular l'arquitectura perquè aquesta, al seu torn, reguli de forma diferent. En cada cas, el govern pot optar per altres estructures, de forma que no restringeixin els fins del govern.\nAquest tipus de regulació indirecta també és possible al ciberespai. Però aquí aquesta regulació indirecta pot ser fins i tot més important. Aquí el govern no pot regular només indirectament per a fer avançar un fi substantiu particular del govern. Més important encara, el govern pot regular per a canviar la mateixa regulabilitat de l'espai. És a dir, el govern pot regular les arquitectures del ciberespai de manera que la conducta sigui allí més regulable, perquè es tracta d'una arquitectura potencialment més regulable que cap altra que hàgim conegut en la història del govern modern.\nDos exemples aclariran això. Un es refereix a la regulació governamental d'un fi substantiu particular, i l'altre, derivat del primer, és un exemple de regulació governamental per a incrementar la regulabilitat .\nEl primer és la regulació de la criptografia. L'interès del govern en la criptografia té a veure amb l'ús d'aquesta tecnologia per a protegir la privacitat; la seva capacitat per a ocultar el contingut de les comunicacions als ulls d'una tercera part vigilant, sigui aquesta el mateix govern o un veí curiós. Durant bona part de la història d'aquesta tecnologia, el govern nord-americà l'ha regulat intensament; durant un temps va amenaçar de prohibir el seu ús, ha prohibit insistentment la seva exportació (com si només els nord-americans entenguessin les matemàtiques d'alt nivell) i ha intentat que el mercat es veiés envaït amb tecnologies de xifrat estàndard que incorporessin una "porta posterior" perquè el govern interceptés les comunicacions.\nLes propostes més recents són les més importants. Al novembre passat, el FBI va proposar una llei que exigiria als fabricants que garantissin que qualsevol sistema de xifrat que desenvolupessin inclogués la possibilitat de recuperar, obtenir, les claus de xifrat o una "porta posterior" equivalent, de forma que els agents del govern poguessin, si ho necessitaven, accedir al contingut de les comunicacions.\nAquesta és una regulació governamental del codi que regularia indirectament les conductes. És indirecta en el sentit que he descrit anteriorment i, des d'una perspectiva constitucional, és brillant. No perquè el seu fi sigui bo, sinó perquè la constitució nord-americana, almenys, ofereix molt poc control sobre una regulació governamental com aquesta. La constitució nord-americana ofereix poques proteccions contra la regulació governamental de les empreses i, donat els interessos d'aquestes, és probable que les regulacions d'aquest tipus siguin efectives.\nEl meu segon exemple es deriva de l'anterior. Una segona utilització de la criptografia és la identificació: de la mateixa forma que s'oculta el que algú diu, els certificats digitals poden utilitzar-se per a autenticar qui diu quelcom. Amb la capacitat d'autenticar qui és qui, el govern podria dir d'on ve algú o quina edat té. I amb aquesta capacitat -mitjançant sistemes d'identificació o passaports per a les superautopistes de la informació- els governs podrien regular molt més fàcilment la conducta al ciberespai. Això recrearia el poder de controlar la conducta, recrearia el poder de regular.\nNotem què aconseguirien aquestes dues regulacions. Ja que els Estats Units són el mercat més gran de productes d'Internet, cap producte pot esperar tenir èxit a menys que el tingui als Estats Units. Així, els estàndards imposats amb èxit als Estats Units es converteixen en estàndards per al món sencer. I, en primer lloc, aquests estàndards facilitarien la regulació i, en segon lloc, assegurarien que les comunicacions d'Internet poguessin ser interceptades per qualsevol govern que seguís els procediments indicats a la llei. Però els estàndards que aquestos governs haurien de complir no són els estàndards de la constitució dels Estats Units, sinó qualsevol estàndard que un govern local tingui l'oportunitat de tenir, es tracti del govern de Xina continental o de Suïssa.\nLa conseqüència és que el govern dels Estats Units estaria exportant una arquitectura que facilita el control, i no només un control exercit per altres governs democràtics, sinó per qualsevol govern, inclosos els repressius. Per això, els Estats Units deixarien de ser un símbol de la llibertat per a convertir-se en un venedor ambulant de control. Després d'haver guanyat la guerra freda, estaríem ara promovent les tècniques que els nostres enemics van emprar durant la guerra freda.\nQuè hem de fer? Què han de fer vostès -com a poder sobirà lliure de la influència de qualsevol govern estranger- i nosaltres, com a constitucionalistes liberals? Què hem de fer davant de les decisions dels poders polítics i econòmics dominants per a influir en l'arquitectura mitjançant la regulació realitzada pel codi?\nEls poders sobirans han d'entendre això. El codi del ciberespai és en si mateix una espècie de poder sobirà. És un poder sobirà competidor. El codi és ell mateix una força que imposa les seves pròpies regles a la gent que està al ciberespai; però aquesta gent és també la gent que està aquí, a l'espai real (ciutadans de la República Xina, de França, de qualsevol nació del món). El codi els regula, encara que només estiguin, per dret, subjectes a la regulació dels seus poders sobirans locals. El codi competeix, així, amb el poder regulador dels poders sobirans locals. Competeix amb les decisions polítiques preses pels poders sobirans locals. I en aquesta competència, a mesura que la xarxa es vagi convertint en el lloc dominant dels negocis i de la vida social, el codi desplaçarà a les regulacions dels poders sobirans locals. Vostès, com a poder sobirà, han temut la influència competidora d'altres nacions. Ara, una nova nació està connectada als seus telèfons i la seva influència sobre els ciutadans és creixent.\nVostès, com a poder sobirà, hauran de reconèixer aquesta competència. I hauran de reconèixer i qüestionar el rol especial que els Estats Units estan jugant en aquesta competència. Gràcies a la distribució dels recursos que controlen l'arquitectura de la xarxa, els Estats Units tenen un poder únic per a influir en el desenvolupament d'aquesta arquitectura. És com si s'estigués escrivint la llei de la naturalesa i els Estats Units en fossin els autors. Aquest poder dóna una important responsabilitat als Estats Units, i vostès han d'assegurar-se que l'exerceixen de forma responsable.\nPer als constitucionalistes -aquelles persones preocupades per preservar les llibertats socials i polítiques en aquest nou espai-, el problema és més difícil.\nTornem al relat amb què vaig iniciar aquesta xerrada, el món dels passaports interns. Una forma d'entendre el que he dit avui sobre el ciberespai està en la línia d'aquest relat sobre la Rússia tsarista. El naixement de la xarxa va ser com la revolució; la vida segons Xarxa 95 era com la vida en la Rússia bolxevic (almenys, pel que fa a les seves parts bones, com l'eliminació dels passaports interns); la Xarxa s'està convertint en quelcom semblant a la Rússia stalinista, on es van restaurar els passaports interns.\nHi ha una trampa en aquesta història, una trampa retòrica que tendeix a enfosquir un fet important sobre la vida a l'espai real. Tots nosaltres vivim en un món de passaports interns. Als Estats Units, en molts llocs, no es pot viure sense un cotxe, i no es pot conduir un cotxe sense una llicència, i una llicència de conduir és com un passaport intern: diu qui ets, d'on ets, quants anys tens, si has estat condemnat per un delicte recentment..., vincula la teva identitat amb una base de dades que revelarà si has estat detingut (si has estat condemnat o no) o si hi ha alguna ordre de detenció contra tu en algun país. La llicència de conduir és el passaport intern del modern estat nord-americà. I no tinc el menor dubte que la seva capacitat de control o identificació és molt major que la que existia a la Rússia tsarista.\nPerò als Estats Units -almenys per a aquells que no són immigrants o membres d'una minoria marginada- la càrrega que representen aquests passaports és lleugera. La voluntat de regular, supervisar, rastrejar, no és prou forta als Estats Units com per a recolzar qualsevol esforç sistemàtic dirigit a utilitzar aquests passaports per a controlar les conductes. I aquesta voluntat no és prou forta perquè el cost d'aquest control és molt gran. No hi ha controls a cada cantonada; no es demana als individus que es registrin quan es desplacin a una altra ciutat; es pot passejar de forma relativament anònima la major part del temps. Les tecnologies de control són possibles, però són molt costoses. I aquest cost és, en bona part, la raó de la gran llibertat que gaudim. És la ineficiència de les tecnologies de control a l'espai real el que produeix la llibertat en aquest espai.\nPerò, què passaria si el cost del control descendís dramàticament? Què passaria si emergís una arquitectura que permetés una supervisió constant, una arquitectura que facilités un rastreig continu de la conducta i del moviment? Què passaria si emergís una arquitectura que recollís, sense cost, dades sobre els individus, sobre la seva conducta, sobre qui volen arribar a ser? I què passaria si l'arquitectura pogués fer això de forma invisible, sense interferir amb la vida quotidiana dels individus en absolut?\nAquesta arquitectura és el món en què s'està convertint la xarxa. Aquesta és la imatge d'un control creixent. Com a l'espai real, tindrem passaports per al ciberespai. Com a l'espai real, aquests passaports podran ser utilitzats per a supervisar la nostra conducta. Però al ciberespai, a diferència de l'espai real, aquesta supervisió, aquest rastreig, aquest control de la conducta serà molt menys car. Aquest control es realitzarà en segon pla, de forma eficaç i invisible.\nNo anem a dir si aquest canvi és per a bé o per a mal. En realitat, crec que, com constitucionalistes, hem de reconèixer una ambigüitat fonamental en els nostres actuals judicis polítics sobre la llibertat i el control. Estem dividits en les reaccions davant d'aquesta imatge d'un sistema de control perfecte i, al mateix temps, invisible. Molts dirien que aquest sistema és meravellós. Fantàstic per a atrapar el culpable i amb poques molèsties per a l'innocent. Però hi ha molts, també, que dirien que aquest sistema és espantós. Dirien que, mentre professem els nostres ideals de llibertat i no ingerència del govern, hauríem establert un sistema de control molt més eficaç que cap altre en el passat.\nLa resposta a tots aquests problemes no és, necessàriament, renunciar a les tecnologies de control. La resposta no és insistir que Xarxa 95 és l'arquitectura definitiva de la xarxa. La resposta és trobar una forma de traduir al disseny de l'arquitectura de la xarxa el que és fonamental i important per a les nostres llibertats actuals i la democràcia constitucional. La qüestió és ser crític amb aquest poder sobirà emergent, com ho som amb qualsevol altre poder sobirà.\nQuins són aquests límits? Mentre el govern controla i influeix en l'arquitectura del codi de la xarxa, hem de, com a mínim, garantir que el govern no monopolitza aquestes tecnologies de control. Hem de garantir que els diferents tipus de control que hem incorporat a la democràcia constitucional s'inclouen també en la regulació d'aquesta constitució, del codi. Hem de garantir que les restriccions de qualsevol democràcia constitucional -els límits de l'eficàcia que constitueix la Declaració de Drets i els sistemes de control i d'equilibris- s'inclouen en la regulació del codi. Aquests límits són els "errors" (bugs) del codi d'una democràcia constitucional; i, com diu John Perry Barlow, hem d'incorporar aquests "errors" al codi del ciberespai. Hem d'incorporar-los de forma que, en base a la seva ineficàcia, puguem recrear algunes de les proteccions que coneixem des de fa tant de temps.\nEl ciberespai està regulat per lleis, però no sols per la llei. El codi del ciberespai és una d'aquestes lleis. Hem d'examinar com aquest codi és un poder sobirà emergent -omnipresent, omnipotent, amable, eficaç, creixent- i hem de desenvolupar, contra aquest poder sobirà, els límits que hem desenvolupat contra els poders sobirans de l'espai real. Els poders sobirans diran sempre -a l'espai real i al ciberespai- que els límits i les ineficiències -els errors- no són necessaris. Però les coses canvien massa ràpidament com per a tenir aquesta confiança. El meu temor no és només que no haguem desenvolupat encara un llenguatge de la llibertat contra aquest poder sobirà. Ni que no tinguem temps per a desenvolupar-ho. El meu temor és que no tinguem voluntat; aquesta voluntat de les societats lliures de les dues centúries passades per a construir constitucions que protegeixin la llibertat a costa de l'eficàcia.


Rabiosa Actualitat d'Escacs: Magistral Ciutat de Barcelona 2014 ronda 2. Csaba Balogh i Miguel Illescas fan taules i segueixen primers amb 1'5 punts. Anish Giri líder a l'Open de Qatar despres ronda 4. Andrea Jausàs guanya l'Actiu del Mas Guinardó. Enllaç entrevista Magnus Carlsen\nMagistral Ciutat de Barcelona 2014 ronda 2. Csaba Balogh i Miguel Illescas fan taules i segueixen primers amb 1'5 punts. Anish Giri líder a l'Open de Qatar despres ronda 4. Andrea Jausàs guanya l'Actiu del Mas Guinardó. Enllaç entrevista Magnus Carlsen\nMAGISTRAL CIUTAT BARCELONA 2014\nHotel Catalònia Eixample. Entrada gratuïta\nPrèvia historial jugadors realitzada per la FCDE\nDirecte Escacs Base\nMiguel Illescas - Csaba Balogh 1/2 - 1/2\nAlvar Alonso - Chao Li 0 - 1\nMarc Narciso - Karen Grigoryan 1 - 0\nClassificació després ronda 2\nCsaba Balogh 1'5 punts.\nMiguel Illescas 1'5 punts.\nChao Li 1 punt.\nKaren Grigoryan 1 punt.\nMarc Narciso 1 punt.\nAlvar Alonso 0 punts.\nRonda 2 Sub 12\nHéctor Sama - Marcel Claramunt. 1 - 0\nVíctor Alvarez - Sergio Martínez 1 - 0\nGuillem Masdemont - William Harutian 1 - 0\nRonda 3 Sub 12\nWilliam Harutian - Héctor Sama 0 - 1\nSergio Martínez - Guillem Masdemont 0 - 1\nMarcel Claramunt - Víctor Alvarez 1 - 0\nClassificació després ronda 3\nHéctor Sama 2'5 punts.\nGuillem Masdemont 2'5 punts.\nMarcel Claramunt 2 punts.\nVíctor Alvarez 2 punts.\nWilliam Harutian 0 punts.\nSergio Martínez 0 punts.\nRonda 2 Sub 10\nJan Travesset - Llibert Cespedes 0 - 1\nArnau Castillo - Salvador Moya 1 - 0\nSergi Prats - Nicolas Jimenez 1 - 0\nRonda 3 Sub 10\nNicolas Jimenez - Jan Traveset 1/2 - 1/2\nSalvador Moya - Sergi Prats 0 - 1\nLlibert Cespedes - Arnau Castillo 1/2 - 1/2\nSergi Prats 3 punts.\nLlibert Cespedes 2'5 punts.\nArnau Castillo 2 punts.\nNicolas Jimenez 1 punt.\nJan Travesset 0'5 punt.\nSalvador Moya 0 punts.\nAlvar Alonso 0\nPropera ronda 3\nKaren Grigroyan - Miguel Illescas\nChao Li - Marc Narciso\nCsaba Balogh - Alvar Alonso\nAnish Giri Holanda 4 punts.\nShakiryiar Mamedyarov Azerbajan 3'5 punts.\nNils Grandelius Suecia 3'5 punts.\nPavel Eljanov Ukrania 3'5 punts.\nYuiriy Krivoruchko Ukrania 3'5 punts.\nEvgeny Tomashevsky Rússia 3'5 punts.\nACTIU FEMENÍ MAS GUINARDÓ\nAndrea Jausàs guanyadora del torneig.\n2) Elena Casset Comtal\n3) Cora Castellet Cerdanyola Vallès\nArticle de Joaquim Travesset sobre Manuel Tobella Adroher; a Ajedrez 365.\nArticle sobre Manuel Tobella\nEntrevista a Magnus Carlsen. Enllaç Chess Base\nPublicado por Enric Garcia Garrido en 0:42


L'Ateneu | Ateneu Popular 9 Barris\nInici » ateneu i comunitat » L'Ateneu\nL'Ateneu Popular 9 Barris és un centre socio-cultural públic que funciona segons el model de gestió comunitària; el qual neix de l’ocupació veïnal l’any 1977 d’una planta asfàltica que es va construir entre els barris de Roquetes i Trinitat Nova. Recuperant la idea de la cultura, la intervenció i la vinculació amb el territori aposta per ser un projecte que contribueixi a la transformació social.\nDes de l’Ateneu es desenvolupen activitats culturals, educatives i processos socials orientats per valors/criteris com:\nDemocràcia/horitzontalitat: la gestió comunitària possibilita la participación directa dels veïns i veïnes en la presa de decisions referents a l’equipament. Per aquest motiu el projecte de l’Ateneu es dota dels espais i estructura organitzativa que permet aquest funcionament democràtic (assemblea, comissions de treball, voluntariat,…)\nTransparència: D’acord amb la voluntat de funcionament democràtic i la gestió de recursos públics, es fa necesaria una gestió transparent. En aquest sentit, el conjunt de processos de decisió i acord, són públics, oberts i es retornen periódicamente a la comunitat en espais com les comissions o assemblees.\nDret a la cultura i Accessibilitat: S’entén la cultura com a partimoni comú i d’allò quotidià; la cultura com a expressió, relació, missatge, crítica i eina de transformació i canvi social. Per això s’entén el dret a la cultura com a dret fonamental que cal defensar des d’allò públic i comú. Això té efectes en la programació de l’Ateneu, en la política de preus i el foment d’una cultura que no sigui exclusivista i excloent, que no sigui indústria, ni mercat, ni producte, ni privilegi.\nProximitat/territori: El projecte Ateneu neix de l’acció col·lectiva i reivindicativa dels veïns i veïnes de 9 Barris, per tant, com a resultat de la lluita d’un entorn perifèric a la gran ciutat. Aquest fet singular de l’Ateneu, és també un eix bàsic de la seva activitat, pel que fa a la vinculació als processos organitzatius, socials que es donen en l’entorn més immediat: En aquest sentit, el projecte Ateneu està al servei de les iniciatives i propostes d’activitat de les entitats de 9 barris i com participa de diferents plataformes i coordinadores de territori (9B Acull, 9B Cabrejada, Coordinadora Cultural...)\nAutonomia: La independència del projecte és una de les bases més importants sobre la que s'aixeca l'Ateneu. Aquesta es la garant de la llibertat en la presa de decisions i en la gestió econòmica del projecte. Per això només un 50% del finançament total del projecte ve de subvencions de diferents administracions, l’altre 50% és generat des del mateix projecte amb els recursos propis.\nEn el terreny artístic, l'Ateneu Popular 9barris pretén potenciar la creació des d'una òptica no mercantilista i compromesa socialment, sempre des de la qualitat artística. Amb especial cura i atenció a les disciplines vinculades al món del circ del qual se sent part des de la seva creació.\nEn l’àmbit de la programació i difusió cultural… L’Ateneu es compromet a acostar propostes als barris, potenciar cultures emergents, afavorir exhibició de projectes culturals de territori i ciutat, mantenint l’equilibri entre programacions de diferents perfils i amb una política de preus adequada a cada espectacle.\nEn el context socioeducatiu, afavorir fomentar el compromís social i solidari entre els/les ciutadans i els seu esperit crític, mitjançant els valors i formació que proporciona el Circ Social com a eina educativa, element definidor del projecte Ateneu des dels seus inicis\nEn el següent vídeo, realitzat per la productora Metromuster, expliquem el funcionament de l'Ateneu a través de les persones vinculades al projecte.\nL' Ateneu Popular 9 Barris: un equipament de gestió comunitària. from Ateneu Popular 9barris on Vimeo.


Accepta més de tres anys de presó per intentar atropellar un policia local a Solsona - Teleponent\nInici Comarques Solsonès Accepta més de tres anys de presó per intentar atropellar un policia...\nAccepta més de tres anys de presó per intentar atropellar un policia local a Solsona\nLes parts han arribat a un pacte per uns fets que van passar al maig de 2017\nImatge de l'Ajuntament de Solsona\nUn acusat ha acceptat aquest dimecres 3 anys i 9 mesos de presó per intentar atropellar un policia local a Solsona l’1 de maig de 2017. Les parts han arribat a un pacte abans de la celebració del judici a l’Audiència de Lleida.\nEls fets van tenir lloc quan l’acusat va colpejar intencionadament el vehicle que conduïa contra el vehicle de la policia local de Solsona que estava aparcat. L’agent que va veure el xoc va anar a demanar explicacions a l’acusat i aquest va sortir de seu cotxe saltant per sobre del copilot que l’acompanyava i sense dir-li res va començar a donar-li cops de puny i peu. L’agent va caure a terra i el va continuar pegant amenaçant-lo de matar-lo i intentant-li clavar els dits als ulls.\nL’agent va poder usar la defensa personal però quan va aconseguir aixecar-se l’acusat li va prendre l’arma i li va pegar al coll i al cap. Policia i acusat van forcejar fins que el darrer va entrar al cotxe policial amb la intenció de posar-lo en marxa però no va poder perquè no tenia les claus. Aleshores va tornar cap al seu cotxe i després de posar-lo en marxa es va dirigir cap a l’agent amb la intenció d’atropellar-lo per acabar amb la seva vida. L’agent va aconseguir esquivar el vehicle que va acabar impactant contra la porta d’uns garatges, causant danys a la porta.\nL’acusat està diagnosticat de TDAH des de la infància, amb seguiment psiquiàtric per trastorn bipolar amb episodi maniforme.\npolicia local Solsona\nArticle anteriorDetingut un veí de Lleida per agredir un amic de la seva exparella\nArticle següentLleida supera el límit de contaminació


L’espectacle del mag Hausson, un apropament a l’univers màgic i a la poesia de Brossa | Biblioteca Trinitari Fabregat\n← Exposició de pintura de Mercè Barbera\nTot a punt per a la celebració de la X Mostra Oberta de Poesia d’Alcanar →\nEl pròxim divendres, 22 de març, amb motiu de la celebració del Dia mundial de la Poesia, la Biblioteca Trinitari Fabregat us presentarà la conferència espectacle del mag Hausson, a través del qual ens aproximarà a una part de l’univers creatiu del poeta Joan Brossa (Barcelona 1919-1998).\nJoan Brossa era poeta. Un poeta radical. Radicalment divertit, radicalment polític i sense límits formals. Per a ell, la poesia era un joc que es podia trobar en qualsevol racó o moment: en la rima d’un sonet, damunt d’un escenari, en un poema visual o en un objecte trobat al carrer. Tot era poesia en transformació, tot era un joc de mans perpetu on la imaginació revelava noves finestres a la realitat.\nNascut a la Barcelona menestral l’any 1919, va utilitzar tot aquest univers creatiu per actuar des de la poesia contra el règim franquista i altres injustícies des d’una posició comunista i catalanista. La seva obra esdevé rabiosament actual i atemporal. Una autèntica prova de foc a la llibertat d’expressió.\nHausson, Premi Nacional de Cultura 2018, i Joan Brossa es van conèixer a finals del segle XX i la trobada va cambiar per complet la forma d’actuar del mag. Expressament per a ell, Brossa va escriure ‘Gran sessió de màgia en dues parts’, que es va estrenar al Romea al 1991, i un altre espectacle emblemàtic, ‘Poemància’.\nGaleria | Aquesta entrada s'ha publicat en General i etiquetada amb Alcanar, Biblioteca Trinitari Fabregat, Biblioteques de Catalunya, Brossa, Hausson, llibertat d'expressió, màgia, poesia, Premi Nacional de Cultura. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Roda de premsa de presentació del Festival Grec 2012\nPalau de la Virreina, 30 de maig 2012\n# vimeo.com/43178858 Uploaded 6 years ago 15 Plays 0 Likes 0 Comments\nVídeo promocional Grec 2012 Festival de Barcelona\n# vimeo.com/43517854 Uploaded 6 years ago 771 Plays 1 Like 0 Comments\nQuins són els darrers avenços en el camp de la robòtica? Com ha aconseguit l’Hiroshi Ishiguro Laboratory de la Universitat d’Osaka convertir-los en actors? Totes aquestes preguntes i algunes més les respondran destacats experts en robòtica de casa nostra, del Japó, d’Alemanya i d’altres països, en una jornada en la qual també participen alguns artistes que han donat a les màquines i a les instal·lacions interactives un paper destacat en els seus espectacles. Ells ens explicaran les aplicacions futures dels robots i androides en la vida quotidiana i ens mostraran com es poden utilitzar per transmetre emocions.\nLa jornada del 3 de juliol s’organitza amb motiu de les representacions, dins de la programació del Grec 2013 Festival de Barcelona, del muntatge “Les tres germanes, versió androide”, de la companyia japonesa Seinendan (2-4 de juliol al Mercat de les Flors). Es tracta d’una versió del clàssic de Txèkhov en què, a més d’actors reals, intervenen un robot i un androide.\n# vimeo.com/71964725 Uploaded 5 years ago 19 Plays 0 Likes 0 Comments\n# vimeo.com/71797276 Uploaded 5 years ago 7 Plays 0 Likes 0 Comments\nVídeos del Festival Grec de Barcelona


Andorra Esports Clúster tanca un acord amb Unisport - Andorra Esports Clúster\nAndorra Esports Clúster tanca un acord amb Unisport\nEscrit per: Redacció/Foto: Andorra Esports Clúster\nL’Andorra Esports Clúster (AEC) i Unisport Management School han signat un conveni de col·laboració amb l’objectiu de fomentar l’intercanvi de coneixements i de desenvolupar la competitivitat de les dues entitats i dels seus membres, segons ha informat l’AEC.\nEl conveni permetrà complir amb un dels objectius de l’Andorra Esports Clúster, el de promoure el talent en el sector esportiu d’Andorra, i afavorir la formació en l’àmbit del management esportiu de les empreses membres del Clúster, mitjançant condicions avantatjoses de matriculació en els programes formatius de Unisport. Les dos entitats també s’han compromès en la realització conjunta d’accions vinculades a les seves respectives activitats i que siguin de mutu interès.\nDavid Hidalgo, president de l’Andorra Esports Clúster, ha afirmat “la col·laboració amb Unisport segur que ajudarà al desenvolupament del talent dels professionals del sector i permetrà a les empreses membres oferir formació als seus equip i establir contactes amb les futurs treballadors de l’esport d’Andorra i Catalunya”.\nDe la seva banda, el fundador d’Unisport, Marc Armengol, ha valora molt positivament aquesta col·laboració i ha afirmat que “estem molt contents de pertànyer a l’Andorra Esports Clúster, i de poder oferir importants descomptes pels seus associats. Andorra i Unisport coincideixen en molts punts a nivell estratègic, i estic segur que aquest acord és la llavor de futures accions en benefici mutu”.\nPrecisament, a finals de mes, Unisport portarà a terme una estada tècnica al país amb alumnes del seu Màster en Gestió Esportiva, visitant diferents instal·lacions, institucions, entitats i empreses andorranes vinculades a l’esport i el turisme, on rebran també ponències per part dels seus màxims responsables sobre la seva gestió. Hi participaran empreses com Caldea, Anyós Park, Grandvalira-Ensisa, Princiesport, la Federació Andorrana de Futbol i el l’Andorra Esports Clúster.\nArticle publicat primer a Bon Dia


Són frescos Jay-Z i Solange? - Entreteniment | Gener 2021\nSón frescos Jay-Z i Solange?\nJay Z és el rei de hip hop de Brooklyn i un home amb un imperi musical per enderrocar les masses. Solange Knowles, cunyada de Jay-Z a través del matrimoni, és cantant i compositora de dretes. Ella tampoc és ningú per agafar merda de ningú, ni tan sols amb el propi HOV. Mentre que els altres del joc es podrien intimidarOtis cantant, Solange no tenia por de llançar-se les mans quan es deia el servei.\nAra que la pols s’ha assentat al voltant del famós incident que va sacsejar el món del tabloide fa uns anys, el petit sis de Jay-Z i Beyonce van poder recuperar-se en bones condicions?\nL'anomenat ascensor de Jay-Z i Solange\nSolange Knowles | Ethan Miller / Getty Images\nEl 12 de maig de 2014, va passar alguna cosa sorprenent a l’ascensor de The Standard Hotel de la ciutat de Nova York. TMZ va publicar un vídeo de seguretat que mostrava Solange renyant a Jay-Z. El vídeo no tenia cap so, de manera que els fans només podien especular el que va passar.\nEl metratge de seguretat mostra que Solange fa molta precaució al vent i es llança al rei hip hop. Ella li dona una puntada de peu i es mou amb ell sense retenir absolutament res. Per descomptat, no hi ha so, però, sens dubte, sentia que hi havia molts crits. Un guardaespatlles estava present amb sort i va fer tot el possible per evitar que Solange acabés el seu 'germà'. La germana de Beyoncé va aconseguir tres bons cops abans de ser arrossegada.\nNingú sap el que va passar en aquest moment, però alguna cosa estava clar: Beyoncé no va tenir problemes amb el resultat. Ella només es va quedar allà i va mirar. Fins i tot hi ha una famosa foto del seu somriure mentre surten de l’ascensor.\nQuè va crear la mala sang entre Jay-Z i Solange?\nDesprés de la caiguda del vídeo, les teories de conspiracions es van disparar pel terrat. No és d'estranyar, tenint en compte que Jay-Z i Beyoncé són el rei i la reina per un teòric conspiratiu a tot el món. Molts creien que no hi havia cap manera que Solange atacés ningú tret que fos provocada. D’altres pensaven que potser tot el tema estava relacionat amb el drama de “Becky amb els bons cabells”. Tot i així, altres creien que Jay-Z havia de ser culpable, creuant la línia quan va dir alguna cosa ofensiva de baixa clau a les germanes properes.\nEl 2017, Jay-Z va publicar una pista del seu àlbum 04:44 cosa que va ajudar a explicar què va passar aquell fatídic dia.\n'Heu exagerat Solange a / Knowin' tot el temps / Tot el que havíeu de dir que estaves equivocat. '- Jay-Z /Mata a Jay-Z\nPerò aquesta és només la punta de l’iceberg. Sembla que la infidelitat va ser la palla que va trencar l'esquena del camell. Al cap i a la fi, Beyoncé va fer trampes a l'àlbum Lemonade i Jay-Z s'hi va referir4.44.\n'Gairebé vas anar Eric Benét / Que la noia més dolenta del món se'n vagi / ni tan sols sé què dir'. - Jay-Z / Mata a Jay-Z\nAl novembre de 2017, va sortir net i va fer saber al món que feia volar per darrere l'esquena de la reina. Els dos van ser capaços de solucionar les coses, però, què passa amb Solange i Jay-Z? Van ser capaços de posar la sang dolenta darrere d'ells?\nSolange i Jay-Z han reparat la seva relació?\nJay-Z obté una candidatura sobre Kanye, Solange, Beyoncé, 4:44 i més a l'entrevista de ràdio ràpida (VERIFICACIÓ) https://t.co/PPvukIihMU pic.twitter.com/jQ4EUV13d9\n- EURweb (@eurweb) 19 d’agost de 2017\nSegons resulta, Jay-Z i Solange van ser capaços de deixar el fiasco de l'ascensor en el passat on pertanyia. Al calor del moment, la família amb problemes va fugir de l'escena, tothom anant per camins separats. Però, en només deu dies, els Carters van empaquetar el seu drama i el van enviar. Es va publicar una declaració conjunta que indicava que ambdues parts eren propietàries de la seva part justa de l'esdeveniment.\noficina de Billie Eilish\nJay-Z també va compartir més reflexions sobre la relació de la seva cunyada durant la celebració d'un episodi de Rap radars a Tidal. Durant l'entrevista, esmenta que tant ell com Solange estan al marge i només han tingut un desacord al llarg de la seva relació. En paraules del document 99 Problemes raper: 'Aquesta és la meva germana. No la meva cunyada, no, la meva germana. Període. ”\nels actors castigadors\nté rashida jones un fill\ncotxes steph curry


Calabruixa petita - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEspècie Muscari neglectum\nLa calabruixa petita, all de bruixa / colobra, barralets o marcet (Muscari neglectum o també Muscari racemosum o Muscari atlanticum), és una planta classificada en la família de les jacintàcies, segons el sistema de classificació APG II, però que tradicionalment es classifica dins de les liliàcies.\nCalabruixa petita a la reserva natural de Kulivá Hora, a prop de Praga\nÉs una planta petita de fins a 30 cm d'alçada, però molt sovint més baixa, herbàcia i amb bulb, amb un raïm molt dens que agrupa de 15 a 40 flors blaves i petites i situat a l'extrem d'una tija sense fulles que surt directament del bulb. Les flors superiors de la inflorescència, més clares i una mica més petites, són estèrils. Les fulles, que surten de la base són llargues i primes (d'entre 1,5 i 5 mm) i solen quedar esteses per terra, excepte, de vegades, alguna de curta que s'aguanta dreta.\nEs fa en herbeis, prats, camps, sembrats i vores de camins. També es conrea en jardineria. Al Principat, el País Valencià, Mallorca, Formentera i Eivissa és molt comuna i es troba a tot el territori fins als 1.500 o 2.000 m d'altura. A Europa prolifera al sud i a l'oest.\nA Mallorca es podria confondre amb l'espècie Muscari parviflorum, força semblant, però es poden distingir amb facilitat perquè la calabruixa petita floreix a la primavera, mentre que M. parviflorum ho fa a la tardor.\n↑ Vegeu marcet o Muscari neglectum a Vallés i Xirau, Joan (dir.). «Noms de plantes». Barcelona: TERMCAT, Centre de Terminologia, cop. (Diccionaris en Línia), 2009.\n↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 2,4 2,5 2,6 2,7 2,8 Bolòs, Oriol de [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a ed. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.\n↑ 3,0 3,1 3,2 3,3 3,4 3,5 3,6 3,7 Universitat de les Illes Balears Herbari virtual de la Mediterrània Occidental - Imatges detallades i informació sobre aquesta espècie\n↑ 4,0 4,1 MOORE, P. Guia de las flores silvestres. Barcelona, 1982. Ed. Folio. (castellà) ISBN 84-85902-36-X (original Wild Flowers, 1980. (anglès) ISBN 0-85533-268-9)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Calabruixa_petita&oldid=27157965»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 maig 2021 a les 14:23.