Al cap d’una setmana que es decidís el guanyador del Premi Europeu de l’Espai Públic Urbà 2010, vam visitar Rafael Moneo en el seu estudi, situat en una casa de dues plantes de la colònia d’El Viso, a Madrid. L’edifici, exemple de l’arquitectura racionalista madrilenya de la primeria del segle XX, conserva la pàtina de distinció que atorga el pas del temps, mostra sense pudor una façana escrostonada i està envoltat d’un petit jardí. Ens instal•lem en una càlida sala on s’amunteguen llibres d’arquitectura que s’escampen entre taules, cadires i el terra. L’arquitecte ens parla de la seva experiència com a president del jurat i la seva visió particular de la ciutat i de l’arquitectura contemporània, mentre va esbossant croquis en un full de paper vegetal.\nQuina és la seva valoració del resultat del Premi Europeu de l’Espai Públic Urbà 2010?\nAquest guardó constitueix un índex del que s’entén com a espai públic, tant per als arquitectes com per al públic en general. Es tracta d’un indicador, un testimoni, un tast del que és en un moment determinat el pensament urbanístic i de l’estat en què es troba l’arquitectura i el disseny urbà actuals. El fet d’haver premiat ex aequo dos projectes com la Biblioteca de Magdeburg a Alemanya i l’Òpera Nacional d’Oslo a Noruega és una cosa natural, no és una elecció arbitrària. Té el seu interès.\nD’una banda, la Biblioteca de Magdeburg explicita de manera molt directa els seus objectius: els mateixos usuaris són els qui estan molt pendents de fer perdre als edificis la seva condició monumental i els qui reclamen directament els seus valors d’ús, valors que contribueixen genèricament a reforçar la noció de virtut que acompanya la cultura. Amb una intervenció mínima es ret compte del paper essencial del disseny urbà. De la mateixa manera, recull la voluntat de reciclatge i estilísticament es converteix també en un edifici mancat de prejudicis: mostra un cert desinterès per la recerca pròpiament formal i arquitectònica i, tanmateix, està disposat a altres aspectes culturals de més abast, ja sia de continguts o pel reciclatge de tots aquests trets de l’arquitectura dels anys cinquanta. Sense voler, hi ha una certa assumpció polèmica del llenguatge dels cinquanta com a alternativa al més escandalós i exuberant llenguatge arquitectònic dels anys noranta i el dos mil. També s’hi troba el desig reformista d’una petita comunitat, en voler transformar un nus de trànsit en alguna cosa que tingui vida urbana.\nÉs un projecte de gran interès que no es contradiu amb l’altre guanyador ex aequo, l’Òpera Nacional d’Oslo, un dels edificis més importants dels últims anys, de més ambició intel•lectual, pel fet que es tracta d’una institució de tant de rang en un país tan madur i, d’altra banda, amb tants mitjans. En aquest projecte, Snøhetta planteja una cosa que és molt característica de l’arquitectura actual. L’Òpera Nacional d’Oslo és un exemple molt simptomàtic del desig que avui anima els arquitectes de fer que l’arquitectura es dissolgui i es converteixi en paisatge. Alguna cosa de tot plegat hi ha en les propostes de tantes persones que entenen com a espai públic el paisatge, els jardins, els parcs. Situat en un lloc tan urbà com és el port d’Oslo, on hi ha alguns edificis com l’Ajuntament, amb tanta voluntat i amb tant de desig d’expressar i materialitzar el que és una ciutat, aquest projecte intenta prescindir d’aquells trets més característics dels edificis per arribar a diluir-se en el medi natural. Les rampes de l’Òpera, per exemple, acaben entrant en el mar i es transformen en elements gairebé paisatgístics: l’edifici vol ser topografia. Però quan el visitant arriba a dins per veure de què es tracta, hi descobreix un teatre d’òpera a la italiana purament tradicional. Aquí està la contradicció flagrant que es dóna entre una cosa que ve de la vida urbana, com és un teatre de l’òpera, i un recipient –una obra d’arquitectura– que intenta ser paisatge: inevitablement apareixen aquesta mena de servituds. El jurat va reconèixer aquest valor i aquesta dificultat intrínseca.\nA què respon aquesta contaminació paisatgística de l’arquitectura?\nCrec que es deu, fonamentalment, a dues raons. La primera que hauríem d’esmentar és l’enfrontament deliberat a l’arquitectura de la generació anterior que, tant si es vol com si no, s’entén avui com exageradament monumental. Si acceptem que les obres de Frank Gehry i l’arquitectura desimbolta de Rem Koolhaas han dominat l’arquitectura dels vuitanta i els noranta, constatarem que no han tingut inconvenient a accedir a la dimensió monumental des de l’exageració. La segona raó, i que pot ser la de més pes, és el desig d’acostar l’arquitectura a la naturalesa, d’arribar a una arquitectura que, d’acord amb la ideologia dominant, pugui ser qualificada d’ecològica. Els arquitectes avui no persegueixen tant una ciutat dominada per la discreció burgesa –la ciutat del segle XIX, la ciutat que li agradava a Aldo Rossi– respectuosa amb les normes i sí una ciutat en la qual la naturalesa, el que és ecològic, hi sigui present. Les ciutats jardí ja van perseguir la naturalesa com a meta, quan els nous mitjans de transport van permetre als qui vivien a les ciutats la recuperació de la naturalesa descoberta pels paisatgistes anglesos. La ciutat jardí satisfeia els ideals dels qui creien que vida social i medi natural no s’havien d’entendre necessàriament com a oposats. Però les crítiques a la ciutat jardí van aparèixer ben aviat. Le Corbusier va explicar que la ciutat jardí és tot un malbaratament. I la veritat és que aquesta tornada a la naturalesa de l’arquitectura que pretén ser ecològica ignora del tot la ciutat jardí. Les propostes d’arquitectura ecològica que avui se’ns fan aprofundeixen en aspectes visuals, embolcallen de verd les construccions. L’arquitectura desapareix sota un artificial mantell vegetal, l’eficiència i cost del qual caldria posar en dubte. Però el que és ecològic s’ha convertit en un tòpic i, com a resultat, l’arquitectura sembla voler dissoldre’s en el paisatge. Una crítica a aquelles arquitectures que avui es diuen ecològiques i sostenibles està per fer. En realitat, caldria buscar les respostes autènticament ecològiques en l’arquitectura primitiva. Cal reconèixer que molta arquitectura antiga ha estat tan ecològica o més que l’actual, malgrat els esforços que avui fan els arquitectes perquè ho sembli. No vull dir amb això que calgui tornar a l’arquitectura vernacla, però sí que cal reconèixer que, en el que és primitiu, la racionalitat és més present i és més evident. La racionalitat es reflecteix en la forma del que es construeix. En certa mesura, com menys mitjans es té, amb més racionalitat es presenta la resposta constructiva. Avui, l’abundància de mitjans és tal, que el constructor procedeix sense limitacions aparents. Això porta que tot sigui construïble, duu a un concepte nou que sembla fer legítim tot allò que es pot construir. Caldria parlar de buildability com a únic límit per a la imaginació de l’arquitecte. Naturalment, aquesta actitud, avui tan present, té poc a veure amb la racionalitat que hauria de dur implícita una autèntica arquitectura ecològica.\nEn alguns dels seus textos, ha parlat de la importància que havia tingut el lloc en èpoques anteriors, la contextualització, el «murmuri del lloc», creu que aquest terme ha perdut força?\nCrec en el lloc. Es tem que les noves ciutats, com les del Golf Pèrsic, no tinguin aquest suport que en un moment determinat feia que les ciutats es vinculessin a la geografia, que cada ciutat trobés el seu sentit des de l’assentament. Em temo que sols siguin l’expressió d’operacions financeres, en estar ocupades pels qui les estan construint i no ser altra cosa que béns comprats per inversors que pot ser que no les ocupin mai. Aquesta falta d’interès pel context sens dubte deixa l’arquitectura sense els incentius que proporciona el lloc que tant compten a l’hora d’imaginar el que s’ha construït. El que s’ha dit es pot estendre als materials que estimulen la ment del qui ha de construir. Estem parlant d’un moment en què la versatilitat de les tècniques i la possibilitat de construir gairebé qualsevol cosa fan que el constructor no entengui ni faci servir la limitació positiva que hi havia en el bon ús d’un material determinat. Abans, el concepte de forma estava íntimament lligat a materials i tècniques de construcció i, en el fons, l’arquitecte trobava en aquestes limitacions l’arrencada i el suport de les fantasies formals. Si algú construïa en pedra tenia unes limitacions i unes obligacions, la definició de la forma: les raons per construir estaven implícites en el material. Avui, la forma es pensa sense aquestes restriccions i limitacions. Ara, les facilitats dels mons figuratius que es representen a l’ordinador, sense aquest filtre del coneixement constructiu, donen lloc que els nous constructors es trobin amb menys suport.\nEs pot dir que sols es construeix sobre el que està construït. Construir sobre el que està construït sempre proporciona pistes i permet establir contrastos, testificar el valor del que un pensa, que no es dóna quan l’obra es pot arribar a produir d’una manera autònoma i independent. Poques vegades es dóna una obra autònoma i independent, sense limitacions. D’altra banda, és més bell pensar que intervens sobre una obra inacabada que no pas que contribueixes a l’obra sense fi que suposa la construcció del planeta en un instant determinat. La nostra feina sempre s’encadena en una cosa més àmplia. És molt bonic pensar la història de les ciutats d’aquesta manera. La ciutat vista d’aquesta manera té menys a veure amb la ciutat imaginada des del pensament utòpic. M’agrada veure la ciutat com un edifici en el qual treballem tots però que mai no acabarem de veure fet. No es pot pensar que cap figura no es tanca del tot, cap ciutat no ha assolit la seva plenitud.\nEl que és bonic de la feina de l’arquitecte és la capacitat de desprendre’s del tot de la seva obra. L’arquitecte transfereix al seu edifici una condició instrumental, d’ús. De vegades es tendeix a pensar que això passa amb tot tipus de treball o obra artística. Passa el mateix amb un poema? No n’estic segur. És veritat que un poema no acaba en els conceptes que es recullen a la pàgina i que també es multiplica amb els lectors, però no pas de la mateixa manera. Els llaços d’unió entre un edifici i un arquitecte són més febles que entre un poema i un autor. Crec que la grandesa de l’arquitectura és la capacitat de dotar de vida pròpia allò que es construeix. No sé si això es dóna en un poema, crec que en tot cas és menor en un quadre. La idea d’un lector com a amo del text és una veritat a mitges. Però, mentre que l’edifici és amo de si mateix, i no pas de l’arquitecte, el qui el fa servir se n’empara, el fa seu amb més naturalitat. S’associa l’obra d’arquitectura a l’arquitecte, però els edificis tenen vida pròpia i estableixen una relació directa i immediata amb els usuaris. Un arquitecte només relativament és amo del seu edifici.\nLa noció d’espai públic s’ha associat tradicionalment a la idea de democràcia, però, fins a quin punt la proximitat física entre estranys a la ciutat genera comunitat política?\nAcabo de tornar de la capital del Perú i el fenomen de Lima és el de la construcció de les barriades. És una ciutat interessantíssima que ha vist multiplicar per deu la seva població a les últimes dècades. Possiblement quan Mario Vargas Llosa escriu La ciudad y los perros o Conversación en la catedral, Lima tenia sis-cents mil o vuit-cents mil habitants, avui en té deu o quinze vegades més. La gent del camp van a la ciutat amb el desig de viure d’una altra manera, i l’autoconstrucció modestíssima en la qual tot seguit es veuen involucrats fa que la ciutat s’entengui com a proximitat física. Les barriades de Lima són ciutat: les persones que les habiten creuen que estan construint la ciutat i de debò que és així. Hi ha tota una tradició en l’autoconstrucció, però això no implica que es respectin algunes normes no escrites i que es tingui una certa noció d’ordre. L’altra manera de fer ciutat és construir infraestructura. No és el cas de Lima, en què el que em sembla imprescindible és el fet de reconèixer que és la proximitat de les persones físiques la que dóna sentit al medi arquitecturitzat, que es converteix immediatament en ciutat. Els qui viuen a les barriades de Lima no entenen com a inconvenient la proximitat per viure a la comunitat, ans al contrari, l’entenen com allò que persegueixen i a què donen més valor.\nEl lligam clàssic entre espai físic i democràcia està relacionat amb la consciència que és la vida amb els altres ―i només a partir de la vida amb els altres― com s’entén el nostre pas per aquest món. La ciutat és el marc per a aquesta vida en comú i aquesta vida en comú és la que porta a aquests aspectes d’especialització de la ciutat que acaba per entendre’s com un conjunt d’edificis que reflecteixen diferents activitats, ja sia una escola, un teatre o un mercat. Donar a la paraula «mercat» aquesta connotació, en la qual tot el que a algú li ve de gust fer, adquirir o tenir és assequible, és una bona manera d’entendre la ciutat. Em sembla que va ser Max Weber el qui va entendre la ciutat com a mercat, però tot sovint m’ha tocat citar la frase de Louis Kahn segons la qual una ciutat és aquell lloc on un nen aprèn o pot arribar a aprendre el que vol ser. Hi estic d’acord perquè té a veure amb aquesta idea de mercat, també de professions, de formes de vida, de com a algú li agradaria estar en aquest món, en quin ofici dedicar el temps, i això només s’aprèn en aquest contacte amb els altres. Per això em resisteixo a pensar en una ciutat virtual, dispersa, sense contacte amb els altres.\nPer desgràcia, a la ciutat moderna es va veient menys la diversitat de possibles vocacions. Al final no saps si aquella ciutat de la qual parlava Louis Kahn, en la qual hi havia fusters, tapissers, ferreters, botiguers, jornalers, escrivents, etc., tots els oficis, té alguna cosa a veure amb la ciutat actual. Però és una ciutat per la qual sentim nostàlgia. I així s’explica per què ens sentim tan bé a les ciutats velles, que guarden la memòria d’una ciutat com a Arca de Noè de les professions. Per desgràcia, la ciutat tot sovint avui cal veure-la com a simple parc temàtic.\nEl turisme és una cosa molt destructora. Tots els alcaldes volen convertir les seves ciutats en ciutats turístiques i no saben que el major luxe que pot tenir una ciutat és no tenir turistes. Barcelona encara és prou gran perquè els turistes no la destrueixin en concentrar-se en barris determinats, però hi ha tantes ciutats petites consumides pel turisme: pots parlar de Florència, Venècia o Roma mateix. En el fons hi ha la globalització i la facilitat amb la qual ens desplacem i gaudim d’altres ciutats. És veritat que el fet de gaudir d’altres mons és a costa d’admetre que no ens pertanyen i aquesta no-pertinença sempre farà que moltes ciutats només les puguem viure com a mons aliens i distants. Em sembla que la ciutat viscuda només amb el temps del turisme difícilment es pot entendre com a ciutat. No sé si es tracta de la mateixa relació que es pot tenir amb un llibre. I això, no perquè puguis llegir la ciutat com un llibre, sinó perquè arriba un moment en el qual gaudeixes de la condició de la ciutat, de la seva plenitud, d’una manera no gaire diferent de quan es gaudeix amb la integritat d’un llibre o de la visió sinòptica d’un quadre. Una ciutat es gaudeix, no dic es contempla. La ciutat és potser una de les manifestacions més completes de la vida dels homes i de la història. Poques manifestacions inclouen d’una manera tan completa temps i present, el batec de la vida.\nTot i que es tracta d’un concepte esmunyedís, què defineix exactament la ciutat i en què es distingeix de l’espai públic?\nTota la ciutat és l’espai públic per antonomàsia. El que distingeix ciutat i casa seria el que estableix la diferència entre el que és públic i el que és privat. La ciutat dóna cabuda al que és privat, però realment és el conjunt de tots els espais ciutadans, d’aquí com en són de boniques les ciutats en què no hi cap el que és privat. No s’hauria d’establir restriccions a la vida a la ciutat. No crec que calgui posar portes a les ciutats. Les estacions de tren són espais públics per excel•lència, perquè mai no han hagut de tancar les seves portes. En aquest sentit, a l’espai públic hi cap des d’un carrer fins a un parc. Quan els arquitectes presenten els seus projectes de parcs i jardins a aquest Premi i ho fan de manera tan indiscriminada, per ventura no adverteixen ja d’això que diem ara? Quins són els edificis de vocació pública? El que és privat va lligat a la sensació de propietat que experimentes en obrir la porta de casa teva, però també hi ha cultures en les quals les portes de les cases estan obertes. El que és privat m’agradaria associar-ho només amb el que és íntim, el que és públic és on entens que estàs del tot disponible per als altres, mentre que en el que és íntim estàs sols pendent de tu mateix. La dicotomia entre ciutat i casa és la que converteix les persones en ciutadans. La casa queda com a últim reducte del que és íntim. La ciutat és tot allò que no afecta la vida del que és íntim, tot allò és ciutat, tot allò és espai públic.\nEs podria pensar l’espai públic com els llocs en què la gent conviu. Tampoc no cal associar els espais públics als llocs amb una determinada cabuda de masses. Els grans espais de reunió pública avui tenen menys sentit o en tenen només com a espectacles en si mateixos. L’espai de Sant Pere a Roma és alhora un lloc en què conviuen les nocions de massa i jerarquia. De vegades hi ha confusió en entendre el que és públic com el territori on les masses es poden trobar còmodes, però les masses es poden trobar còmodes de manera molt diferent: et pots sentir a gust un diumenge al matí al Retiro massificat, però això no vol pas dir que el Retiro no estigui també fantàstic quan hi ets tot sol. L’espai ciutadà té aquesta ambivalència, aquesta capacitat de permetre l’experiència del que és íntim i el fet de compartir la vida amb els altres.\nLa seva llarga experiència docent a la Universitat de Harvard li deu haver concedit una perspectiva excepcional sobre el que passa a escala arquitectònica a Europa. Com es percep la ciutat europea des dels Estats Units?\nLa ciutat americana és menys orgànica que l’europea, és més abstracta. La ciutat europea encara s’explica amb la metàfora de la ciutat que té els atributs d’un cos. A Europa encara distingeixes el que és el ventre de la ciutat o el que en són el cap i els membres. En una ciutat americana tot és més inorgànic. La condició inorgànica acompanya les ciutats de nova planta. Ho podríem simplificar molt dient que el model americà és la ciutat jardí i el downtown. La ciutat americana reflecteix molt bé que la societat americana està molt inspirada en l’individu i el respecte dels seus drets. A la ciutat europea l’individu està inclòs en nombrosos cercles socials que, si bé en limiten la llibertat, li ofereixen seguretat, ajuda en la precarietat. Això es dóna menys a la ciutat americana, en la qual l’individu està més sol, una cosa que sens dubte reflecteix la dicotomia entre la ciutat-casa unifamiliar i els downtown, entesos aquests només com a ciutat de negocis. Però el fet de generalitzar sempre inquieta... les ciutats són tan diferents... Nova York és gairebé una ciutat europea. Si en una ciutat s’estimen els llibres, la música i l’art és en una ciutat com Nova York. Però tornem al que volia dir. En termes generals, seria aquesta solitud de l’individu el que preval a la ciutat americana, una societat que, d’altra banda, tendeix a donar tant de valor a les institucions. La gran invenció d’Amèrica són les institucions, tant si es tracta de les universitats com de les organitzacions culturals i assistencials lligades a la filantropia, i això passa perquè, en ser febles els cercles socials, els individus confien en les afinitats electives que estableixen a través de les institucions. En elles hi ha el nervi de la vida social.\nAlguna vegada he dit que la ciutat europea ve de la ciutat encintada, emmurallada. L’americana no, perquè les muralles ja les tenen posades a l’Atlàntic i al Pacífic; són ciutats que no han necessitat protegir-se, els ha faltat la necessitat de donar un sentit de tancament des del seu traçat. En no tenir aquesta consciència del límit, la ciutat americana pot tenir menys forma i, per tant, una major abstracció. Les grans dimensions d’Amèrica, d’altra banda, expliquen que no sigui fortuït el fet que els americans s’hagin basat en el telèfon, en l’aeroplà o en els mitjans de comunicació i que els hagin fet consubstancials amb la seva vida. Amèrica, al cap i a la fi, ha hagut de cercar mitjans a fi que tot el país visqués conjuntament. Pot ser que els nous mitjans de comunicació permetin alimentar la fantasia que Amèrica, en la seva immensitat, és una sola ciutat.\nMagda Anglès i Judit Carrera


Introducció al metabolisme  | Bioquímica (UB) | Unybook\nIntroducció al metabolisme (2016)\nIntroducció al metabolisme\nOna Muñarch Garcia 1r Infermeria Bioquímica: Introducció al metabolisme Metabolisme § Conjunt de reaccions químiques intracel·lulars, catalitzades per enzims, fortament regulades, interconnectades i ordenades seqüencialment formant rutes metabòliques, els components de les quals es denominen metabòlits.\n§ Té com a objectius produir, sintetitzar i transformar els principals metabòlits cel·lulars, així com de conserva l’energia.\n§ El metabolisme compleix les lleis físicoquímiques i els principis de la termodinàmica.\n§ El rendiment metabòlic de cada cèl·lula depèn de la seva dotació enzimàtica que ve determinada pels gens.\n§ Destacar el paper central del cicle de Krebs en el metabolisme intermediari.\n§ Tots els organismes vius es classifiquen en autòtrofes i heteròtrofes, en funció de com cobreixen les seves necessitats bàsiques d’energia (solar autòtrofes i química, els heteròtrofes), de hidrògens (electrons) de les seves molècules reduïdes (aigua, els autòtrofes i molècules orgàniques, els heteròtrofes) i de carboni (CO2, els autòtrofes i compostos orgànics, els heteròtrofes).\n§ Així, els animals som quimio-organoheteròtrofes: la nostra font d’energia química, d'hidrògens (electrons) i de carbonis són les biomolècules orgàniques dels aliments.\n§ Val la pena ressaltar la ubicació central del cicle de Krebs que es converteix en el centre del metabolisme intermediari cel·lular, doncs hi van a parar, s’oxiden i generen poder reductor, els fragments de dos carbonis activats (acetil-CoA) provinents de la degradació (catabolisme) de les hexoses, dels àcids grassos, de l’etanol i dels esquelets carbonats d’alguns aminoàcids. Els esquelets carbonats d’altres aminoàcids es transformen en alguns dels components del cicle. El poder reductor produït pel C. Krebs és energia química que la cadena respiratòria mitocondrial utilitza per sintetitzar ATP (la denomina fosforilació oxidativa).\n§ Així mateix els metabòlits intermediaris del cicle són els precursors per a la síntesi de molts monòmers cel·lulars.\nOna Muñarch Garcia 1r Infermeria Cicle Krebs, ruta amfibòlica: catabòlica i anabòlica Catabolisme § En situació aeròbia o suficient subministrament d’O2 a les cèl·lules, aquestes utilitzen glucosa i/o àcids grassos, aminoàcids (i etanol) per a produir energia química en forma de ATP, a través de rutes catabòliques específiques que connecten amb la ruta oxidativa central, el Cicle de Krebs, i amb la cadena respiratòria mitocondrial, on succeeix la fosforilació oxidativa del ADP a ATP.\n§ En situació anaeròbia (hipòxia) les cèl·lules musculars estriades poden obtenir poc ATP a partir de la glucòlisi anaeròbia.\nEnergia química: Coenzims reduïts i ATP § En el transcurs de les rutes catabòliques oxidatives, la oxidació d’alguns metabòlits (pèrdua d’e-) connecta amb la reducció de coenzims (guany d’e-).\n§ Els coenzims reduïts (NADH, FADH2) subministren electrons útils (equivalents de reducció) a la cadena respiratòria mitocondrial per a la fosforilació oxidativa, i a les rutes anabòliques (NADPH) per a les síntesis reductores.\n§ L’ATP o Adenosinatrifosfat és el principal sistema cel·lular d’emmagatzemament d’energia química.\n§ La hidròlisi del ATP és un procés exergònic que fa possible la síntesi de molècules i la resta de processos endergònics com el desplaçament intracel·lular de materials, el transport actiu i ve vesicular, etc.\nOna Muñarch Garcia 1r Infermeria Exemple de reacció Redox: § En condicions anaeròbies, el producte de la glucòlisi piruvat es redueix a lactat amb els equivalents de reducció del NADH que s’oxida a NAD+ § Reaccions redox són processos en els que els reactants s’intercanvien electrons, sempre participen parelles de compostos (Aox i Ared) que constitueix un sistema redox i que es diferencien pel nº d’electrons, els rics en electrons representen la forma reduïda (Ared) i el component pobre en electrons representa la forma oxidada (Aox).\n§ El potencial redox E d’un sistema és la capacitat de transferència d’electrons.\n§ La equació de Nerst relaciona el potencial del sistema amb el potencial estàndard E0 (que es independent de les concentracions) i la concentració d’ambdós components.\n§ La transferència d’electrons espontània sols es produeix si el potencial redox del donador d’electrons es més negatiu que el del receptor: E = Eº + R.T/n.F x ln (Aox)/(Ared) A diferencia dels nucleòtids de piridina NAD i NADP, durant les reaccions dels nucleòtids de flavina es produeixen estadis intermedis en que la molècula actua com a radical lliure (per tenir un electró desparellat), això explica que no actuïn lliures al medi aquós com NAD(P) sinó que sempre es trobin com a grup prostètic de l’enzim al que assisteixen.\nCoenzims redox § Són coenzims de deshidrogenases.\n§ Són dinucleòtids derivats de la vit. B (nicotinamida).\n§ Transporten ions hidrur (H- = 2e- i 1H+) o equivalents de reducció.\n§ Actuen en dissolució.\n§ NADH transmet equivalents de reducció a la cadena respiratòria mitocondrial.\nOna Muñarch Garcia 1r Infermeria § NADPH transmet equivalents de reducció a les biosíntesis, des de la ruta “hexosa monofosfat” (o pentoses fosfat) on es produeix, a la ruta de biosíntesi d’àcids grassos, de colesterol i a les biotransformacions.\n§ Són coenzims de deshidrogenases, oxidases i monooxigenases § Són nucleòtids derivats de la Vit. B2 § Actuen com a grup prostètic de l’enzim A través d’aquestes dues formes d'energia química, els coenzims reduïts o equivalents de reducció i els nucleòtids trifosfatats (ATP, GTP) s’acoblen les reaccions catabòliques i anabòliques.\nATP § L’ ATP consta de 3 fosfats units al grup 5’OH del nucleòsid adenosina. El fosfat alfa està connectat a la ribosa mitjançant un enllaç èster de l'àcid fosfòric. La unió entre els fosfats (anhidres de l'àcid fosfòric) és més feble que la primera. La repulsió de càrrega negativa dels oxígens es la responsable de la inestabilitat de l’ ATP. L’ ADP és molt més hidratat i estable.\n§ La fosforilació oxidativa del ADP catalitzada per la ATP sintasa mitocondrial és la principal font de ATP cel·lular.\n§ En la glucòlisi i el cicle de Krebs es fa poc ATP mitjançant “fosforilació a nivell de substrat” que consisteix en transferir un grup fosfat des d’un metabòlit al ADP.\n§ El fosfat de creatina de les fibres musculars és un reservori de grup fosfat transferible a l’ADP, en cas de elevada demanda energètica muscular.\nAcetil CoA § L'acetil CoA és un intermediari central del metabolisme energètic cel·lular, format pel coenzim A i un residu acetil (-COCH3).\n§ El CoA també pot unir residus d'àcids grassos (COCH2CH2..CH3) en aquest cas es parla d’acilCoA.\n§ El CoA és un nucleòtid d’estructura complexa que deriva, en part, de l’àcid Pantotènic (vit.B5).\nOna Muñarch Garcia 1r Infermeria § Per unió del grup tiol del coenzim al residu acetil o acil es forma una unió tioèster d’elevat potencial químic, que facilita la transferència dels residus acetil o acil a altres molècules en reaccions exergòniques.\nConceptes generals de la bioenergètica § Cal un subministrament continu d’energia per mantenir l’ordre intern i les activitats vitals.\n§ Energia per: - Metabolisme basal - Digestió - Activitat física - Recuperació de lesions Flux unidireccional d’energia (del nostre planeta) § Els fotòtrofs transformen l’energia solar en energia química dels seus compostos orgànics.\n§ Els quimiòtrofs transformen l’energia química dels nutrients en l’energia química de l’ATP.\n§ L’energia lumínica procedent de les reaccions termonuclears del sol (unes 13 x 1023 calories/any) és la font primordial d’energia per a tots els organismes vius 13x1023 calories/any Energia L’energia és la capacitat d’un sistema de produir treball.\nL’energia es manifesta en distintes formes intercanviables Les transformacions energètiques sempre generen calor (forma degradada) El sistema realitza treball quan la matèria es desplaça al llarg d’un gradient de potencial, ja sigui mecànic, elèctric, químic, tèrmic...\n§ Joule és la unitat d’energia, treball i calor: 1 cal = 4,186 J ; 1 Kcal = 1000 cal = 4186J.\nJoule: el treball que fa una força d'un newton quan el punt on s'aplica es desplaça un metre en la direcció de la força.\n§ La caloria (cal) és una unitat d'energia. Una caloria és la quantitat de calor necessària per a elevar en 1º C un gram d'aigua. La unitat d'energia del Sistema Internacional és el joule (símbol: J).\n§ § § § Ona Muñarch Garcia 1r Infermeria § L'Energia es troba en constant transformació, passant d'unes formes a altres: lumínica, química, mecànica, elèctrica, calorífica. L'energia sempre passa de formes més útils a formes menys útils.\nEx: en un volcà l'energia interna de les roques foses pot transformar-se en energia tèrmica produint gran quantitat de calor; les pedres llançades a l'aire i la lava en moviment posseeixen energia mecànica; es produeix la combustió de molts materials, alliberant energia química; etc.\n§ Unes formes d'energia poden transformar-se en altres. En aquestes transformacions l'energia es degrada, perd qualitat. En tota transformació, part de l'energia es converteix en calor o energia calorífica. Qualsevol tipus d'energia pot transformar-se íntegrament en calor; però, aquest no pot transformar-se íntegrament en un altre tipus d'energia. Es diu, llavors, que la calor és una forma degradada d'energia. Són exemples: § L'energia elèctrica, en passar per una resistència. L'energia química, en la combustió d'algunes substàncies. L'energia mecànica, per xoc o fregament.\nTreball i energia § L’entalpia lliure o energia lliure de Gibbs (G) és l’energia química capaç de fer treball en les condicions de Tª, pH i pressió de les cèl·lules vives. La variació d’entalpia lliure (ΔG) d’una reacció depèn de tres magnituds: variació de l’entalpia o calor del sistema (ΔH), variació d’entropia u ordre (ΔS) i de la Tª (K) relacionades en la: Equació de Gibbs-Helmholtz à ΔG= ΔH – T . ΔS Principis de la termodinàmica 1r Principi de la termodinàmica § L’energia d’un sistema ni es crea ni es destrueix, només es transforma. Ex: conversió d’energia química d’enllaç en ATP.\n§ L’entalpia (H) és el contingut de calor intern del sistema a pressió constant.\n§ Reflecteix el número i el tipus d’enllaços que conté la molècula.\nΔH<0 à reacció exotèrmica (allibera calor) ΔH>0 à reacció endotèrmica (absorbeix calor) Ona Muñarch Garcia 1r Infermeria 2n Principi de la termodinàmica § En tot procés el desordre total de l’univers augmenta. Univers = cèl·lula + entorn § Analitza l’espontaneïtat de processos.\n§ La entropia (S) és la mesura quantitativa del desordre.\nΔS<0 àdisminueix la entropia del sistema ΔS>0 à augmenta la entropia del sistema (reacció espontània) Energia lliure de Gibbs (G) § L’energia lliure de Gibbs (G) relaciona els dos principis i es defineix com l’energia d’un sistema capaç de fer un treball a pressió I a temperatura constant (només avalua variacions del sistema sense mesurar l’entorn, depèn de l’estat inicial I final, no del camí seguit o mecanisme).\nΔG = ΔH - TΔS ΔG<0 à Reacció exergònica espontània ΔG>0 à Reacció endergònica, no espontània ΔG = 0 à Reacció en equilibri Espontaneïtat d’una recció § La espontaneïtat d’una reacció pot concentració de reactius i productes.\nmodular-se experimentalment per la ΔGº = variació d’energia lliure en condicions estàndard (pH = 7, Tª = 25ºC, p = 1 atm, concentració de reactius I productes 1M) ΔGº i Keq són contents I característiques de cada reacció.\nKeq’ > ΔGº <0 à Equilibri desplaçat cap a la formació de producte.\nKeq’ < ΔGº >0 à Equilibri desplaçat cap a la formació de reactiu.\n§ Tot i així, en les cèl·lules les condiciona estàndard no existeixen, ja que la concentració de reactius i productes variaran constantment per la seva participació en xarxes metabòliques. Per tant, la variació d’energia lliure real s’expressa: § Els valors d’energia lliure són additius en reaccions acoblades. L’energia alliberada per reaccions exergòniques es pot utilitzar per a què les reaccions endergòniques es produeixin espontàniament.\nOna Muñarch Garcia 1r Infermeria Enzims i catàlisi § Són proteïnes globulars biocatalitzadors, en concret macromolècules de 100 o més residus d’aminoàcids. Alguns són RNA, els ribozims.\n§ Són específics d’efecte (tipus de reacció), de substrat i de isòmer.\n§ Poden utilitzar coenzims (molècules orgàniques) i cofactors (ions metàl·lics).\n§ Acceleren les reaccions 1015 vegades o més, però...\n§ No alteren l’equilibri de la reacció, que sols depèn de la diferencia d’energia lliure entre reactius i productes.\n§ Tenen un centre actiu on els substrats assoleixen l’estat intermedi o de transició.\n§ Es troben lliures al medi intracel·lular o enganxats a membranes cel·lulars.\n§ Tenen Tª i pH òptims, en general els del seu medi habitual.\n§ Són molt regulables.\n§ Els ribozims també poden adoptar canvis conformacionals molt importants com per exemple: els ribosomes o els espliceosomes que són, de fet, ribozims. En el cas dels ribosomes que són complexes molt grans de ARN-proteïna i que s'encarreguen de la maquinària biosintètica de proteïnes, sembla que l'activitat real catalítica la duen a terme l'ARN i que les proteïnes tan sols tenen una funció estabilitzadora de l'estructura; dos tercis de l'estructura del ribosoma és, de fet, d'ARN i només un terci està fet de proteïnes. Aquestes molècules d'ARNr catalitzen la reacció d'unió d'aminoàcids o transpeptidació). Estabilitzar el nucli d'ARN permetent així els canvis en el ARNr i ajudar en l'assemblatge inicial del ARNr que formen el nucli ribosòmic semblen ser les principals funcions de les proteïnes dels ribosomes.\n§ Una activitat semblant semblen tenir els espliceosomes, grans complexes d'elevat pes molecular multifuncionals encarregats bàsicament del tall i empalmament dels introns i exons de l'ARN transcrit primari immadur en el qual participen catalitzadors poc freqüents. En el procés d'eliminació d'introns es forma una curiosa estructura en forma de llaç (en castellà lazada, en anglès lariat) amb la capacitat fins i tot de catalitzar-se a si mateix, d'autoprocessament, la qual cosa indica que és per definició un ribozim. L'eliminació dels introns ha de ser, per una altra banda, molt específica i segura, ja que és un pas essencial en la biosíntesis proteica i condicionarà segurament de manera negativa els següents mecanismes biosintètics.\n§ Els enzims acceleren la velocitat de la reacció catalitzada, però no alteren l’equilibri de reacció, per exemple: § La glucosa es pot oxidar espontàniament, però tarda molt temps; si li afegeixo energia tèrmica, s’oxida abans; si afegeixo enzims ho aconsegueixo molt ràpidament, però l’enzim no pot fer que torni al polisacàrid o disacàrid d’on prové.\nOna Muñarch Garcia 1r Infermeria Catàlisi enzimàtica § La cinètica enzimàtica estudia la velocitat de les reaccions catalitzades utilitzant dos paràmetres: la velocitat màxima (Vmàx) o quantitat de producte format per unitat de temps i la constant de Michaelis (Km), que dona idea de l’afinitat pel substrat.\nCentre actiu § És una esquerda o entrant tridimensional formada pel grup R d’aminoàcids de distints punts de la cadena polipeptídica.\n§ Representa una petita part del volum total de l’enzim.\n§ És un microentorn únic que pot excloure, fins i tot, l’aigua.\n§ Els substrats s’hi uneixen per interaccions febles, reversibles, no covalents.\n§ La especificitat d’unió depèn de la perfecta disposició dels àtoms del substrat en el CA.\n§ La interacció entre l’enzim i el/s substrat/s en el CA promou i facilita la formació de l'estat de transició.\n§ La reacció catalitzada es molt més ràpida perquè requereix menys energia lliure d’activació per assolir l’estat de transició.\n§ La cinètica enzimàtica estudia la velocitat de les reaccions catalitzades utilitzant dos paràmetres: la velocitat màxima (Vmàx) o quantitat de producte format per unitat de temps i la constant de Michaelis-Menten (KM), que dona idea de l’afinitat pel substrat.\nParàmetres enzimàtics Representació de dobles recíprocs o de Lineweaver Burk Ona Muñarch Garcia 1r Infermeria Tipus d’inhibició (enzimàtica) Factors que afecten a l’activitat enzimàtica Concentració de l’enzim (síntesi/degradació).\nConcentració dels substrats i dels productes finals.\nDisponibilitat dels coenzims i cofactors.\nActivació per proteòlisi del proenzim inactiu.\nModificacions covalents (fosforilació per quinases/desfosforilació per fosfatases).\nCanvis de Tª , pressió, pH i força iònica de la dissolució.\nRegulació al·lostèrica per activadors i inhibidors: els enzims al·lostèrics tenen un “lloc regulador” on el factors al·lostèrics que s’uneix indueix un canvi conformacional amb conseqüències funcionals: activació o inhibició.\n§ Isoenzims à catalitzen la mateixa reacció sobre el/s mateix/os substrat/s, però presenten petites variacions estructurals que els proporcionen propietats físicoquímiques distintes (pH òptim, afinitat pels substrats, activitat d’activadors i inhibidors), així com característiques de localització i d’origen i immunològiques distintes.\n§ § § § § § § § Tipus d’enzims 1. Oxidoreductases à catalitzen reaccions d'oxidació i reducció.\nEls electrons que resulten eliminats de la substància que s'oxida són acceptats per l'agent que causa l'oxidació (oxidant), que pateix així un procés de reducció. En els sistemes biològics FAD i el NAD participar-pa en nombroses reaccions redox.\n2. Transferases à transfereixen un grup químic d'una molècula a una altra. Les quinases són un tipus especial de transferases que catalitzen la transferència d'un grup fosfat a una altra molècula des d'un nucleòsid trifosfat.\nOna Muñarch Garcia 1r Infermeria 3. Hidrolases à són un tipus especial de transferases que transfereixen un grup -OH des de l'aigua a un altre substrat. Es segreguen l'anterior grup de enzims pel seu caràcter irreversible. el substrat típic sol ser un enllaç èster (incloent el fosfodièster dels àcids nucleics o amida) 4. Liases à catalitzen l'escissió reversible d'enllaços carbonicarboni com en el cas de les aldolases. En alguns casos, com a conseqüència de la ruptura de l'enllaç, es generen nous dobles enllaços o anells. Altres enzims d'aquesta classe formen i trenquen enllaços C-N o alliberen CO2 (descarboxilació). En el cas de formació d'enllaços, aquests enzims no requereixen energia de nucleòsids trifosfat i s'anomenen sintases.\n5. Isomerases à catalitzen reaccions que suposen un moviment d'un grup o un doble enllaç dins de la molècula, el que fa que s'obtingui un nou isòmer. Si es canvia la posició d'un grup fosfat l'enzim es diu mutasa.\n6. Lligasa à catalitza la formació d'enllaços C-C però a diferència de les liases requereixen energia que obtenen de la hidròlisi d'ATP i es denominen sintetases.\nUnitat d’activitat enzimàtica § La quantitat d'enzim que catalitza la conversió de 1 mmol de substrat en un minut.\n§ L'activitat específica és el nombre d'unitats d'enzim per mil·ligram de proteïna (U / mg prot) o per mil·lilitre de dissolució (U / ml).\n§ Recentment, el Sistema Internacional d'unitats (SI) ha definit la unitat d'activitat enzimàtica com la quantitat d'enzim que transforma 1 mol de substrat per segon.\nAquesta unitat es diu katal (kat). Com 1 mol són 106 µmoles i 1 minut són 60 segons, resulta que 1 katal equival a 60 x 106 U (6 x 107 U). Aquesta unitat és molt gran, de manera que s'utilitzen freqüentment els submúltiples com el microkatal (µkat, 10-6 kat) o el nanokatal (nkat, 10-9 kat).\tInhibidors enzimàtics § La neostigmina es fa servir per millorar el to muscular en pacients amb miastènia gravis i, de rutina, s'usa en anestesiologia, al final d'una operació quirúrgica per revertir els efectes de relaxants musculars no-despolaritzant, com és el cas de Rocuroni i vecuronio.\n§ Xantio oxidasa à catabolisme purines en àcid úric.\n§ Monoamina oxidasa à degradació de neurotransmissors com serotonina, dopamina i noradrenalina.\nOna Muñarch Garcia 1r Infermeria § Els inhibidors de l'enzim conversor d'angiotensina (IECA) s'han establert com a medicaments útils, sols o en unió a altres fàrmacs, en el tractament de la hipertensió arterial sistèmica i en la insuficiència cardíaca congestiva. Els seus beneficis terapèutics en altres entitats patològiques com en la cardiopatia isquèmica, en la prevenció d'aterosclerosi o fins i tot en la malaltia d'Alzheimer, estan en etapa experimental o no han demostrat ser clarament avantatjosos sobre altres grups de fàrmacs.\n§ L’ enzim hidroxi-3-metil-glutaril coenzim A reductasa (HMG-CoA reductasa) és el principal enzim regulador de la via de síntesi del colesterol.\n§ Dihidrofolat reductasa à produeix àcid tetrahidrofòlic folat per a la síntesi del DNA i la proliferació cel·lular.\nQuina és la velocitat màxima d’una reacció? ...\nBioquímica I - introducció al metabolisme (classe) (2015) Apunte\nBioquímica - Metabolisme intermediari (2014) Apunte


El Museu Picasso de Barcelona celebrarà els 50 anys de l'acta de donació de l'artista al desembre\nEl Museu Picasso de Barcelona celebrarà el 18 de desembre els 50 anys de la signatura de la acta notarial en què l'artista Pablo Picasso va donar a la ciutat un "nombre molt important d'obres de joventut per a sorpresa dels francesos".\nEleven la condemna contra Jaime Botín pel Picasso a 3 anys de presó i 91 milions\nPer contraban de béns culturals per treure en vaixell el quadre amb la intenció de vendre'l al Regne Unit.\nEl jutge sentencia que Botín va voler treure en vaixell el quadre 'Cap de dona jove' per a vendre'l al Regne Unit sense comptar amb autorització.\nJudici a Jaime Botín, acusat de contraban d'un Picasso\nLa Fiscalia de Madrid acusa l'exbanquer de tractar de treure d'Espanya el quadre 'Cap de dona jove' des del seu vaixell amarrat al port de València.\nL'historiador Eduard Vallès ha aportat nova llum sobre la desaparició d'un dibuix de Pablo Ruiz Picasso - 'Tres ballarines de can-can' - del fons del Cau Ferrat a Sitges (Barcelona) poc després de la mort de Santiago Rusiñol, suggerint que a l'obra se li va perdre la pista entre 1933 i 1942.\nSi li sobren 100 euros, pot comprar-se un Picasso a Sotheby 's\nLa subhasta es realitzarà en línia i inclou 72 lots que abasten 40 anys de l'obra de l'artista malagueny.\nEl Museu Nacional d'Art de Catalunya (MNAC) ha incorporat tres quadres de joventut i acadèmia de Pablo Picasso al relat d'art modern.\nPer un delicte d'apropiació indeguda en quedar-se amb un dibuix que pertanyia a una empleada seva que va morir i que Bosé va vendre en una subhasta.\nDesvelat el misteri del bust de Dora Maar\nLa Picasso Administration ha confirmat que el guix va ser una obra conjunta de Pablo Picasso i d'Apel·les Fenosa.\nLa Fundació Picasso de Màlaga cedeix l'esbós per a l'exposició russa, que pretén aprofundir en el cubisme i les primeres obres del pintor.\nAquesta venda és una de les destacades de la subhasta de Christie 's' Impressionisme i Art Modern'.\nPigcasso es converteix en el primer animal amb la seva pròpia galeria d'art i ven els seus quadres per uns 1.000 euros cada un.\nDurant l'últim any, ha acollit cinc mostres temporals, una proposta artística pluridisciplinar d'art contemporani i altres tres mostres, que han sumat nou ofertes d'envergadura.\nBarcelona s'exposa el mes de juny l'obra del fotògraf japonès Shomei Tomatsu.\nMontero assegura que el Govern no té constància del suposat espionatge a Torrent


The Phantom of the Opera (comédie musicale)\nAbout: The Phantom of the Opera (comédie musicale)\nThe Phantom of the Opera est une comédie musicale d'Andrew Lloyd Webber, livret de Charles Hart inspiré du roman Le Fantôme de l'Opéra de Gaston Leroux, créée au Her Majesty's Theatre en septembre 1986.Un film, Le Fantôme de l'Opéra réalisé par Joel Schumacher et directement inspiré de la comédie musicale, est sorti en 2004.Une suite, Love Never Dies, composée également par Andrew Lloyd Webber, se joue à l'Adelphi Theatre de Londres depuis février 2010.\nThe Phantom of the Opera est une comédie musicale d'Andrew Lloyd Webber, livret de Charles Hart inspiré du roman Le Fantôme de l'Opéra de Gaston Leroux, créée au Her Majesty's Theatre en septembre 1986.Un film, Le Fantôme de l'Opéra réalisé par Joel Schumacher et directement inspiré de la comédie musicale, est sorti en 2004.Une suite, Love Never Dies, composée également par Andrew Lloyd Webber, se joue à l'Adelphi Theatre de Londres depuis février 2010. Elle reprend les personnages principaux du Phantom of the Opera, mais se déroule à Coney Island.\nThe Phantom of the Opera is a musical with music by Andrew Lloyd Webber and lyrics by Charles Hart with additions from Richard Stilgoe. Lloyd Webber and Stilgoe also wrote the musical's book together. Based on the French novel Le Fantôme de l'Opéra by Gaston Leroux, its central plot revolves around a beautiful soprano, Christine Daaé, who becomes the obsession of a mysterious, disfigured musical genius.The musical opened in London's West End in 1986, and on Broadway in 1988. It won the 1986 Olivier Award and the 1988 Tony Award for Best Musical, and Michael Crawford (in the title role) won the Olivier and Tony Awards for Best Actor in a Musical. It is the longest running show in Broadway history by a wide margin, and celebrated its 10,000th Broadway performance on 11 February 2012, the first production ever to do so. It is the second longest-running West End musical, after Les Miserables and the third longest-running West End show overall, after The Mousetrap.With total estimated worldwide gross receipts of over $5.6 billion (the highest in history) and total Broadway gross of US$845 million (surpassed only by The Lion King), Phantom is the most financially successful entertainment event to date. By 2011 it had been seen by over 130 million people in 145 cities in 27 countries, and continues to play in both London and New York.\n『オペラ座の怪人』（オペラざのかいじん、The Phantom of the Opera）は、フランスの作家ガストン・ルルーの小説「オペラ座の怪人」を基にしたミュージカルである。\nThe Phantom of the Opera (Nederlands: Het Spook van de Opera) is een musical, gecomponeerd door Andrew Lloyd Webber en gebaseerd op het boek Le Fantôme de l'Opéra van de Franse schrijver Gaston Leroux.De liedteksten zijn geschreven door Charles Hart met enige toevoegingen van Richard Stilgoe. De oorspronkelijke versie van de musical werd geregisseerd door Hal Prince. De musicalversie van 1986 beleefde zijn Londense première in het West End en draait op dit moment nog steeds. Op 9 mei 2008 speelde de negenduizendste voorstelling. Deze versie is de op één na langstlopende West End-musical en de langstlopende Broadway-musical in de geschiedenis. Op broadway werd op 11 februari 2012 de 10.000e voorstelling gegeven. Les Misérables is de langstlopende musical op West End.In 2004 werd een film geproduceerd, gebaseerd op deze musicalversie.In maart 2010 ging het vervolg Love Never Dies van A.L. Webber in het Adelphi Theater in première.\nThe Phantom of the Opera és un musical d'Andrew Lloyd Webber, basat en la novel·la Le Fantôme de l'Opéra de Gaston Leroux. La música va ser composta per Lloyd Webber, i la majoria de les lletres van ser escrites per Charles Hart. Richard Stilgoe també col·laborà en les lletres. Alan Jay Lerner va ser un col·laborador primerenc, però va haver de marxar per malaltia després d'haver treballat en una cançó, Masquerade. L'argument central tracta sobre una bella soprano, Christine Daae, que esdevé l'obsessió d'un misteriós i desfigurat geni musical.The Phantom of the Opera s'estrena al West End al 1986 i a Broadway al 1988. És el musical que fa més temps que es representa a Broadway, després de superat Cats al 2006; i el segon al West End. The Phantom of the Opera guanyà el Premi Laurence Olivier de 1986 i el Premi Tony de 1988 a Millor Musical; i Michael Crawford (com el Fantasma) guanyà l'Olivier de 1986 i el Tony de 1988 a Millor Actor de Musical. El show s'ha representat a 149 ciutats de 25 països, i ha tingut més de 100 milions d'espectadors. Amb els ingressos absoluts a tot el món, Phantom és l'espectacle que més diners ha recaptat de tots els temps. Només la producció de Nova York ha ingressat $715 milions, sent el musical de Broadway de més financer.\n《오페라의 유령》(The Phantom of the Opera)은 1986년 10월 9일 영국 런던 웨스트엔드에서 초연한 뮤지컬로서 가스통 르 루의 소설《오페라의 유령》을 각색하여 만들었으며, 앤드루 로이드 웨버가 곡을 썼다. 초연할 당시 미국인 감독 해럴드 프린스 (Harold Prince)가 연출을 맡았다.\nFantom opery (anglicky The Phantom Of the Opera) je muzikál z roku 1986. Jde o adaptaci stejnojmenného románu francouzského spisovatele Gastona Lerouxe, jenž poprvé vyšel v roce 1909. Světová premiéra muzikálu proběhla 27. září 1986 v Her Majesty’s Theatre v Londýně, kde se uvádí dodnes. Jedná se o druhý nejdéle uváděný muzikál na světě, hned po světové jedničce Bídníci. Dva roky po světové premiéře se muzikál uvedl na Broadwayi, kde ho taktéž diváci mohou vidět i dnes a drží prvenství jako nejdéle uváděný kus titulu Broadwaye. Divácké rekordy láme po celém světě, vidět ho totiž mohli diváci v 25 zemích. V České republice bude tento jedinečný muzikál uveden v divadle Goja Music Hall. Tento muzikál bude nejnákladnější pro JUDr. Františka Janečka. Jeho částka se pohybuje kolem 50 miliónů. Premiéra je naplánována na září 2014. Kromě mnoha hudebních nahrávek (v současnosti je evidováno téměř 40 oficiálních nahrávek) vznikla také celovečerní filmová verze muzikálu z roku 2004. Režíroval ji Joel Schumacher a hlavní role si zahráli Gerard Butler (Fantom), Emmy Rossum (Christine) a Patrick Wilson (Raul). Film získal tři nominace na ceny Oscar, které však neproměnil. S rozpočtem 70 milionů dolarů se film stal nejdražším nezávislým snímkem, neboť se na jeho výrobě nepodílelo žádné velké filmové studio.Nejznámějšími písněmi z muzikálu jsou ústřední duet The Phantom of the Opera, árie Fantoma Music of the Night, sborové Masquerade nebo romantický duet Christiny a Raula All I Ask Of You.\nThe Phantom of the Opera (Il Fantasma dell'Opera) è un musical scritto da Andrew Lloyd Webber (musiche e libretto), Charles Hart (testi delle canzoni) e Richard Stilgoe (libretto e testi aggiuntivi). La storia, liberamente ispirata all'omonimo romanzo di Gaston Leroux, racconta l'amore disperato di un geniale musicista dal volto sfigurato che vive nei sotterranei dell'Opéra di Parigi per la giovane soprano Christine Daaé, legata sentimentalmente al visconte Raoul De Chagny.La messinscena originale del 1986, tuttora utilizzata in quasi tutte le rappresentazioni teatrali, è stata diretta da Harold Prince, con coreografie di Gillian Lynne, luci di Andrew Bridge e scenografie e decor di Maria Bjornson.I diritti dello spettacolo sono della Really Useful Group e tra i produttori figurano Cameron Mackintosh e Andrew Lloyd Webber.\nO Fantasma da Ópera (no original em inglês: The Phantom of the Opera) é um musical composto por Andrew Lloyd Webber, baseado no romance homônimo de Gaston Leroux. As músicas foram compostas por Andrew Lloyd Webber, com letras de Charles Hart e letras adicionais por Richard Stilgoe. O musical narra a história de uma bela soprano, Christine Daaé, que passa a ser a misteriosa obsessão de um gênio musical conhecido como "O Fantasma da Ópera", já que ninguém o vê nem sabe quem é. O álbum deste musical está na lista dos 200 álbuns definitivos no Rock and Roll Hall of Fame.The Phantom of the Opera abriu no West End, em Londres, 1986. A produção foi dirigida por Hal Prince, coreografada por Gillian Lynne, design de Maria Bjornson e iluminação de Andrew Bridge. Em 2008, a producção do West End atingiu as 9000 performances. Em 9 de janeiro de 2006, a produção de Nova Iorque se tornou o espectáculo da Broadway com o maior tempo de exibição, com sua performance de número 7486. De acordo com o website oficial, The Phantom of the Opera é a produção de entertenimento com mais sucesso da história, com, mais de 5 bilhões de dólares, em 2007. O musical é considerado a maior atração teatral de todos os tempos. A esperada sequencia do musical, Love Never Dies, estreou em Londres em fevereiro de 2010, e deveria chegar aos palcos da Broadway em novembro do mesmo ano mas teve sua estréia várias vezes adiada.\nEl fantasma de la ópera es un musical con música de Andrew Lloyd Webber, letras de Charles Hart y Richard Stilgoe, y libreto de los propios Andrew Lloyd Webber y Richard Stilgoe. Basado en la novela francesa Le Fantôme de l'Opéra de Gastón Leroux, su trama central se desarrolla en torno a Christine Daaé, una hermosa soprano de la Ópera de París que se convierte en la obsesión de un misterioso compositor desfigurado.Dirigido por Harold Prince y coreografiado por Gillian Lynne, el espectáculo debutó en 1986 en el West End y dos años después llegó a Broadway, obteniendo numerosos galardones entres los que se incluyen los premios Laurence Olivier y Tony al mejor musical y al mejor actor (Michael Crawford). Está considerado como el musical más exitoso de todos los tiempos y ocupa el primer puesto de la lista de espectáculos de mayor permanencia en cartel en la historia de Broadway, donde celebró su función número 10.000 el 11 de febrero de 2012, y el tercero en la del West End, por detrás de La ratonera y Los miserables.Con una recaudación mundial de más de 5.600 millones dólares, El fantasma de la ópera es el espectáculo que más dinero ha recaudado en la historia del teatro y ha sido visto por más de 130 millones de espectadores en 30 países.\nПризрак Оперы (англ. The Phantom of the Opera) — мюзикл Эндрю Ллойда Уэббера, основанный на одноименном романе французского писателя Гастона Леру.Музыка была написана Ллойдом Уэббером, основная часть лирики — Чарльзом Хартом, отдельные фрагменты лирики — Ричардом Стилгоу. Сюжет повествует нам о талантливой певице Кристине Даэ, которая становится одержимостью таинственного, изуродованного музыкального гения.Премьера мюзикла «Призрак Оперы» состоялась в Вест-Энде в 1986 году и на Бродвее в 1988 году. Спектакль стал самым долгоиграющим мюзиклом в истории Бродвея, перегнав по показам мюзикл «Кошки» в 2006 году. Это второй самый долгоиграющий мюзикл и третий самый долгоиграющий спектакль в истории Вест-Энда.«Призрак Оперы» выиграл премию «Оливера» в 1986 году и премию «Тони» в 1988 году в номинации «Лучший Мюзикл». Первый исполнитель роли Призрака — Майкл Кроуфорд выиграл премию «Оливера» в 1986 году и премию «Тони» в 1988 году в номинации «Лучший главный актёр в мюзикле». Шоу было поставлено в 149 городах 25 стран, его посмотрело более 100 миллионов человек. С международными сборами в 5,1 миллиардов долларов (3,5 миллиарда фунтов стерлингов), «Призрак Оперы» — самое кассовое развлекательное событие всех времён. Одна только нью-йоркская постановка собрала 800 миллионов долларов, что делает это шоу самым финансово успешным в истории Бродвея.\nAz Operaház fantomja Andrew Lloyd Webber musicalje, Gaston Leroux regénye alapján készült. 1986-ban mutatták be, és azóta is műsoron van. Christine szerepét akkori feleségének, Sarah Brightmannek írta, aki el is játszotta az eredeti londoni és broadway-i előadásokban Michael Crawford oldalán. Harold Prince rendezte a darabot, aki az Evitát is színre vitte. Charles Hart írta a musical dalszövegeit néhány Richard Stilgoe anyagot felhasználva. Habár a musical vegyes visszajelzéseket kapott a kritikusoktól, hatalmas sláger lett és a mai napig megy mind a West End-en, mind a Broadway-en, ahol 2006 januárjában megelőzte a Macskákat, mint a leghosszabb ideje futó musical.\nDas Phantom der Oper (engl. Originaltitel The Phantom of the Opera) ist ein 1986 uraufgeführtes Musical in zwei Akten von Sir Andrew Lloyd Webber und Richard Stilgoe, das auf dem Roman Das Phantom der Oper des Franzosen Gaston Leroux von 1911 basiert. Die Liedtexte in englischer Sprache schrieben Charles Hart und Richard Stilgoe sowie ergänzend Mike Batt, die Liedtexte auf Deutsch stammen aus der Feder von Michael Kunze. Die Regie der ursprünglichen Inszenierung übernahm Harold Prince.Mit Inszenierungen in 27 Ländern und mehr als 130 Millionen Besuchern gilt es als das erfolgreichste Musical aller Zeiten.Seit Dezember 2013 wird dieses Musical nach einer 12-jährigen Pause wieder in Hamburg in deutscher Sprache aufgeführt. Es ist auf der Bühne des Stage Theaters Neue Flora in Hamburg, dort, wo es zuerst in Deutschland gezeigt wurde, für zehn Monate wieder zu sehen. Am 22. Januar 2014 gab der Veranstalter bekannt, dass die Spielzeit verlängert wird. Allerdings wird diese Fassung mit einem personell fast um die Hälfte reduzierten Orchester aufgeführt.\nФантомът от Операта (на англ.: The Phantom of the Opera) е мюзикъл от британския композитор Андрю Лойд Уебър. Базиран е на романа на Гастон Льору - Фантомът от Операта. Вокалните партии за ролята на Кристин Дайе са композирани специално за гласа на Сара Брайтмън, тогава негова съпруга. Либретото е дело на Чарлз Харт и Ричърд Стилгоу. За пръв път мюзикълът е представен пред публика на 9 октомври 1986 в Лондон, като се играе и до днес. В момента мюзикълът се поставя и в Нюйоркската зала Бродуей. Основните действащи лица са Кристин Дайе, Фантомът, Раул и Карлота.\nFransız yazar Gaston Leroux'ın aynı adlı romanından uyarlanan bir müzikaldir. Sahneye konulan ilk Operadaki Hayalet müzikali (Andrew Lloyd Webber) 1986'da yılın sanat olayı olmuştu.Operadaki Hayalet'in bir opera eseri olduğu sıkça düşülen bir yanılgı olmasına karşın, Operadaki Hayalet bir müzikaldir, fakat hikâye bir opera binasında geçer.\nUpiór w operze (ang. The Phantom of the Opera) to musical stworzony w 1986 przez Andrew Lloyd Webbera (muzyka) oraz Charlesa Harta i Richarda Stilgoe (libretto). Fabuła musicalu jest osnuta na kanwie powieści Gastona Leroux z 1911 roku i koncentruje się na losach młodej sopranistki Christine Daaé, która staje się obsesją tajemniczego zdeformowanego geniusza muzycznego, znanego jako Upiór Opery. Spektakl miał światową prapremierę w październiku 1986 na deskach londyńskiego teatru Her Majesty's Theatre. Jest: drugim najdłużej granym musicalem w historii West Endu (po Les Misérables); najdłużej granym musicalem w tym samym teatrze (Les Misérables dwa razy się przeprowadzał); najdłużej w historii granym (od 1988 do dziś) spektaklem na Broadwayu; najbardziej dochodowym musicalem w historii, łączny przychód przekroczył 5 miliardów dolarów.W 2004 roku na bazie musicalu powstał film w reżyserii Joela Schumachera.\nL'entrée du Her Majesty's Theatre à Londres aux couleurs de The Phantom of the Opera.\nThe Phantom of the Opera (Nederlands: Het Spook van de Opera) is een musical, gecomponeerd door Andrew Lloyd Webber en gebaseerd op het boek Le Fantôme de l'Opéra van de Franse schrijver Gaston Leroux.De liedteksten zijn geschreven door Charles Hart met enige toevoegingen van Richard Stilgoe. De oorspronkelijke versie van de musical werd geregisseerd door Hal Prince. De musicalversie van 1986 beleefde zijn Londense première in het West End en draait op dit moment nog steeds.\nThe Phantom of the Opera (Il Fantasma dell'Opera) è un musical scritto da Andrew Lloyd Webber (musiche e libretto), Charles Hart (testi delle canzoni) e Richard Stilgoe (libretto e testi aggiuntivi).\nFantom opery (anglicky The Phantom Of the Opera) je muzikál z roku 1986. Jde o adaptaci stejnojmenného románu francouzského spisovatele Gastona Lerouxe, jenž poprvé vyšel v roce 1909. Světová premiéra muzikálu proběhla 27. září 1986 v Her Majesty’s Theatre v Londýně, kde se uvádí dodnes. Jedná se o druhý nejdéle uváděný muzikál na světě, hned po světové jedničce Bídníci.\nUpiór w operze (ang. The Phantom of the Opera) to musical stworzony w 1986 przez Andrew Lloyd Webbera (muzyka) oraz Charlesa Harta i Richarda Stilgoe (libretto). Fabuła musicalu jest osnuta na kanwie powieści Gastona Leroux z 1911 roku i koncentruje się na losach młodej sopranistki Christine Daaé, która staje się obsesją tajemniczego zdeformowanego geniusza muzycznego, znanego jako Upiór Opery.\nПризрак Оперы (англ. The Phantom of the Opera) — мюзикл Эндрю Ллойда Уэббера, основанный на одноименном романе французского писателя Гастона Леру.Музыка была написана Ллойдом Уэббером, основная часть лирики — Чарльзом Хартом, отдельные фрагменты лирики — Ричардом Стилгоу.\nDas Phantom der Oper (engl. Originaltitel The Phantom of the Opera) ist ein 1986 uraufgeführtes Musical in zwei Akten von Sir Andrew Lloyd Webber und Richard Stilgoe, das auf dem Roman Das Phantom der Oper des Franzosen Gaston Leroux von 1911 basiert. Die Liedtexte in englischer Sprache schrieben Charles Hart und Richard Stilgoe sowie ergänzend Mike Batt, die Liedtexte auf Deutsch stammen aus der Feder von Michael Kunze.\nEl fantasma de la ópera es un musical con música de Andrew Lloyd Webber, letras de Charles Hart y Richard Stilgoe, y libreto de los propios Andrew Lloyd Webber y Richard Stilgoe.\nO Fantasma da Ópera (no original em inglês: The Phantom of the Opera) é um musical composto por Andrew Lloyd Webber, baseado no romance homônimo de Gaston Leroux. As músicas foram compostas por Andrew Lloyd Webber, com letras de Charles Hart e letras adicionais por Richard Stilgoe. O musical narra a história de uma bela soprano, Christine Daaé, que passa a ser a misteriosa obsessão de um gênio musical conhecido como "O Fantasma da Ópera", já que ninguém o vê nem sabe quem é.\nThe Phantom of the Opera és un musical d'Andrew Lloyd Webber, basat en la novel·la Le Fantôme de l'Opéra de Gaston Leroux. La música va ser composta per Lloyd Webber, i la majoria de les lletres van ser escrites per Charles Hart. Richard Stilgoe també col·laborà en les lletres. Alan Jay Lerner va ser un col·laborador primerenc, però va haver de marxar per malaltia després d'haver treballat en una cançó, Masquerade.\nAz Operaház fantomja Andrew Lloyd Webber musicalje, Gaston Leroux regénye alapján készült. 1986-ban mutatták be, és azóta is műsoron van. Christine szerepét akkori feleségének, Sarah Brightmannek írta, aki el is játszotta az eredeti londoni és broadway-i előadásokban Michael Crawford oldalán. Harold Prince rendezte a darabot, aki az Evitát is színre vitte. Charles Hart írta a musical dalszövegeit néhány Richard Stilgoe anyagot felhasználva.\nThe Phantom of the Opera is a musical with music by Andrew Lloyd Webber and lyrics by Charles Hart with additions from Richard Stilgoe. Lloyd Webber and Stilgoe also wrote the musical's book together. Based on the French novel Le Fantôme de l'Opéra by Gaston Leroux, its central plot revolves around a beautiful soprano, Christine Daaé, who becomes the obsession of a mysterious, disfigured musical genius.The musical opened in London's West End in 1986, and on Broadway in 1988.\nФантомът от Операта (на англ.: The Phantom of the Opera) е мюзикъл от британския композитор Андрю Лойд Уебър. Базиран е на романа на Гастон Льору - Фантомът от Операта. Вокалните партии за ролята на Кристин Дайе са композирани специално за гласа на Сара Брайтмън, тогава негова съпруга. Либретото е дело на Чарлз Харт и Ричърд Стилгоу. За пръв път мюзикълът е представен пред публика на 9 октомври 1986 в Лондон, като се играе и до днес. В момента мюзикълът се поставя и в Нюйоркската зала Бродуей.\nFantom opery (muzikál)\nThe Phantom of the Opera (musical de 1986)\nThe Phantom of the Opera (müzikal 1986)\nФантомът от Операта (мюзикъл)\nオペラ座の怪人 (1986 ミュージカル)\n오페라의 유령 (뮤지컬)\nfreebase:The Phantom of the Opera (comédie musicale)\ndbpedia-fr:The Phantom of the Opera (comédie musicale)\ndbpedia:The Phantom of the Opera (comédie musicale)\ndbpedia-cs:The Phantom of the Opera (comédie musicale)\ndbpedia-de:The Phantom of the Opera (comédie musicale)\ndbpedia-es:The Phantom of the Opera (comédie musicale)\ndbpedia-it:The Phantom of the Opera (comédie musicale)\ndbpedia-ja:The Phantom of the Opera (comédie musicale)\ndbpedia-ko:The Phantom of the Opera (comédie musicale)\ndbpedia-nl:The Phantom of the Opera (comédie musicale)\ndbpedia-pl:The Phantom of the Opera (comédie musicale)\ndbpedia-pt:The Phantom of the Opera (comédie musicale)\ndbpedia-ru:The Phantom of the Opera (comédie musicale)


Etiqueta: Diari de Girona | Dolça Catalunya\nTalento? Póngase algo amarillo y a trepar. Lea en el Diario de Gerona otra joya de Albert Soler, el Jardiel Poncela de Girona: “M’he comprat unes vambes grogues. L’anunci pot semblar intranscendent, però a la Catalunya llacista un detall aparentment… Leer más ›\nUn periodista gerundense desvela el misterio de la sonrisa del president racisTorra\nBy Dolça Catalunya on martes, 26 de junio de 2018 • ( 59 )\nPer què el nacionalisme ens ha tornat irrellevants. El nacionalismo no solo nos desmoraliza, arruina, divide y desprestigia, sino que nos convierte en residuales. Vea como una vez más n’Albert Soler la clava des del Diari de Girona: “La primera… Leer más ›\nBy Dolça Catalunya on miércoles, 20 de junio de 2018 • ( 48 )\nSobre las críticas a la cena de los Reyes en Can Roca: “los lacistas quieren que los chefs cocinen sólo para quienes ellos quieren”. Ya dijimos aquí que la Zarzuela debería invitar a Albert Soler a la gala de los… Leer más ›\nAlbert Soler soluciona lo de las cruces en la playa: “Igual que hay playas para perros, puede haber playas para CDRs”\nBy Dolça Catalunya on miércoles, 30 de mayo de 2018 • ( 73 )\nLo que fa “la manada de les creuetes no és més que violència de gènere”. El periodista más libre, vivo, refrescante, cachondo y penetrante de Cataluña nos explica en el Diario de Gerona de qué va en realidad lo de las… Leer más ›\nN’Albert Soler ens presenta “presidentorra”\nBy Dolça Catalunya on viernes, 18 de mayo de 2018 • ( 64 )\nOtra columna estelar del mejor periodista independiente de Cataluña. Lo ha vuelto a hacer en el Diari de Girona: dibujar el corazón de la Cataluña prusesista con el sarcasmo más incisivo y certero que circula hoy por nuestra tierra. Pase… Leer más ›\nLa n°1 de Puigdemont en Gerona enloquece: “los niños preguntan: ¿Mamá, me dispararán?”\nBy Dolça Catalunya on martes, 19 de diciembre de 2017 • ( 89 )\n¿Es pot ser més miserable, senyors nacionalistes? Ya no saben qué decir para seguir engañando a la parroquia. La ploramiques Marta Rovira repite robóticamente el siguiente mantra: “Pararemos el 155, que no nos pregunten cómo, ahora solo que nos voten“…. Leer más ›\nExdirector de TV3: el prusés “suprime las bases del sistema democrático”\nBy Dolça Catalunya on domingo, 28 de agosto de 2016 • ( 6 )\nEl prusés es una “monstruosidad liberticida y totalizante”, dice un experiodista del Avui. Alfons Quintà ens explica al meravellós Diari de Girona la base totalitaria del prusés separatista: “Inmediatamente antes de las vacaciones, los independentistas consiguieron que el Parlament aprobase un… Leer más ›\nExdirector de TV3: la farra de Cadaqués fue una “payasada independentista”\nN’Alfons Quintà diu que amb el pujolisme “se han cargado un país que era presentable”. Lo que diu el periodista al Diari de Girona no ho llegirà enlloc més dels mitjans del Règim: “Aquest país no podrà aixecar el cap fins… Leer más ›\nAl Diari de Girona, Xavier Domènech escriu un interessant article: L´endemà del referèndum. Política-ficció? En ell fa un anàlisi del que pasaria després d´un suposat referèndum. Diu així: “No seria l’endemà del referèndum que Catalunya deixaria de formar part de… Leer más ›


La Meditadora, el símbol d’unes Falles resilients - À Punt\nLa Meditadora, el símbol d’unes Falles resilients\nEl cap de la falla municipal, titulada “Això també passarà”, es transformarà en cendra en la Cremà d’aquesta nit\nLa Meditadora, el símbol d’unes Falles resilients / À Punt NTC\n05 de setembre 2021 - 16:15\nLa història de La Meditadora, la falla municipal de la ciutat de València, obra de José Ramón Espuig, Manu Martín i Escif, és un recorregut per la lluita del sector faller des que es va declarar la pandèmia de coronavirus, fa díhuit mesos, fins a les atípiques falles d’aquest setembre.\nMaqueta de la falla de La Meditadora, a finals de 2019 / À Punt NTC\nLa maqueta es va presentar oficialment a finals de l’any 2019 i es va construir als tallers de la Ciutat de l'Artista Faller de València. Al març de 2020, les peces van arribar a la plaça de l'Ajuntament. La idea original era que la falla rodara 360 graus cada dia, perquè des de totes les perspectives es poguera vore la seua cara de pau i serenitat. Però la declaració de l'estat d’alarma el 14 de març i la cancel·lació de les Falles van impedir que es poguera completar la Plantà de la figura.\nLa falla de La Meditadora, amb la mascareta / À Punt NTC\nEls artistes fallers li van col·locar una mascareta gegant i la van convertir així en un símbol dels temps que havien d'arribar. La figura va veure els carrers buits durant els mesos de confinament domiciliari i també com li separaven el cap del cos per a cremar-lo, davant dels ulls atònits de milers de ciutadans apegats a les pantalles. Va ser la primera Cremà a porta tancada de la història, sense públic i amb pluja.\nDurant catorze mesos, va estar tancada en un magatzem de la Marina, fins que van arribar les anòmales Falles de setembre. Encara que els creadors pensaren que una Meditadora mutilada no era el projecte que havien somiat, les millors mans la posaren a punt i va fer un últim trasllat, el quart, per a tornar a la plaça que la volia veure regnar.\nEls artistes fallers arreglen el bust de la figura / À Punt NTC\nSense mascareta, encara li quedava per viure una nit de la Plantà infernal, amb un diluvi que li ha deixat una ferida molt visible i amb la qual ha continuat avant aquests dies. Aquest diumenge, durant la Cremà de les Falles de 2021, finalitza el periple de la falla que s’ha convertit en un símbol de les falles de la resiliència, amb el lema "Açò també passarà".


La finalista d'Operació Triomf (OT) Aitana Ocaña acudirà dimecres que ve, 21 de març, al Corte Inglés de Nuevo Centro de València per a firmar discos i atendre els seus fans, a partir de les 17.30 hores, en la plaça exterior de l'espai comercial. A més, es podrà seguir la firma a través del hashtag '#AitanaEnECI'.\nAitana (OT) firmarà discos dimecres en el Corte Inglés de Nuevo Centro de València AITANA POR JOSEFINA BLANCO - Archivo\nLa benjamina del 'talent show' va partir com a favorita en la primera gala, on va interpretar al costat del concursant Cepeda la cançó dels Ronaldos 'No puedo vivir sin ti', recorden els grans magatzems en un comunicat.\nTambé va ser l'última favorita del programa en la gala 9, amb la versió de Supersubmarina d'Álex i Cristina 'Chas! Y aparezco a tu lado'. L'audiència va reconéixer el seu talent en situar les seues dos candidatures per a Eurovisió, 'Arde' i 'Lo malo', entre les tres opcions més votades per a portar al festival.\nAitana va començar a tocar el piano de xiqueta i, des de llavors, ha seguit vinculada amb la música. No obstant açò, no va ser fins als 12 anys quan es va donar compte del seu potencial com a cantant, quan en el col·legi va interpretar la cançó 'We are the world' de Michael Jackson.


Bloc d'Aula 4 anys: 2014\nPublicat per CEIP GUILLEM DE MONTGRÍ a 11:12 Cap comentari:\nUNS ALTRES ALUMNES TAMBÉ ENS HAN PORTAT COSETES PER EL RACÓ DELS PRÍNCEPS I LES PRINCESES...ENS ESTÀ QUEDANT PRECIÓS!!!\nPublicat per Tutora 4 anys a 12:42 Cap comentari:\nHello parents, Amb aquesta cançó repassam les parts de la cara en anglès.\nAls boixos i boixes els hi agrada molt!\nPublicat per CEIP Guillem Anglès a 23:12 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: English, Songs\nEn Anglès estem aprenent el nom dels membres de la familia amb els dits. Als boixos els hi encanta.\nPublicat per CEIP Guillem Anglès a 23:07 Cap comentari:\nAHIR VÀREM INTENTAR FER CASTELLS MIRAU QUINS ARTISTES ESTAM FETS!!!\nPublicat per Tutora 4 anys a 14:45 Cap comentari:\nPublicat per CEIP GUILLEM DE MONTGRÍ a 12:26 Cap comentari:\nLA SETMANA PASSADA VAM CELEBRAR EL CUMPLE DE NA MARA....MOLTES FELICITATS!!! AVIAT ENS PORTARÀ A TOTS EL SEU GERMANET ELIAS QUE ACABA DE NÉIXER...\nPublicat per Tutora 4 anys a 14:51 Cap comentari:\nNA NOAH, NA LUCÍA, NA CAROLINA I EN RICKY ENS HAN PORTAT COSETES SOBRE ELS PRÍNCEPS I LES PRINCESES....ANIMEU-VOS TOTS!!!!\nPublicat per Tutora 4 anys a 14:09 Cap comentari:\nDIA DE SA TRENCADA\nAQUÍ US DEIX ALGUNES FOTOS DEL DIA DE SA TRENCADA I ACTIVITAT TARDOR ....\nPublicat per Tutora 4 anys a 14:08 Cap comentari:\nCOM ALTRES CURSOS EL DIJOUS CELEBRÀREM LA FESTA DE SA TRENCADA...\nAQUÍ US DEIX LA CANÇÓ DE LA CASTANYERA PER ANAR PRACTICANT A CASA.\nPublicat per Tutora 4 anys a 14:34 Cap comentari:\nPublicat per CEIP GUILLEM DE MONTGRÍ a 12:39 Cap comentari:\nAVUI HEM CELEBRAT EL CUMPLE DE NA KAWTAR... MOLTES FELICITATS KAWTAR FELIÇ 4T ANIVERSARI\nPublicat per Tutora 4 anys a 14:40 Cap comentari:\nCANÇÓ LA BRUJITA TAPITA\nAQUÍ US DEIX LA CANÇÓ DE LA BRUJITA TAPITA VIVÍA...QUE TANT US HA AGRADAT.\nPublicat per Tutora 4 anys a 17:41 Cap comentari:\nAQUÍ US DEIX UN ENLLAÇ MOLT INTERESSANT PER JUGAR A CASA.\nAQUEST RECURS EL TENIM GRACIES A LA XTEC.\nPublicat per Tutora 4 anys a 16:53 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Contes de la vaca\nAQUÍ US DEIX CONTINGUTS PER AL CURS 2014/2015\nPublicat per Tutora 4 anys a 14:58 Cap comentari:\nAHIR DILLUNS VAREM COMENÇAR L'ACTIVITAT DEL PLA LECTOR QUE REALITZAREM AL LLARG DEL CURS AMB ELS QUE SERAN ELS NOSTRES PADRINS I PADRINES. AQUÍ PODEU VEURE LES FOTOS DE LA PRIMERA SESSIÓ.\nPublicat per Tutora 4 anys a 14:44 Cap comentari:\nPADRINS I FIOLS\nLOTERIA DE NAVIDAD A BENEFICIO DEL VIAJE DE FIN DE CURSO Y APIMA\nPublicat per CEIP GUILLEM DE MONTGRÍ a 9:49 Cap comentari:\nHello children and parents, here you have the rainbow song. Estem recordant el noms d'alguns colors en anglès amb aquesta cançó. Have fun singing it!\nPublicat per CEIP Guillem Anglès a 18:01 Cap comentari:\nAQUÍ US DEIX LA CANÇÓ "HABÍA UN SAPO SAPO SAPO"...\nPublicat per Tutora 4 anys a 17:26 Cap comentari:\nAHIR DILLUNS, VÀREM COMENÇAR L'ACTIVITAT DE PISCINA....MIRAU QUE GUAPOS ESTÀVEM!!!\nMOLTES GRÀCIES A LES MAMIS I PAPIS QUE ENS VAREU ACOMPANYAR I D'ALTRES QUE HO FAREU DURANT TOT EL CURS.....\nPublicat per Tutora 4 anys a 14:59 Cap comentari:\nEL PASSAT DIVENDRES NA CATALINA VA CELEBRAR AMB TOTS NOSALTRES EL SEU ANIVERSARI. MOLTES FELICITATS CATALINA!!!!\nESTIMADES FAMÍLIES RECORDAU QUE EL PROPER DILLUNS 6 D'OCTUBRE COMENCEM L'ACTIVITAT DE PISCINA....RECORDAU DE PORTAR EL MATERIAL QUE HO PASSAREM PIPA!!!!\nPublicat per Tutora 4 anys a 14:37 Cap comentari:\nEL MURAL DELS PRÍNCEPS I LES PRINCESES ENS HA QUEDAT GUAPÍSSIM....MIRAU MIRAU QUINS ARTISTES ESTEM FETS.....\nPublicat per Tutora 4 anys a 14:31 Cap comentari:\nI TAMBÉ N'AINARA LA GERMANETA DE NA NEREA SERRA VA VISITAR-MOS AMB LA SEVA MAMÀ....MIRAU COM S'ASSEMBLA A NA NEREA I COM ENS AGRADAVA TOCAR-LA...LA SEVA MAMÀ TAMBÉ ENS VA COSETES SOBRE ELLA.\nMIRAU COM LA MIRAM TOTS!!! GUAPA AINARA.... GRÀCIES PER VENIR\nFA UNS DIES EN DIEGO ENS VA PRESENTAR A LA SEVA NOVA GERMANETA, NA MARTINA, QUE VA NÉIXER DURANT LES VACANCES.\nQUE GUAPA ÉS NA MARTINA!!!! EN DIEGO ESTAVA MOLT CONTENT!!!\nLA SEVA MAMÀ ENS VA EXPLICAR ALGUNES COSETES...GRÀCIES.\nAQUEST CURS HEM DECIDIT SER LA CLASSE DEL PRÍNCEPS I LES PRINCESES....\nI ENS AGRADARIA QUE ENS AJUDÉSSIU A BUSCAR INFORMACIÓ SOBRE AQUEST TEMA: CONTES, DIBUIXOS,CANÇONS, PEL·LÍCULES, DISFRESSES....\nPublicat per Tutora 4 anys a 20:56 Cap comentari:\nPublicat per CEIP GUILLEM DE MONTGRÍ a 12:15 Cap comentari:\nCom cada dia, comencem la jornada lectiva amb l'assemblea on ens reunim tots i realitzem una sèrie de rutines com passar llista, anotar aquells nins que no han vingut, quin temps fa...També s'aprofita per a que els nins parlin de les seves coses, expressin els seus sentiments,etc.\nPublicat per CEIP GUILLEM DE MONTGRÍ a 12:11 Cap comentari:\nAQUESTA ÉS LA VOSTRA CLASSE PER AQUEST CURS!!!!\nPublicat per Tutora 4 anys a 14:55 Cap comentari:\nBENVINGUTS A TOTS AL NOU CURS, US ESTIC ESPERANT AMB MOLTES GANES DE FER COSES NOVES I PASSAR-HO MOLT BÉ!!!!!\nFINS DEMÀ. UN PETONET MOLT GROS, NEUS\nPublicat per Tutora 4 anys a 10:59 Cap comentari:\nENDEVINALLES AMB ELS NOSTRES PADRINS!!\nAvui hem realitzat una activitat d'endevinalles amb els nostres padrins de 4t. Ha estat molt divertit i hem passat una estona molt agradable.\nPublicat per Tutora 4 anys a 22:35 Cap comentari:\nUs deixem unes quantes fotos de les festes de carnestoltes que hem tingut a l'escola aquests dies.\nPublicat per CEIP GUILLEM DE MONTGRÍ a 10:47 Cap comentari:\nEl dilluns vàrem començar amb la setmana dels estels 2014 que como cada any organitza el nostre centre Guillem de Montgrí.Primer estem realitzantun taller de fabricació d'estels a l'escola iculminarà aquest diumenge amb el Festival Posa un estel al cel en la seva XXI edició a partir de les 11 hores del matí a Ses Variades, Sant antoni. Us esperem tots aquest diumenge!!!\nPublicat per CEIP GUILLEM DE MONTGRÍ a 12:52 Cap comentari:\nL'APIMA DEL CENTRE INFORMA QUE JA HA COMENÇAT A ORGANITZAR ELS CARNESTOLTES 2014. L'ANY PASSAT VÀREM SER LA COMPARSA AMB MÉS PARTICIPACIÓ DE TOTA LA RUA I HO VÀREM PASSAR GENIAL!!!\nAQUEST ANY VOLEM SUPERAR LA PARTICIPACIÓ DE L'ANY PASSAT I PER AIXÒ US ANIMEM DES DE L'APIMA A PARTICIPAR AMB ELS VOSTRES FILLS I FILLES.\nEL TERMINI PER APUNTAR-SE ÉS EL 27 DE GENER I HEU D'ANAR A L'OFICINA DE L'APIMA PER A FER-HO.\nELS PREUS SÓN: 10 EUROS ELS INFANTS I 15 EUROS ELS ADULTS.\nPublicat per CEIP GUILLEM DE MONTGRÍ a 10:42 Cap comentari:\nNA NOAH, NA LUCÍA, NA CAROLINA I EN RICKY ENS HAN...\nCOM ALTRES CURSOS EL DIJOUS CELEBRÀREM LA FESTA D...\nAQUÍ US DEIX UN ENLLAÇ MOLT INTERESSANT PER JUGAR...\nAQUÍ US DEIX CONTINGUTS PER AL CURS 2014/2015 Feu ...\nAHIR DILLUNS VAREM COMENÇAR L'ACTIVITAT DEL PLA L...\nLOTERIA DE NAVIDAD A BENEFICIO DEL VIAJE DE FIN DE...\nAQUÍ US DEIX LA CANÇÓ "HABÍA UN SAPO SAPO SAPO"......\nAHIR DILLUNS, VÀREM COMENÇAR L'ACTIVITAT DE PISCIN...\nEL PASSAT DIVENDRES NA CATALINA VA CELEBRAR AMB TO...\nESTIMADES FAMÍLIES RECORDAU QUE EL PROPER DILLUNS ...\nEL MURAL DELS PRÍNCEPS I LES PRINCESES ENS HA QUED...\nI TAMBÉ N'AINARA LA GERMANETA DE NA NEREA SERRA VA...\nFA UNS DIES EN DIEGO ENS VA PRESENTAR A LA SEVA NO...\nAQUEST CURS HEM DECIDIT SER LA CLASSE DEL PRÍNCEPS...\nAQUESTA ÉS LA VOSTRA CLASSE PER AQUEST CURS!!!! ...\nBENVINGUTS A TOTS AL NOU CURS, US ESTIC ESPERANT A...


Una conversa amb Burak Cakmak sobre el sector de la moda. ACCIÓ - Agència per la competitivitat de l'empresa\nUna conversa amb Burak Cakmak sobre el sector de la moda\nDe 10.30 h\ta 12.15 h\nEn el marc de la 080 Barcelona Fashion i la fira ITMA 2019, et convidem a participar en aquesta sessió per obtenir una visió global dels canvis i tendències que s’estan produint en el sector de la moda.\nComptarem amb el degà de moda de la Parsons School of Desing a The New School de Nova York, Burak Cakmak, per discutir els reptes de futur de la indústria de la moda des de diferents perspectives.\nDebatrem sobre la sostenibilitat i la manera com s’està convertint en un element clau del sector, l’impacte de les startups i el canvi de negoci que comporten, tendències globals i la internacionalització de les empreses, entre altres temes.\nConèixer les tendències i els reptes de futur del sector de la moda.


Català | Reminyola\nPer això, el departament de llengua catalana i literatura ha actualitzat els seus criteris de cualificació per a ESO. Així, per al curs 2015-2016 donarem importància singular a aquests aspectes. En concret, la nota d’avaluació es nodrirà dels següents blocs:\nPublicat dins de Avaluació, Català, Segon d'ESO\t| Etiquetat com a avaluació, criteris de qualificació, Segon d'ESO, treballs\t| Deixa un comentari\nPublicat el 14 Setembre 2013 per Joan Buades\nLa fem amb l’ordinador i l’enviem per correu electrònic al professor.\nSi no es lliura abans del 15 de novembre, hom podrà ser avaluat però no es podrà aprovar, d’acord amb la programació del departament. Copiar i aferrar de servidors com “El rincón del vago” o “Monografías.com” serà especialment penalitzat.\n2. Després, hi hauran de constar les parts següents:\n– Resum de l’obra (menys de 7 línies)\n– Notícia de l’autor/a (5-7 línies)\n– Parts de l’obra (plantejament, nus, desenllaç i on comença i acaba cadascuna) (5-7 línies)\n– Temps i espai (3-5 línies)\n– Principals personatges (descripció i comentari) (entre set i quinze línies EN TOTAL)\n– Punt de vista de la narració (persona?, omniscient?) (3-5 línies)\n– Comentari personal (argumentat amb un mínim de tres raons) (5-15 línies)\nPer cert, gràcies a Neus Costa Ferrer, teniu aquí una mostra fantàstica de com queda redactada una bona fitxa literària [NeusC4BLECTRevJB].\nPublicat dins de Català, Idees pràctiques, literatura\t| Etiquetat com a fitxa literària, lectures 2013-14, Neus Costa Ferrer, Tercer d'ESO, treballs\t| Deixa un comentari\nMEMÒRIA I OBLIT: UNA ALUMNA REFLEXIONA AMB EXCEL·LÈNCIA\nPublicat el 1 Juny 2013 per Joan Buades\nUna de les competències bàsiques d’alt nivell és ser capaços d’opinar amb propietat sobre textos orals i escrits. Entre les oportunitats de practicar-les que estem tenint a 4t, hi trobem autèntiques mostres d’alumnes excel·lents. Entre ells, hi ha Pamela Borislavova Sergeeva, que – a partir de la visió del documental “Memòria i Oblit d’una Guerra: història d’una república”, un programa emès per la censurada Televisió de Mallorca – demostra tenir criteri propi i capacitat de fonamentar les seves opinions:\nPublicat dins de Alumnes protagonistes, Català\t| Etiquetat com a comentari de textos, Dictadura franquista, esquemes, Guerra Civil, Memòria i Oblit d'una Guerra, Pamela Borislavova Sergeeva, Segona República\t| Deixa un comentari\nTot sobre el català en 100 enllaços\nTot el que vols saber sobre el català ho tens a internet. L’ARA t’ajuda a trobar-ho clicant sobre la imatge.\nPublicat el 21 Març 2013 per Joan Buades\t| Etiquetat com a ARA, eines, llengües\t| Deixa un comentari\n21 gener 2013 per Joan Buades\nPublicat dins de Català, literatura\tEtiquetat com a cançó, eines, literatura, poesia, segle XX\tDeixa un comentari\nAny nou, projectes de recerca cada cop millors\nPublicat el 9 gener 2013 per Joan Buades\nEl trimestre passat vam ser capaços d’arrencar el curs amb uns projectes de recerca que, en alguns casos, sorprenien per la seva participació i capacitat de suggerència sobre el món en què vivim. No els tenim tots gravats, però volem mostrar-vos-en un petit exemple, el del grup d’Andrés Palma, Víctor Jiménez i José Antonio Jiménez. La pregunta clau que havien de respondre era: “Per què hi ha crisi?”. La veritat és que van espigolar ben a fons i us convidem a gaudir d’aquest fragment de la seva prometedora primera feina:\nEn encetar l’any 13, ens plantegem nous temes i millorar la nostra capacitat de fer treballs de recerca de grup, una de les estratègies d’innovació pedagògica més avançades a les zones del món on l’educació palesa excel·lència i qualitat sostingudes. Ja us anirem informant del procés i dels resultats. Mentre, us avancem només quins seran els dos temes que tocaran els diferents equips en aquest segon trimestre:\n– Ser jove avui\n– Les llengües del món\nL’experiència dels primers treballs ens fa donar molta més importància a dedicar temps a aprendre com formular bones preguntes clau per afavorir la confecció de plans de treball ben travats i sòlids, que facilitin la recerca. Igualment, en aquest trimestre introduirem una rúbrica que ens ajudi a valorar la contribució de cadascú a la feina del grup de cara a reforçar la consciència dels beneficis (o dificultats) de muntar equips i de repartir bé les tasques.\nPublicat dins de Alumnes protagonistes, Català\t| Etiquetat com a ABP, Andrés Palma Ortiz, crisi, José Antonio Jiménez Ribas, rúbriques, treballs, Víctor Jiménez Ribas\t| Deixa un comentari


03 de d’abril del 2017. Actualitzada 04 de d’abril del 2017 a les 22:50\nSempre he tingut una agenda. Tan bon punt acabo un treball, el guixo del dia corresponent. És una cosa que m’obsessiona: a vegades ho faig tot amb molt temps d’antelació pel simple plaer d’eliminar-lo de la llista de coses pendents. Necessito anar eliminant tasques, però no només les elimino de l’agenda, també tinc llistes en papers solts i quaderns.\nQuan vaig començar a escriure, tenia un treball de sis hores, en una oficina, i escrivia a la tarda. Hi dedicava més o menys una hora al dia, però sempre. Des d’aleshores, segueixo guixant i guixant de l’agenda, però, a mesura que vaig buidant l’aigua, les idees em condueixen a altres idees, altres articles i altres relats, noves novel·les i diferents maneres d’enfocar un mateix tema.\nPer a la gent com jo, disciplinada però mandrosa, la condició d'etern estudiant és una tortura menta\nQuan comences a dedicar-te més o menys professionalment a l’escriptura, l’agenda no és més que un recordatori: quan hagis entregat totes les columnes, articles, ressenyes, transcripcions, entrevistes, qüestionaris, relats i contes per a nens... et seguirà quedant, sempre, la novel·la. Et convertiràs en un etern estudiant amb una obra sempre pendent de tu, que te la prenguis seriosament. Pendent que et concentris millor per treballar-la, que trobis el moment per revisar-la i corregir-la. Pendent que després la promocionis, la presentis, la defensis. I quan acabis, tornaràs a la casella de sortida de l’obra pendent: una nova història et reclamarà l’atenció. Tornaràs a entregar els altres textos amb un únic objectiu: tornar a tenir temps per dedicar-lo a la nova obra.\nPer a la gent com jo, disciplinada però mandrosa, la condició d’etern estudiant és una tortura mental. I, a més a més, no se sap quan parar. Ara, que hauria de dedicar-me en exclusiva a l’entrega de textos –que m’asseguren un cert equilibri econòmic i estabilitat– i a la promoció del llibre que acaba de sortir, no puc evitar-ho: he començat una nova novel·la; només n’he escrit una pàgina, però ja és la nova obra pendent. Recórrer el territori parlant de la teva escriptura té un efecte col·lateral: que quan arribes a casa i et quedes en silenci, ja estàs desitjant tornar a dedicar-te a escriure. L’ofici sense fi.


Incauten un centenar de plantes de marihuana en un altre habitatge de Masquefa – La Bústia\nPer Redacció / La Bústia 7 d'agost de 2019 a les 13:46 0 768 Visites\nÉs la segona desarticulació dels agents locals en una setmana de cultiu, tràfic i tinença drogues\nLa Policia Local de Masquefa ha incautat una plantació d’un centenar de plantes de marihuana en un habitatge de la urbanització Can Quiseró. És la segona incautació que fan els agents en una setmana dins l’operatiu policial de detecció i desarticulació del cultiu, tràfic i tinença de drogues.\nSi fa uns dies els agents incautaven 800 plantes de marihuana en un habitatge d’El Maset, aquest cop ha estat prop d’un centenar a Can Quiseró. I provocada per la mateixa incidència: un increment en el subministrament elèctric. Els agents han decomissat el material registrat, han desarticulat el sistema de plantació i han traslladat el cas als Jutjats de Martorell.\nDurant el registre, la Policia Local ha detectat que l’habitatge comptava amb una instal·lació pel cultiu de marihuana que hauria estat desmantellada fa pocs dies. L’operatiu policial continua obert i no es descarten properes intervencions en habitatges del municipi.\nFotografia: Un vehicle de la policía local de Masquefa


la meva perdició: 01/03/14\n> El final del camí (The end of the way), participa al Weekend Challenge de Vimeo\nThe end of the way from Magda Revetllat on Vimeo.\nAquest cap de setmana he tingut la sort que Magda Revetllat em convidés a col·laborar en un dels molts projectes en que treballa.\nLa Magda és pintora, il·lustradora i sovint treballa amb les tecnologies digitals i el vídeo per crear obres en col·laboració amb músics, escriptors i altres artistes que després difon a la Xarxa.\nTot i la meva experiència (nul·la) davant la càmera no he pogut refusar de participar. El repte al que ens enfrontàvem era el de crear una peça visual que narrés una història per participar en un dels concursos “Weekend Challenge” que organitza la xarxa de vídeo art Vímeo. Les bases d’aquest concurs són poques però estrictes: hi ha quatre dies per pujar la peça a concurs (avui dimarts era l’últim dia), Ha de tenir una extensió curta (màxim, uns dos minuts) i, en aquesta ocasió, la gravació de la càmera havia de ser en un únic pla seqüència sense talls.\nEl so és va enregistrar dissabte per la tarda i les imatges pel vídeo les vam rodar el diumenge pel matí a la platja de la Barceloneta. Després, Magda va fer la seva màgia i ja ha entrat ha concurs. Aquí en teniu el resultat! ;)\nEl relat que vaig escollir pel vídeo és: “El Final del Camí”, amb el que vaig quedar finalista al VII Premi Literari de Narrativa Breu 2011 Districte V”, recull que va ser publicat per l’editorial Montflorit.\nEn el següent enllaç podeu veure tots els vídeos dels concurs “Weekend Challenge” organitzat per Vimeo:\nEn el següent enllaç podeu veure “My name is Pip” el vídeo que Magda va realitzar per la III Trobada CFFTE organitzada a la biblioteca Elisenda de Montcada i Reixac el passat mes de gener:\n"My name is Pip"\nEn el següent enllaç teniu el web de Magda Revetllat on podreu seguir el seu treball i les últimes exposicions:\nPublicat per Sergi G. Oset a 21:04\nJa tenim en pre venda Monstruari , el nou recull de relats de gènere d’Edicions SECC en el que participo amb el conte Regressió (d...\nA Biel Cusso i a mi ens plau convidar-vos al vermut literari que organitzem aquest dissabte a la llibreria Atzavara. Serà a la un...\nMañana sol, de momento\nLectures a la llum d'una espelma\nJoguines per a nenes?\nUna vida mínima, una vida que val la pena explicar\nDe relacions vampíriques i converses brillantment ximples


Oci nocturn – XARXA PERIFÈRICS\nCategoría: Oci nocturn\n16 noviembre 2020 droguesXPDrogues, Formació, Joves, Oci nocturn, Prevenció, Reducció de danys, _Portada\nLa trobada “Drogues, reducció de riscos i oci”, coordinada per la Sub-direcció General de Drogodependències, ha reunit a les principals entitats d’intervenció comunitària per analitzar la situació actual i trobar noves fórmules de treball. L’aplicació de mesures sanitàries per fer…\nLa casa sola. Oci nocturn en temps de restriccions sanitàries.\n28 septiembre 2020 droguesXPAdolescents, Drogues, Joves, Oci nocturn, Prevenció, Reducció de danys, _Portada\nDes de laClara.info ens apunten els riscos i altres qüestions a tenir en compte quan s’improvitzen festes a casa ara que els locals d’oci nocturn no poden obrir. Des que mitjans d’agost moltes de les mesures sanitàries van restringir especialment…\nEl govern prohibeix fer «botellón» a tot Catalunya, amb multes de fins a 15.000 euros\n28 julio 2020 28 julio 2020 droguesXPDrogues, Oci nocturn, Polítiques de drogues, Salut pública, _Portada\nFer «botellón» ha quedat prohibit a tot Catalunya des d’aquest mateix dimarts 28 de juliol. Però això suposarà que els i les joves no surtin de festa ? Així ho ha anunciat la portaveu del govern, Meritxell Budó, al principi de la roda de premsa…\nCom actuar en Prevenció de drogues en temps de covid19 ? XVI Trobada Perifèrica – versió confinament\n26 mayo 2020 droguesXPAdolescents, Drogues, Joves, Oci nocturn, Prevenció, _Portada\nUna vegada més us convoquem a aquesta trobada d’intercanvi d’experiències entre tècniques i tècnics per tal d’obrir un espai de debat i compartir eines que ens ajudin a afrontar els reptes dels propers mesos. Enguany serà un espai virtual on…\n15 enero 2020 droguesXPAlcohol, Drogues, Formació, Joves, Materials, Oci nocturn, _Portada\nLa Dispensació Responsable d’Alcohol (DRA) és un dels elements clau per reduir els riscos i danys associats al consum d’alcohol. La Subdirecció General de Drogodependències de l’Agència de Salut Pública de Catalunya (ASPCAT), en el marc del projecte “Q de…


96 queries. 1.137 seconds. | ¯\_(°_o)/¯


Administrador – Pàgina 10 – INS El Sui\n1Portada, GeneralPer Administrador setembre 4, 2017\nEl dia 6 de setembre es farà el retorn d’ecoBooks de l’alumnat Horari: de 10:00 a 13:30\n1Portada, General, Inf. SecretariaPer Administrador setembre 4, 2017\nAquest curs 17/18 l’institut el Sui té assignada una administrativa amb 2/3 de jornada. Per aquest motiu l’horari d’atenció al públic serà: Dilluns de 8:00 a 11:30 h i de 15:00 a 17:00 h Dimarts, dimecres i dijous de 8:00 a 12:30 h Divendres de 8:00 a 11:00 h Atentament L’equip directiu\nLLIURAMENT DE BUTLLETINS D’AVALUACIÓ EXTRAORDINÀRIA 6 DE SETEMBRE 2017\nEl lliurament dels butlletins d’avaluació extraordinària de setembre del 2017 s’efectuarà el dimecres 6 de setembre entre les 9 i les 10 h del matí. Les incidències es resoldran entre les 10 i les 11 h. El període de matriculació a 1r de batxillerat per el curs 2017-18 pels alumnes amb pendents a setembre és…


Curs 2009-10 | ESCOLA CAN PUIG DE BANYOLES\nArxiu de la categoria: Curs 2009-10\nPublicat el 4 juny 2010 per mclara8\nBanyoles, Serinyà, Besalú, Argelaguer, Sant Jaume, Castellfollit, Olot i passi-ho bé. Anem d’excursió (bis) els de Can Puig anem d’excursió. Passarem un pont de pedra per damunt del Fluvià. Pujarem al Montsacopa que és un gran volcà. Anem d’excursió (bis) … Continua llegint →\nPublicat dins de Curs 2009-10\t| 1 comentari\nCOLÒNIES DE P-4 I P-5\nPublicat el 2 juny 2010 per mclara8\nELS DIES 17,18 I 19 DE MAIG ELS ALUMNES DE P4 A, P4 B I P5 VÀREM ANAR DE COLÒNIES A L’ESTARTIT, A L’ESCOLA DE MAR MARCEL MAILLOT. EL PRIMER DIA VÀREM ANAR A LA PLATJA A JUGAR AMB LA … Continua llegint →\nPublicat dins de Curs 2009-10\t| Deixa un comentari\nSORTIDA AL CLOT D’ESPOLLA\nPublicat el 24 maig 2010 per mclara8\nQuan finament el temps ens ho va permetre, el passat dimarts 18 de maig els alumnes de cicle inicial vam poder fer la sortida al Clot d’Espolla. A quarts de deu del matí, tot xino-xano, vam començar la caminada cap … Continua llegint →


Xavier Ferràs - IND+I 2022\nSi el coneixement de la innovació fos una persona, seria Xavier Ferràs. Enginyer de Telecomunicacions de professió, actualment és professor del Departament de Direcció d’Operacions, Innovació i Data Sciences d’ESADE, i consultor i ponent especialista en innovació, estratègia, lideratge i gestió tecnològica.\nDes de la seva direcció del Centre d’Innovació Empresarial d’ACC1Ó, s’encarregava de les polítiques de transferència tecnològica i innovació de la Generalitat de Catalunya i formava part dels òrgans de govern de les més prestigioses institucions vinculades a la innovació.\nA més, és un divulgador de la innovació, a través dels seus articles a La Vanguardia o Expansión, però també mitjançant els seus llibres, La Economía de la Felicidad o Innovación 6.0: el fin de la estrategia. El seu blog, Innovació 6.0, és un referent en temes d’innovació.


EDICTE sobre aprovació definitiva d'un projecte, obertura i manteniment de franges de prevenció d'incendis forestals. - iPUC.cat\nEDICTE sobre aprovació definitiva d’un projecte, obertura i manteniment de franges de prevenció d’incendis forestals.\nDOGC | 2-9-2016 | La Cellera de Ter |\n23 de agost de 2016 Anunci d’aprovació definitiva d’un projecte, Projecte d’actuacions en matèria de gestió forestal sostenible, per a l’execució d’infraestructures necessàries en la prevenció d’incendis forestals. Clica per a veure la publicació oficial...\n24 de agost de 2016 Contractació de diferents concursos per a la realització del projecte de construcció d’un centre de consum de biomassa forestal per a la producció d’energia renovable. Clica per a veure la publicació oficial..\n1 de setembre de 2016 Aprovació definitiva del projecte d’obres Millora de camins forestals, 2016. Clica per a veure la publicació oficial..


Tots fem el disc dels 25 anys de La Marató\nTria la cançó que més t'agrada\nDel 6 al 30 de juny, l'audiència de TV3 i Catalunya Ràdio podrà triar les cançons que més els han emocionat de cada un dels onze discos de La Marató de TV3. Perquè, enguany, el disc de La Marató serà molt especial. Coincidint amb els 25 anys de La Marató, serà un doble CD. Catorze temes nous més un recopilatori amb una peça de cada una de les edicions anteriors del disc.\n15/06/2016 - 17.44\nAquest any es farà una edició especial del disc de La Marató de TV3 amb un doble CD, un de noves cançons, com cada any, i l'altre amb les cançons que més han emocionat de cada edició, del 2005 al 2015.\nSeran els espectadors i els oients qui triïn els temes d'aquest disc commemoratiu i recopilatori a través de la web de La Marató de TV3. Perquè "Tots fem el disc dels 25!". Es tracta de triar la cançó de cada CD que més ha emocionat, la que més ha agradat, la que més records evoca... Catalunya Ràdio i TV3 se'n faran ressò a través dels programes "El matí de Catalunya Ràdio", "La vida" i "Divendres".\nTot aquell que ho vulgui podrà triar un tema de cada disc a partir d'una selecció prèvia de quatre temes per any. La selecció prèvia s'ha fet perquè quedi reflectit l'esperit del disc de La Marató de TV3: portar i transmetre les emocions de les cançons a través de gèneres i estils ben diferenciats, interpretats per artistes de sensibilitats i orígens ben diferents. També s'han tingut en compte totes les limitacions derivades de la petició i obtenció dels permisos i llicències de les cançons.\nCinc coses que et passen pel cap quan escales l'estàtua de Colom\nNits de Perseids\nCau un pont de l'autopista en plena zona industrial de Gènova