alimentacio archivos - Amics de la Terra\nCultivant per al futur\nNo hi ha dubte que eliminar la fam a nivell mundial és uns dels majors reptes que afronta l'ésser humà durant el segle XXI, però existeixen visions molt diferents de com aconseguir aquest objectiu. La necessitat de produir més menjar per alimentar al món se cita com a justificació per a polítiques i pràctiques que empitjoren el problema de la fam i disminueixen la nostra capacitat per alimentar a les noves generacions. Les recerques demostren de manera consistent que la fam mundial no és Read more...\nOn pots comprar aliments locals directament als productors\n18 de April de 2017 18 de April de 2017\nGuia per comprar local i directe a Mallorca. Amb gairebé 90 indrets on comprar aliments cultivats o elaborats a Mallorca, hi trobaràs opcions reals per omplir la teva senalla. Fruita, verdura, oli, fruits secs, conserves, productes làctics, carn i embotits, vins i cerveses, mel… tots aliments de qualitat i a bon preu. guia compra directa productors mallorquins Tu també pots participar! Si veus alguns errors o omissions, t’agrairem que ens ho facis a saber. Si vols proposar algun Read more...


JA TENIM REIS DE LES TAULES\nA la classe de quart ja som majoria els que ens hem après les taules de multiplicar. La Montse ens diu que si sabem les taules com el propi nom les mates de quart no ens costaran gens, però que si no les aprenem tindrem problemes tot el curs. No sabrem multiplicar, ni dividir, ni calcular amb rapidesa, ni resoldre problemes… O sigui que no saber les taules a final de quart és un gran problema matemàtic.\nEn les fotos podeu veure tots els reis i reines de les taules. Els que no les saben, durant les vacances de Nadal, les han d’estudiar i repassar molt. Ànims i endavant!\nThis entry was posted in Matemàtiques on 20 desembre 2011 by ESC Verntallat.\nVISITEM EL MUSEU DELS SANTS\nEls alumnes de cinquè i sisè aprofitant que s’acosta Nadal hem anat a visitar un dels museus més bonics i emblemàtics de la ciutat d”Olot, el museu dels Sants. Ens han explicat una mica la història, com s’elaboren aquestes figures, hem vist com treballa la gent en els tallers. Hem dibuixat les coses que hem vist i ens hem fet fotos tant dins com a fora del museu. En algunes fotos fins i tot ens hem col·locat com si fóssim estàtues.\nThis entry was posted in Sortides on 24 novembre 2011 by ESC Verntallat.\nSUBSTITUTA D’EN PEP, LA NEUS\nAquest any han vingut molts de mestres nous (en Carles, la Rut…) i altres encara estan aqui (la Montse,la Rosa Maria…). Durant el mes d’octubre va venir una professora a substituir a en Pep. La profe que va substituir a en Pep es diu Neus. La Neus era una professora genial. Cantava estupendament. El mes amb la Neus es va fer molt curt. Passada la castanyada la Neus ja no és aqui, ja ha tornat en Pep amb els seus fills en Pau i la Laia.\nTothom per una part esta content perquè torna en Pep però tristos perquè la Neus ha marxat de l’escola.\nAquest article l’hem escrit la Sandra Torreño i l’Àngela Coll de cinquè.\nAqui teniu unes fotos de la Neus amb tots nosaltresm, la classe de 5è:\nThis entry was posted in General on 22 novembre 2011 by ESC Verntallat.\nAUTOCORRECCIÓ AMB LA PISSARRA DIGITAL\nAvui hem fet un examen de divisions de dues y tres xifres en el divisor i a l’hora de la correcció la Montse ha dit: “Avui us ho corregireu vosaltres mateixos”. La sorpresa ha estat quan enlloc de fer-nos agafar la calculadora ens ha dit que anéssim a la pissarra digital. Hem fet servir la calculadora interactiva. Molt divertit!\nThis entry was posted in Matemàtiques on 15 novembre 2011 by ESC Verntallat.\nLlàstima de la pluja!\nEl Cicle Superior havia preparat una festa de la castanyada amb jocs de cucanya al pati, fent grups d’alumnes de diferents edats, però no ho vàrem poder fer perquè va ploure tota la tarda. Sort que ja havíem mirat la previsió del temps i teníem un plan B. Per cicles faríem a dins l’escola alguns dels jocs que havíem preparat (van haver de suprimir els jocs de córrer com la cursa de sacs o la de relleus). Cal dir que la cursa de cargols personalitzats va ser un èxit rotund.\nEls alumnes de sisè es van disfressar de castanyers i castanyeres i van servir unes castanyes torrades boníssimes a tots els seus companys.\nTot i la pluja, podem dir que ens la vàrem passar molt bé i vam celebrar la nostra preuada festa de la castanyada.\nThis entry was posted in Festes on 11 novembre 2011 by ESC Verntallat.\nAGILITAT EN EL CÀLCUL MENTAL\nSeguint el treball que vam començar l’any passat de càlcul mental, aquest any, a part de fer servir tot un seguit d’estratègies que varen aprendre i que ens ajuden molt a l’hora de calcular, utilitzem les noves tecnologies. A l’aula d’informàtica fem competicions de rapidesa mental, consolidem aprenentatges i ens divertim molt tot entrenant el nostre cervellet.\nThis entry was posted in Matemàtiques on 11 novembre 2011 by ESC Verntallat.\nAhir, dilluns 24 d’octubre, les tutores de Cicle Superior vàrem convocar als pares dels nostres alumnes a la reunió anual de curs. La reunió va constar de dues parts: la primera va ser una xerrada a càrrec de l’Albert Xirgo sobre l’ús que en fan el jovent de les noves tecnologies. Ens va informar i donar alguns consells que ben segur ens faran un bon servei. Seguidament es va obrir un petit debat sobre el tema i els pares varen exposar les seves opinions.\nLa segona part de la reunió va ser per informar sobre qüestions pròpies del Cicle: mestres que hi intervenen, activitats que es faran, línea pedagògica de l’escola i del cicle, …\nLes tutores volem agrair als pares que van assistir a la reunió, la seva participació i interès en les qüestions escolars dels seus fills.\nMOLT BÉ PARES, SOU MOLT COMPLIDORS, L’ESTER I LA MONTSE US POSEM MOLT BONA NOTA !!!! (Ei només als que vàrem venir)\nEns agradaria que participéssiu al bloc i féssiu algun comentari sobre què us va semblar la reunió.\nThis entry was posted in General on 25 octubre 2011 by ESC Verntallat.\nPer a nosaltres el català és una llengua molt important, la parlem cada dia a l’escola, amb els amics, amb els pares… Tots ens estimem la nostra llengua. Cadascú ha escollit la paraula que més li agrada. I aquest és el resultat!\nAquí teniu les parules de sisè:\nAquí teniu les paraules de cinquè:\nThis entry was posted in Català, General on 11 octubre 2011 by ESC Verntallat.\nUN VÍDEO MOLT BONIC\nEi, alumnes de Cicle Superior,\nM’han enviat un vídeo molt bonic sobre l’ensenyament. A l’Ester i a mi, la Montse, ens agradaria que us el miréssiu i ens féssiu un comentari. No cal que ens digueu que us ha agradat o que és bonic. Ens agradaria més que expliquéssiu com aprèn el personatge que hi surt, quina és la màgia d’aprendre, si us sembla feixuc el procés d’aprenentatge,… Bé tot el que us surti de dins després de veure’l.\nEster i Montse\nThis entry was posted in General on 9 octubre 2011 by ESC Verntallat.\nDibujamos Momo a partir de su descripción\nEra pequeña y bastante flaca, de modo que ni con la mejor voluntad se podía decir si tenía ocho años sólo o ya tenía doce. Tenía el pelo muy ensortijado, negro como la pez, y con todo el aspecto de no haberse enfrentado jamás a un peine o a unas tijeras. Tenía unos ojos muy grandes, muy hermosos y también negros como la pez, y unos pies del mismo color, pues casi siempre iba descalza. Sólo en invierno llevaba zapatos de vez en cuando, pero solían ser diferentes, descabalados, y además le quedaban demasiado grandes\nThis entry was posted in Lengua castellana on 22 setembre 2011 by ESC Verntallat.\nArticles curs 2010-2011


cuadro del pintor / ricard jordà i martínez - Comprar Acuarelas Contemporáneas siglo XX en todocoleccion - 50489413\nPrecio: 893,75 € Antes: 1.375,00 €\n¡35% de descuento! Antes 1.375,00 €\nCuadro del pintor murciano Baldo. 22x26\nCuadro del pintor valenciano ENRIQUE GOMEZ SACANELLES\nCUADRO PINTOR LIZUNDIA,ABSTRACTO AÑOS 80\nCuadro del Pintor Antonio Blanco\n74,25 € 99,00 € hasta el martes, 26 de noviembre\n557,40 € 929,00 € Próximo lunes último día\n305,40 € 509,00 € Próximo lunes último día\nAcuarela de Ramon Miralles Bosca\nHora oficial TC: 17:12:56 TR: 182 ms.


QUENTIN TARANTINO | Les millors pel.licules de la nostra vida\nERASE UNA VEZ…EN HOLLYWOOD\n26 Agost, 2019 by Toni Salas\tin QUENTIN TARANTINO, THRILLER, USA and tagged BRAD PITT, LEONARDO DI CAPRIO, MARGOT ROBBIE\t| Deixa un comentari\nActors: Leonardo Di Caprio\nTítol original: Once upon a time in….Hollywood\nSub gènere: Cine dins del cine\nRick Dalton (Leonardo di Caprio) és en l’ Hollywood de finals dels seixanta, un actor secundari, condemnat a realitzar els papers de dolent en westerns de poca substància o en la sèrie B.\nCliff Both (Brad Pitt) és el seu doble, l’ especialista que l’ acompanya i s’ encarrega de les escenes complicades, entre els dos homes ha nascut una bona amistat. Both te mala fama en es estudis doncs l’ acusen de que va matar a la seva dona.\nEls dos col·legues viuen en una luxosa mansió amb piscina. Both acompanyat de la seva inseparable gosa, Brady. Al costat mateix s’hi instal·la Roman Polanski amb la seva esposa Sharon Tate (Margot Robbie, els dos viuen acompanyats de l’ex amant de la dona, Jay, ara bon amic de tots.\nDalton viu be i te contractes constantment però se sent frustrat per ser tan sols un secundari, un figurant i no una estrella. Both, dur i superb, es dedica a la seva feina sense més aspiracions.\nEls dos marxen una temporada a Itàlia i participen en uns quants espaguetis western, al cap d’un temps tornen, Dalton s’ha casat amb Francesca, una italiana.\nBoth recull a una noia, Pussycat, que fa auto stop i aquesta el porta al campament hippie que han ocupat en una finca propietat de Georges (Bruce Dern)un antic actor que va col·laborar amb Both anys enrere. L’ home està cec i ja no reconeix ni recorda a l’ antic company.\nEn tant la secta hippie menysté a l’ especialista, aquest colpeja a Clem, un dels líders de la comunitat, i el reconvé a que reposi la roda punxada del seu vehicle.\nLa secta hippie fa una incursió en les mansions d’ Hollywood, el grup odia el luxe i la bona vida burgesa dels cineastes, Clem i dues noies assalten la finca de Dalton i Both, armats amb ganivets. Both no s’ està de punyetes i mata a dos dels assaltants, la tercera noia és cremada amb un llançaflames que Dalton guardava com a record d’una pel·lícula.\nTarantino roda el seu novè film, el penúltim de la seva carrera, segons ell.\nEn ella evoca l’ Hollywood de finals dels seixanta, els últims anys d’una època daurada i d’una manera glamurosa d’ entendre el cinema.\nTarantino barreja a personatges ficticis, Dalton i Both, al costat d’ altres reals, Sharon Tate, Roman Polanski, Steve Mc Queen, Mama Cash, Charles Manson, etc. En qualsevol cas Rick Dalton podria ser un alter ego d’ algun actor secundari del western com Audie Murphy o Cameron Mitchel.\nLa voluntat del realitzador americà és realitzar un homenatge als secundaris que van donar vida a aquest món, als actors de sèrie B, als actors de la televisió, als especialistes…Dalton és un home frustrat, plora sovint quan pensa que està condemnat a ser un figurant, un arquetip, sempre en un paper similar.\nDalton s’ enfurisma quan, alcoholitzat s’ oblida del diàleg però s’ emociona quan la nena que li dona la rèplica li lloa la seva feina.\nTarantino ens parla dels perdedors en aquest món d’ oripells, d’ aquells que mai seran famosos de cara al gran públic però que aixequen una industria lucrativa, fracassats morals des de l’ èxit de les seves mansions amb piscina.\nTarantino ha consagrat la seva carrera a parodiar el gènere de “Exploitation”, sexe i violència que arriba des de la literatura popular i quotidiana de les novel·letes de continuarà en els diaris. Ara homenatja el cine de sèrie B i el televisiu, uns films d’ entreteniment no mancats de mèrit i interès, sens dubte a reivindicar.\nEl director americà menciona a Sergio Corbucci i Joaquin Romero Marchent, precursors de l’espagueti western, si be amb menys talent que Sergio Leone.\nUn altre tema, no menys important de la cinta és la referència a l’ amistat viril, Dalton i Both viuen plegats, s’ emborratxen a dojo i participen d’ aquest món entre el miratge i la realitat.\nTarantino furga en una espècie de lluita de classes desaforada entre hippies sectaris i sonats , centrats en l’ extermini del model de riquesa i banalitat d’ Hollywood, i els bons vivants de les grans mansions, aliens a tot allò allunyat del luxe i del seu ego.\nEl director redacta amb pulcritud el seu projecte, fins arribar al gran esclat de violència final. Tot un acabament gore. Si en altres films els dolents eren nazis, gàngsters o bandits, ara el mal l’ encarna la secta hippie i satànica de Manson, un símbol de la incapacitat de pensar per un mateix.\nEl tema de l’ actor, algú que representa un paper, algú amb diferent identitat es veu aquí completat per la presència del doble del protagonista, la qual cosa origina una diversificació encara més ample entre qui s’ és i tot allò que s’ encarna.\nTarantino ens presenta alguns elements simbòlics. Georges, l’ amic de Both vell i decadent, ha oblidat el món de l’ ahir i està cec. En definitiva tot l’ univers fílmic,totes les imatges, es tornen banals i inútils, el temps les portarà al desconeixement, a la ceguesa i a l’ oblit. Tot està pensat per a un consum immediat i punt final.\nD’ altra banda, com ja ens va acostumar en “Malditos bastardos”, Tarantino recrea la història, si allà un comando americà matava a Hitler en un cine, ara la secta de Manson surt ben malparada dels seus atacs a les mansions dels cineastes. El cine canvia la història o allò que és pogut ser i mai va passar.\nTarantino es recrea en algunes escenes molt divertides: Com la baralla entre Both i Bruce Lee, en la que aquest últim surt rebent. Escenes emocionants, com la felicitació de la nena i el director a Dalton per la perfecció de la seva actuació. Escenes plenes de suspens, com quan Both arriba al campament hippie i és assetjat per un munt de noies abduïdes mentalment, gent que ha perdut momentàniament la seva identitat, com els actors. Com no la traca final amb baralla sagnant entre Dalton, emulant “Malditos bastardos” i cremant a la dolenta amb el llançà flames.\nPer fi cal parlar de l’ estupenda banda sonora amb els poc coneguts Paul Revere and The Raiders, la famosa “Califòrnia dreamin” de The Mamas and the Papas o la sorprenent “Bring a little lovin”. Tarantino era fan de Los Bravos.\n23 gener, 2017 by Toni Salas\tin QUENTIN TARANTINO, THRILLER, USA and tagged HARVEY KEITEL, JOHN TRAVOLTA, MARIA DE MEDEIROS, SAMUEL L. JACKSON, UMA THURMAN\t| Deixa un comentari\nUna parella, Ringo (Tim Roth) i Honey Bunny (Amanda Plummer) es troba en un bar de carretera i es disposa a realitzar un atracament.\nVincent (Jon Travolta) i Jules (Samuel L. Jackson) són dos assassins a sou de Marsellus Wallace, els quals executen una venjança.\nVincent va amb Mia (Una Thurman), la dona del seu cap, Marsellus, un gàngster que ha tirat per la finestra a un altre home perquè li ha fet un massatge de peus a la seva esposa.\nVincent i Mia sopen, ballen i guanyen un premi i la noia pren una sobredosi de cocaïna i està a punt de morir. Vincent la retorna a casa.\nButch Coolidge (Bruce Willis), és un boxejador que ha matat al seu contrincant en el últim combat, després d’ estar amb Fabienne (Maria Medeiros), la seva novia, atropella a un home, Marsellus, aquest el persegueix i arriben a una botiga on es vol aixoplugar Butch. Allà son fets presoners per l’ amo i per un policia.\nMentre violen a Marsellus, Coolidge s’ allibera i mata als agressors.\nVincent i Jules han matat als seus rivals, malgrat que un els hi dispara a boca de canó i no els toca. Els dos homes s’ emporten a un hostatge i en el camí a Vincent se li dispara l’ arma i li rebenta el cap. Van a casa de Jim (Quentin Tarantino) i allà truquen al senyor Lobo (Harvey Keitel) un home dedicat a solucionar problemes, és a dir encarregat de netejar i fer desaparèixer probes d’ un assassinat, camuflar-les i dissimular-les.\nJules va amb Vincent a un bar de carretera i pensa que haver sobreviscut a les bales disparades a boca de canó ha estat un miracle i es vol retirar. En aquest moment Ringo i Honey Bunny entren en acció i assalten el bar, Jules els desarma, els humilia i els deixa marxar.\nTarantino realitza el seu primer film, Reservoir Dogs, en 1992. Sorgeix en el panorama cinematogràfic, arrasant i mostrant una força i una capacitat en el seu relat visual i argumental que aporta aire nou al discurs fílmic establert.\nEls relats Pulp són aquells que en els anys 20 i 30 donen protagonisme total a l’ acció i són per tant un tipus bàsic de literatura o còmic popular.\nPulp fiction es mou al voltant de diverses històries paral·leles i és un exemple d’ estructura narrativa pel ordenat desordre que comporta. Personatges que no es coneixen ni tenen res que veure entre si, creuaran les seves vides i aquest atzar els portarà a la mort o al canvi personal.\nEl film fluctua també endavant i endarrere i les relacions entre historia i personatges formen un puzle però van confluint i guanyant sentit.\nEl cine de Tarantino és més important pel continent que pel contingut. Els nexes dels relats paral·lels, l’ estranya psicologia dels personatges: una dona sola i addicta a la cocaïna, un gàngster que es penedeix i es reconverteix en un creient religiós, un boxejador que mata al seu contrincant però no es pot desfer del seu rellotge, record de la família, un diligent i pulcre personatge que te com ofici esborrar les empremtes de qualsevol crim…..\nTarantino juga amb personalitats desarrelades, sense escrúpols, fidels al seu destí, representants de codis propis, trastornats, extravagants, cruels , solitaris, disposats a redimir-se o a oblidar i ho fa amb una escenografia deutora, moltes vegades, del còmic i de la novel.la d’ acció.\nLes escenes d’ extrema violència, la música, l’ atzar, les imatges explicites, un sentit de l’ humor carregat de cinisme, un món líquid en el que tot es canviant i res es consolida, són elements claus del seu cinema.\nPel·lícula de culte amb escenes potents com el ball entre Vincent i Mia al ritme de la música de Chuck Berry o la venjança de Butch, esgrimint una espasa de samurai i per fi un llenguatge verborreic amb frases que perduren:” El que siguis una personalitat no vol dir que tinguis personalitat” o “ Tocar-li els peus a la seva dona no és el mateix que llepar-li el seu sagrat forat”.\nEl film guanya la Palma d’ or en el festival de Cannes de 1994 i obté l’ oscar per al millor guió original.\n23 Març, 2016 by Toni Salas\tin QUENTIN TARANTINO, USA, WESTERN and tagged JENNIFER JASON LEIGH, KURT RUSSELL, SAMUEL L. JACKSON, TIM ROTH\t| Deixa un comentari\nTítol original: The hateful eight\nUna diligència travessa les muntanyes de l’ Oest americà, després del fi de la guerra civil, en mig d’una gran turmenta de neu. En el carruatge hi va John Ruth (Kurt Russell), un caça recompenses, que porta sota el seu control a Daisy Domergue (Jennifer Jason Leigh), una bandida per la qual en Red Rock ofereixen deu mil dòlars pels seu cap.\nEn el camí es troben amb el Major Marquis Warren (Samuel L. Jackson), un negre que ha servit en l’ exercit del nord i que ara també es dedica a caçar delinqüents.\nAssetjats per la turmenta, el grup s’ atura en una cabana, la merceria de Minnie, on es troben amb Oswaldo Mobray (Tim Roth), que diu ser el botxí de Red Rock que es trasllada a la població, també hi s’hi troba Joe Gage (Michael Madsen), que s’ ha aturat de camí a visitar a la seva mare, a Bov (Demien Bechir), que està substituint a Minnie, absent, i a Chris Mannix (Walter Goggins), que va a Red Rock per ser anomenat sherif de la ciutat i per fi a Sandy Smithers, un general confederal.\nTancats per la turmenta i sense poder sortir, les relacions interpersonals s’ enterboleixen i Marquis mata a Smithers, després d’ explicar-li com va vexar al seu fill, un altre sudista.\nEn tant, algú vessa verí en el cafè dels reunits, John Ruth, el caça recompenses i O.B. Jackson, el cotxer, el beuen i moren entre terribles dolors. Es produeix una baralla i Marquis intenta esbrinar qui ha estat l’ assassí, quan algú des del soterrani li dispara i el fereix.\nEn un flash back contemplem com el dia anterior a la turmenta, la banda de Jody (Channing Tatum), el germà de Daisy Domergue, transita fins a la merceria de Minnie. Una terrible batalla final está a punt de desencadenar-se.\nCada pel·lícula de Tarantino és un esdeveniment perquè agradin més o menys, responen a un segell propi i la personalitat de l’ autor és evident.\nEl que passa és que el director americà, tot talent i capacitat per fer bon cine, viu tancat dins els seus propis estereotips; la violència és marca de la casa i justificada o no, sabem que apareixerà i que l’ estossinada final no ens la podem perdre.\nEl problema és que Tarantino s’ auto homenatja i reincideix en els seus protocols, no basten un o varis morts sinó que els personatges , a la manera del cine gore, són ferits, cauen a terra, es recuperen, tornen a combatre i de nou ferits, moren o no i entre suposades terribles nafres, vehiculen el seu propi discurs.\nParodia, homenatge, excés….llàstima, perquè tota la primera part, plena de contenció, és excel·lent. Tarantino ens presenta als personatges i ens augura que en l’ escenari hi ha trampa i mentida.\nEl director realitza en realitat una al·legoria dels Estats Units, quan en l’ apunt final, Marquis mostra la carta que li va lliurar el President Lincoln i en la que aquest apel·la a la unitat i la convivència del poble americà.\nCom contrapunt a aquesta indulgent voluntat, els blancs lluiten contra els negres, els homes contra les dones, els botxins contra les víctimes, els homes honrats contra els facinerosos, els nordistes contra el confederats, tots s’ odien, tots es menteixen entre si, plens d’ interessos discordants i Tarantino escenifica el seu criteri sobre el seu país.\nL’ ambició, la falta d’ ètica i el joc brut s’ imposen, ningú és qui diu ser i efectivament els vuit protagonistes i alguns més són odiosos.\nLa pel·lícula mostra la sapiència cinèfila de Tarantino, que extrau joc de tot tipus de gèneres. En principi ens trobem davant un western de grans horitzons, que al temps es torna en film de detectius, on un investigador vol treure aigua clara d’ un misteri a la manera d’ Agatha Christie o Sherlock Holmes.\nContemplem també un homenatge a Rashomon, doncs s’ expliquen diverses històries, totes amb elements certs i mentiders i tot acaba en un festival gore, amb braços penjant, dones enforcades o assassinats sense pietat.\nTarantino tanca a tots els personatges en un petit escenari, aïllats del món, on un terrible vendaval els impedeix sortir, han d’ esbrinar qui són i jugar les seves cartes en una partida a vida o mort, com si estiguéssim davant “El àngel exterminador” de Buñuel.\nEntre racisme, masclisme i violència, Tarantino ordeix una història d’ enganys que atrapa a l’ espectador, malgrat el discutible tram final.


AnnA 20/06/2018\tNo Comments AnnAEN-CATProject SyndicateRepública Txeca\nComparteixTwitterFacebookLinkedinemailPrint A mitjans del segle XX, la gent temia que els ordinadors i les comunicacions ens duguessin al tipus de control centralitzat descrit a la novel·la distòpica “1984” de George Orwell. Avui, milers de milions de persones portem, desitjosos, el Gran Germà a les nostres butxaques. Article traduït per AnnA…\nLlegir article La nostra revolució de la informació encara es troba en la seva infantesa. Project Syndicate\nAnnA 19/06/2018\tNo Comments CAT-ENProject SyndicateProjecte TransMateRepública Txeca\nComparteixTwitterFacebookLinkedinemailPrint Des de 1951 la comunitat internacional no ha elaborat cap tractat per protegir l’estatus legal dels refugiats del món. Actualment, s’estan debatent dos acords a les Nacions Unides, i cadascun ofereix una oportunitat molt especial per protegir els migrants globals de la font de desplaçament més gran que hi…\nLlegir article La propera onada de desplaçats climàtics. Project Syndicate


recomana.cat - Crítica de l'obra: Cry babies | La ràbia descontrolada de Pokémon per Jordi Bordes\nLa ràbia descontrolada de Pokémon\nThe Followers Co. són una companyia col·lectiva de joves de Barcelona creada l’any 2018 per Andrea Monje i Laura Riera.\nva ser el seu primer espectacle, presentat en forma de\nal Rose Bruford Theater (2018, Londres) i al Festival Croquis 2019 (Sala Beckett). L’any 2019 el muntatge va guanyar la beca Bonnescèniques (Centre de Cultura de Dones Francesca Bonnemaison) i es va estrenar a l’Antic Teatre de Barcelona. Actualment l’espectacle es troba en gira.\n(Kinètic-Parc Sandaru i coproducció amb Antic Teatre i Dansa Metropolitana) és la seva segona producció, on es plantegen fer un pas més cap a la recerca de nous llenguatges i l’elaboració de discursos contemporanis.\nCrítica: Cry babies\nThe followers és una companyia ben jove i fresca que es planteja preguntes, tot jugant a la sala d'assaig i també amb el públic. Amb una sensació d'rt brut, barat, aparentment superficial. Encara amb temps per arribar a la trentena d'edat, creen una ficció de Juana, una nena de 17 anys bona estudiant d'un institut que comença a trencar amb les normes. Per construir el personatge fan servir els seus records personals íntims (tot i entenent que ja són d'una altra promoció escolar), siguin ombres i obsessions com necessitat de gresca fora dels límits legals i raonables. Juguen a fer de criatures calçant-se una disfressa de Hello Kitty (Andrea Monje, després fa de presentadora de teleescombraria); de Bugs Bunny (Pol de la Rosa també fa de la mare desesperada de la protagonista); de la granota Kèrmit (Laura Roqué, que també és la professora hippie) i de Pokémon (Laura Riera que fa de Juana i la que navega per mjors profunditats emocionals). Els Teletubbies sense poder sortir al parc i celebrar el sol cremarien containers, descontroladament, de ràbia? Pokémon, probablement, sí.\nAquesta metarepresentació de la joventut parteix d'una realitat concreta i episódica: les persones de 17 anys, avui, estan limitades per a aquest xute d'adrenalina festiu arran de la Covid i imaginen cap a on pot esclatar aquesta repressió legal. La mirada generacional coincideix amb la posada en escena de La malaltia (probablement, més racional i amb una producció molt més acurada) o en una altra mirada generacional als joves punks en la caiguda del Mur de Berlín, Metalhammer a la Sala Fènix.\nCom a Welcome to Siri's party, la participàció del públic és imprescindible. Cal estar disposat a jugar-hi, a treure's les vergonyes i confessar birratxeres adolescents, si es dona el cas. La implicació en el joc no és una imposició i, en tot cas, conviden a respondre preguntes com si fos un programa de talk show de tarda des d'una empatia que no es pot defugir i que celebren les troablles dels espectadors més que caritcaturitzar-lo al públic, que no es mou de la platea (mantenint una certa intimitat, probablement gràcies a les imposicions de la pandèmia, de nou).\nLa companyia utilitza l multillenguatge barrejant català i castellà en el text, i incorporant-hi cançons (divertida lliçó de La Guerra dels 100 anys amb ridícula coreografia i ukelele), de cinema live (retratant-se a elles mateixes o bé fent ús d'un diorama de playmobil i amb la interacció amb el públic. Les escenes s'amunteguen a una velocitat trepidant i no hi ha temps a despistar-se que ja escenifiquen (o recorden, o evoquen) una nova situació, tot en petites càpsules d'una aparent superficialitat fins a acabar amb una resolució tancada. Hi ha el desenllaç de Juana al laboraroti, però sobretot hi ha la confessió cllada amb la mestra i la sentència final (que té una traducció evident en el carrer i les manis arran de l'empresonament de Pablo Hasél): "Creeu monstres per després queixar-vos que destrueixen les nostres ciutats".


L'Administració Pública ha rebut 215.000 tràmits el 2021 - Poble Andorrà\nL’Administració Pública ha rebut 215.000 tràmits el 2021\nA través del servei de Tràmits de Govern es van fer 140.321 gestions\nEl nombre total de tràmits que s’han presentat a l’Administració Pública al llarg del 2021 s’eleva fins als 215.070. El 14% van ser gestions amb resolució, mentre que el 86% restant van ser de 24 hores. Pel que fa a l’estat de la sol·licitud, la gran majoria de tràmits, el 77,4%, es van tancar.\nDe les 140.321 gestions que es van cursar a través del servei de Tràmits de Govern, el 74,6% van entrar a l’edifici administratiu de l’executiu i el 15,7% els va despatxar el Servei de Vehicles. Dels 74.749 tràmits que es van gestionar en una altra oficina administrativa de Govern, el 36,5% van entrar al Servei d’Immigració i el 36,5% els va despatxar el mateix servei.\nPer tipologia de tràmit, dels que es van gestionar al servei de Tràmits de Govern, els més nombrosos l’any 2021 van ser els tràmits de Vehicles, amb un 14,1%. Dels tràmits que es van gestionar en altres oficines administratives, els més nombrosos van ser les autoritzacions d’immigració, amb un 25,7%.\nFinalment, pel que fa a la temporalitat de les dades, el 52,9% de tràmits es van entrar entre les 10 i les 13 hores. Els dies que es van entrar més tràmits van ser els dimarts, els dijous i els dimecres, amb el 21,3%, el 20,9% i el 20,2% del total de tràmits. El mes en què es van entrar més tràmits va ser juliol, amb l’11,3% del total.


Toni Cruanyes es fa una foto solidària amb la montblanquina Júlia\nLa jove, neta de l'exconseller Josep Gomis, té una malaltia minoritària que pateixen unes 3.000 persones a Espanya\nActualitzada 09/10/2019 a les 20:48\nL'editor i presentador del Telenotícies vespre de TV3, Toni Cruanyes, ha mostrat la seva cara més amable permetent que la Júlia, una nena que pateix una malaltia minoritària, s'assegués a la taula del plató. Júlia Roca Gomis, que pateix ataràxia de Friedrich, té lligams a Montblanc i és neta de l'exconseller i expresident de la Diputació de Tarragona, Josep Gomis. Actualment, la nena viu a Barcelona.\nDes del Col·legi Pineda de l'Hospitalet de Llobregat juntament amb el Projecte Júlia van impulsar la creació d'un calendari solidari per recaptar fons per la investigació de l'ataràxia de Friedrich. En aquest, apareixen persones que pateixen la malaltia amb persones conegudes.\nLa família de Júlia va acudir ahir al plató de TV3 per fer-se una foto amb Toni Cruanyes i Tomàs Molina. El presentador del TN va compartir el moment a través de l'Instagram on va batejar a la Júlia com «la noia del somriure més dolç». Cal recordar, que l'edició de La Marató d'aquest desembre recaptarà fons per les malalties minoritàries, com és el cas de l'ataràxia de Friedrich.\nEntre les persones que també hi han participat en el calendari hi ha Mónica Usart, Laura Fa, Andrés Torres, Octavi Pujades i Sergi Mas.\nEl Projecte Júlia fa temps que fa activitats solidàries per recaptar fons per la malaltia, la qual compta amb unes 3.000 persones afectades a Espanya. Els diners recaptats es destinen a l'Hospital Germans Trias i Pujol, més conegut com Can Ruti, on el doctor Antonio Matilla té oberta una línia d'investigació sobre l'ataràxia de Friedrich. Aquesta afecta a la medul·la espinal i els sistema nerviós que controla els músculs de les extremitats. El seus símptomes comencen a desenvolupar-se als cinc anys.\nAl Camp de Tarragona, també s'ha organitzat diferents activitats pel Projecte Júlia com un vermut al Port de Tarragona, una masterclass de fitness a Montblanc, entre d'altres. Per la setmana vinent, el dissabte 19 d'octubre han preparat un vermut solidari a la capital de la Conca de Barberà. Tindrà lloc de les 12 a les 14.30 hores a la plaça Sant Miquel. Durant l'acte hi haurà la representació teatral El Planeta a les teves mans de la Factoria Bram i després, actuarà el cantautor Joan Rovira.\nComenta el contingut : Toni Cruanyes es fa una foto solidària amb la montblanquina Júlia


La pèssima química personal que mantenen entre ells seria el sisè factor que ha impossibilitat el pacte, sumant-se així als cinc ja exposats en els primers lliuraments d'aquest article (I i II). A continuació, analitzarem els quatre restants.\nEl setè motiu per al desacord radicaria en l'egoisme de la classe política, és a dir, en el seu hàbit de fer prevaler els interessos particulars per sobre dels interessos col·lectius, tal com ja vam apuntar en un article recent. La disfunció provocada pel bloqueig polític i per la provisionalitat que se’n deriva ens perjudica a tots. Pactar podria perjudicar eventualment les aspiracions d'una formació política. Davant d’aquesta disjuntiva, els partits ho tenen clar: no hi ha pacte.\nEl vuitè factor es mou en aquesta mateixa línia: la preeminència del tactisme immediatista en detriment de les estratègies a llarg termini. Vivim en un món accelerat en el qual no caben esperes ni dilacions. Adoptar solucions que no resultin òptimes a curt termini, però que permetin anar construint un futur millor de forma progressiva, no és percebut com una opció acceptable. La política d'avui és una política de l'avui.\nEl focus està tan centrat en l'aquí i ara que, durant el procés negociador, es van arribar a posar sobre la taula propostes amb data de caducitat. Així, quan semblava que una de les parts estava disposada a assumir les condicions proposades per l'altra, es donava la circumstància que aquestes condicions ja no eren vigents per a aquells que les havien plantejat.\nLa novena barrera és el que Robert Mnookin, autor de Pactar con el diablo, denomina «trampa de la suma zero». Abocats a participar sistemàticament en conteses electorals i immersos –en qualsevol cas– en l'anomenada campanya permanent, els polítics tendeixen a concebre la seva activitat en termes de competició pura i dura: qualsevol benefici que obtinguem serà sempre en detriment del rival i, si el rival aconsegueix algun avantatge, segur que això ens perjudica. Partint d'una concepció que no contempla les opcions win-win, pactar constitueix una alternativa indesitjable perquè comporta fer concessions i, des d'aquesta perspectiva de la suma zero, tota concessió realitzada m'afebleix i enforteix el meu adversari.\nI encara un desè i últim factor que contribueix a impossibilitar el pacte: els polítics han abraçat la lògica de la popularitat com a eix de la seva estratègia comunicativa. Entenen que ser objecte de constant atenció mediàtica els aporta un rèdit imprescindible per mantenir vives les seves opcions d'assolir el poder. Fins i tot quan les informacions que es difonen sobre ells són molt crítiques o obertament negatives (podria ser el cas de Donald Trump als EUA o de la ultradreta a Europa), ho consideren una alternativa preferible a la de l'ostracisme mediàtic.\nÉs per això que alguns prefereixin pactar noms i càrrecs abans que pactar polítiques. Però això mateix també provoca reticències a l'hora de cedir posicions de poder que porten implícita una gran visibilitat mediàtica i social per no propulsar la popularitat del rival. Si la telegènia pesa més que l'empatia, ignorar l’adversari sembla més rendible que pactar-hi.\nA pocs dies de la cita electoral del 10-N, els sondejos no auguren majories suficients perquè un partit pugui governar sense pactar. En conseqüència, només ens queda confiar que els líders polítics entenguin per fi que, quan els nostres vots no coincideixen amb els seus desitjos, el més raonable és acomodar els seus desitjos als vots en lloc de seguir provant sort en un obstinat intent que siguin els vots els que s'acabin doblegant als seus desitjos.\nQue Déu (o el diable) els il·lumini.\nLalueza, Ferran. Per què desconfiem de la política? COMeIN [en línia], juny 2019, no. 89. DOI: https://doi.org/10.7238/c.n89.1947\nLALUEZA, Ferran. Sense pacte: 10 raons per al desacord (i III). COMeIN [en línia], novembre 2019, no. 93. DOI: https://doi.org/10.7238/c.n93.1971\nmitjans socials 239\ngestió de la informació 164\ngestió del coneixement 95\ncomunicació i educació 60


L'ocupació turística durant el Carnaval de Vinaròs arriba fins al 94% – LA REVISTA MÉS SOCIAL\nPel que fa a l’ocupació turística el cap de setmana del 14 al 16 d’abril els hotels van registrar un 93%, mentre que el segon cap de setmana de les desfilades la xifra es va superar el 95%. El regidor Albella ha destacat que fins i tot alguns hotels van haver de penjar el cartell de complet. L’hostaleria també va experimentar unes bones dades, on cal destacar que enguany sobretot s’ha registrat un increment de les reserves fetes amb antelació per evitar quedar-se sense taula.\n← Previous Story En marxa el XIX Festival Internacional de Curtmetratges de Vinaròs Agustí Comes\nNext Story → Vinaròs celebra el Carnaval sense incidències destacables


Thelaziosis o cuc asiàtic de l’ull « intiveterinaris.com\nIniciNotícies/NoticiasThelaziosis o cuc asiàtic de l’ull\nVam observar que ha la còrnia hi havia una zona amb erosió (fluoresceïna positiu), envoltada per vasos sanguinis. Estava localitzada a la part inferior esquerre de l’ull. Continuant amb l’exploració del globus ocular, vam aixecar la membrana nictitant, per comprova si hi havia cap cos estrany que li hagés provocat la úlcera a la còrnia. El que hi vàrem veure va ser uns cucs petits, arrodonits, d’aproximadament 1 cm. de llargada. I una forta irritació i eritema a la cara interna de la mucosa de la membrana nictitant.\nEs tracta d’una parasitosis enomenada Thelaziosis o cuc asiàtic de l’ull, provocada per la Thelazia Callipoeda.\nDesprés de treure mecànicament ( amb ajuda d’unes pinces i hisops)els cucs.Vàrem procedir a aplicar antiparasitari sistèmic (Selamectina). I també, a aplicar el tractament corresponent per resoldra la lesió de la còrnia.\nDesprés d’una setmana de tractament, la lesió de la còrnia està evolucionant molt favorablement i han desaparegut els simptomes inicials (llagrimeig, irritació…). I ja no s’hi observen larves.\nLa thelaziosis, es tracta d’una malaltia, de les considerades malalties emergents. En la que intervé una mosca, la mosca de la fruita (Phortica variegata) com a hospedador intermediari.\nAquesta mosca, beu llàgrimes al mateix temps que diposita larves al sac llagrimall, aquestes creixen, es reprodueixen…i després de tres setmanes, ja tornen a estar a punt per ser xuclades per la mosca quan torni a anar a beure, i així transmetre la malaltia a un altre animal, fins i tot l’home.\nLa simptomatologia que manifesten els animals parasitats, és de llagrimeig excessiu, irritació de la conjuntiva, prurit i en ocasions lesions a la còrnia.\nDegut a que la transmissió és mitjançant mosques, sembla que té una presentació estacional. També, s’ha relacionat la presencia de les mosques a zones amb ramats d’ovelles.\nUtilitzar mètodes per evitar que les mosques puguin entrar en contacte amb els animals, p.ex. utilitzar mosquiteres.