Trempera literària: 2008\nNovel·la intel·ligent que té com a protagonista la Reina d’Anglaterra que un bon dia descobreix el plaer de la lectura assessorant-se amb Norman Seakins, una mena de pigmalió que a poc a poc convertirà la Reina en una brillant coneixedora de la literatura fins al punt que començarà a sentir una gran apatia envers les obligacions monàrquiques.\n“L’endemà al matí la Reina tenia el nas una mica tapat i com que no l’esperava cap compromís, es va quedar al llit tot dient que potser estava engripada. Això no era gens característic d’ella i tampoc no era veritat; de fet, el que volia era acabar el llibre”\n“El que també va descobrir era que un llibre menava cap a un altre llibre, que se li obrien portes a tot arreu on mirés i que els dies no eren prou llargs per poder llegir el que volia llegir”\n“Però fos Jane Austen o el feminisme o fins i tot Dostoievski, la Reina hi va acabar arribant, i també a molts altres llocs, però mai sense recança”\n“La Reina mai no havia estat efusiva, no l’havien educada així; però en els darrers anys, cada cop més, i particularment en el període immediatament posterior a la mort de la princesa Diana, la monarca es va veure obligada a fer públics sentiments que s’hauria estimat més reservar-se. En aquella època, però, encara no havia començat a llegir, i tan sols ara s’adonava que aquell tràngol no era exclusiu d’ella, i que el compartia, entre d’altres, amb Cordelia, Va escriure al seu quadern: “Tot i que no sempre entenc Shakespeare, el que diu Cordelia, “No puc treure el cor de la boca”, és una afirmació que comparteixo del tot. El seu destret és el meu”\n“—Com alguns de vostès potser ja saben, aquests últims anys he esdevingut una àvida lectora. Els llibres han enriquit la meva vida d’una manera que hom no hauria esperat mai. Però els llibres només ens poden fer recórrer una part del camí i ara em sembla el moment adient per passar de ser una lectora a ser, o a provar de ser, una escriptora“\n“Em sembla que m’estic convertint en un ésser humà. No estic segura que això sigui gaire convenient”\nUn homenatge a l'escriptura i la seva capacitat per canviar l'itinerari vital.\n"I què són, aquests manuscrits? La incontinència verbal d'algú que no tenia qui l'escoltava. El desvari d'un home enclaustrat entre les parets de sa casa, obsedit per sí mateix i pels seus fantasmes... Una xerrameca inútil"\n"Gràcies a les ones conec millor els humans, car la trajectòria d'una ona és una biografia comprimida. Hi ha ones de mort sobtada i ones d'agonia lenta, ones exuberants i ones somortes, ones eixordadores i ones mudes, ones sublims i ones contrafetes, ones carxot i ones carícia, ones díscoles, contracorrent, i ones gregàries, ones promíscues i ones castes, ones clàssiques, ones barroques, ones minimalistes..."\n"Ni tan sols la mort anul·la l'existència car els difunts ens visiten en fotografies, en gravacions, en textos, en la memòria. Tant Passió, com Origen i Saviesa, són ficcions que permeten -que demanen- ser prosseguides. Tenen un futur, més enllà de l'emissió radiofònica, de les planes d'un llibre, del sostre d'un cambró. Sens dubte Ell n'era conscient, d’això sens dubte. Ell pretenia que jo visquera un futur d’aquelles històries"\n"Tinc un armari de paret de vora tres metres d'alt i poc menys d'ample reblert de llibreries plenes de tot el que m'ha passat pel cap (...) Un riu dins d'un armari, una cascada de paraules, un conglomerat de múltiples continguts i diferents formes literàries, barrejats en aparent caos. Aparent, car és l'ordre natural del pensament, lliure de motlles preestablerts, d'estructures simplistes, de començament –nus- desenllaç... Prosa lliure, plena d'incisos, i d'incisos dins dels incisos. El curs del pensament com el curs del temps, que no s’atura"\n25 anys de revistes a Catalunya al Palau Robert de Barcelona\nl'APPEC presenta 'Un país de revistes' per reivindicar la tasca de les publicacions en català\nReflexió exemplificada sobre les metàfores, ingredients del nostre organisme verbal que ens acompanyen en els afers quotidians i en la concepció i la transmissió de coneixements més elevats.\n"Les metàfores esdevenen ajusts indispensables perquè faciliten la comunicació i fan que tot de nocions confuses es transmutin en matèria propera i fàcil"\n"Fer fàcil el que és difícil, fer familiar allò que és aliè: aquest és el joc de la majoria de les metàfores de la vida diària. I per això són tan freqüents metaforitzadors familiars com les parts del nostre cos, com les nostres malalties i bé com les nostres accions diàries"\n"(...) les metàfores formen part indissociable de les nostres necessitats i possibilitats designatives. Sense aquestes estructures, sense la possibilitat de fer aquests viatges aristotèlics, una part essencial del nostre món no tindria cap més alternativa que el silenci"\n"La Informàtica, la Genètica i la Lingüística, tres camps del coneixement que, si de cop es trobessin orfes de metàfores, gairebé haurien d'emmudir (...) Tot de metàfores, fruit, en la immensa majoria dels casos, de la catacresi, és a dir, de la necessitat i la urgència nominatives. Però també hi trobem algunes que voregen la innovació i que, amb el temps i paciència, aniran augmentant en nombre i en originalitat, i que, amb el pas dels dies, es tornaran pràcticament invisibles. Metàfores, encara noves, que només s´expliquen per la presència i l' eclosió de les noves tecnologies, com en d'altres èpoques hi havia tot de dites metàforiques arrelades a la terra, a les feines del camp, als animals (domèstics o feréstecs) i a les fruites i verdures. És per això que ara hi ha gent que té sempre les antenes desplegades i que s'ho sap tot sobre les autopistes de la informació; persones que, de vegades, en arribar d'hora a la feina veuen companys que encara van malament del software (o del programari), o que, cap al final d´una reunió interminable, troben que els patinen les neurones i han de fer un reset o, fins i tot, han de deixar la feina per dilluns perquè cal recarregar les bateries el cap de setmana. O aquella troballa, tan real, en què a un adolescent poca-solta li faltava, no pas un bull, sinó una volta de microones"\nNovel·la que ens explica la història de l'Afganistan durant tres dècades a través del punt de vista de l'amistat de dues dones de diferents generacions: La Mariam i la Laila.\n"Durant els àpats, sempre parlaven. Encara que en Tariq i els seus pares eren d'ètnia paixtu, parlaven persa quan ella era al davant, per a la seva facilitat, tot i que la Laila més o menys entenia el paixtu natiu perquè l'havia après a l'escola. El babi deia que hi havia tensions entre la seva gent, els tadjiks, que eren una minoria, i la gent d'en Tariq, els paixtús, que eren el grup ètnic més nombrós a l'Afganistan (...) Els reis paixtús van governar aquest país durant dos-cents cinquanta anys, Laila, i els tadjiks, durant nou mesos, allà pels 1929 (...) -Per a mi són bestieses, i bestieses molt perilloses, tota aquesta xerrameca de si sóc tadjik i tu ets paixtú i aquell és hazara i l'altre és uzbek. Som tots afganesos, i això és el que hauria d' importar. Però quan un grup governa els altres durant molt temps... Hi ha certa mala voluntat entre la nostra gent, Laila. Hi ha menyspreu, rivalitat. N'hi ha, sempre n'hi ha hagut"\n"Els dos budes eren enormes, molt més alts del que s'havien imaginat per les fotos que n'havia vist. Esculpits en un penya-segat de roca blanquejat pel sol, els fitaven des de molt amunt, com devien guaitar, feia gairebé dos-cents anys abans, es va imaginar la Laila, les caravanes de la ruta de la seda que travessaven la vall (...) Mentre pujaven, el babi els va explicar que Bamiyan havia estat un pròsper centre budista, fins que va caure sota la llei islàmica del segle lX"\n"Ara, les llibertats i oportunitats de què havien gaudit les dones entre 1978 i el 1992 eren cosa del passat. La Laila encara recordava, en aquells anys de mandat comunista, el babi dient: "És una bona època per ser dona a l'Afganistan, Laila"\n"Una massa d'homes amb pics a les mans van entrar al deteriorat museu de Kabul i van destrossar les estàtues preislàmiques que havien sobreviscut als mujahidins. la universitat va tancar i van fer anar els estudiants cap a casa. Destrossaven televisors a cops de peu. Piles de llibres, tret de l'Alcorà, crepitaven enmig de les flames, i les llibreries van haver de plegar. Els poemes de Khalili, Pajwak, Ansari (...) es van convertir en fum"\n"Quan van arribar a Kabul, la Laila estava amoïnada perquè no sabia on havien enterrat la Mariam, els talibans. Volia visitar la seva tomba, estar una estona asseguda amb ella, deixar-hi una flor o dues. Però ara la Laila veu que això és igual. La Mariam mai és lluny. És aquí, en aquestes parets que han repintat, en els arbres que han plantat, a les mantes que escalfen els nens, en aquests coixins i llibres i llapis. És en el somriure dels nens. És en els versos que l'Aziza recita i en les oracions que resa quan s'inclina cap a l'oest. Però, principalment, la Mariam és al cor de la Laila, on brilla radiant amb l'energia de mils sols"\nEn el centenari del naixement de Simone de Beauvoir\nMònica Miró Vinaixa i Abraham Mohino Balet\nAutoretrat de Mercè Rodoreda en què l'escriptora se'ns adreça i parla en veu pròpia. Autoretrat reconstruït a partir de les memòries de l'autora escrites en edat madura, un llarg monòleg de l’escriptora, establert a partir de tot el que va declarar en entrevistes i la reunió dels seus pròlegs.\n"D'adolescent sempre deia que m'avorria molt. Fins als setze anys o disset anys, no vaig sortir de casa per anar a la plaça de Catalunya sola! Potser escrivia per sortir de la monotonia. Potser va ser una manera d'escapar de l'ambient excessivament tancat de casa: la torre, el jardí, els prejudicis de l'època, el culte a Verdaguer, tot massa limitat i hermètic per a una noia com jo, que anhelava traspassar els límits, tractar la gent, conèixer el món, viure. Viure"\n"Llegeixo molt, moltíssim. Tinc temps per fer-ho i n'invento: unes quatre hores diàries des de fa una pila d’anys; en determinades èpoques, un llibre per dia. El dia que no pogués llegir estaria irremissiblement perduda"\n"Si hagués viscut constantment a Barcelona no hauria escrit mai La plaça del Diamant: és producte d'una nostàlgia, és un reflex de tot l’enyorament del meu país (...) El fet d'haver viscut fora m'ha fet idealitzar més el país"\n"L'exili és com sentir-te sense país, perquè en realitat és com si estiguessis sense país. Però d'altra banda, jo crec que, per a un escriptor o per a una artista, una vida difícil i èpoques dolentes són importants com a formació, et fan més humà: viure malament t'humanitza"\n"He vingut a Romanyà de la Selva a morir. A viure a Romanyà de la Selva i morir-hi. És preciós. On és, la casa té una vista meravellosa. Veig el mar. És adir mig Catalunya, el mar, els Pirineus, unes muntanyes davant que tenen tots els blaus que es pugui imaginar (...) M'agrada molt aquesta pau, les alzines, les Gavarres..."\n"Sóc una persona que no he assistit mai a una concessió de premis ni a una taula rodona. El meu ideal és trobar-me sola amb la meva màquina d'escriure i els llibres. Amb tot, fent honor a la veritat, he de dir que haver obtingut el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes m'afalaga, em satisfà, perquè és un reconeixement"\n"M'hauria agradat que la meva obra fos importantíssima al nivell dels més grans escriptors del món, i no per mi, que en aquest sentit no tinc la menor vanitat personal, sinó perquè la seva importància hauria revertit sobre el país. M'interessa tant donar a conèixer el meu país, presentar-lo davant el món en el que té de virtuts i defectes, en la seva problemàtica i els seus petits assoliments, que només això m'exigiria que l'obra que faig fos una mica genial"\n"Tota la gràcia de l'escriure radica a encertar el mitjà d'expressió, l'estil. Hi ha escriptors que el troben de seguida, d'altres triguen molt, d'altres no el troben mai"\nAndré i Raphaël Glucksmann\nLa revolta que va encendre París -i va encomanar-se d’una manera o altra per tot Europa- Llibre escrit a 4 mans i concebut com una mena de diàleg amb alguns capítols escrits pel filòsof André Glucksmann- una de les veus més representatives del maig del 68 i que ara en renega- i el seu fill Raphaël que ens parla també del genocidi de Rwanda tot indicant-nos que aquest genocidi no s’hauria produït si el 68 hagués triomfat\n"El Maig del 68 no va posar en crisi l’escola, sinó que va ser la crisi de l’escola el que va dur al Maig del 68"\n"Teníeu raó quan cridàveu, el 68, "Amb deu anys n’hi ha prou!" però qui va cridar "Amb tretze anys, ja n’hi ha prou!" el 94? Qui va cantar "Tots som tutsis de Rwanda!" vint-i-sis anys després de "Tots som jueus alemanys!"?\n"El membre de la generació del 68, en la seva revolta ocasionalment delirant, però no sagnant, va treure la pols a les idees, va alleugerir les normes, va trasbalsar els estils de vida fins al punt que dreta i esquerra van acabar acomodant-s’hi. Píndola anticonceptiva, avortament lliure i gratuït, emancipació de segon sexe -"el meu cos és meu"- classes i residències universitàries mixtes, majoria d’edat als divuit anys, abolició de la censura, mobilitat social, flexibilitat laboral, reforma de l´escola, liberalització de les ràdios i les televisions... (...) Aquestes mutacions precedeixen, segueixen, enquadren la primavera del 68, la qual serveix de detonador i accelera un moviment de llarga durada que s´escampa per tots els països desenvolupats i es desborda sobre la Terra sencera"\n"Jo proposo de definir retrospectivament el Maig del 68 com la promesa d’una revolució filosòfica. Els joves que, el 68, sovint sense saber-ho, amb molt poca traca, trencaven els dogmes del segle XX són avui a la part final de la seva vida, però no de les seves penes, i lleguen una ferida oberta als seus "desarrelats hereus" "La seva professió de fe col·lectivitzava tres rebutjos; era antifeixista, anticomunista, anticolonialista. Aquesta ètica posava de manifest la voluntat compartida de tancar per sempre els inferns del segle XX, i els participants en el 68 s’hi varen veure reflectits espontàniament, a diferència dels post-68, que no se’n van preocupar més" "Es retreu al maig del 68 de ser "mediàtic". Ho és i amb entrada lliure. La fotogènia de les batalles de carrer i la insolència d’un estudiant pèl-roig que tracta de tu un ministre a la televisió són coses que els obrers amb qui parlo dos dies després valoren molt positivament. El contagi s’escampa ràpidament, omple els mitjans de comunicació de masses"\nEl comissari Brunetti ha de resoldre un nou cas de molta actualitat que té com a escenari com és habitual la ciutat de Venècia.\n"Quin era el llibre del qual sempre parlava Paola quan feia classe de Dickens? ¿Londres Noséquè i el Noséquè de Londres? Brunetti havia quedat parat la primera vegada que n'hi havia llegit alguns fragments (...) El pensament li va volar cap a aquells passatges mentre llegia els informes dels treballadors socials que havien visitat el campament zíngar als afores de Dolo on vivia la família Rocich. L'habitacle familiar era una rulot de 1979 de la qual no existien documents de propietat. I aparentment tampoc no tenia cap mena de calefacció"\n"Brunetti va llegir de punta a punta tots els informes d´arrest dels pares, llavors va passar als documents referits als fills. Tots tres eren coneguts dels serveis socials. Com que havien nascut a Itàlia, sobre l'edat no hi havia dubtes. La més gran, Xènia, tenia tretze anys; el noi, Dusan, dotze. La nena morta, Ariana, en tenia onze"\n"Durant els minuts següents, Calfi va llistar les desgràcies de la família Rocich, o almenys de la versió d´aquestes desgràcies que li havien facilitat a ell. Tots havien estat, en un moment o altre, víctimes de brutalitat. Fins i tot la dona havia rebut cops de la policia, a Mestre, un ull de vellut i esgarrapades de consideració als dos costats del coll. Els nens havien patit persecució a l'escola i tenien por de tornar-hi. El mateix Rocich no podia trobar feina enlloc"\n"L'única prova tangible que tenia respecte al fet que la nena no havia caigut tota sola mentre fugia de l´escenari d'un robatori era el testimoni d´un nen que assegurava que, la seva germana, l'havia matada l'home tigre"\n"Dos dies més tard, van enterrar Ariana Rocich, a San Michele, dins una sepultura pagada pel comune de Venècia. Ningú no sabia del cert la religió de la nena, així que les autoritats van decidir fer-li un enterrament cristià. Brunetti i Vianello van assistir-hi i cada un havia encarregat una corona esplèndida, les úniques flors que hi havia sobre el fèretre. (...) Quan el capellà va acabar la lectura, es va girar cap als dos homes drets: no hi assistia ningú més"\nRelat de vint viatges (Berlín, Sant Petersbourg, Polònia, Xina, Londres, l'Iran, la Manxa del Quixot, el microcosmos dels bisíacs, el nanocosmos de Cicèria, Cornualla...) fets per l'autor des de 1981 fins al 2004.\n"El viatge és una molèstia benigna, una protectora insignificanca. L'aventura més arriscada, difícil i seductora té lloc a casa; és a casa on ens juguem la vida, la capacitat i incapacitat d'estimar o de construir, de tenir o donar felicitat, de créixer amb valentia o entumir-nos en la por; és a casa on ens arrisquem"\n"Ahir al vespre vaig anar al pont de Blackfriars, al lloc on van trobar Roberto Calvi penjat (...). La història és un escorxador i en cada excursió turística o viatge instructiu a llocs rics en història hi ha la grollera i cruel vulgaritat de qui gaudeix del patiment dels altres com un espectacle"\n"Molt més profunda que qualsevol ritu sibil·lí és la vella dita cornish sobre les tres coses més boniques del món: "Una dona amb un nen, una barca amb les veles desplegades i un camp de blat on oneja el vent"\n"Els cicerencs -habitants de la Cicèria- han conservat tossudament, a les seves valls i als seus altiplans, l'istroromanès, i la seva identitat, que al mar infidel i magnànim és fàcil transcendir i perdre. Els cicerencs són probablement la minoria més petita d'Europa, i això sí que es pot considerar una minoria; al segle passat eren uns quants milers i el 1991, en el moment de l'últim cens, vuit-centes deu persones es van declarar istroromaneses"\n"L'encant i la maledicció de la Mitteleuropa consisteixen en la terrible i ferotge incapacitat d´oblidar, en l´escrupolosa memòria que ho registre tot i cada dia rellegeix les actes dels segles, desitjosa de venjar-se de les derrotes sofertes durant la guerra dels Trenta anys amb la mateixa intensitat passional que desperten els fets de la Segona Guerra Mundial"\n"La taula de treball d'Arnold Schönberg també està plena d'objectes, apilonats a desdir en un desordre aparent en el qual només qui els ha deixat i escampat d'aquella manera pot orientar-se (...) Aquesta taula no es troba a Viena sinó a Los Angeles, a l'Arnöld Schonberg Institute de la University of Southern California (la Viena més veritable, d´altra banda, potser sobreviu a l´exili). Aquest mar de coses es troba a la ciutat on el músic es va refugiar per fugir del nazisme; i no la casa on va viure -i on ara viu un dels seus fills, Ronald- sinó a l'institut que reuneix tot el material d´arxiu que el 1976 els tres fills van oferir: sis mil pàgines de manuscrits musicals, literaris i personals, dos mil volums sovint plens d'anotacions autògrafes als marges, assaigs i articles, epistolaris, fotografies, revistes, discos i casets, quadres, testioniatges de diverses classes, de permisos de la Primera Guerra Mundial a felicitacions, documents de tota mena i de gran interès classificats i ordenats amb claredat i precisió"\n"No són les "civilitzacions" les que xoquen; conflictes i guerres neixen de tensions i transformacions que no aconsegueixen resoldre´s en l'ordre prescrit d´un Estat o d'un conjunt d'estats units entre ells en un sistema equilibrat. La Primera i la Segona Guerra Mundial no va ser un enfrontament de crepuscle dels déus entre les cultures germànica, llatina i eslava, sinó el resultat, el descomunal esput sangonós de les convulsions que desballestaven un ordre europeu secular. Les cultures tenen una fesomia pròpia, però no hi ha una identitat rígida i immutble que coincideixi completament amb un país. La democràcia és infinitament superior a una dictadura homicida, però això no fa que Dinamarca, que no ha conegut mai l'oprobi de patir-ne cap, sigui superior a Alemanya, on s´ha practitat de manera terrible. No serveix de res preguntar-se si l'islam és una civilització superior o inferior, sumant i restant l'Alhambra, la xaria, Avicenna i la infibulació. El que compta és , cada vegada i davant d'una qüestió concreta, saber on és la civilització i on és l'ofensa que se li fa. Sens dubte avui el fonamentalisme islàmic, siguin quins siguin els motius que n'han afavorit l'ascens, comporta greus, i de vegades, gravíssims, atemptats als drets elementals de la persona, que haurien de suscitar més protestes per part dels moviments liberals occidentals; no s'han vist gaires manifestacions contra les lapidacions d'adúlteres o les decapitacions d'homosexuals que han tingut lloc en països musulmans"\nAquesta novel·la ens explica la història de l’Afganistan des del 1975 fins als nostres dies a través de l´amistat entre l’Amir, fill d’un home ric i Hassan, un hazara de classe inferior.\n"En Hassan i jo ens vam mirar. Ens vam pixar de riure. El nen indi aviat aprendria el que els britànics havien après a comencament de segle, i el que els russos aprendrien al final de la dècada dels vuitanta, que els afganesos som gent independent. Els afganesos aprecien les tradicions, però avorreixen les lleis. I això mateix passava a les lluites d'estels. Les regles eren simples: no hi ha regles. Fes volar el teu estel. Talla els adversaris. Bona sort"\n"Estirat al llit, en la foscor, la nit que en Rahim Khan va trucar, resseguia amb els ulls les línies paral.leles de color plata que la llum de la lluna projectava a la paret en filtrar-se a través de la persiana. En algun moment, potser just abans de l´alba, la son em va véncer. Vaig somiar que en Hassan corria arrossegant per terra la vora del seu txapan, i el cruixit de la neu sota les botes de goma negra. Cridava per sota l’espatlla: "per tu, ho faria mil vegades més!"\n"Vaig mirar cap a l'oest i em vaig sorprendre de pensar que, en algun lloc més enllà d'aquelles muntanyes, Kabul encara existia. Existia de veritat, no era només un vell record, o el titular d'un article de l'Associated Press de la pàgina 15 del San Francisco Chronicle. En algun lloc darrere d'aquelles muntanyes, a l'oest, dormia la ciutat, on el meu germà de llavi leporí i jo havíem cacat estels. En algun lloc, l'home dels ulls embenats del meu somni havia mort injustament. Un cop, darrere aquelles muntanyes, havia pres una decisió. Ara, un quart de segle després, aquella mateixa decisió m'havia fet tornar a aquesta terra"\nReflexió sobre l'ofici d'escriptor.\n"El meu ofici és una mostra del que he anat pensant com a escriptor, i també del que he anat vivint"\n"Una obra, perquè sigui vàlida, ha de respondre a la identitat de l'escriptor"\n"El lector ha de poder llegir un text que narra amb una mínima fluïdesa, no com qui travessa a cada pàgina un terreny pedregós. El lector s'ha d'adonar que respira, i això passa quan el text ja respira per ell mateix"\n"Ni escriure ni viure m'ha cansat mai. Per això mentre pugui, continuaré amb aquest ofici i amb aquesta vida"\n"Els qui no som lectors professionals ni crítics, sabem que hem llegit llibres de qualitat objectiva, i fins i tot decisius en la història de la literatura, però per damunt de tot recordem algun llibre que ens ha emocionat. Emoció com estimar, és també una paraula maltractada per un ús abusiu. "Emoció" prové de moure"\n"Les idees clares es formulen sempre amb paraules clares. "Jo estic escrivint aquesta pàgina"\n"El llibre parla. És poc respectuós que l´autor vulgui parlar en nom del llibre. El llibre parla al possible lector, i és impertinent que l'autor faci d'intermediari. L'autor se l'ha jugat escrivint, i no se l'ha de jugar interpretant"\nDietari escrit entre l'onze de febrer i el 13 de juliol de 1973. Retrat d'una època: els últims anys de la Dictadura franquista.\n"Tinc la impressió que un dietari -no estableixo, ara, distincions entre diari i dietari- ha de donar d'alguna manera la quotidianitat de l'escriptor i, si és possible, aquella part d'intimitat de què és conscient"\n"És difícil mantenir una cultura amb les traves i irregularitats a què està sotmesa la catalana"\n"Suspensió governativa de la conferència que havia de fer aquesta nit. No en sé els motius, ni els diuen: el que passa és que no n'hi ha cap. Més val no amoïnar-s'hi"\n"Visites a l'editorial. La més agradable, la d'una de les filles de Joan Puig i Ferreter -a qui acompanya en Graells- per tractar de l´edició del dietari (1942/1952) de l'exili, rigorosament inèdit. El títol és fluix, Ressonàncies, i comprèn notes quotidianes, judicis polítics, comentaris sobre el curs de la pròpia obra -El pelegrí apassionat- i, també, opinions literàries sobre l'ofici i sobre escriptors i llibres. Ha de ser interessant, atesa la personalitat d'en Puig i Ferreter... És en aquests moments-i no en la rutina diària-que la tasca editorial és estimulant"\nLa recerca del pare que ha viscut sota diferents identitats participant amb tots els horrors del segle XX.\n"El poema d´Homer diu que Ulisses s´enyorava d´Ítaca, la seva pàtria, i de la seva dona Penèlope. Pel que fa a Telèmac, no sé si Ulisses ni tan sols sabia que tenia un fill...\n-Per què ho diu? Per què no és fàcil oblidar un fill quan se´n coneix l´existència?\nNo va semblar sospitar res.\nLa veritat és que Ulisses no es va interessar per Telèmac fins que va ser a Ítaca. Amb Penèlope és diferent"\n"De vegades sento enyorança per l´Ulisses que va aprendre d´en Wenzel Srapinski les mentides i astúcies pròpies del farsant, que va despertar ansiós a la vida, buscant i superant aventures; que va seduir la meva mare amb el seu encant; que va escriure amb plaer novel.les per al gaudi i el bon entreteniment, i va construir teories amb una lleugeresa juganera. Tanmateix, sé que no és pas enyoranca d´en Johann Debauer o d´en John De Baur. És tan sols l´enyoranca de la imatge que em vaig construir del meu pare i a la qual vaig lliurar el meu cor"\nClàudia Pujol reconstrueix la història de 10 casos de crims reals ocorreguts a les comarques gironines entre els anys vuitanta i noranta a partir de la informació del metge forense Narcís Bardalet.\n"He viscut la medecina forense de manera molt intensa. Precisament la meva feina m´ha fet apreciar encara més la vida, m´ha fet variar la meva escala de valors i, fins i tot, m´ha fet creure en Déu. He dedicat moltes hores a fer preguntes als morts-i sovint m´han respost-. He parlat amb les famílies dels desapareguts i he pogut percebre el seu patiment. He estat en hospitals psiquiàtrics observant les conductes dels malalts mentals. He passat moltes hores en els judicis, presentant informes als tribunals. He visitat moltes víctimes de violència domèstica. He estat a les presons interrogant i visitant assassins, violadors, lladres, pederastes, mafiosos, macarres..., i tota l´àmplia gamma del món de la delinqüència. No és descartable que també hagi visitat algun innocent! De tots ells he après com n´és de complicada, la vida"\n"Li va venir al cap una classe de Medecina Forense, a la universitat, feia forca anys, en què un professor va explicar-los que, històricament, l´odontologia forense havia servit per resoldre un bon nombre d´identificacions: des de Napoleó lV fins al líder de la independència cubana José Martí, a moltes restes cadavèriques se´ls havia pogut assignar un nom gràcies a la mandíbula. En aquell moment va creure que el professor exagerava. Més endavant descobriria que no"\n25 anys de revistes a Catalunya al Palau Robert de...


Comunicat mèdic del Valencia Basket respecte a Cristina Ouviña | Notícies Dígitals\n25/10/2021 26/10/2021 comunicat medic, cristina ouviña, valencia basket\nLa jugadora del nostre primer equip femení, Cristina Ouviña, va patir un colp en el colze en el duel de SuperCup Women del passat divendres. Després de les proves a les quals ha sigut sotmesa, s’ha detectat una lesió en el lligament d’aquesta articulació que la tindrà apartada de les pistes aproximadament 5 setmanes.\n← L’Acadèmia Valencia CF, de nou entre les millors d’Europa\nEl departament de joventut de la Mancomunitat La Costera – Canal organitza el I Fòrum Jove →


Auditori-Teatre SALA SANTA LLÚCIA - PROGRAMACIO PEL MES DE JUNY\nDivendres 1 de juny a ¼ de 9 del vespre dins del cicle de CINE CLUB, projecció de LESA HUMANITAT.\naquest documental serà presentat pel seu propi director\nLESA HUMANITAT dona veu i visibilitat a les víctimes del Franquisme, recull els seus testimonis, vol acabar amb la indiferència de bona part de la societat i restituir el seu dret a la memòria i a la justícia, aquests són els seus objectius. Un documental sense\nànim de lucre sobre memòria històrica i justícia universal.\nQuè passa quan els drets humans es violen de manera continuada i sistemàticament?. I si a més aquests delictes de genocidi han tingut lloc en un passat recent?. I si a més existeixen lleis emmarcades dins un marc democràtic que emparen la impunitat i exoneren als genocides?\nLa jurisdicció universal pot conformar una gran motivació que pugui accionar i impulsar resolucions judicials que vetllin per la reparació de les víctimes que han patit la indefensió i als quals se’ls ha coartat la seva llibertat com a ésser humà.\nLA CRÍTICA HA DIT "Un treball excepcional que repassa els fets d’aquest país des de la Guerra Civil fins avui i explica perquè la sistemàtica violació dels Drets Humans a Espanya no es corregeix": El Público\n"Plorant, tapant-me els ulls, mossegant-me els llavis a vegades, sospirant, retorçant-me al seient, enfonsant-me, emocionant-me. Comprenen, descobrint. Estava veient la presentació a Madrid del documental Lesa Humanidad : Bea Talegón\nHÈCTOR FAVER: es director, guionista y productor de cine. Ha sido profesor cinematográfico durante 28 años en el Centro de Estudios Cinematográficos de Cataluña. Como realizador ha dirigido varios largometrajes, entre los que se encuentra La memoria del agua (1991), seleccionado en la Sección Oficial del Festival de Cannes. El documental Lesa Humanitat (2017) es su último proyecto.\n2017: Premis Gaudí: Nominada al Millor documental.\n2018: 8 CANDIDATURE ALS PREMI GOYA\n(VO Català. Durada: 98’’)\nDiumenge 3 de juny, jornada de PORTES OBERTES amb motiu del\nDia de l’Associacionisme Cultural 2018 (DASC)\nAquest any es celebra l'Any Europeu del Patrimoni Cultural\nDurant tot el dia els diferents grups que estant integrats a la nostra entitat, ( “Esbart Santa Llúcia”, Coral “L’Harmonia Reusenca”, Orquestra Sinfim del grup “Arrelats”, Recital de poemes a càrrec de Ramón Llop, del col.lectiu “El Trole”, Grup de teatre “Desgavellats”), que realitzaran diferents representacions o intervencions.\nVeure programa d’horaris i representacions.\nDijous 7 de juny a les 8 del vespre, JAM POETICA amb el tema :\nMalats i Maleïts\nOrganitzat pel Safareig Poètic.\nDissabte 9 de juny a les 12 del migdia, participació en la 8a. Edició del festival SIMFONIC (Festival de concerts simultanis), amb la participació de la Escola de Música SILOFON de Reus\nDiumenge 17 de juny, a les 8 del vespre, actuació de la coral ACORS DE REUS, amb interpretació de diferents peces que composen el seu repertori, amb musica en directe.


Ajuntament de la Garriga/Arriba el 1r Festival de la Infància de la Garriga\nData i hora oficials: 27/05/2020 05:21\nArriba el 1r Festival de la Infància de la Garriga\nEls propers 4 i 5 de juny la Garriga celebrarà el seu 1r Festival de la Infància amb dos dies plens d’activitats per als més menuts. El festival es desenvoluparà en diversos espais del centre del poble i inclourà propostes diverses.\nL’objectiu és avançar cap a un poble respectuós, amable i encara més adaptat per als nens i nenes, i és una actuació prèvia a la futura creació d’una Regidoria de la Infància a l’Ajuntament.\nDíptic Festival Infància la Garriga


Educació considera «molt clara» la destitució de la directora del CFA Girona - Empordà\nEducació considera «molt clara» la destitució de la directora del CFA Girona\nDes del departament es confirma que la resolució serà «efectiva aquest mes» i que l'afectada «pot recórrer per la via contenciosa-administrativa»\nmarc verdaguer. girona 05.03.2021 | 06:30\nConcentració de suport davant els serveis territorials d'educació. comissio suport cfa\nConcentració de suport davant els serveis territorials d'educació.\nDes del Departament d'Educació no es comparteix la sorpresa amb què des de l'entorn de l'escola d'adults de Girona s'ha rebut la contundent resolució de l'expedient a la seva directora que ha acabat amb la destitució d'aquesta. «És una resolució molt clara per una situació anòmala que Inspecció va detectar», expliquen des del departament que dirigeix Josep Bargalló que, confirmen que «a la directora ja se li va comunicar el cessament que serà efectiu aquest mes». Ara, Educació haurà de plantejar al claustre de professors una alternativa per refer l'equip directiu del CFA Girona - Escola d'Adults sense impedir això que, com expliquen des del mateix departament, l'actual directora «pot recórrer la decisió per la via contenciosa-administrativa».\nLa resolució de l'expedient amb la destitució de la directora ja es va fer pública dimecres, en la primera de les concentracions que la comissió de suport al CFA Girona està fent davant l'edifici de la Generalitat, seu dels serveis territorials, i que podrien acabar amb una vaga. Per ahir, dijous, havia estat programada una reunió entre representants del professorat del centre i el delegat d'Educació a Girona, Martí Fonalleras, que va ser suspesa en una mostra, segons la comissió, del poc diàleg que hi ha hagut des de l'inici d'aquest procés fent que «per desgràcia no sabem què depara a la nostra direcció ni al nostre centre (resta de professorat, alumnat...)».\nEl cas que ha acabat amb la destitució de la directora de l'escola d'adults de Girona va arrencar fa un any. El febrer del 2019, una inspectora del Departament d'educació, que era nova per a l'escola i que ja no està adscrita al centre, en el marc del CFA va detectar que en una aula s'hi feien classes de preparació per a l'accés a la universitat de majors de 25 anys que no formaven part de l'oferta educativa oficial del centre. I, segons expliquen des del professorat, des de fa anys, ja abans de l'arribada del nou equip directiu, l'escola cedeix una aula perquè una professora externa ofereixi a un grup d'alumnes que volen les assignatures per preparar l'accés que l'escola no ofereix. En aquest cas les específiques de ciències. Una pràctica, que segons s'explica en una carta de suport feta pública aquesta setmana per l'escola d'adults de Sant Feliu de Guíxols, és habitual en molts altres centres de formació catalans i, com ha recordat sempre des de l'escola gironina, coneguda pel departament. La problemàtica de la manca d'hores per preparar bé l'accés a la universitat per a majors de 25 anys ja fa molt temps que s'arrossega i, de fet, des de la mateixa escola d'adults ja van organitzar en el passat una recollida de signatures per demanar que s'integrés a l'oferta formativa reglada.\nDesprés d'aquella visita del mes de febrer, on la inspectora no va fer cap comentari, a l'escola d'adults de Girona no van tenir cap més notícia fins a l'estiu quan la directora va rebre la comunicació que se li havia obert un expedient greu. Entre el juliol i ara, quan l'expedient ha acabat amb la destitució de la directora, només hi ha hagut una reunió entre els membres de l'escola i el departament. La segona havia de ser ahir, però es va haver de suspendre.


- glitter green sign gold sweet/ Personalizada del estilo del dise???¡¯???¡Ào de la PU Caso de encargo del cuero del tir???¡¯????n del s: Amazon.es: Electrónica\n- glitter green sign gold sweet/ Personalizada del estilo del dise???¡¯???¡Ào de la PU Caso de encargo del cuero del tir???¡¯????n del s - Cao - For Apple\nNúmero de modelo del producto CAO-R-IP6-5001347\nNúmero de producto CAO-R-IP6-5001347


Fácil de matar, Maruja Torres. Planeta. Abril, 2011. 254 pàgines. 19,50€ M'agrada la Maruja Torres periodista i la Maruja Torres novel·lista, excepte quan guanya el Premi Nadal. Esperadme en el cielo em sembla la menys bona de totes les seues obres. Crec que m'agrada la novel·la negra, la...\nLa novel·la de Dickens, Neus Canyelles. Proa. Setembre de 2010. 174 pàgines. No sé per a que ha de servir la literatura, si és que ha de servir per alguna cosa. A mi La novel·la de Dickens m’ha servit per a passar un horabaixa al sofà, amb la manta de quadres damunt les cames i...\nCorrer, Jean Echenoz. Anagrama, 2010. 140 pàgines. 14,50€ És un llibre estrany. És clar, és la biografia estranya d’un home estrany. El biografiat és Emil Zàtopec. La locomotora, li deien. Va ser un corredor de fons Txec durant el final de l’etapa més dura de la dictadura comunista. Segons...\nSe Sabrà tot, Xavier Bosch. Proa, 2010. Premi Sant Jordi, 2009. 302 pàgines. Se sabrà tot és una novel·la que es deixa llegir molt bé. Que es fa llegir. Que t'obliga a continuar llegint i no pots parar fins que no l'acabes. Val. Aquests són uns atributs fantàstics, genials,...\nNARRATIVA, xavier bosch\nEl músic del bulevard Rossini, Vicent Usó. Finalista del Premi Sant Jordi, 2008. Proa, febrer de 2009. 188 pàgines. 18€. Més d'un any ha esperat aquesta novel·la a la taula d'obres pendents de llegir. Ara em sap greu. Em sap greu no haver-la llegida abans perquè durant aquest any no l'he...\nEl mes más cruel, Pilar Adón. Impedimenta. Abril de 2010. 195 pàgines. 17,90€ Vaig comprar el llibre perquè, com ha he dit altres vegades, m'agraden els llibres d'Impedimenta. No coneixia Pilar Adón, però solc coincidir amb les crítiques que Maria José Obiol publica al Babelia, i a la...


Decathlon obrirà una botiga urbana a la Rambla - El diari digital de Sabadell - iSabadell\nDecathlon obrirà una botiga urbana aquesta setmana a Sabadell. En concret, al número 91 de la Rambla. Es tracta d’una botiga de petita dimensió, que s’està potenciant en els darrers mesos.\nLa companyia francesa arriba a les 35 botigues sota el nom de Decathlon City. Obriran al número 91 de la Rambla i segons un paper enganxat als vidres, ho faran el proper divendres 9 de juny a partir de les 10 hores. Es tracta d’un model de botiga diferent a les grans superfícies, ubicades per exemple a Terrassa o Mollet, o en breu al centre comercial de La Maquinista, de Barcelona. Serà més aviat una botiga esportiva de petit format.\nDecathlon és present actualment a 29 països i té unes 1.100 botigues al món. A Espanya va arribar ara fa 25 anys, a Terrassa. Actualment té 132 botigues dins el territori espanyol, de les quals 35 responen al concepte de botiga urbana.\nFoto portada: local on s’ubicarà la nova botiga. Autor: David B.


El Ple del Consell aprova els convenis amb els 7 ajuntaments que executen inversions amb el FEDER - Consell Comarcal de la Ribera d'Ebre\nEl Ple del Consell aprova els convenis amb els 7 ajuntaments que executen inversions amb el FEDER\n30 maig 2018 · Noticies\nCaminada popular al GR-99.\nEl ple del Consell Comarcal de la Ribera d’Ebre ha aprovat aquesta tarda els convenis de col·laboració entre l’ens i els 7 ajuntaments de la comarca on es preveuen actuacions del projecte Ribera d’Ebre: Camí de Sirga, Camí de Riu, cofinançat amb fons europeus de desenvolupament regional (FEDER 2014-2020).\nAquests set convenis recullen el compromís de pagament dels ajuntaments, que fa possible tirar endavant un Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FEDER) d’àmbit comarcal, amb una inversió prevista d’1.245.571 euros, fins a l’any 2020. L’objectiu del projecte és convertir la comarca en un referent del turisme actiu i sostenible, posicionant la Ribera com a destinació de senderisme i cicloturisme, amb el suport d’un ajut europeu de 629.379,13 euros. El Consell coordina les actuacions d’un projecte comarcal que potenciarà l’actual GR-99 i subrutes d’interès turístic al seu pas per la Ribera, que beneficiaran als 7 municipis implicats, però també a la resta de pobles riberencs.\nCada poble fa front a un import proporcional a la inversió del seu projecte\nEls 7 ajuntaments implicats signen un conveni particular amb el Consell, cadascun segons el valor del projecte que executa amb el FEDER. La inversió prevista en cada municipi serveix de base per calcular la quota proporcional per a cada ajuntament en concepte de gestió: en total 31.468,96 euros, que els consistoris han d’abonar al Consell pels treballs dels tècnics comarcals i les despeses de la gestió del mateix projecte. Aquesta quota dels ajuntaments al Consell s’abonarà en tres anualitats, la primera aquest 2018, i fins al 2020.\nEn el cas Vinebre, la inversió del FEDER contempla un projecte de sala d’exposicions i activitats al Centre d’Interpretació Ca Don Joan, per valor de 95.124,40 euros. A la Torre de l’Espanyol, la museïtzació d’un centre de visitants (30.062 euros). A Móra la Nova, els equipaments per la xarxa de camins i un punt d’informació (108.692,50 euros). A Móra d’Ebre, una passarel·la de vianants sobre el barranc de Faneca (108.623,95 euros). A Ascó, la restauració paisatgística del castell i la millora del GR-99 al Pas de l’Ase (476.876,43 euros). A Riba-roja, la Baixada de la Barbulla, la plaça del Molí del Sindicat, un embarcador i una zona de bany (249.474,17 euros); i a Miravet, l’adequació de l’entorn de l’oficina de Turisme i la millora del tram final per accedir al castell.\nA més, a Miravet i Ascó el FEDER també inclou la inversió necessària per redactar el projecte i assumir la direcció de l’obra prevista; i el de Miravet encara preveu un tercer annex amb la partida prevista per dotar de personal l’oficina de Turisme.\nAltres actuacions transversals\nA més, un 16 per cent de la inversió del projecte FEDER va destinada a actuacions supramunicipals, com la senyalització general del GR-99 i altres subrutes de diferents municipis, un pla de manteniment i millora d’aquest camí de llarg recorregut especialment per als punts crítics de l’itinerari, una campanya de promoció de la Ribera i un mapping per promocionar els actius de la Ribera a tots els pobles. Això són gairebé 250.000 euros, dels quals 101.050 estan subvencionats pels fons europeus, i per a la resta el Consell optarà a la convocatòria del Pla de Foment Turístic de Catalunya d’aquest any 2018.


L'ANC pretén 'esborrar la frontera' - Notícies Societat - Notícies Societat - e-notícies\nSocietat · 17 d'Agost de 2012. 18:05h.\nL'ANC pretén "'esborrar la frontera'"\nJoan-Daniel Bezsonoff, Maria Mercè Roca, Toni Albà i Montserrat Carulla participaran a la marxa\nUn acte de l'ANC a la Catalunya Nord, en una foto d'arxiu\nL'Associació Nacional Catalana (ANC) realitzarà aquest diumenge una marxa fins a la Jonquera per "esborrar la frontera artificial que divideix el Principat en dos estats diferents".\nCinc caravanes diferents de vehicles confluiran a la Jonquera per fer, a partir de les sis de la tarda, l'acte central d'aquesta reivindicació organitzat per les assemblees de l'Alt Empordà i la Catalunya Nord.\nLes caravanes sortiran de la Cerdanya-Conflent, Vallespir, Salses, l’Alt Empordà i de les comarques gironines, que aglutinarà tots els vehicles que vinguin del sud.\nHi participaran, entre d'altres, els escriptors Joan-Daniel Bezsonoff, Maria Mercè Roca i Joan-Lluís Lluís; l'actriu Montserrat Carulla; el músic Pep Sala; l'actor Toni Albà i el tinent d'alcalde de Figueres, Josep Maria Godoy.\nEls beneficis produïts per les diferents activitats i el bar es dedicaran integrament a la campanya Foc al cor, salvem l'Empordà!\nReclamen "justícia" per a les 'Pussy Riot' a la Sagrada Família\nSobiranistes escocesos insten el Govern a convocar un referèndum\n#16 Jotapé, Terrassa, 20/08/2012 - 09:16\nAquests no volen esborrar fronteres, sinó canviar-les de lloc.\nHipocresia no, gràcies.\n#15 Mateu, Barcelona, 19/08/2012 - 17:58\nTindriem que esborrar el Tractat dels Pirineus. Estic d'acord, encara que m'ensumo que no serà gens fàcil... I aleshores, també podríem impugnar el Compromís de Casp... Com que aquí, a Màtrix, com tot és virtual, tot està per fer i tot és possible: Qualsevol deliri, qualsevol bajanada té públic.\n#14 Mola mazo, Barcelona, 18/08/2012 - 14:02\nVacaciones gratis en el Pirineo. Montas un chiringuito indepe, pides una subvención y voilà, vacaciones gratis a costa del contribuyente. Esto es genial, el único pero es que has de hacer un poco el pena como estos. Si se dedicaran a trabajar y no a tocar lo que no suena, podrían pagarse los paseos.\n#13 Candide, Cataloniawatch, 18/08/2012 - 13:48\nLa crème de la crème intel.lectual de Catalunya. Hay que hacerlos caso. Estamos perdidos.\n#12 RKT, ALICANTE, 18/08/2012 - 12:41\nTotalmente de acuerdo, el Rosellon debe volvoer a\nser español, como Gibraltar


Últims programes - Factor estiu - Pàgina 7\nFactor destacat. Espectacle Somorrostro\nLa ballarina i directora de la companyia Trànsit Dansa, Maria Rovira, reivindica al Teatre Condal el Somorrostro, el barri de barraques que es va erigir a la sorra de la Barceloneta i del qual avui no en queda res. L'espectacle, es podrà veure a Barcelona del 16 d'agost fins al 4 de setembre en el marc del festival Dansalona, i avui ens en parlen la directora de l'espectacle, Maria Rovira, i tres dels ballarins que en prenen part: Reynaldo Ribero, Maria Garriga i Daniel Rosado.\nCada setmana Eva Mor analitza i explora les diferents possibilitats de les relacions de parella i la seducció. Avui ens parla de l'amor Ikea: tots i cadascun de nosaltres ens identifiquem amb alguna mena de moble, i ella intentarà saber quin i per què.\nNova sèrie "Kubala, Moreno i Manchón", a TV3\nAvui ens visiten els actors Marc Cartes, Núria Gago i Jordi Martínez, tres dels actors que protagonitzaran la sèrie "Kubala, Moreno i Manchón", que ara està en fase de rodatge.\nEl periodista Toni Mata "tuneja" cada setmana un personatge cèlebre i ens dóna les claus per poder-nos-hi assemblar, en cas que aquesta sigui la nostra intenció. Aquesta setmana és el torn d'Ernest Hemingway.


Jennifer Wehlacz – 18kt Contemporary Jewelry\n12 de Novembre de 2009 MartaOmsDeixa un comentari\nLes peces d’aquesta noia són espectaculars, a la seva web hi podreu trobar les seves tres col·leccions “Imprudence”, “Ideal Beauty” i “Mirth”. Us recomano les peces de “Impudence: Adornments in Rubber” que pertanyen a la seva tesis i estan fetes amb goma…no es pot descriure amb paraules!!\nThe pieces of this girl are spectacular, at her website you will find her three collections “Imprudence”, “Ideal Beauty” and “Mirth”. I recommend the pieces “Impudence: Adornments in Rubber” which belogs to her thesis and are made with gum … I can’t describe with words!!\nGoMA, Greenwood, gum, Ideal Beauty, Imprudence, Jennifer Wehlacz, Mirth, USA\nNus by Salvadó Mallol


↑ 3,0 3,1 «tríglids». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\n↑ 9,0 9,1 Linnaeus, C., 1758. Tomus I. Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Editio decima, reformata. Holmiae. (Laurentii Salvii): (1-4), 1-824. \nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Tríglids&oldid=24327022»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 jul 2020 a les 09:25.


teatre – AMPA Vedruna Vilafranca\nObra de teatre de Nadal: Abans de les dotze!\nObra de teatre de Nadal: CAMPI QUI PUGUI\nEn Martí, la Maria, en Lluís i la Mireia es van graduar al Sant Elies el curs passat. Els QUATRE havien estat alumnes de l’extraescolar de Teatre, i quan van marxar de la nostra escola van formar la seva companyia teatral, MOLTA MERDA. Ens ha arribat la notícia que estrenen la seva primera funció el proper …\ncarles casas, exalumnes, teatre\nEls alumnes de l’extraescolar de teatre participaran en la funció dels Pastorets de l’escola\nCom és costum des de fa uns anys, els nens i les nenes de l’activitat extraescolar de teatre que organitza l’AMPA participen en la funció dels Pastorets de l’escola, sota la direcció del Carles Casas i Bolet. Com sabeu, enguany l’obra tindrà lloc el dia 12 de desembre al Casal de Vilafranca amb dues session …\nextraescolars, Nadal, Pastorets, teatre


Alta de l'Impost sobre Activitats Econòmiques (IAE) per inici d'activitat - Seu electrònica - Ajuntament de Tarragona\nAlta de l'Impost sobre Activitats Econòmiques (IAE) per inici d'activitat\nÉs un impost que grava les activitats empresarials, professionals o artístiques que facturen més d' 1 milió d'euros anuals.\nL’IAE és un impost periòdic. El seu període impositiu coincideix amb l’any natural, tret de les altes que és de la data d’inici de l’activitat fins al final de l’any natural. En aquest cas, les quotes es calcularan proporcionalment al nombre de trimestres naturals que restin per a finalitzar l’any, inclòs el del començament de l’exercici de l’activitat. L’impost s’acredita el primer dia del període impositiu.\nLes altes són prorrateables per trimestres naturals; conseqüentment, la quota tributària es liquidarà en funció dels trimestres naturals en què es realitzi l’activitat.\nEn els anys posteriors l’impost s’acredita l’1 de gener. El pagament es farà mitjançant rebut dins del termini Atorgat a l’efecte per l’Ajuntament (16 d’agost al 5 de novembre).\nLes persones jurídiques no exemptes del pagament. Poden presentar les declaracions d’alta els subjectes passius, els seus representants legals o els presentadors.\nExempcions: Persones físiques, societats que inicien la seva activitat, societats que exerceixen activitats amb una xifra de negoci inferior a un milió d’euros.\nDurant el mes següent a la data d’inici de l’activitat.\nModel declaració i liquidació de l'Impost d'Activitats Econòmiques (IAE) (castellà)\nModel declaració i liquidació de l'Impost d'Activitats Econòmiques (IAE) (per imprimir i emplenar manualment) (castellà)


Hanna B - que no sap on és i d'això tracta-: escudella de bolets\nacabo d'escoltar el nou capítol de caçadors de bolets. mentre fregava plats i endreçava la casa i sopava, i la meva sensibilitat ha quedat força afectada.\nno li he trobat la més mínima gràcia a la intenció de fer ídem, el locutor emprava un to cínic ridiculitzador absolutament insultant. si jo fos de la família de l'avi-pare-nét que han tingut la gentilesa d'acompanyar els de l'equip del programa (en vocabulari tevetresià) els denunciava per falta de respecte.\nla delicada línia que traspassa l'ironia de l'insult és per a alguns inexistent. si he aguantat ha estat per la recepta, i per a més inri ha consistit en un carpaccio amb fetge. zero points. dit avall. que els tallin el coll!!!!\nestic en ona germanor universal i no suporto les coses lletges. per desgràcia, n'estic.em envoltada.ts. m'agradaria ser l'ultrasuperminyona i tot volant per la ciutat, escombraria brutícies, endreçaria destrosses, donaria lluentor al polsegam generalitzat i teletransportaria ciutadans atrafegats als seus destins en un senzill joc de mans. ho deixaria tot que faria goig.\nla dèria neteja i ordre m'agafa de tant en tant en grau extrem, i no descarto que els nous veïns del davant, okupes per a més detall, en tinguin alguna cosa a veure. amb el moviment okupa nostrat no puc tenir la més mínima simpatia, degut a la seva manca de pretensions higiènico-sanitàries. i no cola que es tracti d'una micofàgia extrema.\nem consta que a berlín i amsterdam per dir dues ciutats on el moviment es respecta, les coses són ben diferents. així doncs, on és l'ong que s'apunti el tanto i envii els nostres llardosos okupes a fer un erasmus per l'europa civilitzada? que tornin nets i polits i educats i desenganxats de substàncies evasives i llavors potser els entendria i fins i tot donaria suport. jo i molts. i així arribaria el seu desitjat suport civil massiu i s'engegaria la somniada revolució per una vivenda digna. i una cosa duria a l'altra i un món millor seria possible.\npotser estic molt tralarí. es pot culpar el temps. els contrastos rasca al matí-calda al migdia-fresca al vespre m'obliguen a posar-me una peça de roba cap a la que no tinc cap simpatia: els mitjons de mitja. surto de matí de casa i torno de nit. es descarten doncs, tant les botes com les sandàlies, únic calçat que gasto amb plaer.\nja són dues les setmanes obligada a les sabatetes amb mitjons de mitja, i vull aprofitar aquest espai per a denunciar que han estat dissenyats per misògins que aspiren a que totes les dones patim de varius. el meu ample de cama es pot considerar standard-petit i tot i així quan em trec els maleïts mitjons les meves dues cames porten unes marques de tortura esgarrifoses. l'opressió deu afectar el meu ja minvat raonament. sens dubte.\nsi fes fred, em podria posar mitjons i botes i les meves cames ho agrairien i la meva circulació encara més i aquest blog no diguem i no és tant demanar que ja som octubre. vinga fred, que ja trigues!\nimatge: un fan dels bolets en totes les seves vessants.\n# posted by Hanna B : 10:20 p. m.\nno t'imaginava demanant fred... però si! fred vine aqui!!! i carrega't mosquits i mosques de pas...\nPer cert! com q el bloglines no m'ha avisat que havies fet un post nou estava a punt de fer-ne jo un demanan-te una major activitat! que darrerament no posteges tant... però t'has salvat perquè he decidit entrar al teu blog (passant de bloglines) i he tingut l'agradable sorpresa de veure q havies postejat!!!\nNo obstant el post segueix en la meva ment... si trigues massa fins al proper engegaré una campanya!!!\n# posted by bellosoli : 2/10/06 11:31 p. m.\nHanna, quina manya t’has donat a fer el post, jo també he vist el programa dels bolets i també he pensat que aquests de la Tv3 sempre es volen fer els graciosos i que tot sovint es passen.\nSí!!! Jo també vull que vingui una mica de fresqueta !!!\nM’agrada molt el teu bloc, sovint passo per aquí però soc una mica mandrosa a l’hora de deixar comentaris.\n# posted by jaka : 2/10/06 11:42 p. m.\nHola Hanna ,\nTotalment d'acord amb els Caçadors, realment insuportable !\nI a sobre micofag com soc, l'ou de reig fa anys que s'em resisteix, i justament l'avi,fill,net n'han trobat una pila (el segon dia) quina enveja noia!!\nRespecte a la neteja, civisme, bona educació, conducció responsable, menys sorroll, convivència, etc brilla per la seva total absència, en aquesta societat que estem creant.(on anirem a parar !!)\nRealment has fet un post que m'hauria agradat escriure a mi, felicitats noia !\n# posted by Anònim : 3/10/06 12:53 a. m.\nEl fred, parlant de bolets, ja ha arribat, doncs dissabte passat vaig trobar i menjar els primers fredolics de la temporada, aquells bolets que només acostumen a sortir al novembre, quan les temperatures permeten l'ús de botes, jerseis, mitjons de llana, abrics, anoraks i, si algú n'és aficionat, calçotets llargs. Deu ser que els humans pateim algun transtorn sensorial.\n# posted by dErsu_ : 3/10/06 9:49 a. m.\nHola Hanna, jo recolzo la proposta d'en Bellosoli.\nLo dels caçadors d'ahir va ser patètic, potser una mica de broma s'accepta, però es van riure de tota la familia.\nSi vols algun consell com a Presidenta de l'escala, m'ho dius. Per sort jo no tinc okupes.\nJo tinc pànic que vingui el fred, sobretot per el famòs canvi de roba d'armari.\n# posted by jbauer : 3/10/06 9:56 a. m.\nDoncs a la meva filla li va agradar el programa dels bolets i aquest diumenge\nja m`he compromès a anar-ne a buscar a primera hora. (pels voltants d`Igualada suposo, que també n`hi han).\nPerò teniu raó en el tema tràgic que TV3 esta caient en picat.\n# posted by Chamb : 3/10/06 1:43 p. m.\nAi, tralarilu, quan tinguis una estoneta aterra a casa meva i deixa-me-la ben lluenta i brillant. I el meu carrer, que cada dia que passa està més gris i polsós i trist.\nParticularment el rollo okupa em posa del revés, tota aquesta gent que protesta tant de les hipoteques i que no han pagat tres rebuts seguits en la seva vida, no ja d'hipoteca, sino de aigua o de llum. No paguen res més que la pelu on els claven per les rastes, o pels rapats aquests amb llarg per la nuca i serrell tallat ben curt i ben recte, que van tots uniformats i ben wais, i no és gens barat anar tan enrollat. I sí, són ben poc higiènics, que no els costaria res no deixar tot fet una cort al seu voltant. puaj.\nUn cop més em congratulo de no veure la tele en absolut.\n# posted by Xurri : 3/10/06 8:29 p. m.\nUs asseguro que el look okupa no és car, se'l fan entre ells: una talla, l'altra tenyeix, el de més enllà troba roba que la gent de barris benestants deixa al carrer plegadeta i amb olor a Mimosín... Ho aprofiten tot : trastos recollits "un dia a la setmana" fan de mobles insospitats, objectes que acabarien al fons d'un calaix es converteixen en collarets i poseres...\nSí, sí, va de veres... el tema de la okupació és tot un altre tema, però el look, de debò que car no és.\nHo sé de bona tinta.\n# posted by Violette Moulin : 3/10/06 11:40 p. m.\n# posted by Violette Moulin : 4/10/06 2:09 p. m.\nquè és el bloglines????????????\nabsolutament d'acord amb el comentarista de tevetres la vostra. UN imprsentable!\nSobre els okupes, jo tinc prou feina amb els okupes de casa meva ;)\nEls mitjons de mitja són HORROROSOS! però a més de contribuir a que les varius visquin contentes, són absolutament anti-luxúria. Posa't mitjonets de colors, dona! (que n'hi ha de molt monos)\nI ara una pregunteta de no res: hanna, no voldries pas que et presentés els meus fills solters? (ejem)\n# posted by Arare_ : 4/10/06 3:08 p. m.\nD'aixó, hanna, amb permís, obro paréntesi:\nOk Violette, reconec que ho deia des d'el prejudici i que no sé de qué parlo.\nArare, el Bloglines es com la llista d'enllaços del bloc, però que et diu si hi ha algún post nou des de l'últim cop que vas visitar la pàgina. Súper útil.\nTanco parèntesi. Disculpes per la intrusió.\n# posted by Xurri : 4/10/06 6:02 p. m.\nbellosoli que m'estàs estressant!!! si sóc la primera que lamento no poder venir a la terapiablog més sovint... snif, es fa el que es pot. ja ha vingut el fred!\nhola jaka, benvinguda! jo també em passo pel teu i et dic el mateix... les mandres ens dominen!\nmoltes gràcies viatger! ja diràs on es troben aquests ous de reig... sobre tantes coses criticables de la nostra societat, la deixadesa i la brutícia s'emporten el primer premi, per a mi. buf. (no entraria en corrupteles que sinó fare un post enlloc d'un comentari)\ndersu, magnífica postal de tardor, que bons els fredolics!\njbauer, els okupes no són al replà sinó a l'edifici d'enfront, veig totes les seves misèries, i fan un askete impressionant. el canvi de roba de l'armari, moment crític!\nchamb, jo entenc que li agradés a la teva filla, potser és el que pretenen els de tv3, que tots tinguem el criteri dels 10 anyets, brometes, riure i tal (amb tots els respectes per a la teva nena, espero que s'entengui)\nok xurri, però pensa que tinc molta feina pels carrers de bcn amb la meva croada bcneta!\nviolette, jo no sospitava que el look fos car, almenys el dels que contemplo mentre esmorzo... a mi que siguin apanyats em sembla perfecte, però el tema higiènic m'ofusca i no els sé veure amb bons ulls...\narare! mitjonets de colors, amb sabatetes, em veuria molt rara! tu en portes?\naixò dels teus fills solters (en plural!!!) m'afalaga moltíssim... fa un mes t'hauria dit que encantada, però la vida m'ha dut una sorpresa i per ara l'estic gaudint.... ara que series una sogra perfecta, això fa ilu! i com diu la xurri, els bloglines, super utils, t'estalvien molt de temps!!!\npetonets. arf. mai més trigo tant en comentar :)\n# posted by Hanna B : 5/10/06 11:34 a. m.\nuf, La ventana indiscreta. N'haurem de parlar.\n# posted by pere : 6/10/06 12:38 a. m.\nOstres, hagués jurat que t'havia deixat un comment al post. En fi, abreujarem, el meu nivell d'exigència estètica (i mira que es baix) tampoc tolera els mitjons de mitja. Ànims amb els okupes (sé de què parlo...) i amb les classes i.... Uix, que tonto que estic. Petó de bona nit.\n# posted by Albert : 6/10/06 12:42 a. m.\nFa uns mesos, dinant en un restaurant vaig sentir la conversa d'un nen d'uns 14 anys amb la seva mare.\nFill:Els okupes son bons o dolents?\nMare:Mira, els okupes estan en contra d'una cosa com la propietat privada, pero s'aprofiten d'ella...\nSi ho fessin be, serien bons.\nNo se si es un moviment bo, o dolent, pero qui estaria a favor si li okupen casa seva?\n# posted by denke : 8/10/06 8:16 p. m.


Germinal 006populaire ! 17/08/2010 Clics: 2966\nGerminal 009populaire ! 17/08/2010 Clics: 2856\nGerminal 061populaire ! 16/08/2010 Clics: 2631\nGerminal 030populaire ! 21/11/2010 Clics: 2175\nPar - Germinal - Clics: 2798


Vivos para cantarlo (Tribut a Fito & Fitipaldis) – Jazzbah (Port de Ciutadella)\nHomeEvents...Vivos para cantarlo (Tribut a Fito & Fitipaldis)\n« Moonlight Drivers (Tribut a The Doors)\nVIVOS PARA CANTARLO és un tribut al ja mític Fito Cabrales i al seu grup FITIPALDIS.\nL’admiració que sentim per l’artista i les seves produccions ens van motivar, allà per l’any 2016, a crear aquest grup-tribut, per així poder difondre la música de l’artista a través d’un potent directe que pretén emular el famós primer àlbum en directe de la formació.\nAquest àlbum fou enregistrat a Bilbao l’any 2004 sota el nom de VIVO… PARA CONTARLO, i d’aquí el nom del nostre tribut.\nMés de dues hores de música interpretant el repertori de l’àlbum en directe “Vivo… para contarlo”. Afegim també els grans èxits de la formació. I tot intentant sempre oferir la màxima fidelitat amb l’original.


Protocol COVID - 19, curs 2021/22 - Escola Pia Sant Antoni\nUs presentem el Pla d’Actuació i d’Organització pel curs 2021-22 amb les mesures generals d’aplicabilitat. Aquest, ha estat aprovat pel Consell Escolar i que segueixen la normativa del Pla d’actuació fixat pel Departament d’Educació. A continuació i fent clic podreu accedir a ell:\nProtocol general d’escola 2021/22


Ammunas - Uniopèdia, el mapa conceptual\n15 les relacions: Adaniya, Buruixkhanda, Hulanna, Huzziyas I, Kizzuwatna, Labarnas, Pala (regió), Regne d'Arzawa, Shalatiwara, Suluki, Tahurwailis, Tegarama, Zalpa, Zidantas I, Zuru.\nNou!!: Ammunas і Adaniya · Veure més »\nNou!!: Ammunas і Buruixkhanda · Veure més »\nNou!!: Ammunas і Hulanna · Veure més »\nHuzziyas I (rei hittita vers 1530-1525 aC) fou fill i successor d'Ammunas.\nNou!!: Ammunas і Huzziyas I · Veure més »\nNou!!: Ammunas і Kizzuwatna · Veure més »\nNou!!: Ammunas і Labarnas · Veure més »\nNou!!: Ammunas і Pala (regió) · Veure més »\nNou!!: Ammunas і Regne d'Arzawa · Veure més »\nNou!!: Ammunas і Shalatiwara · Veure més »\nNou!!: Ammunas і Suluki · Veure més »\nNou!!: Ammunas і Tahurwailis · Veure més »\nNou!!: Ammunas і Tegarama · Veure més »\nNou!!: Ammunas і Zalpa · Veure més »\nNou!!: Ammunas і Zidantas I · Veure més »\n*Zuru, príncep i alt dignatari hitita.\nNou!!: Ammunas і Zuru · Veure més »


Carta de Jordi Cardoner i Casaus als presidents de penya - FC Barcelona\nHomePenyesNotíciesCarta de Jordi Cardoner i Casaus als presidents de penya\nCarta de Jordi Cardoner i Casaus als presidents de penya\nAmb motiu de la Diada del Soci Solidari, el vicepresident de l'Àrea Social es dirigeix a les penyes del FC Barcelona\nEn nom del president i de la Junta Directiva, hem endegat un nou projecte solidari per beneficiar els sectors menys afavorits de la nostra societat. D'aquesta manera, complirem amb la il·lusió de moltíssimes persones que de manera gratuïta podran gaudir d'un partit a l'Estadi.\nLa Diada del Soci Solidari se celebrarà durant el partit de la Copa del Rei davant de L'Hospitalet, que es jugarà el dia 22 de desembre a les 22 h. És per això que us demanem la vostra complicitat com a integrants de les penyes del FC Barcelona, unes institucions cabdals per a l'Àrea Social del nostre club, amb l'alliberament gratuït dels vostres abonaments. Aquestes entrades alliberades de manera solidària es posaran a disposició d'ONG, escoles, associacions, entitats i institucions d'acció social perquè puguin assistir de franc al Camp Nou.\nAixí mateix, també us encoratgem a posar en coneixement del nostre Departament de Penyes qualsevol associació, escola o entitat que treballi a la vostra població i que penseu que es podria beneficiar d'aquesta iniciativa. En tot cas, la sol·licitud no implica necessàriament la concessió de les invitacions, ja que l'aforament disponible dependrà de l'alliberació solidària dels abonaments a l'Estadi.\nAmb el convenciment que aquesta Diada serà una jornada molt especial, espero comptar amb la vostra valuosa participació.\nVicepresident Àrea Social FC Barcelona


Malaria gestacional - pdf download\nMalaria gestacional - Download this document for free, or read online. Document in PDF available to download.\nAuthor: Manuel Purizaca-Benites


Inici - Jornades HAAS (UPF)\nEls grans místics d'Occident han patit les seves experiències d'unió amb la divinitat com una veritable dramatúrgia de l'ànima. Els testimonis d'aquests homes i dones de tots els temps ens han arribat a través d'uns escenaris literaris d'una intensa riquesa poètica i plàstica en els quals el secret de la unió mística, com va escriure Michel de Certeau, "designa un joc entre actors". En aquestes V Jornades, es presentaran els treballs pioners i recents al voltant del tema "Mística i Drama", i també es podrà assistir a la representació de l'obra d'un dels dramaturgs més presents en els escenaris europeus. A la Biblioteca de la Universitat Pompeu Fabra es podrà visitar l'exposició d'una selecció de llibres del Fons Haas.\n[Descarregar programa en format PDF]\n18.00 h. Inauguració de les Jornades de la Bibliotheca Mystica et Philosophica Alois M. Haas, a càrrec\nde Jaume Casals, rector electe de la UPF; Núria Basi, presidenta del Consell Social de la UPF, i Amador Vega,\n18.30 h. Conferència inaugural: "Mystische Theodramatik nach Hans Urs von Balthasar"\n("La teodramática mística según Hans Urs von Balthasar"), a càrrec d'Alois M. Haas (Universitat de Zuric)\nEs lliurarà als assistents el text de la conferència traduït al castellà\n20.00 h. Copa de benvinguda\n9.00-10.30 h. Comunicacions. Presideix: Tamara Djermanovic\n9.00-9.30 h. "La platea com a lloc de manifestació de l'element místic en l'obra d'Arnold Schönberg", (presentació)\na càrrec de Josep Barcons (UPF)\n9.45-10.15 h. "Antiascetisme, sensualitat i mística en Joan Maragall",\na càrrec d'Ignasi Moreta (Universitat Autònoma de Barcelona)\n10.30-10.45 h. Pausa i cafè\n10.45-12.15 h. Comunicacions. Presideix: Luisa Ocaranza Páez\n10.45-11.15 h. "La via negativa en el teatre ritual dels anys seixanta",\na càrrec d'Inês Castel-Branco (Universitat Politècnica de Catalunya)\n11.30-12.00 h. "Continuidad y discontinuidad en las artes escénicas japonesas. Hijikata Tatsumi y la danza butō",\na càrrec de Raquel Bouso (UPF)\n12.30 h. Conferència: "Le centre vide du renversement continuel. A propos d'une figure de base du théâtre de Valère Novarina"\n("El centro vacío del reverso continuo. A propósito de una figura de base del teatro de Valère Novarina"),\na càrrec de Marco Baschera (Universitat de Zuric)\n16.00-17.30 h. Comunicacions. Presideix: Ignasi Moreta\n16.00-16.30 h. "Mística y sacrificio en Tarkovski", a càrrec de Tamara Djermanovic (UPF)\n16.45-17.15 h. "De silencios, esperas y develaciones. Rossellini: un viaje inesperado hacia Lo Trascendente",\na càrrec de Luisa Ocaranza Páez (Centre d'Estudis Medievals, Universitat Gabriela Mistral, Xile)\n18.00 h. Lectura dramatitzada de textos a càrrec de Valère Novarina\n(Lectura de textos en francès)\n18.30 h. Representació de l'obra Carta als actors, de Valère Novarina, amb l'actuació de Laia de Mendoza, actriu\n19.00 h. Presentació del catàleg Obres Selectes de la Biblioteca Haas i cloenda de les Jornades, a càrrec d'Amador Vega (UPF)\n29 i 30 de maig del 2013\nAuditori de Mercè Rodoreda del campus de la Ciutadella\nInstitut Universitari de Cultura de la Universitat Pompeu Fabra\nTelèfons: 93 542 16 11 / 1798\nA/e: [email protected]**\nAssociació d'Amics de la Bibliotheca Mystica et Philosophica Alois M. Haas\nConsell Social de la UPF\nDepartament d'Humanitats de la UPF\nDepartament d'Economia i Coneixement de la Generalitat de Catalunya (Grup de Recerca de la Bibliotheca Mystica et Philosophica Alois M. Haas 2009SGR1551)\nIV Lliçons Alois M. Haas. Saviesa mística a la modernitat\nBarcelona, 6, 7 i 8 de juny de 2011\nIII Lliçons Alois M. Haas. Inspiracions religioses de la post-modernitat a través de la mística\nBarcelona, 8 de maig de 2008\nII Lliçons Alois M. Haas. Occident és Orient. Mística Europea i Budisme Zen\nBarcelona, 18 i 19 de maig del 2006\nI Lliçons Alois M. Haas. Mística i Creació al segle XX. Tradició i Innovació en la Cultura Europea\nBarcelona, 26 i 27 de maig del 2004\nAquestes Jornades s'emmarquen dins de les activitats del Grup de Recerca de la Bibliotheca Mystica et Philosophica Alois M. Haas de l'Institut Universitari de Cultura de la Universitat Pompeu Fabra.\nAlois M. Haas (Zuric, 1934) és un eminent germanista de la Universitat de Zuric. És reconegut mundialment pels seus estudis sobre mística alemanya i hispànica i història de les religions. És autor de nombroses obres, entre les quals destaquen els seus estudis comparatius entre mística cristiana i budisme zen. El febrer del 2001 va fer donació a la Universitat Pompeu Fabra de la part de la seva biblioteca personal, relacionada amb aquestes matèries, de més de 35.000 volums. L'any 2009 li va ser concedit el Doctorat Honoris Causa per la UPF. (Bibliografia d'Alois M. Haas)\nEl contingut de la col·lecció gira a l'entorn de la mística religiosa, amb una especial sensibilitat per la mística femenina (moviment beguinal, mística femenina medieval, etc.). La major part del fons està integrat per obres molt representatives dels períodes culturals medieval i renaixentista, que tracten les grans matèries següents:\nmística, tant cristiana com d'altres religions\nMés informació sobre l'Associació d'Amics i el fons bibliogràfic: https://www.upf.edu/web/haas/associacio-d-amics


Pilota | Miércoles, 27 Enero 2021 12:01\nDivendres que ve 29 de gener es realitzarà l'assemblea de Raspall, a partir de les 19.30 hores de la vesprada de manera telemàtica\nAquesta setmana es durà a terme l'assemblea de clubs de la modalitat de Raspall, la qual es realitzarà de manera telemàtica, ja que a causa de la situació de la Covid-19 no podrà ser de manera presencial. Concretament es realitzarà divendres que ve 29 de gener a les 19.30 hores, a ella s'accedirà a través d'una adreça electrònica que rebut els assistents a través de correu electrònic. L'objectiu principal d'aquesta assemblea és que els tècnics de la Federació de Pilota Valenciana juntament amb els presidents i delegats de cada club de la modalitat, debaten i planifiquen les competicions d'aquest 2021, especialment l'Autonòmic de Raspall Trofeu Diputació de València, que és el primer a arrancar.\nAquesta reunió servirà per a tractar de tancar els equips i grups de cada categoria, així com també les possibles dates en què podria arrancar, que serà quan la situació sociosanitària de la pandèmia així ho permeta. Els 32 clubs que participaran en aquest Autonòmic de Raspall són: Alcàntera-Càrcer, Alfara del Patriarca, Alqueria d’Asnar, Alqueria de la Comtessa, Alzira, Beniarbeig-El Verger, Beniparrell, Bicorp, Borbotó, Carcaixent, Castelloner, Crevillent, Favara, Gavarda, El Genovés, Godelleta, Marquesat, Meliana, Moixent, Moncada, Montserrat, Muro d'Alcoi, Polinyà del Xúquer, Quatretonda, el Real de Gandia, Sueca, Tavernes Blanques, Campanar de València, Tamborí de València, Valldigna, Volea de Carlet i Xeraco.\nMalgrat la situació crítica de la pandèmia, el Campionat Autonòmic de Raspall 2021 podrà presumir d'una gran participació, ja que s'han inscrit 102 equips entre les 11 categories de participació. Entre totes aquestes formacions, hi ha alguns clubs que mereixen un esment especial per la seua gran faena i gran participació en la competició, el club que més equips ha inscrit és Beniparrell, amb un total d'11 equips repartits en 7 categories diferents, amb la curiositat que 6 d'aquestos equips són femenins. En el segon escaló de participació estan els clubs d'Alzira, Meliana i Polinyà del Xúquer, que aporten 7 equips cadascun d'aquests. Mentre que en el tercer escaló amb 5 equips inscrits estan, Alcàntera-Càrcer, Alqueria d’Asnar, Bicorp, Borbotó i El Genovés.\n« La planificació del Trofeu Diputació d'Alacant de llargues i palma continua Els clubs del Raspall es van reunir en l'assemblea anual »


la cançó del divendres (CdD): de febrer 2015\nVist amb la perspectiva actual és evident que del "supergrup" format per Crosby,Stills, Nash & Young, qui ha estat més transcendent és Neil Young però en el seu moment d'esplendor el meu preferit era STEPHEN STILLS. Ja sabeu pels posts corresponents que, tan a Buffalo Springfield com a CSN&Y, cada membre cantava les seves pròpies composicions, que la resta complementava amb les magnífiques harmonies vocals que els han situat a la història de la música popular com a exemples paradigmàtics del West Coast Sound.\nI, com deia, Stills era qui més m'agradava, per la seva característica veu trencada, per la tècnica com a guitarrista, de llarg el millor dels quatre i, també, és clar, per les seves composicions, com For What It's Worth, de la època Buffalo Springfield i CdD en el seu dia (vegeu aquí), Suite: Judy Blue Eyes (dedicada a la folksinger Judy Collins), Carry On o la CdD d'avui.\nNascut a Dallas (Texas, USA), fill de pare militar, a la seva joventut va haver de viure en diversos països d'Amèrica Central, el que li va donar un bagatge musical pel coneixement de sons llatins que més tard incorporaria en alguna de les seves composicions.\nConsumada la previsible dissolució del grup (tant de ego era inviable!), o potser va ser una mica abans, va començar una carrera en solitari que, amb intermitències, dura fins a la actualitat, i de la que vull destacar dos discos.\nUn és el del seu memorable debut, l'homònim Stephen Stills (1970), en el que fa gala dels seus coneixements en tots els gèneres de la música tradicional americana contemporània, el que es fa palès amb temes de rock, country, blues, soul, gospel...per a la gravació del qual va contar amb la col·laboració de John B. Sebastian, Ringo Starr (amb el pseudònim de "Richie") o Booker T. Jones, entre altres, i de Rita Coolidge, "Mama" Cass Elliott i dels seus companys David Crosby i Graham Nash a les veus, així com dels seus amics i admiradors mutus Eric Clapton i Jimi Hendrix (que va morir abans de la publicació del disc i a la memòria del qual està dedicat) a les guitarres.\nL'altre disc, fruït de la bona acollida de l'anterior, va ser el seu intent de formar la seva pròpia "superbanda" per explorar i recrear magistralment en disc i en directe un ampli territori sònic que comprèn el rock, el folk, el country i el latin-jazz, per arribar a la exquisidesa amb el blues, el blues-rock i el bluegrass. Amb la participació d'un altre gran del country-rock, Chris Hillman (ex The Byrds, com David Crosby), i uns quants més, com el bateria recentment traspassat Dallas Taylor, va constituir una formació que, no sé si per influència del passat militar del pare, va anomenar Manassas, localitat de Virginia on es van desenvolupar durant la guerra civil les dues batalles de Bull Run (1861 i 1862), a la estació de ferrocarril de la qual es van fotografiar per a la mítica portada del primer àlbum, l'homònim doble LP Manassas (1972), a cada cara del qual experimentaven amb un estil diferent però sempre lligat al rock com els ritmes llatins a la primera, el country a la segona (de la que destacaria la antològica So Begings The Task), el folk a la tercera i el blues a la quarta.\nDesprès d'un segon disc lleugerament inferior la formació es va desfer però Stills ha seguit gravant i girant periòdicament, ja sigui en solitari com en successives reagrupacions en forma de trio o quartet, sempre lluny de l'èxit dels discos inicials amb els que tant vaig gaudir a la meva joventut, i cada vegada que els torno a escoltar.\nEl seu esmentat disc de debut és un àlbum rodó que, amb una producció exquisida, abasta una gran varietat de sons, des del rock i el blues al gospel (magnífica Church), a la experimentació amb flautes i vents (Cherokee), el blues fronterer (Black Queen) i amb detalls puntuals dels esmentats Jimi Hendrix (a Old Times Good Times) i Eric Clapton (a Go Back Home). Un disc tan bo que m'atreveixo a dir que ni tan sols la CdD és la millor cançó, tot i què si la més emblemàtica de l'àlbum i entre les primeres de la seva discografia.\nÉs un tema inspirat en una frase que li va sentir dir moltes vegades al famós pianista Billy Preston, que li va donar el consentiment per utilitzar-la, que ve a dir: "Si no pots estar amb la persona que estimes...estima a qui està amb tu, (Love the one you're with), la tornada sencera del qual fa:\nWell ther's a rose in a fisted glove\nA continuació podeu gaudir de la versió original i de una en directe amb la formació CSN&Y.\n- STEPHEN STILLS. Love The One You're With. Stephen Stills (1970).\nPublicat per La cançó del divendres (CdD) a 7:23 Cap comentari:\nEl capítol PdR'n'R 5 està dedicat a qui podem considerar com la primera estrella d'un estil musical que havia de canviar la història de la música popular...i alguna cosa més. Bill Haley tenia una bona experiència com a cantant de country & western i de rockabilly, música eminentment "blanca" quan, de forma imperceptible va anant incloent al seu repertori el blues per crear, juntament amb altres artistes però sense cap tipus de premeditació, un nou so que posteriorment, i gràcies a la difusió que en van fer els locutors de radio com Alan Freed, es coneixeria com a “Rock and Roll”.\nDesprès d'obtenir un cert ressò amb cançons que contenien la paraula rock en el títol, com Rocket 88, un tema composat per Ike Turner, o Rock The Joint, va canviar el nom al que ha passat a la posteritat i que, per analogia entre el seu cognom Haley i el famós cometa Halley, es va dir BILL HALEY & HIS COMETS. I l'èxit va continuar amb temes com Crazy Man, Crazy, Chattanooga Choo Choo o Thirteen Women, un single que contenia a la cara B una composició de Jimmy Myers i Max Freedman, prèviament gravada per Sunny Dae & His Nights el 1952, que va passar tanmateix desapercebuda, Rock Around The Clock.\nPerò va succeir que uns mesos desprès es va estrenar la pel·lícula Blackboard Jungle, interpretada per Glenn Ford i traduïda aquí com a "Semilla de maldad" (Richard Brooks, 1955), a la primera escena de la qual el nostre protagonista d'avui i la seva magnífica banda interpretaven aquesta última cançó, l'impacte de la qual va ser tan massiu que es va convertir en la primera d'aquest estil en assolir el número 1 als charts nord-americans i una de les peces clau de la història del rock.\nI va ser així com Bill Haley, amb una edat de 29 anys, casat i amb fills, amb una estètica allunyada dels cànons que estaven a punt de venir, elegantment vestit, grassonet i amb un característic rinxol al front, va esdevenir una estrella i va seguir publicant hits com Shake, Ratlle And Roll, Dim, Dim The Lights, , Mambo Rock, Razzle-Dazzle o Se You Later Alligator i va intervenir amb rols importants en un parell de pel·lícules de R'n'R més.\nPerò poc desprès van succeir dos fets que van acabar molt més precoçment de l'esperable amb la seva popularitat, un va ser l'aparició de músics com Elvis Presley o Little Richard amb una imatge més sexual i salvatge i l'altre el fenomen prou conegut dels seguidors del blog, la "british invasion", es a dir l'arribada als USA de The Beatles, The Rolling Stones i The Who, el que va comportar que a meitat dels anys 60 ja fossin considerats vells. Tot i obtenir una bona acceptació girant per Europa i, cosa rara a la època, a Amèrica del Sud (va arribar a gravar diversos discos en espanyol), poc desprès van quedar relegats al circuït de la nostàlgia, fins a la seva dissolució el 1980, quant se li va diagnosticar un tumor cerebral, pocs mesos abans de morir, el 1981, amb 55 anys, mentre dormia.\nNi Bill Haley va ser el primer rocker ni (We're Gonna) Rock Around The Clock, que és el veritable nom sencer, la primera cançó de rock'n'roll -de fet no és possible establir a qui corresponen aquests mèrits-, però segur que és la primera que ens ve al cap a l'esmentar aquest estil que va canviar per sempre més la música i la forma de vida de la joventut del mon occidental, a partir d'una determinada generació, de la que m'honora formar part.\nI ara, deixeu el que esteu fent i poseu-vos a ballar, que comença la conta:\n- BILL HALEY & HIS COMETS. (We're Gonna) Rock Around The Clock (1955).\nSince K Got Over Me (The Clientele)\nEstic segur que molts dels seguidors del blog no haureu sentit a parlar dels nostres protagonistes d'avui, i és que a THE CLIENTELE no se'ls ha fet justícia. De fet son molt més coneguts als USA que a Europa, incloent la seva Anglaterra natal. Reparem-ho doncs!\nEs tracta d'una banda d’indie-pop, liderada pel compositor, cantant i guitarrista Alasdair MacLean, amb un estil poc definit, que no aporta gaires novetats, però que es caracteritza per unes melodies fràgils i exuberants, una veu entretallada i distintiva, unes guitarres recognoscibles i una temàtica inspirada en la literatura i l'art surrealista de principis del segle XX. Musicalment podrien representar un creuament entre els Love, The Byrds, The Zombies i Galaxie 500 i literàriament passar per fills del mateix Nick Drake.\nPer al seu tercer LP, Strange Geometry (2005), van contractar, per primera vegada, un productor aliè (Brian O'Shaughnessy) i hi van afegir un quartet de corda (majestuosament arranjat per Louis Philippe), amb el van guanyar consistència, amb el resultat d'un disc millor que els ja notables anteriors, Suburban Light (2000) i The Violet Hour (2003), fita que tampoc no van superar en els següents, God Save The Clientele (2007), Bonfires On The Heath (2009) i l'EP Minotaur (2010). Darrerament MacLean ha iniciat un nou projecte amb la sevillana Lupe Núñez-Fernández, establerta a London, on forma part del duo Pipas, amb la que, amb el nom de Amor de Dias, han publicat un parell d'àlbums i, tot i haver programat algun concert ocasional, desconec si té intenció de reactivar el seu grup seminal.\nAquest disc, la portada del qual és una reproducció del quadre del 1963 de Paul Delvaux titulat "El viaducte", va més enllà d'un estil i una etiqueta i, amb una elegància inaudita, ens transmet sentiments i emocions sobre la "estranya geometria" de la vida moderna en dotze temes remarcables, d'una bellesa malenconiosa i inquietant, com (I Can't Seem To) Make You Mine, EMPTY, Geometry Of Lawns, Six Of Spades o la CdD, el track inicial, Since K Got Over Me. Escolteu-la (millor la versió original que no la acústica al Victoria Park de London, UK) i segur que voldreu continuar amb la resta.\n- THE CLIENTELE. Since K Got Over Me. Strange Geometry (2005).\nPublicat per La cançó del divendres (CdD) a 7:26 Cap comentari:\nFeel (Ty Segall)\nTY SEGALL és un jove californià de 27 anys, compositor, cantant i multiinstrumentista, que des de el 2008 porta publicats set LP, el darrer doble, i diversos EP en solitari o amb la Ty Segall Band, a més a més de múltiples col·laboracions (en hi he contat fins a 17) amb altres músics de San Francisco, de les que destacaria a Sic Alps, Fuzz i el disc compartit amb White Fence. Una incontinència creativa a l'alçada d'uns pocs monstres, com els altrament prolífics Robert Pollard (Guided By Voices...) o Jack White (The White Stripes, The Raconteurs, The Dead Weather...).\nEl seu estil resulta de la combinació de diferents gèneres com el garage-rock, el punk, el glam, el noise, el heavy metal i el rock psicodèlic, per la qual cosa hi podem apreciar trets dels millors David Bowie, Marc Bolan, Black Sabbath, Iggy & The Stooges, amb una evolució en el temps cap a la West Coast, "léase" Grateful Dead o The Byrds, i cap a altres grans mestres com Led Zeppelin, The Who, Neil Young o els mateixos Beatles, en un viatge paral·lel al dels seus amics i recents protagonistes de la CdD, Thee Oh Sees, el que fa que cada nova publicació reveli una faceta diferents del seu so i de la seva personalitat.\nEl seu darrer disc ha trigat més d'un any a publicar-se des de l'anterior, cosa inusual en aquest artista, i el resultat ha estat un doble àlbum de 17 tracks, tot i què no arriba a la hora de durada, molt ben arranjat, produït i seqüenciat, amb un so detallista, ben allunyat del seu lo-fi inicial, que evidencia que l'autor, que toca pràcticament tots els instruments, ha assimilat perfectament les lliçons apreses al llarg de la seva obra anterior. Un torrent musical que compleix amb les "4 P's" fonamentals del rock (Pop, Punk, Progressiu i Psicodèlic), contundent i clàssic en la màxima expressió i pràcticament sense trucs, efectes ni reverbs, tan comuns en artistes actuals.\nÉs possible que a alguns seguidors del blog us sembli una mica antiquat, com si de un retrocés en el temps es tractés, potser sí, jo també el qualificaria de "retro-rock", però amb una sàvia i no adulterada combinació de les referències esmentades del que resulta un llistat de temes uniformement fantàstics, dels que, "per conveni" a la CdD, només us en puc presentar un. Concretament el número tres, Feel, una composició poderosa, amb un nerviós riff de guitarra al més pur estil Led Zep, i divertida, apta per ballar i cantar...i fins i tot cridar.\n- TY SEGALL. Feel. Manipulator (2014).


ESPAI TRESCA un èxit a la Festa Esplai 2014 | Tresca Jove\nEl diumenge dia 11 de maig de 2014 va ser un èxit la Festa Esplai que Fundesplai organitzà al Parc Nou del Prat de Llobregat.\nJoves Tresca feliços i contents durant la Festa Esplai\nL’ESPAI TRESCA va contribuir decisivament a l’èxit de la Festa Esplai, més de 150 joves del projecte TRESCA, que ara mateix estan en formació o d’edicions anteriors, van contribuir en l’Espai Tresca: amb exhibició de balls, elaboració de murals graffiti…, taller de maquillatge per a infants, o bé en l’activitat “Aigua va”, entre d’altres moltes!!!\nLa possibilitat de participar a la FESTA ESPLAI de forma diferent a anys anteriors, amb més implicació i amb un espai propi, va ser una molt bona forma de fer-los partícips de l’activitat, generant procesos de visibilització de joves de forma molt positiva i activa, com són els i les joves: diversos, interessants i riallers!\nEls i les joves van ser un exemple d’alegria, de gaudi i aprenentatge, en un context nou per a molts d’ells i elles: compartint amb altres joves , infants i famílies, un espai lúdic i educatiu, en el marc d’una macro Festa infantil i juvenil, amb valors.\nAgraïm a tots i cadascun dels i les joves TRESCA que van sumar-se amb carinyo, amb alegria, i amb ganes de més a la Festa!\n← TRESCA JOVE ESPLUGUES…BALL DE LA CANÇÓ DE L’ESTIU 2014 EXAMENS al TRESCA, un pas més per ser monitor/monitora de lleure →


Protector de pantalla anti-llum blava per a telèfon mòbil\nEl protector de pantalla anti-llum blava per a telèfons mòbils en comparació amb productes similars del mercat, té avantatges excepcionals incomparables en termes de rendiment, qualitat, aspecte, etc., i gaudeix d'una bona reputació al mercat. Jianjiantong resumeix els defectes dels productes anteriors , i els millora contínuament. Les especificacions del protector de pantalla anti-llum blava per a telèfons mòbils es poden personalitzar segons les vostres necessitats.\nProtector de pantalla anti-llum blava\nPel·lícula d'hidrogel anti-llum blava\nPer a telèfon mòbil, iPad, rellotge\nAnti-llum blava, anti-rascada, anti-empremta digital\nEls protectors de pantalla anti-llum blava funcionen realment?\nEl protector de pantalla anti-llum blava és una pel·lícula de protecció visual desenvolupada per a la radiació de la llum blava. El protector de pantalla anti-llum blava utilitza tecnologia de bloqueig de llum blava per absorbir i convertir la llum blava per bloquejar eficaçment la llum blava. Pot bloquejar eficaçment els raigs ultraviolats, els raigs blaus d'ona curta, l'estimulació de la font de llum suau i enlluernadora, i adjuntar un recobriment AF, de manera que la sensació i la duresa del protector de pantalla del telèfon mòbil es puguin combinar perfectament.\nLa pel·lícula protectora de pantalla anti-llum blava bloqueja la llum blava d'ona curta nociva (banda de 400 nm a 470 nm). Protegeix els ulls de lesions i protegeix la visió. El protector de pantalla anti-blau adopta tecnologia de nanocapa, combinada amb el principi de refracció i reflexió de la llum, i està fet de materials de qualitat òptica de TPU importats. Tot i que protegeix els ulls i la pantalla del telèfon intel·ligent, té propietats excel·lents anti-rallades, anti-radiació, antioli i altres.


Fins i tot els cotxes també volen anar sols (Josep Lluís Merlos)\nFins i tot els cotxes també volen anar sols\nSteve Jobs era un entusiasta de les motos i dels cotxes. El 2007 va dissenyar l’iCar, en col·laboració amb Volkswagen, pensat per ser produït en sèrie a partir del 2015. Però la seva mort va impedir que veiés fet realitat un projecte que els hereus d’Apple no han sabut continuar, tot i que posteriorment han desenvolupat aplicacions, com ara CarPlay, que integra les possibilitats dels smartphones -en aquest cas dels iPhone més moderns- en l’automòbil.\nEls competidors de Google, en canvi, tenen molt avançat el seu projecte de cotxe autònom, del qual ja circulen alguns prototips. Ells també han empès l’Open Automotive Alliance (OAA), amb l’objectiu de potenciar la plataforma Android als cotxes, utilitzant el sistema operatiu de Google.\nFabricants com ara Seat (Easyconnect), però també Ford, Fiat i Jeep, han treballat per incorporar en alguns dels seus models l’Android Auto desenvolupat pels creatius de Mountain View. Marques com la coreana LG, però també Pioneer, Parrot, Fujitsu, Nvidia i Panasonic s’han afegit a l’OAA perquè els cotxes connectats amb Android siguin una realitat comercial com més aviat millor. De fet, abans d’acabar l’any ja seran a alguns concessionaris, a l’abast dels compradors més tecnològics o més agosarats.\nInicialment, l’ smart car de Google preveia que els seus cotxes no tinguessin ni volant ni pedals, en una sublimació portada a l’extrem de la conducció autònoma que el feia completament diferent de tot el que s’havia presentat fins al moment. Un cotxe que, realment, pogués anar sol, pràcticament sense la intervenció del conductor.\nLa base d’aquesta filosofia està centrada en la utilització de múltiples sensors que condueixen el vehicle per la ruta inicialment introduïda al navegador GPS. La connexió del cotxe amb la xarxa el permet anar llegint les dades programades -el camí desitjat- que, en cas de variacions o de circumstàncies imprevistes, són modificades amb la interpretació instantània que fa aquest conjunt immens de sensors quan es fa reaccionar el cotxe de la mateixa manera que si els conduís una persona. L’autèntic cotxe intel·ligent vaja, o, si més no, tan intel·ligent com els que fem servir cada dia tots nosaltres.\nPerò el dia 16 entrarà en vigor una llei de seguretat viària a Califòrnia que bloqueja el camí iniciat per Google. La normativa destaca que, en tot moment, el conductor ha de poder controlar físicament el cotxe per raons de seguretat. Davant del canvi de legislació, els responsables del projecte es veuen obligats a introduir uns comandaments (volant i pedals) que, per absència, distingien el seu vehicle de la resta d’automòbils creats pels fabricants de cotxes i que estaven enfocats cap a la conducció autònoma.\nPlantejaments com el de Google desperten algunes reflexions noves: ¿què pot passar si, de cop i volta, el servidor que ens enllaça amb la xarxa es penja?, ¿quines serien les reaccions dels automòbils autònoms si, sobtadament, pateixen l’atac d’un hacker disposat a boicotejar el desplaçament -i la seguretat- dels ocupants? o bé ¿quins efectes immediats sobre la mobilitat en general podria tenir la incursió d’un virus en el sistema operatiu?\nEl futur va per aquí, però abans caldrà superar els recels, la desconfiança en les màquines que, per segons què, encara és inferior a les persones.\nAudi, entre la conducció autònoma i la pilotada\nFa poc, Audi va provar a Florida un A7 equipat amb 22 sensors i un escàner làser que recull imatges del que l’envolta. Aquesta informació queda gravada en una unitat central que la processa per assistir el conductor en la presa de decisions.\nSegons Ulrich Hackenberg, responsable del seu desenvolupament tècnic, “en un futur arribaran nous sistemes que, per exemple, davant d’una congestió de trànsit o d’una pèrdua de concentració del conductor per cansament o monotonia, milloren la seguretat viària i el confort de conducció”. Aquests processos són el que en diuen conducció pilotada.\nLa unitat d’alt rendiment reprodueix contínuament la imatge del que envolta el cotxe. En situacions de trànsit lent, i fins a 60 km/h, el sistema allibera el conductor automàticament, ja que és capaç de frenar, accelerar o controlar la direcció tot sol, i pot reaccionar davant del que pugui passar a l’entorn o del que facin els altres vehicles que comparteixen la mateixa via.\nEl futur obligarà a molts canvis culturals\nLa feina dels fabricants a la recerca d’un futur en què els cotxes puguin funcionar sols apunta a una línia més conservadora que la que segueixen agents com Google.\nLa utilització de sensors, de radars de microones o d’escàners de llarga distància permeten que els constructors treballin més en cotxes pilotats de manera assistida, que en vehicles que siguin completament autònoms.\nCarlos Ghosn, president de Nissan, afirma: “Entre el 2016 i el 2018 els nostres clients accediran progressivament a tecnologies noves que ens permetran que a finals de la dècada disposem de cotxes capaços de travessar les cruïlles d’una ciutat sense que hi intervingui el conductor. No podem passar de cop i volta a uns vehicles d’una generació tan radicalment diferent a l’actual que no siguin capaços de seduir els compradors”. De les seves paraules es pot desprendre que els canvis estaran més marcats per l’adaptació cultural dels usuaris als mètodes nous que per l’evolució de la tècnica.


Els investigadors troben un mapa genòmic inesperat en el melanoma | IRB Barcelona\nMelanoma maligne. Imatge: 3/24.\nPublicat a Nature, l'estudi ha trobat que les mutacions de gens en melanomes a les mans i els peus (acral) i les superfícies internes (mucoses) difereixen completament de les que es troben en el melanoma de la pell. Aquesta observació confirma l'heterogeneïtat de melanomes.\nL'equip de Núria López-Bigas, amb una reconeguda experiència en la genòmica del càncer, "va treballar amb l'equip australià en l'anàlisi i interpretació dels canvis genètics, que són les dianes més importants i potencials per al tractament", explica Loris Mularoni. "Aquesta troballa ajudarà a identificar noves dianes terapèutiques i tractaments especialitzats per als subtipus de melanoma", afegeix Mularoni.\nEnllaç a nota de premsa del Melanoma Institute Australia\nEnllaç a Canal 3/24


BarcelonaUn pres de Brians 2 s'ha quedat 20 hores enfilat en un mur de centre penitenciari, on ha passat la nit de dissabte a diumenge. L'intern, un dominicà de 28 anys d'edat i amb passaport holandès, condemnat per dos delictes de robatori i que presenta patologies mentals, es va enfilar al mur dissabte a les 19.00 h i ha acabat baixant voluntàriament aquest diumenge a la tarda.\nBrians 2 presons


Històries del transport per carretera de Catalunya: Els carros catalans: la col·lecció de la família Oliveras de Sarrià de Ter (Gironès)\nEls carros catalans: la col·lecció de la família Oliveras de Sarrià de Ter (Gironès)\nLa família Oliveras, de Sarrià de Ter (Gironès), tenen quatre maquetes de diferents carros catalans, realitzats per en Josep Pinatella, de Banyoles (Pla de l'Estany), afeccionat al pessebrisme i al maquetisme de carros i tartanes. D'aquestes maquetes és remarcable la feina completament artesanal i llurs acabats, que inclouen totes les ferramentes que integraven cada carro.\n1) CARRETA: té una sola barana central i un sol jou; és tirada per dos bous, un cada costat. Es destina als transport d'userda, palla i farratges.\n2) TAMBORELL: és un carro amb bolquet, dues baranes i tirat per un sol animal al centre. Per a aixecar el bolquet es retirava un torelló que el travava.\n3) TARTANA: carro de transport de persones. Tenia dues baranes cobertes per una vela per a aixoplugar els passatgers. L'interior de la tartana era tapissada per a la comoditat dels usuaris. Era tirat per un únic animal al centre. Algunes tartanes tenien una porta d'accès per la part posterior amb un vidres que es baixaven. A més, disposaven d'un fre mitjançant sabates que s'accionava amb una maneta.\n4) CARRO: el més popular i conegut, dedicat als transports generals. Tenia dues baranes amb un sol animal al mig. Era tirat per burros, cavalls o muls.\nEls quatre carros dins d'una masia catalana. Un treball d'una gran bellesa.\nLa col·lecció de la família Oliveras també disposa d'una petita tartana de llauna que és una rèplica d'una joguina original de principis del segle XX, realitzada per la fàbrica de joguines Payà, fundada l'any 1905 per una família de llauners del poble d'Ibi (l'Alcoià). Aquesta joguina palesa la popularitat de les tartanes entre la canalla d'aleshores.\nDes d'ací, solament em resta d'agrair l'extraordinària amabilitat de la família Oliveras i les explicacions facilitades per en Martí i en Joan per a redactar aquesta crònica.\nEtiquetes de comentaris: carreta, carro, Ibi, Joan Oliveras, joguines Payà, Josep Pinatella, jou, l'Alcoià, llauners, Martí Oliveras, masia, palla, Sarrià de Ter, tamborell, Tartana, torelló, userda


Campus del 25 al 30 de junio (Portugal) | Campus Josep Maria Margall\nCampus del 25 al 30 de junio (Portugal)\n10:00AM Pav. Mun. Manteigadas SETUBAL Portugal € 450€ una semana\nHorario entrenos: de domingo a jueves son de 10h a 12h y de 15h a 17h\nEl viernes de 10h a 12h