Resposta al Gustau\nActualitzada 26/02/2019 a les 10:38\nDimarts passat aquest diari va publicar com a carta “Un claustre per fer política”, signada per una persona anomenada Gustau. En aquesta carta es criticava el Claustre de la UdL per aprovar la declaració per la llibertat dels presos polítics i contra la judicialització de la política catalana.\nEscrivia, el signant, que el Claustre s’havia d’usar per a “afers importants” i no per a “votacions estèrils, mítings i consignes polítiques”. També manifestava que la Universitat no era un lloc per fer política i que havia de mantenir-se neutral com també que el preocupava el que es transmetia en determinades aules de la institució. Em va sorprendre que el diari publiqués aquesta carta com a destacada. I m’ha sorprès que avui (per ahir) la Universitat no hi hagi respost.\nLa democràcia no consisteix a deixar la política per als professionals de la política. La democràcia és participació, de tots els ciutadans i totes les institucions. Qualsevol cosa que ens afecti col·lectivament és política.\nEn la declaració aprovada per la UdL s’esmenta que entre els principis directors de l’activitat de la institució hi ha “la promoció dels drets humans i la llibertat i de l’educació en valors, així com l’estímul de la transmissió dels valors de llibertat, justícia, igualtat, responsabilitat, solidaritat, participació i ciutadania plena, i que les seves finalitats inclouen la consecució d’una societat més justa i el respecte als drets humans i la pau”.\nQualsevol persona de bona fe està d’acord avui dia que la resposta de l’Estat respecte dels fets que tingueren lloc a finals de l’any passat ha estat com a mínim desproporcionada i injusta. Hi ha persones bones que no han fet mal a ningú empresonades des de fa un any sense haver estat jutjades a qui s’atribueix actes criminals. Poden haver comès il·legalitats (o no) però no han promogut cap tipus de violència per aconseguir els seus objectius. L’obligació ètica de la Universitat, de qualsevol institució democràtica, és la de denunciar-ho. La injustícia és política. No és admissible la neutralitat davant d’acusacions tan vergonyoses, davant de tanta manipulació i tanta mentida.\nEm sap greu i em preocupa que el rector de la Universitat de Lleida sigui neutral davant aquesta situació. Em sap greu que l’aprovació d’aquesta declaració el Gustau la vinculi a “votacions estèrils i consignes polítiques”. Em sap greu que el diari publiqui com a carta destacada una queixa d’aquestes característiques, quan s’està trepitjant la veritat i les llibertats com s’està fent.\nEs va fer un referèndum alegal. I punt. La resta és tot mentida i cal denunciar-ho. Espero que la Universitat de Lleida publiqui la Declaració en aquest diari i defensi el seu posicionament.


Olga Xirinacs: de juliol 2009\nDues maneres de morir ens produeixen especial terror. Causar terror és el que pretenen els terroristes. Terrorisme conscient per mà de l’home: atemptats amb explosius, incendis, enverinaments, contaminació...\nTerrorisme ¿inconscient? per causes ¿naturals?: terratrèmols, erupcions volcàniques, tsunamis... La Terra imperfecta és formada per plaques tectòniques que col·lideixen entre elles i produeixen el terror.\nEntremig, nosaltres, la gent pobra i la rica. El terrorisme conscient potser serà eradicat algun dia, cosa que no crec a causa del pensament de Freud: “l’home porta dins seu l’instint de destrucció”. Aquest terrorisme conscient és imatge del terrorisme inconscient: formem part de la mateixa Terra.\nEl nínxol 42. Collage d'O.X.\nLA NIT TRANSFIGURADA\nQue l’amor transfigura ho sabem tots. Que la nit transfigura també ho hem comprovat: ombres que s’allarguen i prenen vida; reflexos espectrals sobre les aigües quietes o turbulentes; mirades fosforescents; volums enganyosos de paraules sense cos, però també cossos sense paraules.\nDe nit el bosc s’anima i pren formes inquietants o còmplices. Dos amants passegen entre llum i ombra. Conversen. Hi ha drama, confessió i reconciliació segons el poema de Dehemel.\nPer això Arnold Schönberg, el 1899 va escriure el sextet “La Nit Transfigurada”, basant-se en el poema; encara en la seva etapa expressionista, i portant fins a l’extrem les deliqüescències de Wagner. Schönberg va escriure l’obra també amb deliris febrosos, a l’inici dels seus amors. Estava enamorat i la nit ho transfigurava tot.\nPostal de festeig dels meus avis.\nQui més qui menys té memòria d’algun amor perdut, ni que sigui en l’adolescència. En amor, hi ha qui abandona i qui és abandonat. Un en surt indemne i l’altre ferit, a vegades de mort.\nLa contemplació dels arbres arrencats per la fúria del vent, que he anat comentant aquests dies, m’ha fet pensar en els amors perduts. En l’espessor del bosc, en caure l’arbre a vegades queda repenjat en un altre, com qui es dol de la seva pena sobre una espatlla amiga que el consola.\nSi la caiguda és obliqua, algunes arrels encara s’arrapen a la terra i proven inútilment de mantenir amb vida l’arbre o almenys algunes branques. Com en els amors, llavors el patiment es prolonga i la tortura acostarà la mort amb una lentitud insuportable.\nEn el bosc, que és la vida, també es perd i es guanya. No sé si sobreviuen els exemplars més forts o els més ben adaptats, aquest és un dubte que sovint discuteixo amb família i amics. En els amors perduts, seria llarg d’explicar.\nPostal de festeig dels meus avis. O.X.\nComptàvem els anys del pi. Els cercles concèntrics del pi esplendorós arrencat pel vent. L’havien serrat en grans segments, encara fresca l’olor de la resina. Vam comptar 100 anys. Cada cercle una lenta creixença de 365 dies.\nSi, asseguts com estàvem al bosc de les Fades, entre verd i boira, haguéssim fet els càlculs amb calma, hauríem sabut com van ser els anys del pi; tiraríem enrere: anys de pluja, de sequera, anys durs o generosos. Així fins al 1909.\nEl pi va néixer el 1909. Com els meus pares. Amb la Setmana Tràgica. Quan Rakhmaninov estrenava la seva Segona Simfonia, espectral i bellíssima. Quanta història. Quantes històries que es va emportar el vent.\n* El bosc encantat. Collage d'O.X.\nUn poble ha de ser pròsper, culte, format i informat. És el que volem per Catalunya.\nLlegeixo al diari que la Generalitat restringirà la compra de llibres que fan les biblioteques per falta de pressupost. ¡Indignant! Indignant i gairebé increïble si no fos que sabem bé que en la política el poble sempre va a la cua, sigui en sanitat pública, ensenyament, “benestar social” i... cultura. Entesa ara i aquí en restringit com a formació. Perquè cultura en el seu sentit ampli és la manera de ser i de fer d’un poble.\nHi ha diners per banquets i dinars de treball no precisament austers, per viatges, per cotxes de luxe, guardaespatlles, delegacions a l’estranger per demostrar a no sé qui el que en realitat no tenim: Cultura. ¿Per què, sinó, es barallarien els polítics per esgarrapar la seva prebenda?\nPerò els llibres... Com va dir davant meu un alcalde: “ Per quatre ‘còmics’... “ I va desaparèixer una biblioteca del centre de la ciutat.\nCollage d'O. X. (Autobiografia)\nResisteix tempestes i ventades. Cada vegada pels seus ulls buits es pot veure més paisatge, perquè finestres i portes ja es van estellar fa anys o algú en va fer foc. En aquest punt alt, 950 metres, obert a les ventades i boires que pugen gairebé cada tarda de La Mussara, hi ha el que en diem la Torre del Moro i que en realitat és la casa Grau, ara esquelet amb els seus amples balcons de queixals descarnats, refugi d’espectres que baixen dels Motllats o arriben de les masies enrunades que s’escampen pel terme.\nLa Torre descansa entre amples i rossos camps de cereals, ara encara per segar, escolta els ramats que s’endinsen als boscos i veu, com ahir nosaltres, un cérvol amb cornamenta completa que desapareixia entre el pi roig. La Torre, al vessant dels Motllats, presideix també l’espessor magnífica de la Serra del Pou. Vigila amb els seus ulls morts el fantasmal campanar de La Mussara, un altre punt de resistència a frec de la mort imminent.\nPer això la boira és compassiva: amortalla, unes vegades amb espessors grises, altres a la posta, amb suaus esfuminats rosa i nacre.\nFoto d'O. X.\nLES COSES AMABLES\nEn un racó del nostre jardí salvatge hi ha aquesta capelleta que va fer Vicenç. La rajola, de Riera, conserva colors i daurats. És del 1979 però es va col·locar després. Hi ha plogut, nevat, ventejat i pedregat a sobre. Diria que és símbol de la calma. La Família, amb el Nen, també observen els dies plàcids i escolten la brisa suau entre els pins i les alzines. Senten les mallerengues, els tudons, els gaigs, les merles i els corbs. Per davant potser hi han passat el teixó, la guineu i el senglar.\nAls escriptors a vegades ens regalen objectes curiosos: records i publicacions de pobles i d’entitats diverses on hem anat a fer pregons i conferències. Tot té el seu lloc a casa nostra. Com aquesta delicada rajola al petit bosc que també ens acull a nosaltres.\nFotografia de Miquel Vinya\nTARRAGONA, PUNT NEGRE\nUn núvol tòxic d'òxid de nitrogen va embolcallar Tarragona. Excelsa la qualitat de l'aire. Vivim de miracle. Si s'avisa la població perquè es protegeixi segons el pla vigent, les autoritats proclamen que s'exagera. Si no s'avisa, com en el cas de l'avaria de la nuclear d'Ascó, hi ha sancions per no haver alertat la població. Despropòsits, ball de contradiccions i, sempre, perill.\nTitular del Diari de Tarragona: "Dels 17 punts negres en carretera que hi ha a Catalunya, Tarragona en posseeix 9 ". Més de la meitat. Pèssima gestió, total imprevisió, màxims sinistres.\nAra hi ha un foc tràgic als Ports de Tortosa. En molts indrets de reserva natural la nul·la gestió dels boscos i la despreocupació culpable faciliten el foc, i el piròman ho sap. Es restringeix la circulació però el piròman no ha de venir: ja és dins. Pel més profund del bosc trobem senyals de fogueres amb pedres al voltant per seure. I el ramatge sec que sempre denuncio. Tot plegat, Tarragona és un punt negre. De dol.\nComposició d'O. X.\nAvui a Mont-ral ens hem llevat amb olor de bosc cremat i un tel de fum que arribava de ponent. He trucat al 112 on, diligents, m'han dit que ho anirien a revisar però que segurament seria de l'incendi d'Horta.\nAquí un incendi donaria feina per la mala gestió del bosc, amb tot el ramatge sec de tales antigues. Fa anys que ho denuncio, sense cap resultat. Un sotabosc net facilita les tasques d'extinció. I a més hi ha els arbres arrencats de les ventades de primavera, encara amb branques verdes.\nPer tal de contrarestar l'angoixa, parlo d'amor. A l'estiu els cors també se solen inflamar, i alguns es cremen i tot. Quantes postals creuades, quantes esperances, quants desenganys... Ah, els enamorats.\nPer això ofereixo el revers de dues postals dels meus avis Gustau i Lola en el seu festeig. Confesso que no les he acabades de llegir, però amb lupa es pot fer. El seu amor era com les estrelles i el sol. S'havien de lluir, com els paons reials amb la cua estesa.\nPostals d'herència familiar.\nMORT AL BOSC\nMoments abans de saber la mort dels bombers que apagaven el foc als Ports de Tortosa, érem al bosc i amenaçava tempesta de ponent.\nEl bosc, enguany, fa pena: centenars de pins arrencats de soca rel per les ventades de primavera. Encara amb les agulles verdes, arrapant-se a la vida, però arrossegant i alçant enormes pans de terra en la seva caiguda, arrels enlaire i, en la foto, es diria que braços en creu. Observem, despullat, el fons on s’arrapaven, on havien crescut fins fer-se enormes i saludables.\nEl meu homenatge als professionals morts, als ferits i a tantíssima gent que intenta controlar incendis. A tanta gent que pateix: la mort del bosc i la mort al bosc, moltes vegades deguda als instints assassins dels que sempre queden impunes.\nQue aquesta creu sorgida al cor de la muntanya de manera involuntària serveixi de memòria per a aquells que donen la vida pel bosc.\nLa força del vent. V. Roca\nA migdia, la brisa esperada mou les branques febles\non salten els ocells de potes fràgils;\nempeny les papallones mansament,\ni les abelles, i les flors madures que s'espiguen\nradials i altives sota l’aire en flama.\nSento la merla inquieta escorcollant les fulles\nsota l'avet que mansament verdeja,\nvent de migdia, marinada encesa:\npassa el fum lentament, sepulcre ardent de la natura.\nDes d’aquí on sóc em sobren les paraules\nque algun dia veuràs: l'aire les porta,\natroç i desfermada aquesta força viva\nque devora l’entranya i la volada i s'obre pas\namb gest irracional, duríssim i titànic.\nArribarà potser l’incendi als teus ulls líquids,\nportal feliç que prefigura els somnis,\nperò ets molt lluny per morir amb mi,\nque moro en cada bri de molsa, en la vida petita.\nPorto plomes caigudes de les aus en vol, també d'aus mortes\nen atacs sanguinaris. Porto l'olor d'espígol i de boix,\nl'aspre olor de terra i la severa plenitud del teix,\ni un batre d'ales transparents a l'aigua,\nfletxa brunzint, metàl·lica textura.\nSembla que el món bategui al meu compàs\nperò és el món que em mana, cendra i ala,\nmón que escriu i es detura en un incendi\nsense refugi i sense tu, la llum de mar perduda.\nLLEGENDES APÒCRIFES / CERTES DE MONT-RAL - 6\nEn Joan sortia de nit a caçar. Hi ha animals i persones que cacen de nit, i ell n’era afeccionat.\nUn vespre que sopàvem plegats ens va explicar que ell no era home que s’espantés fàcilment, però una vegada, mentre vigilava al mig del bosc espès, no va sentir el frec de passos a les fulles seques ni les branquetes que es trenquen, no: va sentir només un gemec que ell hauria dit que era de dona. El gemec es va tornar a repetir, i a ell li corria un calfred per l’espinada, no gosava moure’s. El gemec no era sempre al mateix lloc, però era, li semblava, a Joan, d’una sola veu o ésser que vagava, que es movia sense pes ni remor d’ales.\nL’endemà a la nit va tornar al mateix lloc. El bosc ha cobert amb els anys les masies enrunades i els marges de pedra. El que abans era vida ara és una espessor d’alzines, pins, arítjols i boixeres. En Joan s’estava immòbil. S’esperava. El gemec es va deixar sentir prop d’una paret recoberta per l’heura espessa i els esbarzers, que llavors florien i alguns ja fruitaven i tot. Duia la màquina preparada per fer la fotografia, i és la que ens va ensenyar. Ja apuntava l’alba i els gemecs s’apagaven.\nEn Joan va reconèixer que aquella no era caça d’escopeta ni de gos.\nAparició al bosc. Foto Miquel Vinya.\nLLEGENDES APÒCRIFES / CERTES DE MONT-RAL-5\nMont-ral és un territori càrstic, és a dir, ple de coves i avencs, foradat i, per tant, perillós. Hi arriben els espeleòlegs ben equipats a investigar; també hi ha tafaners sense preparació que s’exposen a accidents.\nDos nois van sortir de nit a explorar un indret de bosc on els havia semblat veure de dia una tomba, formada per una gran pedra rectangular amb una llosa plana al damunt. Era al camí de la Font Fresca, que arriba sota mateix dels Motllats. El primer ensurt el van tenir quan van veure l’estanquer, alt i prim, cobert amb una manta clara i portant una escopeta. ¡Un fantasma!, van cridar, però l’home vigilava els seus avellaners de les envestides dels senglars.\nEl que van explicar els dos nois després va ser que havien procurat entrar a la tomba mirant d’alçar la llosa de pedra, que només van poder separar pocs pams. I que dins es va sentir un rebombori d’ales grans en un recinte buit, que s’allunyaven cap algun forat de sortida que ells no sabien. Els va arribar al nas una alenada pudent d’aire viciat. Van tapar la tomba per fugir corrents cap al poble, esgarrinxats d’esbarzers. Ells sempre van creure i assegurar que aquella era la tomba de Dràcula o d’algú que revivia en la nit, no sabien qui. Per això en aquell indret ara hi ha una petita llosa d’advertiment amb el nom escrit: Dràcula.\nTomba de Dràcula. V. Roca\nLLEGENDES APÒCRIFES/CERTES DE MONT-RAL - 4\nEl tio Juan va ser molts anys agutzil de Mont-ral. Portava una gorra oficial amb visera i les lletres A. M. en galó daurat, que volien dir Ajuntament de Mont-ral, però que ell interpretava com Alto Mando, i així ens ho deia. Criava cargols en una arca gran de fusta i els donava farina i herbes. Tenia el costum d’anar remugant coño, coño. El tio Juan va arribar a vellet i sota la gorra se li veien tofes de cabell ben blanc.\nUn dia va agafar el camí de les fonts del Glorieta amb la intenció de baixar a Alcover a peu. A Alcover no hi va arribar, ni se’l va trobar enlloc: cap cotxe l’havia portat, cas que ell hagués pres un altre camí o carretera; ningú hi havia parlat. Amb el temps, ni patrulles de civils, ni caçadors, ni boletaires, ni senderistes, tot molt abundant en aquell sector del Glorieta, van trobar restes del tio Juan. Ni la gorra, ni un fil de roba, ni un botó. No podia haver arribat gaire lluny tot sol, perquè era vell i escardalenc. De les bèsties menjades se’n troben plomes o bocins de pell. Del tio Juan, ni el rastre.\nLa nit que va passar el cometa, amb una magnífica cua encesa giravoltant, el Centre de Lectura de Reus va organitzar una sessió divulgativa al camp de futbol, amb telescopi perquè la gent pogués mirar i admirar. Érem força assistents en la nit clara. Quan va haver passat el preciós cometa i parlàvem entre nosaltres, algú va fer notar que entre una alzina hi havia roba grisa i una gorra de plat amb les lletres A. M. Hi va haver comentaris de tota mena i per a tots els gustos. Molts no havien conegut el tio Juan ni n’havien sentit parlar. Se’ls va explicar el fet. Uns quants van interpretar que les restes les havia deixat el cometa. No hi havia ossos, només roba, i es va acceptar la hipòtesi que, en cas d’haver estat raptat l’home per éssers desconeguts, també cosa habitual sobretot als Motllats, la roba l’havien trobat indigerible.\nAltocumulus a Mont-ral. Foto Miquel Vinya.\nLLEGENDES APÒCRIFES / CERTES DE MONT-RAL - 3\nLa Serra del Pou es coneix com Dent de Llevant en llenguatge mariner. El nom que donen els pescadors als referents en terra és d’una gran riquesa. Aquesta serra s’acaba de manera abrupta, en tallat, com es veu a la fotografia. Al fons hi ha la vall del riu Glorieta. Al vessant nord, a mitja muntanya, hi ha la destruïda ermita de les Virtuts, que es pot distingir des de Mont-ral a ull nu.\nAquesta ermita era habitada per dos religiosos que ensenyaven doctrina i lletra als infants de les rodalies, inclosos els de Mont-ral. Pagesos d’aquí m’explicaven que els havien vist quan pujaven al poble, amb les sotanes d’un negre que ja era verd, humils, pobres, respectats. Els donaven menjar o una almoina. Corrien els anys de la insurrecció franquista quan van desaparèixer.\nDels dos religiosos no se’n va saber res més. Dels nens tampoc. Però algunes nits de lluna entelada per la boira, s’ha vist pujar els dos bons homes, sempre buscant els infants per fer-los doctrina. S’aturen al també destruït camp de futbol que ara serveix de pàrquing als escaladors del Glorieta i voltants. L’observador atent que m’ho explicava, hi està acostumat. Diu que també hi acudeixen els nens, uns del poble, de cases enderrocades; els altres de masies llunyanes ara engolides pels esbarzers i els garrics. I que tots plegats juguen a futbol en un silenci estrany, només interromput per rapinyaires nocturns. Al pas dels jugadors, la boira es mou lleument, com impulsada per un inexistent corrent d’aire.\nLLEGENDES APÒCRIFES / CERTES DE MONT-RAL - 2\nLlegendes apòcrifes de Mont-ral - 1\nSom a Mont-ral, dins d’un tou de boira, habitual aquí. Silenci. Misteri.\nDins del Cau de Blocs hi ha arbres mil·lenaris. El Cau de Blocs és l’interior feréstec d’una contramuralla dels Motllats, cantó nord. Costa d’arribar-hi, d’entrar-hi, i el recorregut s’acaba més al sud, de cara a ponent. És format per blocs enormes de pedra manejats per cíclops. Hi ha un microclima que afavoreix vegetacions estranyes i arrels torturades. Per abraçar el teix imponent es necessiten quatre persones. Els blocs de pedra s’han desprès en algun moment de la muntanya, però en tot el curt recorregut un silenci mortal omple l’espai.\nA la cova que es troba a la banda esquerra, hi vivia fa molts anys un mag remeier, és a dir, que recollia herbes, fruits i serps i en feia ungüents. El greix de serp cuit en paella és bona untura. Si era mag o no, costa de comprovar, però la gent dels pobles veïns ho creien així. Llavors ningú coneixia l’entrada al Cau de Blocs.\nPerò a poc a poc els excursionistes, ben equipats, van començar a explorar. El primer que va entrar al Cau de Blocs va quedar aixafat per una roca plana que el cobria tot. Però els excursionistes són atrevits i van envair el territori de l’home guaridor. En aquells temps hi va haver desaparicions inexplicades, però el mag remeier va intuir amb tristesa que allò no tenia aturador i que ell no podria amagar tanta gent sota els blocs.\nPer això va prendre la forma d’un drac que veureu a l’entrada del Cau, i ara només surt de nit, quan canta el gall carboner, quan furetegen la geneta i la guineu i quan dormen les àguiles i els corbs.\nEra quan floria la vidalba fent garlandes per boscos i marges. La família G. vivia a la casa més alta del poble, sota de l’església. Una casa encarada als Motllats.\nTothom sap que els Motllats tenen uns superfície plana on s’han vist llums i senyals estranyes; els entesos diuen que és lloc d’aterratge d’ovnis, és a dir, elements desconeguts. Alguns radioaficionats hi han col·locat antenes per captar indicis no se sap ben bé de què. Els G., amics nostres, eren radioaficionats, també.\nUna nit d’estiu, ja recollits a casa amb les portes tancades, van notar que una llum verd brillant s’acostava i s’introduïa per les escletxes de portes i finestres. Ningú de la família va gosar mirar enfora, ni van pensar que allò fos un incendi. Van tancar porticons i passar cortines. Sempre segons ells, la llum es va fer tan intensa que van agafar por i es van atrinxerar al dormitori. No hi va haver soroll per part de fora. Només unes fortes vibracions que els van atemorir. Fins que la llum es va retirar tal com havia vingut.\nQuan el més atrevit es va decidir a mirar, un rastre pàl·lid de llum verda desapareixia a la plana dels Motllats, dalt de tot, on diuen que, a més d’aparicions, la gent se sol perdre. No es va captar cap senyal a través de la ràdio. Els G. ja no hi viuen, i la casa es veu estranyament deshabitada.\nJardí del somni. Foto d'O.X\nEl gran teix. foto V. Roca\nLa Mare Pàtria seu amb paciencia esperant la pluja de milions d’euros que s’acumulen al firmament on brillen els diners que el Govern Central promet un dia sí l’altre no.\nLa Mare Pàtria ha vist com aquests diners, que eren seus i que ella necessitava per mantenir casa seva, s’anaven evaporant com un llac africà a ple estiu. Cada any les mans pidolaires i les boques centrals obertes exigien una ració que anava aprimant el dinar de les taules catalanes.\nAra seu amb paciència i fermesa esperant com a almoina allò que li havien pres. Per haver donat, ni les gràcies li manifesten. Per rebre, la Mare Pàtria s’haurà d’agenollar agraïda.\nSort, sort que els diaris esportius i les seccions d’esports engreixen soles els estómacs dels fills de la Mare Pàtria. Sort. No veu cap fill seu que no estigui aferrat a algun diari fent càlculs i especulant sobre competicions de futbol com si li anés la vida. Amb menjar diaris ja en tenen prou els seus fills, com diuen que Joan Evangelista es menjava els llibres a Patmos. “¿Quousque tandem...?”, pensa, entristida.\nAquesta foto vol significar un rèquiem. Primer pels preciosos boscos d'aquest Pre-Parc de la Serra de Prades, a Mont-ral. Fa anys que denuncio la mala gestió del bosc. Quan hi ha tales de pins, es deixa tot el brancatge sec fins dalt de la muntanya, perquè l'incendi pugui cremar millor.\nEnguany, quan hi va haver les terribles ventades, van caure força arbres. Se'n van serrar branques i s'han deixat al mateix lloc. Ara són seques, vermelles, per afavorir el foc. Ningú ha fet retirar res. Fa tres o quatre anys ja vaig parlar amb l'Administració, que és a Valls; amb l'alcalde; amb els forestals; amb el diari. Cap resultat. Altres pobles més diligents porten la màquina trituradora i les restes s'escampen o es retiren. L'Administració hauria de ser la primera interessada a gestionar bé el territori. Sense parlar de les restes de foguerades dels esmorzars dels caçadors, restes que trobem als llocs més feréstecs. Els boscos, ara, fan pena.\nEl segon rèquiem és pel que es veu a la foto: un pal de telèfon al mig del camí per on passen els cotxes. Es va asfaltar pels costats. No calen paraules. Aquest any l'asfaltat, com que era dolent, fa uns cràters com per quedar-s'hi clavat. Les males gestions són infinites. La gent, passiva.\nHISTÒRIA (RESUMIDA) D'UN LLIBRE\nHistòria d’un llibre.\nAquí teniu un bon llibre amb llarga història. D’uns anys cap aquí és conegut per familiars i íntims com a “llibre dels collons”. Veureu: és el Premi Sant Jordi “Al meu cap una llosa” i que va obtenir, cosa difícil també, el Premi de la Crítica. Va tenir molt bones crítiques, i corria l’any 1984. Tracta de la mort de Virginia Woolf, dona sempre d’actualitat. Porta abundosa documentació sobre el Londres i voltants de la segona guerra mundial, perquè a casa disposàvem dels butlletins de notícies de la BBC de l’època. El pròleg és de Pere Gimferrer.\nDoncs bé, a pesar que llegiu als diaris que fulanet o fulaneta han tingut 20, 30 o X traduccions a no sé quantes llengües, aquest bon llibre no ha aconseguit en tots aquests anys ni una traducció mal que fos al castellà. Jo el volia en anglès, que és el que li pertoca. Ni institucions ni Proa ni agents literaris ni persones concretes han fet possible la traducció i publicació en llengua estrangera. Jo hi he batallat amb totes les forces, però considereu que un llibre d’aquesta categoria hauria d’haver sortit fora gairebé d’immediat. M’abstinc de fer comparacions. Ens arriben i comprem de seguida primeres obretes de qualsevol noieta estrangera que publiqui. Babaus. Només sé que per ser coneguts, els escriptors hem de ser traduïts. No els músics ni els pintors.\nEm vaig pagar una excel·lent traducció feta per un professor gal·lès, Howard Croll, que viu a Figueres. Hi va treballar de valent i la correspondència d’aquells temps és valuosa. Doncs ni així cap institució ni l’editorial va moure un dit. Però jo, com la vídua empipadora de l’evangeli, insistia.\nPer fi, i prescindint dels nostres “eficients” gestors culturals de pèssima política, una noia amiga, Victòria Gironès, Vicky, em va proposar d’introduir-lo a AuthorCrossing. Ella em va ajudar en tot, és a dir, ho va fer tot perquè jo en les tècniques d’Internet vaig peix. I després d’uns quants esforços a causa de la documentació, etc., una editorial d’Ohio m’envia una caixa amb els deu llibres que vaig demanar per a mi. Sense pagar prèviament l’edició, com ara se sol fer aquí. Ha arribat aquests dies que sóc a Mont-ral, i per això ho vull participar, perquè s’ha acomplert un legítim desig de fa tants d’anys. No ha estat pels “de casa”; no ha estat el que hauria d’haver estat; no ho sabrà ningú només els que llegeixin el blog. Però tinc el llibre a les mans, fa goig, i Virginia Woolf ha passat el mar i el cel.\nAra és l’hora, segadors,\nper fi ha arribat el moment,\nde recollir aquells diners\namb la falç i el cop calent.\nEl polític ben peixat\ndiu que cauran a cabassos\nperò el poble, fatigat,\nes tornarà a tocar els nassos.\nLo Gayter del Glorieta.\nPostal de festeig dels meus avis paterns.\nVALL D'ARAN - 8\nContemplo la fageda, ara una altra, camí del Portilhon, en un sender on ens hem ficat explorant. Trobem una borda tancada, amb taula i una butaca de vímet mig esventrada. A la finestra un paperet clavat hi diu: “por favor, no rompan las ventanas, dentro no hay nada de valor”. Sec a la butaca i resisteix. Prenc uns apunts i deixo un escrit al costat de l’avís: “aquí va seure a descansar l’escriptora Olga Xirinacs, de Tarragona. Gràcies. “. El vent fa moure els papers i no sé fins quan resistiran.\nContinuem i entrem a la fageda. Els faigs, majestuosos, solen tenir arrels de malson, torturades, antropomòrfiques, com si en ficar-se a la terra veiessin terrors que ens volen comunicar. Trobo un parell de bolets que em semblen ceps. En cinquanta anys que fa que busco bolets, no havia collit mai un cep. Ara ja els coneixeré. Recordo que l’hostaler Dedieu advertia que començaven a sortir. Els cullo. En trobem d’altres. Són tendres. l’un té una arrel enorme, un peu soterrat ample, que fa un pam.\nAl vespre demanem al xef del Parador si ens els voldrien coure, a làmines i sense all. Fa uns quants escarafalls i parla de prohibicions, etc. Al final, com que som hostes que hi portem dies, allà, torna amb un paper dient que necessita la meva signatura per tal d’eludir responsabilitats. Ho diu amb reserves i excuses perquè trenca una norma, etc. Però apareix una plata amb uns ceps exquisits que enriqueixen el menú ja suculent. Un regal dels boscos.\nI aquí acabo la seqüència de l’estada a la Val d’Aran. Sense grans rutes ni descripció de llacs d’alçada. Tot això ja es troba als prospectes turístics i als cartells de senyals. Aquest era un altre viatge i podria ser l’últim, però el sol que no s’acaba de pondre als cims serens encomana l’esperança.\nMajestat del faig. O.X. - Escrivint a la borda. V. Roca.\nVALL D'ARAN - 7\nEn una fageda vella, també en una avetosa, s’hi entra com en un santuari. No perquè te’n facis el propòsit, sinó perquè d’alguna manera la forma del lloc i la seva solemnitat t’ho imposen: quedes fascinat pel lloc, admires, no goses alçar el cap perquè les voltes o brancatges són alts i protectors i ja et sents bé a la teva mesura, que és la de terra, la de la pedra endolcida per la molsa compacta. Som a l'Artiga de Lin.\nEl sòl conserva sempre el color encès, de coure, de la fulla seca, en contrast amb el verd rotund de les molses que calcen les soques i les pedres. Hi ha silenci, a la fageda. Els excursionistes no surten del camí traçat pels guies i aquí no s’hi acosten, per sort. Admiro, toco aquests troncs que em donen ja fa molts anys resposta a tota pregunta sobre el temps, l’eternitat, la pau i la barbàrie. No aquests troncs sols, sinó els d’altres arbres que també conec. Ells ignoren però acullen. Han sabut viure, créixer i mantenir-se malgrat guerres, polítiques de tots colors, ambicions, religions, hiverns i estius.\nDiuen amb bona intenció que abraçar-se a una bona soca dóna energia: jo també en comunico, la poca que em queda; estimo l’arbre. L’oloro, l’acaricio, m’hi assec, contemplo i penso que hauria de compassar els meus neguits al ritme tranquil de l’arbre. Però el meu temps és infinitesimal comparat amb el seu: ell es pot permetre la lentitud majestuosa, jo no. Són un bri d’herba al seu costat. I, ¿què importen aquí els meus llibres, projectes, decepcions i cansaments? Absolutament res. Seria un bon lloc per morir, per acabar-se tranquil·lament si això fos possible; aquí entre les fulles daurades i el cap a la molsa. La fageda no parla d’ànimes, de càstigs ni de recompenses, només de pau i robustesa. Però la pau i energia ara, al moment de viure, i ja n’hi hauria d’haver prou. No cabrien aquí totes les ensenyances de la fageda, ni de l’avetosa, ni de la roureda, pineda o albereda.\nTrinitat del faig. Artiga de Lin. Foto O. X.\nVALL D'ARAN - 6 -\nRevisitar l’Artiga de Lin, i sort del cotxe. Ho dic perquè les muntanyes són les mateixes, però les meves cames ja no, i n’he patit. Fa 50 anys, en el primer viatge de noces, vam començar el camí a peu. Cap a la meitat, es detura un cotxe i un home francès ens demana si volem que ens porti. Pugem. Era un metge cordial que solia caçar a la Vall. Pel camí va cridar algú, potser un llenyataire, que li va respondre des de mitja muntanya. Ell somreia. Quan vam ser al pla ens va ensenyar el Pas dels Aranesos i el nom de les muntanyes, i es va treure uns prismàtics per observar isards. Instruïts sobre el terreny. Sempre ens hem integrat a la terra que ens acull.\nAixò passava quan Dedieu era alcalde d’Aubert, districte de la Marcatosa; quan el rector ens convidava a una copeta de vi dolç i una dona del poble prenia Vicenç per un marxant. Quan esperaven Franco per inaugurar alguna central i l’escassa canalleta resistia hores agitant una banderola, total per passar com un llampec. Franco. La Vall tancada i concentrada, amb una personalitat tan distinta. Estrangers.\nCamí de l’Artiga hi ha la Hont det Gressillon, que porta aquesta inscripció: “É amb anís sou molt millu”. Passem de llarg els Uells det Jueu, que ja coneixím. En un viatge posterior ens vam trobar un grup dels preciosos i robustos cavalls rossos que tresquen per l’Artiga. Eren al mig de la carretera i un mascle enfellonit empaitava una femella amb el seu poltre. Els altres, poltres i adults, s’ho miraven. La femella llençava guitzes i tots plegats ocupaven la carretera amb evident perill per nosaltres, perquè anaven encegats. Vam passar temor tot i ser dins del cotxe.\nEnguany tot era plàcid. L’aigua fluïa pels vessants des de les alçades però el prat no tenia la flora exuberant de Tredòs. Arribaven furgonetes-taxi amb grups de gent que feien quatre passes per allà i se’n tornaven. Quantitat de cotxes particulars com a tot arreu. Els cinquanta anys es noten i tothom hauria d’admirar les belleses naturals i extreure’n les reflexions pertinents, cosa que no sé si fan, per les converses que se sentien. No obstant, ens vam aïllar dins d’una fageda. Una fageda sempre sol ser portentosa, però això ja ho explicaré demà.\nPas dels Aranesos, al fons. Fotografia V. Roca\nVALL D'ARAN - 5\nParem a Salardú a fer un cafè.\nEls murals romànics, alguns de restaurats, contemplen el pas dels temps amb una resignació que ja voldríem molts de nosaltres, almenys jo, no cal posar ningú més d’exemple. La pal·lidesa de la decadència entre el fred ancestral i, sobretot, la solitud dels segles, parlen des dels murs que han recollit els precs unilaterals: potser la resposta és el mateix eco de la veu rebotada.\nCamí infernal cap als banys de Tredòs. Hem quedat ben sotragats. Malgrat haver-hi un hotel, no es fa res per arreglar els cràters de la pista. Algun interès hi ha pel mig, perquè la Vall en general es veu ben arranjada.\nUn cop al pla, la bellesa de l’aigua que flueix dòcil entre els pins i la florida exuberant dels prats aquieten els ànims. Rotunds botons d’or, narcisos, rododèndrons, aguilenyes; el cofre de petites meravelles de la natura s’ha obert i abocat per a admiració dels contemplatius.\nTornem per dinar al Pont d’Arròs, a l’hotel Penha, just perquè descarrega un xàfec considerable. Calma a mitja tarda, quan retirem.\nLenta absorció de la llum. Sobreviuen els campanars romànics en la vall inundada per la fosca. Sopem mentre el massís dels Besiberris encara mira el sol i ignora el trànsit inacabable de la Vall.\nBescuit torrat amb sopa merengada. Coulant de carbassa amb pinya colada. Tofu caramelitzat amb cuscús de panses i corona de germinats. Suavitat de veus al menjador. Un dels cambrers, alt i esmolat, fa repicar els talons de les sabates de manera massa evident. Nit de sant Joan. ¿On queden les fogueres? El verd és impertorbable. El temps només el marquem nosaltres. No és cert: la natura és marcada pel temps. Nosaltres també, però ens fa el fals efecte que el dominem.\nAlguna foguera al poble veí. No se senten petards. Altres anys preparava l’aigua de sant Joan: pètals i herbes d’olor, amb trèvol, deixades en un recipient a la serena precisament aquesta nit. L’endemà t’hi rentes la cara i quedes bonic per tot l’any. Ho feia la meva mare. Ara ho fan els nostres néts. Foc i aigua màgics només aquesta nit.\nNarcís dels poetes (porta corona taronja) a Tredòs. Dibuix O. X.\nVALL D'ARAN - 4\nDinar a la fonda Dedieu. Com estava fa 50 anys, només que ara la porten un nét dels amos i la seva dona, Sonsoles. Ens expliquem. Riem. Recordem la família, per nosaltres present i per a ells llunyana. L’estada allà, en solitari, en un moment tan important de la nostra vida, va esdevenir única, llavors. Per a ells, uns clients més.\nSonsoles és rossa, prima, parladora, d’ascendència asturiana i es fa portar ingredients d’allà per cuinar, perquè hi ha treballadors d’aquelles terres, a la Vall. Com al port de Tarragona per tradició els mariners de remolcador són gallecs.\nLi serveix a Vicenç una olla de fesols amb ànec i botifarra, i a mi ous farcits, seguits d’una immensa plata de costelles a la brasa. Els expliquem que tenim apuntats en una llibreta els abundosos menús que ens feien. Al menjador recollit, fosc, els balcons s’obren a la Garona, que passa impetuosa per sota mateix, amb el pont i el noguer frondós. Els balcons d’aquesta casa com de fades velles el formen imitacions de troncs fets amb ciment, dels temps modernistes. Tot hi és igual, amb alguns vidres que encara formen bombolles i irregularitats, antics.\nEn el petit recinte, darrere un paravent, dissimulat, descobreixo un piano Yamaha nou de trinca, brillant. Toco alguna peça.\nSurt Sonsoles: “Me pareció escuchar el piano y no me lo creía...”. Resulta que la noia és musicòloga, amb cursos superiors de perfeccionament, amb premi extraordinari de piano, que ha tocat amb Achúcarro i altres significats... “Però noia, ¿què hi fas aquí amagada?” “Vine a esquiar y me enamoré...”. Certament no la veig posada allà servint menús i cerveses als italians que ara són al taulell del bar. Un talent perdut... “Toco para los amigos, doy alguna clase...” ¿Quins amics? ¿Els treballadors, els caçadors, els llenyataires? No ho pregunto. Ens interpreta una peça de Debussy. Senyor, damunt de la Garona, entre teules de pissarra apedaçades que ja eren velles fa 50 anys, amb les gallines i les oques en un tancat baix al riu...\nSe la veu contenta d’haver pogut parlar amb mi, que li he ressuscitat un llenguatge potser perdut. No té altres interlocutors per comunicar-se a aquest nivell, em confessa. Toca per a ella, potser per esbravar-se. El piano com a univers íntim.\nQuan dormíem aquí, sobre el riu, fa 50 anys, teníem al davant la imponent paret que és el bosc de la Baricauba, un dels millors de l’Aran: la fonda, el riu, el pont cap al bosc. Trigava a sortir una lluna neta i alta per sobre les crestes dels avets. No ha canviat res, i això em produeix certa recança.\nContraposició: riu-mar. L’un passa de llarg i t’ignora, superb. L’altre se’t rendeix als peus.\nDiu Marc, l’amo, que ja es comencen a trobar ceps al bosc.\nFonda Dedieu des del pont de la Garona. Fotografia V. Roca\nVALL D'ARAN - 3\nSubmergits en l’esponja verda i opaca dels boscos del Portilhon. Tot pas es torna furtiu; cada soca buida revestida de molsa conté un viver de falgueres lluents al sol.\nSí que hi passa, el temps, però no ens ho sembla perquè no sabem observar i perquè la natura sap mantenir admirablement la seva decadència amb substitucions a penes comprovables, amb una feina lenta, imparable, ineludible, mortal i viva: de les soques tallades recobertes piadosament de molsa, en brota un exemplar nou, vés a saber de quin corrent de saba que contenia, inadvertit, que pujava esforçat des d’arrels profundes; va aprofitar una vora, un canal latent, per encarnar-se.\nQuietud del bosc d’estiu, que és el que veiem: només ocells, insectes i un incipient florir de bolets que apunten amb timidesa. Recordo i recito fragments del “Quadern del bosc de pins”, de Francis Ponge, encara que no siguin aquests els boscos als que ell es referia.\nAlgunes guixades en cartelleres i senyals de carretera reclamen l’occità, amb la solemne creu de dotze puntes. Enorme dispositiu policial, amb furgons i metralletes. Antiterroristes. Frontera.\nDinar a l’hotel Garona de Bossòst, en un agradable ambient de tons blaus i un silenci que s’agraeix malgrat haver-hi altres comensals. Tot seguit, cap a l’Artiga del Varradòs.\nAigua que es desfila com la cabellera d’aquella noia de Debussy. Però entre les roques negres i esmolades l’ímpetu del Varradòs baixa de les alçades en saltants d’aigua fragorosos, dominants. Retrobem en un revolt l’entrada ombrosa i acollidora on anys enrere ens havíem ajaçat a l’herba amb la canalla. No arribem al Salt del Pix, final de l’Artiga, des d’on es contempla l’horitzó de l’Artiga contrària, la de Lin, amb el massís de la Maladeta al fons. D’extrem a extrem de la Vall, doncs.\nBoscos del Portilhon. Foto O. X.\nVALL D'ARAN - 2\nDies a la Vall.\nCamí de Casau. Neu al massís dels Besiberris, prats segats, aigua i molsa que regalima pels murs com llàgrimes a penes retingudes, com cabells acabats de rentar. La primera filipèndula associada a l’escabiosa. Temps d’aparellament de les filipèndules, que també accedeixen a posar-se sobre algun card que recordi l’escabiosa.\nBordes enrunades com l’ànima del temps, pedra negra que un dia va contenir foc i vida.\nSopar a l’agradable menjador rotonda que domina les teulades negres de Vielha i voltants. Estem instal·lats al Parador. Tot molt circumspecte i de tracte exquisit, que ja coneixíem. Dues senyores grans brinden amb vi. Fan l’efecte d’amigues que es retroben. Si fossin família no serien tan cordials. ¿Per què les amistats no poden durar fins al final de la vida? Se’n perden tantes...\nUn falcó es retira al niu i el dia no es vol acabar. Núvols sense pressa ni malícia llepen el dors de les muntanyes. Serenitat de contrast, primer pas a l’adaptació.\nAnem a Vielha a visitar el Crist de Mijaran. N’he escrit algunes coses temps enrere. La serenitat de l’oblit en la mort; la compassió que encomana a qui el contempla; l’harmonia que podríem trobar quan ja no som, oh paradoxa. L’amic Agustí Ferrer s’extasiava davant d’aquest Crist; deia que no hi ha res de més sublim. Ara l’Agustí és mort, i el Crist de Mijaran li deu haver explicat aquell misteri que tots voldríem conèixer.\nFora dels carrers principals les antigues cases es veuen enrunades. S’ha construït molt però es deixa perdre el patrimoni. 50 anys enrere vam haver de visitar l’hospital de Vielha: Vicenç em volia collir un pom de clavellines silvestres i es va torçar el peu. Li van haver de fer infiltracions i havia d’anar amb bastó. Era el nostre viatge de noces. Un metge de cara rodona i vermella ens va atendre molt amable i irònic. Com que se sabia que érem casats de nou, ens va dir, rient: “¡Ara hauran de fer l’amor estàtic!”. Ens n’hem recordat sempre. Anys a venir vam saber que el metge havia mort en accident de circulació. La mort i la vida s’empaiten.\nCrist de Mijaran- Fotografia Vicenç Roca\nCap a l’Aran\nPlana segada i torrada de Lleida.\nA la Llitera, els doblecs de la terra semblen lloms de hiena, clapats, agressius, inclements. De Tamarit de la Llitera vaig conèixer una dolça Araceli que va morir jove, de part. Era cosidora i tenia l’ungla del dit petit més llarga, per poder treure embastes.\nFem el cafè a Viacamp, des d’on surten rutes cap al Montsec; “l’encís dels despoblats”, segons la informació turística. El dia és aclaparador, clar, pesant de sol.\nPle com de pasta de vidre, l’immens embassament d’Escales veu com les muntanyes s’hi reflecteixen, immutables: el passar lent del temps, que paralitza. Observem aus de gran envergadura; aquest és el territori dels trencalossos, i potser són ells que planen amb calma guaitant, esperant...\nParada a Vilaller per dinar a la fonda Mas, com altres vegades. A la paret hi ha el retrat de la Mília, l’antiga mestressa, mare de l’actual. És en un retall de diari emmarcat que també es pot llegir pel darrere i parla de les dificultats de la vida d’abans: casada a 19 anys, vuit fills, feina, la guerra, els enginyers de les centrals elèctriques, els treballadors “rojos”... “Abans patíem molt”, diu textualment la Mília. Aquest retrat ja l’havia vist altres vegades, però no el tenia anotat.\nVilaller, pas, camí, fonda: cap a la Vall, tornada de la Vall, acolliment a l’hivern dur.\nAny de molta aigua. L'Artiga de Lin. Foto V. Roca


Lloguer de cotxes de gamma alta a Amiens, França. Reservi avui! – Rentalcars.com\nAlquiler de Coches Lloguer de cotxes de gamma alta França Amiens\nLloguer de cotxes de gamma alta a Amiens\nOmpli el formulari per trobar els millors preus en cotxes de gamma alta a Amiens\nRentalcars.com es el nom comercial de TravelJigsaw Societat Limitada registrada a Anglaterra i Gal•les (Numero: 05179829) a l’adreç a 100 New Bridge Street, London, EC4V 6JA. ID: 2B1D5


Mans Mercedaries | Exposició MOÇAMBIC’19 a la Biblioteca Municipal de Martorell\nMans Mercedaries / Uncategorized / Exposició MOÇAMBIC’19 a la Biblioteca Municipal de Martorell\nL’ONG Mans Mercedàries ha muntat l’exposició de fotografies MOÇAMBIC’19 a la Biblioteca Municipal de Martorell, on hi estarà tot el mes de març.\nLes fotografies d’aquesta exposició mostren les inundacions del Cicló Idai i la Campanya AJUDEM MOÇAMBIC i el 25è Camp de Treball realitzat el passat estiu 2019 a Katembe, Beira i N’Kondedzi.\nA l’exposició es pot veure totes les nenes de l’orfenat Lar Tiberíades de Katembe, la reconstrucció d’algunes cases de famílies de Beira que ho van perdre tot amb el Cicló Idai i també els nens i nenes de l’Aldea de N’Kondedzi, i sobre tot els malalts de lepra d’aqueta aldea fundada per la Maria Felisa Martín, Mercedària Missionera, ara fa 44 anys.\nPodreu veure amics i amigues de Moçambic, que malgrat les desgràcies que han patit, somriuen i segueixen endavant.\nL’ONG Mans Mercedàries volem donar les gràcies a la Josefina Canals, tècnica de Cultura, per la seva solidaritat i per la seva iniciativa de muntar exposicions de la nostra ONG a la Biblioteca de Martorell, perquè com ella ens va dir «hi passa molta gent i es pot fer molta difusió».\nTambé volem agrair a la Montse Parera, directora de la Biblioteca, el seu interès i el seu suport.


Ús dels habitatges acabats a les comarques de catalunya (1981-1983) Sitios de descarga de libros electrónicos\nGratis Descargar Ús dels habitatges acabats a les comarques de catalunya (1981-1983) EPUB\nEls noms de lloc de catalunya. aproximació al coneixement geogràfico-històric dels municipis i comarques del principat\nÚs dels habitatges acabats a les comarques de catalunya (1981-1983) EPUB libro del autor, que es Rafael Alberti, se ofreció a comprar el editor Viaje a bizancio ediciones a 10 EUR euros por copia. Al 17.01.2006, el libro era una Ús dels habitatges acabats a les comarques de catalunya (1981-1983) EPUB ISBN (9783468681883) personal y el siguiente EPUB formatos disponibles para la lectura libre en los dispositivos móviles y para su descarga. Ensamblar libremente y obtener acceso ilimitado, no sólo a la Ús dels habitatges acabats a les comarques de catalunya (1981-1983) EPUB libro, sino también a otros materiales. Descargar Ús dels habitatges acabats a les comarques de catalunya (1981-1983) EPUB gratis ahora.\nTítulo Original: Ús dels habitatges acabats a les comarques de catalunya (1981-1983)\nBordón. revista de orientación pedagógica. números del 236 al 250 (1981-1983)\nBolets de catalunya ii. col·lecció 1983 - 50 fitxes


El president de l'Iran diu que Ossama bin Laden podria amagar-se a Washington\nEl president de l'Iran, Mahmud Ahmadinejad, ha assegurat que el líder d'Al-Qaida i l'home més buscat del món, Ossama bin Laden, viu a Washington DC, la capital dels Estats Units. Ahmadinejad ha fet aquestes declaracions en una entrevista a la cadena ABC, quan el periodista li ha preguntat si Bin Laden s'amaga a Teheran.\n05/05/2010 - 20.58 Actualitzat 05/05/2010 - 22.11\nAhmadinejad ha respost amb aquesta evasiva a les reiterades preguntes del periodista. (Foto: Reuters)\n"Hi ha informacions que afirmen que Ossama bin Laden viu a Teheran?", li ha preguntat el periodista. "Els Estats Units van envair l'Afganistan per arrestar Bin Laden. Probablement el govern sap on és Bin Laden, sinó per què va envair el país? Primer envaeixen l'Afganistan i després busquen Bin Laden. És lògic, això?", ha contestat el líder iranià.\n"Podria respondre a la meva pregunta? És a Teheran o no?", ha reiterat l'entrevistador. "He sentit que és a Washington DC. Perquè ell va ser aliat del senyor Bush. Bin Laden mai va cooperar amb l'Iran. Va cooperar amb el senyor Bush", ha afegit.


RETIR DE IOGA :: NAM SINGH\nRETIR PER L'ÀNIMA\n(24-26 MAIG 2019)\nEl cap de setmana 24-26 de Maig, ens trobarem en aquest retir espiritual a la Masia Can Pica situada en el parc natural del Montnegre i el corredor, on ens allotjarem durant dues nits i podrem gaudir tant de l'entorn que ens ofereix la Masia com d'una alimentació amb productes frescos i de temporada del propi hort, i de les ensenyances del Kudalini Ioga i de la Meditació.\nUn retir on profunditzar amb la practica d'aquesta disciplina que es el Kundalini Ioga, en la qual purificarem el cos, la Ment i L'anima. Treballarem profundament des d'hores ambrosials del mati, fent Sadhana (disciplina diària de Ioga i meditació) per tenir la Ment i la consciencia clara.\nFarem caminades conscients i coneixerem l'entorn, tallers, meditacions, relaxacions conscients, treballarem a nivell individual i també a nivell grupal.\nTemps per compartir la teva experiència de com ha impactat la practica del Ioga i les ensenyances en la teva vida, temps de preguntes i respostes, d'abraçades, de rialles i de plors, temps per sentir que tots som un, d'unió de la consciència grupal a consciència universal.\nProveir-nos de l'experiència i les eines que ens ajudaran a integrar relacions autentiques. per renéixer conscientment com a éssers lluminosos.\nSat Nam Wahe Guru,\nPrograma Retir per a L'anima\n17:00 - Arribada i Benvinguda.\n19:00 - Classe de Kundalini Ioga\n21:30 - Meditació\n22:00 - Bona nit\n06:30 - Sadhana (Disciplina de Ioga i Meditació)\n09:00 - Esmorzar\n10:00 - Charan Jaap (Caminada Conscient)\n11:00 - Temps lliure\n12:00 - Taller (Relacions Autèntiques)\n16:00 - Taller Pranayama\n17:30 - Kundalini Ioga\n19:00 - Taller (Relacions Autèntiques)\n21:30 - Relaxació\n16:00 - Meditació\n17:00 - Comiat i Tornada\nProfessor de Kundalini Ioga i Meditació amb 20 anys d'experiència.\nHa dedicat aquets anys a compartir les ensenyances tal i com li van ser transmetre's a diversos centres de Barcelona i actualment el Maresme, realitzant classes regulars de ioga e intensius de Meditació.\nLes seves classes estan molt focalitzades a treballar profundament la ment i la meditació, amb l'objectiu de unir allò que ha sigut separat per la consciencia.\nEs una masia del S XVII, amb habitacions àmplies, amb llum natural per mitjà de finestres o balcons, i disposen de bany propi i calefacció.\nCan Pica és un lloc per estar sols amb nosaltres mateixos, per compartir i conviure amb els altres, per tornar a connectar amb la natura, i sobretot, per aprendre i créixer. Can Pica està a 20 minuts de Tordera i a 35 minuts de Blanes.\nL'interior de la Masia\nal menjador : Servim cuina d'elaboració pròpia, les dos grans taules de fusta que el conformen, conviden a gaudir de bons àpats.\nl'alimentació: Productes frescos i de temporada del hort, i quan això no és possible prioritzen els aliments ecològics i/o de proximitat.\nAgricultura respectuosa amb l'entorn, que té cura del productor, de la terra, dels aliments que produeix i del futur consumidor.\nàpats equilibrats i saludables, elaborats amb molta cura i sensibilitat.\nEls menús que elaborem són ovo-lacteo vegetarians. Inclouen: Primer i segon plat, postres, pa i aigua. És important avisar prèviament a l'arribada de qualsevol Intolerància i/o dieta especial.\nles habitacions, Totes són àmplies, amb llum natural per mitjà de finestres o balcons, i disposen de bany propi i calefacció.\nPots portar-te les tovalloles i roba de llit o Llogar-ho. Si estàs interessat en llogar-ho, fes-ho saber enviant un mail a l'adreça: nam.singhh@gmail.com o Tel: 666 252 948\nDues sales d'estar, una està situada a la planta baixa, un espai lluminós, càlid i acollidor complementat per una estufa d'inèrcia que escalfa la sala els mesos freds d'hivern. Una segona sala d'estar la trobem a la primera planta, un espai de tranquil·litat, perfecte com a sala de lectura.\nProductes frescos i de temporada del hort, i quan això no és possible prioritzen els aliments ecològics i/o de proximitat.\nEls menús que elaborem són ovo-lacteo vegetarians. Inclouen: Primer i segon plat, postres, pa i aigua.\nÉs important avisar prèviament a l'arribada de qualsevol Intolerància i/o dieta especial.\nCan Pica, es complementa amb la Caseta, una sala polivalent amb llar de foc, adaptable per la practica de Ioga.\nAportació Retir: 280€\nL'aportació del Retir, inclou l'allotjament per dues nits i pensió completa, els tallers de Ioga i Meditació des de divendres a diumenge.\nPer tal de fer efectiva la reserva i assegurar-te la plaça en el Retir, caldrà fer un dipòsit de 100€\n(no reemborsable) .La resta del pagament es podrà efectuar en qualsevol moment i com ha màxim el dia 1 de Maig. També tens l'opció de fer la transferencia total del preu del retir que son 280€\nEs podrà efectuar mitjançant transferència bancària al compte bancari, posante en contacte amb\nSortint de Tordera per la carretera BV-5122 direcció Hostalric caldrà trencar a l'esquerra per la carretera amb indicacions a Hortsavinyà i Urbanització les Ferreres.\nCaldrà continuar per aquesta carretera amunt, passar la urbanització i seguir indicacions de Can Pica.\nEls primers 6,5Km són per carretera asfaltada, i després hi ha 4,5Km de pista forestal.\nBaixar a l'estació de Calella o Tordera i des de allà agafar un taxi, cost aproximat 25€/30€.\nInici / Final Retir\nArribada: Divendres 24 de Maig, 17:00 hores.\nTornada: Diumenge, 26 de Maig 17;00 hores.\nLlista de Coses a Portar\n- Estora de Ioga.\n- Zafu (coixí de meditació).\n- Roba de Llit, tovallola. (opció llogar 10€), confirmant amb antelació a Nam Singh\n- Ampolla d'aigua re-utilitzable.\n- Calçat per caminada.\n- Tela blanca coto per cobrir-te el cap (opcional).\n- Roba còmoda colors clars, preferiblement blanc.\nPer mes informació i confirmar que hi han places lliures posat en contacte amb\nNam Singh abans de fer la transferèncie:


La Facultat de Medicina i Ciències de la Salut de la UB, més a prop\nEl consell social de la Universitat de Barcelona, presidit per Salvador Alemany, ha informat favorablement de la creació de la nova facultat\n2 min. Barcelona 21/10/2015 21:48\nEl consell social de la Universitat de Barcelona, presidit per Salvador Alemany, ha informat favorablement avui de la creació de la Facultat de Medicina i Ciències de Salut, un nou centre que aplegarà l’ Escola Universitària d'Infermeria, la Facultat de Medicina i la Facultat d'Odontologia. Amb aquest pas necessari, el procés d’unificació avança i culminarà amb l’aprovació definitiva del nou centre en el consell de govern que tindrà lloc al desembre.\nAquesta integració en l’àmbit de les ciències de la salut és una conseqüència de la reforma d’estructures acadèmiques i d’organització administrativa de la Universitat de Barcelona, aprovada el 20 d’abril. Després de la creació de la Facultat d'Educació el 2014, la Universitat de Barcelona integrarà ara els estudis de l’àmbit de la salut en un únic centre.\nL’objectiu d’aquest procés és millorar la formació dels professionals de la salut del futur i reforçar la innovació docent, la recerca i la transferència de coneixement. Amb aquesta reforma, la Universitat de Barcelona preveu que tant els serveis als estudiants com les possibilitats d’ocupabilitat i d’oferta d’ajuts es veuran reforçats. El personal d’administració i serveis tindrà més possibilitats de desenvolupament professional i el professorat i el personal investigador disposaran dels recursos i les sinergies necessaris per participar en projectes de recerca internacionals.\nIgualment, el consell social ha aprovat l’expedient, impulsat també pel rector Dídac Ramírez, de creació del departament de filosofia, fruit de la fusió dels tres departaments existents fins ara al centre: departament d’història de la filosofia, estètica i filosofia de la cultura; departament de filosofia teorètica i pràctica; i departament de lògica, història i filosofia de la ciència. Actualment, la Facultat de Filosofia està immersa en un procés d’unificació amb les facultats de Biblioteconomia i Documentació, Filologia i Geografia i Història amb l’objectiu de crear un únic centre.\nFinalment, el consell social també ha ratificat els comptes anuals i la liquidació corresponent a l’exercici 2014. Els resultats econòmics mostren que la Universitat de Barcelona ha reduït el seu dèficit acumulat en 3 milions d’euros, de manera que la xifra total avui dia se situa en 56 milions d’euros, inferior a la que hi havia l’any 2006, que era de 60 milions d’euros.\nEstudiants de la UB obliguen a ajornar la creació de la nova Facultat de Medicina i Ciències de la Salut de la UB\nLa UB aprova la creació de la nova Facultat de Medicina i Ciències de la Salut


Mor un motorista en un xoc frontal contra un turisme a la C-15 a l'altura de Vilafranca - El Cargol l El setmanari del Penedès l Societat l Política l Economia l Cultura l Vins i Caves l Món casteller l Entrevistes l Esports\n8 Novembre, 2019, 21:27\nMor un motorista en un xoc frontal contra un turisme a la C-15 a l'altura de Vilafranca\nUn motorista ha mort aquest divendres a la C-15 a l'altura de Vilafranca del Penedès, segons ha informat el Servei Català del Trànsit. Els Mossos han rebut l'avís pocs minuts després de dos quarts de set de la tarda.\nPer causes que encara s'estan investigant, un turisme i una motocicleta han xocat frontalment i el conductor de la motocicleta ha perdut la vida. Segons les primeres informacions, el motorista podria haver envaït el carril en sentit contrari. A causa de l'accident, la C-15 ha quedat tallada al trànsit en els dos sentits i es fan desviaments senyalitzats.\nAmb aquesta ja són 155 les víctimes mortals en accident de trànsit aquest 2019 a la xarxa viària interurbana de Catalunya. Arran de l'accident, s'han activat quatre patrulles dels Mossos d'Esquadra, tres dotacions dels Bombers de la Generalitat i tres ambulàncies del Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM).


ELS DOCUMENTALS DE LA ITÀLIA FEIXISTA SOBRE LA GUERRA CIVIL ESPANYOLA (1936-1939) - Sessió I\nSessió I (80’)\nLe organizzazioni falangiste a Palma di Maiorca (1936), 10’ - Sense so, Blu-ray.\nEl curtmetratge es centra en el procés de feixistització de Mallorca, guiat per l’omnímode i nefast camisa negra Arconovaldo Bonacorsi, àlies “comte Rossi”.\n¡Arriba España! (1936), 14’ VOSE, Blu-ray\nAmb un documental de muntatge ple d’imatges de gran efecte visual, es resumeixen els primers mesos del conflicte des d’una òptica clarament escorada cap a les consignes falangistes. Toledo, Palma, però sobretot el xoc entre les dues Espanyes: la “vertadera”, i l’altra.\nSulla soglia di Madrid “La Dolorosa”(1937), 9’ - Sense so, Blu-ray\nL’espectador és catapultat entre els pavellons en ruïnes de la Ciudad Universitaria, als afores de Madrid. El que es pretén és transmetre la idea d’una imminent caiguda de la capital. Res més lluny del que estava ocorrent en la realitat. Malgrat la pèrdua del so original, la banda visual està muntada amb cura.\nLa liberazione di Malaga (1937), 13’ - VOSE, Blu-ray\nEl documental relata l’avanç d’una de les tres columnes en les quals s’havien enquadrat militars i camises negres procedents d’Itàlia, fins a la seva entrada a Màlaga. Cada pla està concebut per a traslladar a l’espectador una sensació de solidesa i efectivitat de la maquinària bèl·lica, alhora que nombroses i entusiastes apareixen les tropes que omplen els camions i les vores de les carreteres.\nLa liberazione di Bilbao (1937), 15’- VOSE, Blu-ray\nAquest curtmetratge col·loca l’espectador a la zona de combat amb la finalitat de convertir-lo en testimoni “presencial”. Resulta significatiu, per la notable integració entre fons i forma, el catàleg de tots els tòpics que omplen aquesta classe de reportatges.\nOrfani spagnoli in Italia (1937), 11’ -Sense so, Blu-ray\nEn un intent de guanyar-se les simpaties del públic de la zona “nacional”, es va realitzar aquest documental sobre l’acolliment rebut per nins i nines espanyols en un campament d’estiu prop de Roma. Plans de la bandera italiana recorden en tot moment a qui es va deure aquesta generosa iniciativa solidària. Des del punt de vista cinematogràfic, l’escena sens dubte més treballada és la que serveix de pròleg al curtmetratge, “documentant” l’horror del qual fugien aquells nins espanyols.\nLa fin del frente rojo cantábrico: la toma de Gijón(1937), 8’ - VE, Blu-ray\nEs tracta de l’únic documental d’aquesta producció que es conserva amb doblatge original en espanyol: una raresa en tots els sentits. Els documents de l’època recullen testimoniatges sobre el desconcert creat en els espectadors per la seva locució no professional, que va acabar desencadenant la hilaritat general amb resultats oposats als desitjats.


L'ensenyament sobre energia a Catalunya. Estat actual, necessitats detectades i reptes de futur - Depósito Digital de Documentos de la UAB\nPágina principal > Documentos de investigación > Estudios > L'ensenyament sobre energia a Catalunya. Estat actual, necessitats detectades i reptes de futur\nCita bibliográfica -- Enlace permanente: https://ddd.uab.cat/record/219579\nPublicación: Barcelona : Institut Català d'Energia, 2019\nDescripción: 56 pàg.\nResumen: Estudi sobre com s'ensenya l'energia a Catalunya als diferents nivells educatius, detecció de necessitats i buits que existeixen en allò relatiu a la producció i a l'ús de l'energia en l'actual temari curricular.\nRegistro creado el 2020-03-04, última modificación el 2020-09-17


L’Ajuntament i els agents immobiliaris uneixen esforços per dinamitzar l’oferta de sòl i naus industrials a través del portal Rubiempresa - Ajuntament de Rubí\nL’Ajuntament i els agents immobiliaris uneixen esforços per dinamitzar l’oferta de sòl i naus industrials a través del portal Rubiempresa\nL’Ajuntament i els agents immobiliaris uneixen esforços per dinamitzar l’oferta de sòl i naus industrials a través del portal Rubiempresa El consistori signa convenis amb agents de la propietat immobiliària i administradors de finques amb l’objectiu de facilitar la implantació de noves empreses a la ciutat https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/l2019ajuntament-i-els-agents-immobiliaris-uneixen-esforcos-per-dinamitzar-l2019oferta-de-sol-i-naus-industrials-a-traves-del-portal-rubiempresa https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/l2019ajuntament-i-els-agents-immobiliaris-uneixen-esforcos-per-dinamitzar-l2019oferta-de-sol-i-naus-industrials-a-traves-del-portal-rubiempresa/@@images/image/preview\nEl consistori signa convenis amb agents de la propietat immobiliària i administradors de finques amb l’objectiu de facilitar la implantació de noves empreses a la ciutat\nRubí disposa d’onze Polígons d’Activitat Econòmica (PAE) (foto: Ramon Vilalta)\nL’Ajuntament de Rubí ha aprovat un conveni marc per tal que els agents de la propietat immobiliària i els administradors de finques puguin facilitar la informació sobre l’oferta de sòl i sostre industrials disponible als Polígons d’Activitat Econòmica (PAE) a través del portal web www.rubiempresa.net, que gestiona l’Oficina de Serveis a l’Empresa (OSE). D’aquesta manera, el consistori vol facilitar a les empreses i persones emprenedores la recerca d’espais industrials a Rubí i promoure, per tant, la implantació de noves activitats econòmiques que generin ocupació i riquesa al municipi.\nEl 2012, l’Ajuntament va signar un primer conveni amb els col·legis professionals d’Agents de la Propietat Immobiliària de Barcelona (APIB) i d’Administradors de Finques de Barcelona i Lleida (CAFBL) per tal de posar en marxa un portal immobiliari a Internet. Un cop expirat aquest acord, el consistori ha impulsat un nou conveni marc que permetrà a empreses i inversors accedir a l’oferta de sòl i sostre industrials de Rubí omplint un formulari allotjat al portal www.rubiempresa.net. Després de realitzar aquest senzill tràmit, els usuaris rebran informació personalitzada per part dels agents de la propietat immobiliària i els administradors de finques.\nEn aquests moments, l’acord ja ha estat subscrit per Finques Vallhonrat, Finques Colomer, Agescoval, Finques Masachs, Comercial Immobiliària i M&G Finques i Administració Rubí, i s’està gestionant la signatura amb altres agents immobiliaris. El regidor de l’Àrea de Desenvolupament Econòmic Local, Rafael Güeto, ha destacat l’interès de l’eina i ha convidat els agents immobiliaris a beneficiar-se d’ ella: “Diverses immobiliàries de la ciutat ja han entès la importància de poder accedir als seus clients potencials a través del web de l’Oficina de Serveis a l’Empresa. Convidem a la resta d’agents immobiliaris a sumar-se a aquest projecte i aprofitar els seus avantatges”. El responsable municipal ha recordat que, amb els seus onze polígons, Rubí és la segona zona industrial de Catalunya, només superada per la Zona Franca de Barcelona, i que és un emplaçament favorable per a les empreses gràcies a la seva situació estratègica. “Amb l’execució del Pla director dels PAE, introduirem millores importants als polígons que facilitaran, sens dubte, el creixement empresarial i la implantació de noves activitats a Rubí. Mentrestant, eines com aquest portal immobiliari o la resta de projectes que es treballen des de l’OSE són una manera excel·lent de fer valer el nostre paper com a ciutat facilitadora de l’activitat econòmica”, ha conclòs el regidor.


NMIndexingService.exe - Programari\nNMIndexingService.exe és un servei que forma part de la suite Nero Burning Rom o, més precisament, de Nero Scout que ve inclòs amb Nero 7 i Nero 8. Si teniu una d’aquestes aplicacions instal·lada, comproveu el gestor de tasques prement CTRL ALT DEL per trobar si el procés NMIndexingService.exe s'està executant al sistema.\nAquest servei és un servei d'indexació que està utilitzant Nero Scout per a proporcionar un accés ràpid a la mediateca de l'usuari en un ordinador. La veritable pregunta és si és beneficiós executar un servei d’indexació en segon pla en un segon pla per agilitzar les coses quan s’utilitza Nero? Diria que es tracta d’una pèrdua de recursos del sistema (pot utilitzar més de 30 megabytes de memòria RAM quan s’indexa fitxers) a menys que l’ordinador s’utilitzés únicament per descarregar i gravar suports.\nNMIndexingService.exe es pot desactivar de la manera següent. Primer desactiva Scout negre tal com es descriu a l’article que he escrit el mes passat. Després d'utilitzar la drecera CTRL R, escriviu services.msc i cerqueu el NMIndexingService a la llista.\nAssegureu-vos que el servei estigui aturat i configureu-lo a desactivat o a manual. Per canviar l'estat, feu clic amb el botó dret al servei i seleccioneu Stop si encara està engegat o seleccioneu Propietats per desactivar completament el servei.\nUna altra opció seria utilitzar Nero Micro o Black Lite en lloc dels quals, s'han eliminat per defecte alguns dels components del programa.


Es desclou la tenebra...: 20120304\nEsgarips. La veu és una dalla\nQue talla l'aire i la mar i la vida\nI l'atura per contemplar el panorama\nD'un capvespre italià a Amèrica.\nMim i ombres. I el mot que calla\nTot el que cal dir, en la humida\nLlum d'un amor que acaba, que ama\nL'avui i l'ahir, en una flama genèrica.\nI el sentiment resta al fons del cor\nJunt amb el record i saber que els anys\nVindran amb més memòria que mai.\nEsgarips. I la veu m'inunda i no mor:\nRetindré cada bri de vida i, amb enganys,\nFaré de la nova dalla un bell i etern lai.


Dr. Joan Alfred Amer Fernández - Personal - Universitat de les Illes Balears\nSeccions: Dr. Joan Alfred Amer Fernández\nDes de 2010 és Professor del Departament de Pedagogia i Didàctiques Específiques. Llicenciat i Doctor en Sociologia per la Universitat Autònoma de Barcelona. Investigador postdoctoral MEC a Lancaster University (Regne Unit) del 2006 al 2008.\nPertany al Grup de Recerca GIFES (Grup d'Investigació i Formació Educativa i Social)(http://gifes.uib.eu).\nSubdirector del Màster en Intervenció Socioeducativa amb Infància, Adolescència i Família de la UIB. Subdirector de l'Anuari de l'Educació de les Illes Balears (Colonya-Caixa Pollença i UIB).\nTreballa en els àmbits dels programes familiars basats en evidència, la pedagogia social, la sociologia de la família i de l'educació i la investigació qualitativa. Anteriorment treballà en l'àmbit de la sociologia del turisme.\nSánchez-Prieto, L., Orte, C., Ballester, Ll., & Amer, J. (2019). Can Better Parenting Be Achieved Through Short Prevention Programmes? The Challenge of Universal Prevention through Strengthening Families Program 11-14, Child & Family Social Work, 1-11. DOI: 10.1111/cfs.12717\n10985 - Investigacions Sociològiques i Antropològiques Avançades sobre Família i...\nMàster Universitari d'Intervenció Socioeducativa amb Menors i Família2015-16, 2016-17, 2017-18, 2019-20\n10989 - La Investigació Qualitativa\nMàster Universitari d'Intervenció Socioeducativa amb Menors i Família2015-16, 2016-17, 2017-18


El Ayuntamiento amenaza con acudir a los tribunales si el IVF queda fuera del accionariado del Hércules - Informacion.es\nEl Ayuntamiento amenaza con acudir a los tribunales si el IVF queda fuera del accionariado del Hércules\nEl equipo de gobierno advierte de que «dejar fuera a la Fundación puede suponer la pérdida de los 18 millones de euros de dinero público»\ninformacion.es 29.06.2015 | 14:00\nEl Ayuntamiento de Alicante ha anunciado mediante un comunicado que «va a instar» a la Generalitat Valenciana a que, en el caso de que «se deje fuera del accionariado a la Fundación Hércules» en la Junta de Accionistas del Hércules CF anunciada para mañana, «estudiará» la viabilidad de impugnar judicialmente los acuerdos adoptados en dicha Junta al respecto.\nAsimismo, en el comunicado se agrega que el Consistorio también solicitará que, «en caso de apreciar el más mínimo indicio delictivo», se interpongan las acciones legales pertinentes «contra los intervinientes en la Junta».\nEn este sentido, la nota añade que el equipo de gobierno «advierte de que dejar fuera a la Fundación puede suponer la pérdida de los 18 millones de euros de dinero público con los que, en su día, se avaló un crédito bancario solicitado por el club alicantino».\nHércules confirma que el IVF se opone al ajuste de capital. Hércules CF


FOSTER Able Seaman V/499 JOHN PATRICK 31 July 1944 Age 27 HASLAR ROYAL NAVAL CEMETERY A. 25. 1. View record Royal Canadian Naval Volunteer Reserve Canadian FOSTER Able Seaman V/499 31/07/1944 27 HASLAR ROYAL NAVAL CEMETERY Royal Canadian Naval Volunteer Reserve Canadian\nWOODWARD Able Seaman 2938 RODNEY TREVORS 19 July 1940 Age 20 CAISTER OLD CEMETERY Sec. A. (Naval Reservation). Grave 102. View record Royal Canadian Navy Canadian WOODWARD Able Seaman 2938 19/07/1940 20 CAISTER OLD CEMETERY Royal Canadian Navy Canadian


Els preus dels joguets varien en 80 euros segons l'establiment que els ven - Diari La Veu\nEls preus dels joguets varien en 80 euros segons l'establiment que els ven\nUn estudi d'Avacu mostra que el cost és diferent en tots els productes depenent d'on es compren\nDijous, 7 de desembre de 2017 14:30h\nLa major diferència de preu (de 81,99 euros) s'ha trobat en un joc de construcció. © ISTOCK\nL'Associació Valenciana de Consumidors i Usuaris (Avacu) ha detectat més de 80 euros de diferència en el mateix producte en un estudi realitzat sobre preus de 105 joguets, nines, jocs de construcció, figures o jocs de taula en onze establiments diferents.\nSegons ha informat l'organització en un comunicat, també s'han trobat joguets amb diferències de 78 i de 60 euros i, en qualsevol cas, el 100% té preus diferents, encara que siga "de pocs cèntims".\nAvacu ha realitzat l'estudi sobre els establiments Toys'r'us, El Corte Inglés, Hipercor, Poly, Carrefour, Alcampo, Juguettos, Panre, Juguetilandia, Eroski i ToyPlanet durant l'última setmana de novembre i la primera de desembre, tant en catàlegs com en tendes físiques i en els seus portals web.\nLa major diferència de preu (de 81,99 euros) s'ha trobat en un joc de construcció; seguida d'altres tres jocs de construcció, amb diferències de 78,94, 60,99 i 60 euros. En cinqué lloc, un globus terraqüi didàctic presenta diferències de preus entre establiments d'uns 30,04 euros.\nAltres deu joguets tenen una diferència de preus d'entre 10 i 20 euros; en 30 joguets oscil·len entre cinc i deu euros i la resta té unes diferències de preu de menys de cinc euros.\nL'organització, davant aquestes dades, ha recomanat programar les compres per a evitar les presses d'última hora, les aglomeracions i que l'article s'haja esgotat; comparar preus en diferents establiments, ja que, en alguns casos, els joguets poden anar acompanyats d'algun complement que puga encarir el seu preu o tenir algun descompte sobre el de menor en comprar dos o més, vals descomptes o regals addicionals per a compres superiors a una determinada quantitat.\nTambé és important valorar altres serveis que pot oferir l'establiment com a punt d'orientació pedagògic, reserva de joguets o enviament a domicili. Així mateix, Avacu aconsella buscar joguets que s'adapten a l'edat i el moment evolutiu del xiquet, que fomenten la creativitat i la imaginació; revisar l'etiquetatge i informar-se per la possibilitat de canvis i devolucions, així com els terminis establits per a això.\nA més, s'ha de sol·licitar sempre el tiquet o factura i conservar-lo per a possibles canvis, devolucions o per si calguera efectuar una reclamació.


"El consumidor actual: canvis, tendències i oportunitats", la càpsula formativa per aquest abril al CEEILleida – Xarxa de Centres d'Empreses Innovadores de Lleida\n1 abr., 2021 | Ceei, ceeilleida, General, Notícies, xarxacei, xarxaceilleida\nEl CEEILleida oferirà aquest mes la càpsula formativa El consumidor actual: canvis, tendències i oportunitats, que anirà a càrrec de Montse Infante, consultora i formadora en Smart Marketing i xaviroca.com. L’objectiu d’aquest curs, que tindrà una durada de dos dies, és el de facilitar eines per tal que l’empresa pugui conèixer com és i com es comporta el seu consumidor, a més d’analitzar quins són els nous col·lectius de consumidors.\nLa càpsula formativa es desenvoluparà en format online, a través de la plataforma Zoom, el dimarts 20 i dimecres 21 d’abril, entre les 18:00 i les 20:00 hores. Les inscripcions són gratuïtes i per formalitzar-les només cal enviar copia del NIF o NIE al correu ceei@ceeilleida.cat


Ecologistes publicaran els registres dels últims cinc segles d'exploradors navegants | Consumer\nEcologistes publicaran els registres dels últims cinc segles d’exploradors navegants\nAquests documents permetran efectuar comparacions sobre els canvis climàtics en l'Àrtic\nL’organització ecologista Fons Mundial per a la Naturalesa (WWF) ha anunciat la pròxima publicació dels registres dels últims cinc segles d’exploradors navegants, que permetran efectuar comparacions sobre els canvis climàtics en la massa de gel de l’Àrtic.\nEls documents formen part de l’arxiu de l’Institut Polar de Noruega (NPI) i inclouen dades dels quaderns de bitàcola dels navegants que van solcar la zona des de 1553. En ells figuren tot tipus d’anotacions relatives al gel i les condicions meteorològiques que van trobar, les balenes que van capturar o els óssos polars i altres espècies animals que van observar.\nTot això forma part d’un conjunt de 6.000 cartes que van des de mitjan segle XVI fins als nostres dies i que “permetrà als científics millorar el seu coneixement sobre les variacions i canvis climàtics en el nord-oest d’Europa i a l’Àrtic, en els últims cinc-cents anys”, afirma el WWF, organització que té la seva seu en Gland (Suïssa).\nLynn Rosentraer, científica del programa internacional sobre canvis climàtics a l’Àrtic del Fons, recorda que “abans dels mesuraments a través de satèl·lits, poques observacions de la capa de gel es van efectuar de manera sistemàtica”.\nexploradors navegantes-ca registres


Venda Pis cantoner en venda a Girona Girona Gironès\nInici Immobles Pis cantoner en venda a Girona\nPis cantoner en venda a Girona\n100 m2 4 Habitacions 2 Banys\nPis en perfecte estat a zona Pericot\nPRODUCTE APIALIA: Si estàs buscant viure a prop del centre de Girona, a una zona tranquil·la amb tots els serveis, aquest es el pis que estàs buscant.\nDistribueix els seus 100m2 en 4 habitacions (2 dobles i 2 individuals) totes amb exterior, una cuina totalment equipada tipo office, un gran menjador sala d´estar cantoner amb sortida al balcó, 2 banys complets i un gran balcó de 26m2 que envolta tot el pis. Molt lluminós gràcies a la seva orientació sud-est.\nEls acabats son terres de gres, finestres de doble vidre y alumini, armàris encastats, cuina de gas, caldera i video porter.\nNo dubtis en venir-lo a visitar!


Poble Actiu denuncia que el govern d'Igualada ha bonificat en més de 50.000 euros a la Fundació privada MIPS en quatre anys\nPoble Actiu denuncia que el govern d’Igualada ha bonificat en més de 50.000 euros a la Fundació privada MIPS en quatre anys\nEl grup municipal de Poble Actiu qualifica d’”inacceptable” que al ple de novembre celebrat el dimarts 19 de novembre el govern de Marc Castells tornés a proposar l’aprovació d’una bonificació de l’Impost sobre Construccions i Obres (ICIO) per les reformes que la MIPS està realitzant a l’interior de la planta soterrani. En concret, l’Ajuntament torna a bonificar en 4.626,95 € a la fundació privada en concepte de bonificació del 95% del valor de l’impost que les ordenances obliguen a pagar a tot aquell qui fa obres a la ciutat i que habitualment es proposa aplicar a entitats sense ànim de lucre, cooperatives, entitats socials o escoles. Des del grup municipal recorden que aquesta bonificació de la llicència d’obres no ha estat l’única concedida pel mateix projecte a la Fundació Privada MIPS: el passat juliol es van bonificar 19.019,18 €; l’octubre de 2015, 5.068 €; el maig de 2016, 2.007 €, i l’octubre del 2016, 19.862 €. En total, segons Poble Actiu, l’Ajuntament d’Igualada ha bonificat 50.583 € a la fundació privada MIPS en els darrers 4 anys.\nEl grup municipal de Poble Actiu ha explicat que “aquest tracte a la MIPS és possible gràcies a la voluntat del govern Castells” però asseguren que “aquest tipus de fundació privada presenten molts dubtes sobre si mereixen o no aquest tipus de bonificacions en la mesura en què es tracta d’una empresa privada”. En aquest sentit, l’esquerra transformadora ha argumentat que “en aquest projecte no hi concorre cap de les circumstàncies socials, culturals, històricoartístiques o de foment de l’ocupació necessàries per ser declarades d’interès per a la ciutat”, motiu pel qual el grup municipal s’oposa a aquest tipus de tracte. En aquest sentit, Poble Actiu lamenta que “el grup dels Comuns que votaven en contra d’aquestes bonificacions quan estaven sota el paraigua de Decidim Igualada ara, que estan amb la marca Igualada Som-hi, hi votin a favor”.\nPer a Poble Actiu, l’activitat de MIPS Fundació “ja està prou beneficiada, fruit de les retallades a les quals s’ha vist i es veu sotmès el nostre sistema sanitari públic, fet que provoca que cada vegada sigui més la gent que ha d’assistir a aquests centres de sanitat privada” de la que diuen no ser partidaris, ja que “defensem una única xarxa pública de sanitat per a tothom i ben finançada.” En aquest sentit, argumenten que “nosaltres som contraris a què un negoci que fa beneficis amb la salut de la població, també es vegi, a més, afavorit per la bonificació d’aquest impost gràcies a un tracte de favor del govern municipal”, i afegeixen que “tot indica ser una maniobra molt astuta per part del govern Castells de fraccionar les bonificacions per tal de no fer-ne una de molt gran i que resulti escandalós”.\nArticle anteriorVictòria de Josep Lluis Garcia en el 21è Ral·li Ciutat d’Igualada\nPròxim articleEls infants de Vilanova troben fins a quaranta tions en una matinal de festa al bosc de Can Titó


Setmana de la Ciència 2019 - Escola Pia Nostra Senyora\nPàgina inicial|BATXILLERAT, Educació, ESO, FP, HOME|Setmana de la Ciència 2019\nEl divendres i coincidint amb el “Vespre científic” dedicat als Perfums, encetem la Setmana de la Ciència.\nDurant aquesta setmana se celebraran tot un munt d’activitats de divulgació científica arreu del nostre territori. Jornades de portes obertes, exposicions, xerrades, jocs, tallers científics… tot un ventall de possibilitats al teu abast.\nEls temes centrals de l’edició d’enguany són, d’una banda, la taula periòdica, amb motiu de l’Any Internacional de la Taula Periòdica dels Elements Químics, i, de l’altra, diferents persones que han estat referents als respectius camps de coneixement.\nA l’escola i durant el matí del dia 15, els alumnes i professors del batxillerat científic mostraran un seguit de petites demostracions experimentals a la recepció de l’escola als alumnes d’ESO i Batxillerat. L’objectiu és poder veure en directe experiments curiosos de les diverses branques del coneixement científic.\nVoleu més informació? SETMANA DE LA CIÈNCIA\nDisseny del Xavi Miró, professor de l’escola\nLlista provisional de sol·licituds de preinscripció\nLlista alumnes assignats al centre 7 Juliol, 2020\nViu un estiu de cinema! 22 Juny, 2020\nLlibres curs 2020-21 22 Juny, 2020\nESO, 12 itineraris de Batxilllerat i Cicles Formatius Una escola per aprendre, crèixer i descobrir el teu talent.\nVols formar-te com a professional d' #animació3D #videojocs i #entornsinteractius?\nTens dubtes? Et recomanem fer una entrevista amb el tutor del cicle.\nDedica't a la teva passió!🎮👾\n#somfp #fpescolapia #fpepns\nReply on Twitter 1280417915880308736Retweet on Twitter 1280417915880308736Like on Twitter 1280417915880308736Twitter 1280417915880308736\nEscola Pia Catalunya@escolapiacat·\nRevisions d'apunts abans d'entrar. Tot són dubtes d'última hora però ara toca respirar.\nUn gran repte que avui comença per a més de 700 noies i nois de les nostres escoles.\nNosaltres us hem acompanyat fins avui... ara, #QueLaForçaUsAcompanyi 😉 #pau2020 #selectivitat2020\nReply on Twitter 1280415031021142017Retweet on Twitter 12804150310211420174Like on Twitter 128041503102114201724Twitter 1280415031021142017\nPunt de trobada #selectividad2020 .\nEndavant, ho farem molt bé💪\nReply on Twitter 1280386058572660736Retweet on Twitter 1280386058572660736Like on Twitter 12803860585726607368Twitter 1280386058572660736


ARC CELLO FIBRA CARBO COL LEGNO STANDARD\n> Violoncels i accessoris per a tos els nivells>Arcs de violoncels per a tots els nivells>Arcs de fibra per a violoncel>ARC CELLO FIBRA CARBONI COL LEGNO STANDARD\nARC CELLO FIBRA CARBONI COL LEGNO STANDARD\nEls arcs de fibra de carboni Col Legno són un referent per als estudiants i per als músics professionals. El seu gran equilibri transmet una seguretat extraordinària al músic. Tenen, a més, una gran resistència a les inclemències atmosfèriques, als canvis bruscos de temperatura i humitat. A més, tenen una resistència que els fa especialment duradors.\nTaller arqueteria Col Legno\nMarca al Foc Col Legno standard\nNivell E1 - Grau Mig\nEls arcs de fibra de carboni Col Legno s'han erigit com un referent tant per a estudiants com per a músics professionals que han vist en ells l'oportunitat ideal per provar els nombrosos avantatges que aporta la fibra, aconseguint-ho, a més, a un preu asequible.\nEl seu gran equilibri, generat gràcies al pes homogeni al llarg de la vara, transmet una seguretat extra al músic, convertint-lo en una eina ideal per als estudiants que busquen refermar els seus coneixements o éssent, també, el company ideal d'altres arcs tradicionals per als músics més consagrats.\nPosseeixen, a més, una gran resistència a les inclemències atmosfèriques, canvis bruscos de temperatura i humitat. I no només això, sinó que a més tenen una extraordinària resistència al desgast i a la fatiga, cosa que els fa especialment duradors.\nPor Paloma M. (Alcalá de Guadaira, Espanya) el 06 Apr 2018 (ARC CELLO FIBRA CARBONI COL LEGNO STANDARD) :\nArco Cello Fibra Carbono\nBuen arco calidad precio muy recomendable ... lo mejor la rapidez y el trato excelente...en menos de un día estaba en mi casa. Muchísimas gracias habéis ganado una cliente!!\nARC CELLO FIBRA CARBONI LUTHIER VIDAL ÉTUDE\nARC CELLO FIBRA CARBONI LUTHIER VIDAL ÉTUDE+\nARC CELLO JON PAUL MUSE\nARC CELLO CODABOW MARQUISE GS\nARC CELLO JON PAUL CARRERA


Coneixes Rafelguaraf i la seua subcomarca? - Pàgina 2 de 9 - Gent de trobada\nEl terme és accidentat pel sector sud-oriental amb les muntanyes que limiten amb la comarca de la Costera (345 metres en la Penya Roja, que és el punt més elevat), i es caracteritza bàsicament per l’oposició entre la zona de les serres (al sud-est) i les terres de cultiu, el pla (al nord-oest). Els nuclis de població estan ubicats en la zona final del glacis d’erosió, a excepció del Riurau i del Tossalet, situats ambdós en tossals de poca elevació.\nHidrològicament el terme està drenat per una densa xarxa conformada per barrancs que prenen inicialment la direcció de sud-est al nord, si bé en arribar a la planura giren cap a l’oest. Així, està creuat entre d’altres pels barrancs de Pelaburros (o de la Font de Carcaixent), de Matilde (o de la Casa dels Frares) i del Tossalet (o del Racó); sent el principal de tots el del Realenc (o del Pinar dels Frares) que s’anomena de Barxeta a la Pobla Llarga, Carcaixent i Alzira.\nAproximadament una tercera part del terme és ocupada per pinars i matollars. Els conreus s’estenen sobre la resta de terrenys, quasi tots de regadiu, gràcies a l’aigua del riu d’Albaida a través de les séquies de Rafelguaraf, del Tossalet i de Berfull, que formen part de la Séquia Comuna de l’Énova (400 ha) i de pous (490 ha). Cal destacar que el tarongerar constitueix gairebé un monocultiu (750 ha) i que la superfície de secà és poc important (unes 30 ha).\nEl clima és mediterrani, amb hiverns suaus i estius calorosos. Les mitjanes tèrmiques oscil·len entre els 9º de gener i els 26º d’agost. La superfície cultivada suposa aproximadament el 56,7 % del total, mentre que la inculta ocupa el 37,5 % i està coberta per vegetació de pins, romers i altres espècies menors de tipus mediterrani. Les estructures agràries es basen en una propietat de la terra molt distribuïda, amb un alt índex de minifundisme, i cal ressaltar el fet que aproximadament un 25% dels terrenys de reg són propietat de carcaixentins (un 33% dels propietaris).\nPunt de Trobada: el valencià vehicle d’aprenentatges\nEl Premi Sambori de la Ribera 2021 creix en participació\nProu! Ni una més!\nCategories Selecciona la categoria 35a Trobada Virtual 2021 (1) 37 Trobada 2022 (1) Agenda (1) Algemesí 2016 (4) Alzira 2020 (8) Ara per ara (54) Carlet 2019 (6) Comunicats de premsa (2) General (46) Guadassuar 2017 (6) Inscripcions (1) La Trobada (10) Rafelguaraf 2018 (17) Recursos en xarxa (1) Sambori la Ribera (4)\nArxius Selecciona el mes juny 2021 (1) abril 2021 (1) març 2021 (1) febrer 2021 (1) novembre 2020 (1) setembre 2020 (3) juliol 2020 (1) juny 2020 (2) març 2020 (1) febrer 2020 (4) novembre 2019 (2) octubre 2019 (2) abril 2019 (3) febrer 2019 (1) gener 2019 (1) desembre 2018 (1) novembre 2018 (4) octubre 2018 (3) setembre 2018 (1) maig 2018 (3) abril 2018 (6) març 2018 (3) febrer 2018 (1) gener 2018 (5) desembre 2017 (1) novembre 2017 (3) octubre 2017 (2) setembre 2017 (1) abril 2017 (5) març 2017 (8) febrer 2017 (1) gener 2017 (2) desembre 2016 (2) novembre 2016 (4) octubre 2016 (9) setembre 2016 (3) agost 2016 (16) maig 2015 (1) gener 2015 (1) gener 2013 (1) gener 2012 (1) novembre 2011 (1) gener 2011 (1)