La Memòria econòmica del Pla de Comptabilitat de les Associacions i Fundacions catalanes (1)\nDolors Martínez - Suport Associatiu\nLa obligació de formular comptes anuals que fixa el llibre III del Codi Civil per totes les fundacions i per totes aquelles associacions que rebin subvencions públiques i en d’altres casos, fa que calgui saber què és la memòria econòmica, que forma part d'aquests comptes anuals. Aquest recurs servirà per situar les seves característiques més importants, i en recursos posteriors analitzarem quina haurà de ser la informació que caldrà incloure-hi.\nQuè és la memòria economica\nEn termes generals, quina informació ha d'incloure la memòria?\nQuins tipus de memòria hi ha?\nQui ha de signar els comptes anuals?\nLa memòria econòmica és un document que forma part, conjuntament amb el balanç, el compte de resultats, l'estat de canvis en el patrimoni net i l'estat de fluxos d'efectiu, dels comptes anuals de l'entitat.\nAquests documents formen part d'un conjunt, i cal que siguin redactats seguint les indicacions previstes en la normativa sobre fundacions i associacions, i en el Pla de comptabilitat d'entitats sense ànim de lucre.\nL'objectiu dels comptes anuals és el de mostrar la imatge fidel del patrimoni, de la situació financera i dels resultats de l'entitat. En definitiva, el que faran aquests comptes serà mostrar amb tota la transparència quina és la situació econòmica de l'entitat.\nLa normativa, a més, estableix que les entitats hauran de fer públics aquests documents, precisament per reforçar aquesta idea de transparència.\nEn termes generals, la memòria inclourà informació respecte de les activitats que ha fet l'entitat durant l'exercici, els criteris comptables que s'han aplicat per fer la comptabilització dels moviments econòmics de l'entitat, informació relativa a les operacions de finançament que s'hagin fet, tan pel que fa a deutors com a creditors, criteris en l'atorgament d'ajuts que hagi pogut fer l'entitat i informació dels seus destinataris, canvis en l'òrgan de govern de l'entitat, convenis de col·laboració signats i, en definitiva, totes aquelles operacions que facilitin la comprensió de les informacions contingudes en la resta d'estats comptables que completen els comptes anuals.\nEn general, la memòria inclourà la informació respecte de l'exercici del qual s'estiguin formulant els comptes, i de l'exercici immediatament anterior.\nSegons el volum de l'actiu, dels ingressos ordinaris i del nombre mitjà de treballadors contractats durant l'exercici, les entitats podran formular els seus comptes anuals en un dels tres models possibles: el model normal, el model abreujat i el model simplificat.\nEs podran formular comptes en model simplificat (i per tant, utilitzar el model simplificat de memòria) quan durant dos exercicis consecutius, a la data de tancament de l'exercici l'entitat no superi els límits de dos d'aquestes tres condicions:\n- Que el total de partides de l'actiu no superi 1 milió d'euros.\n- Que l'import total dels ingressos ordinaris no superi els 2 milions d'euros.\n- Que el nombre mitjà de treballadors empleats durant l'exercici no sigui superior a 10.\nEs podran formular comptes en model abreujat (i per tant, utilitzar el model abreujat de memòria) quan durant dos exercicis consecutius, a la data de tancament de l'exercici l'entitat no superi els límits de dos d'aquestes tres condicions:\n- Que el total de partides de l'actiu no superi 2.850.000 euros.\n- Que l'import total dels ingressos ordinaris no superi els 5.700.000 euros.\n- Que el nombre mitjà de treballadors empleats durant l'exercici no sigui superior a 50.\nS'hauran de formular comptes en model normal (i per tant, utilitzar el model normal de memòria) quan durant dos exercicis consecutius, a la data de tancament de l'exercici l'entitat es superin els límits de dues de les tres condicions esmentades en el paràgraf anterior.\nEls comptes anuals s'elaboren normalment amb una periodicitat de 12 mesos i els han de formular (i per tant, signar) per l'òrgan competent en cada cas: pel Patronat, en el cas de les fundacions, i per la Junta directiva, en el cas de les associacions.\nEls signants són responsables de la veracitat de les informacions que continguin, per la qual cosa, cal ser especialment acurat en la seva elaboració.\nmemòria econòmica, transparència i rendició de comptes, pla general comptable, tresoreria i comptabilitat\n8 pàgines web d’interès per a l’avaluació econòmica


La fam al món: retallades i aliments\nSARA MORENO 10/09/2011 00:00\n260x366 La fam al món: retallades i aliments La fam al món: retallades i aliments\nDes del juliol passat, l'Organització de les Nacions Unides ha declarat oficialment l'estat de fam a sis regions de Somàlia: Bakool, Baix Shabele, Mogadiscio, Afgooye, Shabellela i, aquesta setmana, la regió de Bay. Els indicadors que permeten identificar l'estat de fam d'una zona impliquen: una taxa de mortalitat superior a dues persones al dia per cada 10.000 habitants, una manca extrema d'aliments entre el 20% de la població com a mínim i una taxa de desnutrició aguda entre els infants que superi el 30%. Sense entrar al detall de la dada, només cal recordar que, actualment, l'índex de malnutrició entre els infants al sud de Somàlia és del 58%.\nLes reaccions i les explicacions a la crisi alimentària de la Banya d'Àfrica formen part d'un argumentari que apareix en l'opinió pública quan algun factor conjuntural accentua la fam estructural al sud del planeta. L'ús reiteratiu d'aquest argumentari facilita la normalització de les imatges d'infants esquelètics a punt de morir que difonen els mitjans de comunicació. Una evidència d'aquesta normalització és que la projecció d'aquestes imatges ja no s'acompanya de la frase "Poden ferir la sensibilitat dels espectadors".\nLes reaccions de la ciutadania van del tòpic a la solidaritat. Davant dels límits individuals per actuar i canviar la situació, s'articula un discurs construït a base de tòpics que permet conviure amb el drama: "N'hi ha que estan pitjor que nosaltres", "Jo ja col·laboro amb Metges Sense Fronteres" o "Aquests països mai se'n sortiran". Al rerefons d'aquestes reaccions hi plana una explicació oficial del drama basada en els factors endògens del territori. Per exemple, en el cas de l'actual crisi alimentària de Somàlia, s'apunten com a causes principals: la forta sequera que pateix la zona des de la tardor passada, l'encariment del preu dels aliments, la guerra civil que viu aquest país des del 1991 i la presència de les milícies radicals islàmiques, que dificulten l'actuació d'organitzacions humanitàries.\nMés enllà dels mecanismes que ens permeten seguir amb les nostres vides malgrat la duresa de la situació, cal recordar que la fam d'Àfrica s'ha d'analitzar en termes de desigualtats mundials. És a dir, cal preguntar-se: quins són els processos de canvi dels països del sud i com s'explica la distància que els separa dels països del nord?\nUna primera resposta apunta que els països del Tercer Món pateixen una sèrie de problemes interns que dificulten el seu desenvolupament i la seva modernització. Des d'aquesta perspectiva, s'entén que la modernització és un procés homogeni que inclou diverses etapes de canvi econòmic i tecnològic segons el model dels Estats Units i Europa. En aquest procés, es defensa que el creixement econòmic es bo per als pobres tot i que en alguns moments pot accentuar les desigualtats internes dels països. Ara bé, a Somàlia no hi ha ni desenvolupament ni creixement, sinó fam i morts.\nUna segona resposta subratlla, al costat dels factors endògens interns, el pes dels aspectes culturals com la poca capacitat de la població per esforçar-se, els problemes demogràfics, la influència de les religions, etc. Des d'aquesta perspectiva, s'assegura que el canvi en el terreny dels valors i les actituds és imprescindible per promoure canvis econòmics i polítics. Aquesta explicació oblida que la poca capacitat d'esforç i els problemes demogràfics estan estretament lligats amb les condicions materials de vida: salut, educació i capacitat adquisitiva. A més de pressuposar que la influència religiosa difereix segons el territori: quina diferència hi ha entre l'islam que es practica a Somàlia i el que es practica als Emirats Àrabs Units?\nLluny de culpabilitzar els països més pobres, una tercera resposta parla d'un sistema econòmic a escala mundial que es pot assimilar a l'estructura social nacional. Aquest sistema respon a la divisió internacional del treball que determina les relacions entre els diferents països segons interessos econòmics i poders que produeixen desigualtat. Els EUA i Europa, al centre del sistema, són la classe alta mundial que controla els mitjans de producció i explota la semiperifèria i la perifèria. Somàlia forma part del conjunt de països explotats de la perifèria, la classe baixa mundial, poc industrialitzada, amb baix nivell econòmic, moltes desigualtats i institucions polítiques dèbils.\nLa crisi econòmica del Primer Món no és l'única causa de la crisi alimentària que pateixen algunes zones del Tercer Món. El clima, els recursos i la cultura són factors que també produeixen i reprodueixen la pobresa. Però no es pot oblidar que mentre una part del planeta pateix la fam de les retallades, l'altra es juga la vida amb la fam dels aliments.\nÉs injustificable que la gana dels primers sigui a compte del menjar dels segons, o el que és el mateix, que es retalli un 55% el pressupost de l'Agència Catalana de Cooperació.


Caixa Ontinyent - consell d'administració\nÉs l'òrgan que té encomanat el govern, l'administració, la representació i la gestió financera i d'Obra Social de Caixa Ontinyent, dissenyant les estratègies, disposant l'organització i establint la supervisió i controls pertinents.\nIntegrat per 9 membres, elegits per l'Assemblea General\n- La majoria són independents, 5 membres.\n- La resta de membres són Consellers Generals\nA les sessions assisteixen a més, sense vot, el Director General, el Secretari d'Actes i els tècnics de l'entitat la presència dels quals es considere convenient per a la millor fonamentació dels acords a adoptar.\nEls nomenaments dels membres del Consell d'Administració han estat realitzats per l'Assemblea General conforme a la normativa aplicable, i disposen de l'informe favorable de la Comissió de Retribucions i Nomenaments.\nPRESIDENT (Conseller General): Antonio Carbonell Tatay.\nVICEPRESIDENT (Conseller General): José Pla Barber.\nSECRETARI (Independent): Agustín Iranzo Reig.\n- Vicent-Tomás Guillamón Payá.\nVOCALS CONSELLERS GENERALS:\n- Juan-Luis Gandía Cabedo.\nVICESECRETARI I SECRETARI D'ACTES (no membre): Vicente Ortiz Mora.\ncomissió de gestió del consell d'administració\nEl Consell d'Administració pot actuar en Ple o delegar funcions en comissions específiques.\nReglament de la Comissió de Gestió\nLa Comissió de Gestió del Consell d'Administració està integrada per cinc membres del Consell d'Administració elegits per aquest.\nA les sessions assisteixen a més, sense vot, el Director General, el Secretari d'Actes del Consell d'Administració, que ostentarà el càrrec de Secretari de la sessió i els tècnics de l'entitat la presència dels quals es considere convenient per a la millor fonamentació dels acords a adoptar.\nPRESIDENT: Antonio Carbonell Tatay.


Jardineres contra el soroll a la plaça del Sol | betevé Web\nNeus Valls Casasampere@neusvallsAitana Molina@aitamv dilluns 18 de setembre, 2017 , 17.12\nInstal·len jardineres a les escales de la plaça per evitar que s’hi aplegui gent\nAquesta setmana han començat a posar-se jardineres a les escales de la plaça del Sol. L'objectiu és que aquests elements impedeixin que s'hi assegui gent i així minimitzar el soroll que hi ha a la plaça, sobretot durant les nits. Amb la mateixa intenció, s'eliminarà també el pont de l'aparcament de la plaça.\nqueixes veïnalssorollVila de Gràcia


Wikiloc | Ruta Port de la Selva-Cales Tamariua i Fornells-Puig Gros-Cales Galera,Talabre i Taballera-Sant Baldiri de Taballera\n71.531 307 5086\nVista 15240 vegades, descarregada 1037 vegades\nJEP BOIX 09/02/2016\nJEP BOIX 12/02/2016\nAnna Salleras 06/04/2016\nJEP BOIX 16/05/2017\nJEP BOIX 30/10/2017\nJEP BOIX 14/09/2019\nLluís Fontru 27/03/2021\nPoseu dificultat alta i dura perquè Déu n'hi do amb les grimpades i escalades que hem fet sobretot entre Cala Taballera i Talabre que hem baixat i el camí ni es trobava, però hem arribat seguint les fites de piles de pedres. Hem fet la ruta a la inversa.\nGràcies Lluís Fontru, pels teus comentaris. M'alegro que l'hagis pogut acabar malgrat els entrebancs. De totes maneres, l'apreciació de la dificultat es relativa i sempre depèn de l'estat físic de cadascú. Salut!\nLluís Fontru 28/03/2021


Hematologia - Amedics Centre Mèdic\nDr. Callis de Nadal, Manel\nEspecialista en Hematologia Oncològica\nNúm. col·legiat: 080808256\nNatural de Barcelona, Llicenciat en Medicina i Doctorat a la Universitat de Barcelona, especialista en Hematologia. Residència en Medicina i Fellowship en Hematologia-Oncologia a la Universitat d'Iowa (USA). Certificat pels Boards Americans de Medicina, Hematologia-Oncologia. Professor Associat de medicina a la Universitat de Barcelona. Vicepresident de la Societat Catalana d'Hematologia. Cap Clínic de l'Hospital Universitari de Bellvitge i de l'Institut Català d'Oncologia. Cap Clínic d'Hematologia de l'Hospital Universitari de la Vall d'Hebron. Consultor d'Hematologia de l'Hospital General de Catalunya.\nDra. Subirà Caselles, Maricel\nEspecialista en Hemostàsia i Hemoteràpia\nNúm. col·legiat: 080829471\nLlicenciada en Medicina i Cirurgia per la Universitat de Barcelona. Especialista en Hematologia i Hemoteràpia, MIR a l'Hospital de Sant Pau de Barcelona. Postgrau de capacitació en patologia trombòtica de la Facultat de Medicina de la Universitat de Navarra. En la actualitat es cap del Servei d’hematologia i hemoteràpia. Idcsalud Hospital Universitari Sagrat Cor. Banc de Sang i Teixits – Catalunya Central. Metge adjunt hematologia i hemoteràpia. Hospital Dos de Maig i Hospital Sant Juan Despí Moisès Broggi, Consorci Sanitari Integral. Ha assistit a nombrosos congressos entre els que destaquen Reunións Nacionals de la Asociación Española de Hematología i Hemoteràpia. Congres de la European Hematology Association. Es Membre docent de l’assignatura d’Hematologia i Hemoteràpia dels cursos de preparació de l’examen MIR realitzats pel Institut Barcelona d’aprenentatge en Ciències de la Salut i ponent en diferents congressos a nivell nacional e internacional.\nQuè és l’hematologia?\nL’hematologia és la branca de la ciència mèdica que s’encarrega de l’estudi dels elements formes de la sang i dels seus precursors, com també dels trastorns estructurals i bioquímics d’aquests elements que poden conduir a una malaltia.\nL’hematologia comprèn l’estudi de l’etiologia, el diagnòstic, el tractament, el pronòstic i la prevenció de les malalties de la sang i del òrgans hemolinfoproductors.\nEl paquet cel·lular, el perfil o l’estat sanguini, el qual inclou:\nRecompte d’eritròcits (i valor hematòcrit)\nRecompte de leucòcits\nVelocitat de sedimentació globular (VSG)\nFórmula leucocitària (recompte diferencial deleucòcits)\nLes malalties hematològiques més comunes:\nComptem amb un grup d’hematòlegs especialitzats en el diagnòstic, tractament i seguiment de diverses malalties hematològiques entre les quals destaquen:\nAlteracions de les hematies (anèmies i poliglobúlies)\nMalalties benignes de la sèrie blanca (leucopènies), trastorns de les plaquetes (trombopènies i trombocitosis), trastornshemorràgics adquirits o congènits, trombosi i trombofília, i alteracions del metabolisme del ferro (hemocromatosis).\nCoagulació de la sang (INR)\nTambé podem oferir la nostra experiència en el control de la IRN (Ràtio Normalitzada Internacional),per via capil·lar. Aquesta ràtio expressa el temps que tarda a coagular la nostra sang en relació a una persona que no prengui anticoagulants.\nEl Sintrom (acenocumarol) és un tractament medicamentós que té com a objectiu la descoagulació del pacient amb risc de tromboembolisme.\nEn base al resultat de la INR, el metge hematòleg elabora una pauta de Sintrom ajustada a cada pacient.\nMalalties de la sang de la dona gestant\nDurant la gestació es produeixen una sèrie de canvis fisiològics en el cos de la dona que el preparen per al moment del part.\nAquests canvis a vegades es manifesten en forma d’anèmia, leucopènia o trombopènia, i en alteracions de la coagulació.\nEntre quins valors terapèutics d’INR s’ha d’estar?\nEl més habitual és entre 2 i 3, però depèn de la malaltia del pacient.\nQuan cal prendre el Sintrom? Si t’oblides d’una presa, cal prendre’l de seguida?\nEl Sintrom s’ha de prendre sempre a la mateixa hora, fora dels àpats, abans o després de sopar. Es té un marge de 4 h per prendre-se’l. Si passa més d’aquest temps, cal esperar fins l’endemà.\nQuins pacients poden ser tractats amb Sintrom?\nEl Sintrom es pot prendre en casos de fibril·lacions auriculars, pròtesi aòrtica i tromboembolismes.\nQuins aliments interfereixen amb el Sintrom?\nAliments rics en vitamina K: col, cols de Brussel·les, bròcoli, castanyes, moniato, verdures de fulla verda, xocolata, torrons i massapans. L’alcohol en general també hi interfereix.\nQuins són els símptomes de l’anèmia?\nPot ser que hom no noti que té anèmia, ja que se sol desenvolupar lentament i els símptomes poden ser lleus. De fet, és possible que no es notin fins que l’anèmia empitjori. A mesura que això passa, hom pot:\nSentir-se dèbil i cansar-se amb més facilitat.\nTenir mal de cap.\nRespirar amb dificultat.\nTenir dificultats de concentració.


Inici > Etiquetas > Universitat Aut��noma de Barcelona\nUniversitat Aut��noma de Barcelona\nAccés a llibres electrònics a través de la plataforma eLibro\nLes biblioteques de la UAB ofereixen accés en proves a la nova plataforma eLibro.\nEl próxim dijous dia 6 de juny visitarem el Supercomputador a les instalacions del BSC-CNS. La visita serà a les 12:45 del matí. En aquestes instalacions s'hi troba el supercomputador més potent d'Espanya, el MareNostrum. El MareNostrum concretament està ubicat a la capella de la Torre Girona.\nLa UAB obté el primer lloc en el rànquing CYD\nLa UAB lidera el rànquing del CYD


El temps. Hui i últims dies: Pajares-Valgrande - Resumen dimarts 07 - Taula - Agència Estatal de Meteorologia - AEMET. Govern d'Espanya\nHui i últims dies. Pajares-Valgrande\nLatitud: 42° 58' 43'' N - Longitud: 5° 46' 35'' O - Posició: Veure localització


Infants i famílies deixen empremta a Santa Coloma a través del joc | Casal dels Infants\nEl dissabte 27 d’abril infants i famílies de Santa Coloma de Gramenet van treure la seva part més creativa i artística amb l’activitat “El joc deixa empremta” a la plaça del Parc dels pins del Motocross, al barri del Raval. La iniciativa, dinamitzada pel Casal dels Infants amb el suport del Projecte d’Intervenció Comunitària Intercultural (ICI) de la Serra d’en Mena , va consistir a pintar jocs a terra perquè d’ara endavant els infants hi puguin jugar cada dia.\nTot plegat neix de la Caseta del barri, l’espai de joc i lleure comunitari que dinamitza el Casal Familiar del Casal dels Infants a la plaça. “Ha estat un procés artístic molt bonic. Les famílies i els infants fa mesos que van idear i crear els jocs que volien que hi hagués a la plaça, i van sortir idees molt xules”, explica la Bea Hernán, educadora del servei.\nAmb les idees al cap, el següent pas va ser agafar mides i començar a fer muntatges a la plaça perquè tots els jocs tinguessin el seu espai i tot plegat encaixés. Finalment, el 27 d’abril infants i famílies van plasmar les seves creacions a terra: “Volíem que totes les famílies participessin en el disseny i la creació dels dibuixos i que ara, quan hàgim acabat els últims retocs que ens falten, també els gaudeixin a través del joc”, explica la Bea.


S'aprova la urgència d'expropiar els terrenys pertinents per fer la variant d'Algaida » Balears » Balears » Setmanari Sóller\ndimecres, 15 de agost de 2018 07:42h\nS'aprova la urgència d'expropiar els terrenys pertinents per fer la variant d'Algaida\nAlgaidaConsell de Mallorcacarretera\nEl Consell de Govern ha aprovat l'Acord pel qual declara l'ocupació urgent dels terrenys afectats per dur a terme l'expropiació relativa al Projecte Reformat de la Variant d'Algaida T. Algaida, donada la sol·licitud del Consell i a l'efecte de la Llei d'Expropiació Forçosa.\nL'informe jurídic del Servei de Corporacions Locals de la Direcció general de Funció Pública i Administracions Públiques considera procedent la via d'urgència perquè en el cas concorren circumstàncies excepcionals que motiven la declaració d'ocupació urgent dels béns i els drets afectats i que es basen en la seguretat viària.\nEn concret, es justifica per la necessitat de millorar la seguretat i la mobilitat de la via, per evitar que el tràfic de pas entre la Ma.-5010 i la Ma.-15 travessi per dins del nucli urbà d'Algaida. El Projecte Reformat de la Variant d'Algaida defineix la nova carretera que enllaçarà, pel costat aquest del nucli urbà d'Algaida, la carretera vella de Manacor Ma.-15I amb la carretera Ma.-5010 que surt des d'Algaida cap a Llucmajor.\nAmb aquesta actuació es pretén millorar la seguretat i mobilitat, per evitar que el tràfic de pas entre la Ma.-5010 i la Ma.-15 travessi per dins del nucli urbà d'Algaida i donar continuïtat a l'eix nord-sud: Inca-Sencelles-Algaida-Llucmajor. Per executar l'obra es requereixen les expropiacions de 42.267 metres quadrats de superfície, dels quals 225 metres quadrats corresponen a petites edificacions, principalment construccions d'aljubs o instal·lacions ramaderes, i l'ocupació temporal de 10.292 metres quadrats.


Els deu millors trucs per estalviar a l'hora de posar gasolina\nEl preu ha pujat al llarg de les últimes setmanes\nper Redacció dijous, 16 de febrer 2017 - 14:55h\nNo pressionar molt és important | Cedida\nEl preu del gasoil i la gasolina segueix pujant i s'ha encarit per segona setmana consecutiva, arribant als nivells del 2015. Per aquest motiu, us portem deu consells de Compra2, per tal que estalvieu en el dia a dia i us duri més temps el dipòsit del cotxe ple.\n1. Els dilluns, el millor dia\nSi heu de posar gasolina el millor dia per fer-ho, sens dubte, és el dilluns, ja que és quan està més barata. En canvi, no ho feu mai el divendres perquè és quan els preus solen marcar les tendències més altes.\n2. Consultar preus\nPotser és una tasca pesada però val la pena i avui en dia és més fàcil, ja que estem enganxats al telèfon cada dia. Hi ha molts llocs on fer-ho i una d'elles és el portal web del Ministeri d'Energia, encara que existeixen aplicacions mòbils per fer-ho.\n3. Centres comercials o polígons, la millor opció\nNo totes les gasolineres tenen el mateix preu i aquelles que estan situades a les autopistes, autovies o ciutats solen ser més cares. En canvi, les estacions de servei dels centres comercials tenen preus més ajustats.\n4. Conduir de manera eficient\nNo tothom és igual d'hàbil al volant i si el dipòsit pogués parlar diria quant consumim. D'aquesta manera, si vols estalviar has d'accelerar a poc a poc, intentar portar una bona velocitat de creuer amb marxes llargues i no accelerar ni frenar bruscament.\n5. No omplir el dipòsit quan estan emplenant els tancs\nQuan fan provisió de els tancs es mouen tots els sediments que hi ha en els sortidors que s'han quedat estancats. Si ompliu el dipòsit del vostre cotxe al mateix temps pot ser perjudicial per al vostre motor a la llarga.\n6. No anar amb el dipòsit buit\nAsseguren que com més gran sigui la quantitat de combustible que tenim en el dipòsit menys aire es forma. D'aquesta manera, la quantitat de gasolina que hi ha s'evaporarà a valors més baixos i recomanen que l'agulla no baixi de la meitat.\n7. Apaga el motor si estaràs molta estona parat\nSi sou dels que porten cada despesa de gasolina al detall és més recomanable que apagueu el cotxe encara que en encendre el cotxe es necessiti determinada quantitat de combustible. Segons Sustainable America, és a partir dels 10 segons quan és més econòmic tenir el motor apagat i tornar a encendre'l quan ho necessitem.\n8. Bona pressió de pneumàtics\nSi no seguiu les recomanacions del fabricant consumireu més, ja que circular amb la pressió adequada és més important del que penseu. No només es tracta de la teva seguretat per evitar una rebentada o accident, sinó que també és necessari per ser més eficient.\n9. Pressionar el dispensador no molt fort\nEncara que sembli un mite, com més fort es pressioni el gallet de la goma, menys gasolina real s'estarà introduint en el vehicle. Això es deu al fet que en fer-ho lentament es crea menys vapor, i la major part de l'abocament es converteix en un ple més eficient.\n10. Unir-se a alguna campanya\nHi ha tipus d'associacions que cuiden dels drets dels usuaris. Allí els consumidors de qualsevol tipus de productes poden obtenir ajuda per a qüestions d'aquest tipus.\nCONSELLS: Com recórrer Catalunya per carretera pagant el menys possible!\nATENCIÓ: Noves obres al barri del Centre de l'Hospitalet


Creixell recull gairebé 200 joguines solidàries per a nens i nenes de famílies vulnerables | Tots21 | Notícies de Tarragona, Reus, Tarragonés i Baix Camp\nCreixell recull gairebé 200 joguines solidàries per a nens i nenes de famílies vulnerables\nLa regidora Benestar Social de Creixell, Chelo Picón, amb les joguines recollides. Foto: Ajuntament\nAquest passat cap de setmana ha tingut lloc a Creixell la tercera edició de la campanya solidària ‘Recollida de joguines: Donem joc’ impulsada per l’àrea delegada de Benestar, Atenció Social, Gent Gran, Secretaria de la Dona i Igualtat de l’Ajuntament de Creixell, a càrrec de la regidora Chelo Picón. S’han recollit gauirebé 200 joguines solidàries.\nUna campanya solidària que dona una segona vida a les joguines «que s’han quedat petites» en mans dels nens que més ho necessiten. Les famílies poden compartir les seves joguines perquè siguin donades a entitats de tot el país, i les que ja «hagin jugat massa» es destinen al reciclatge. Aquesta campanya treballa amb el Centre Especial d’Ocupació ILADE, donant suport així a la integració laboral de persones amb discapacitat.\nEnguany la campanya s’ha fet també amb el suport de la Regidoria de Comerç i Turisme i ha comptat amb la col·laboració de la Fundación Crecer Jugando, que han recollit moltes joguines també per als infants de Creixell, a través de l’acció solidària ‘Comparte y recicla’, fruit de donacions de nenes i nenes d’arreu de l’Estat. L’ajuntament de Creixell, en el mes de desembre de 2020 va signar un conveni de col.laboració amb la Fundación Crecer Jugando.\nLa campanya consisteix en la recollida de joguines noves o reciclades, que estiguin en bon estat i que no tinguin contingut bèl·lic ni sexista. Les joguines van adreçades a infants de famílies vulnerables del municipi de Creixell, que són seleccionades prèviament per la seva situació per part de membres de Càritas Tarragona a Creixell i per la mateixa àrea de Benestar i Atenció Social.\nEnguany, per evitar aglomeracions a causa de la pandèmia, el repartiment de joguines entre els infants es farà de manera esgraonada, aquest dimecres 5 de gener, a partir de les 15 hores, a la sala de plens de l’Ajuntament de Creixell.\n09/06/2016 Manifest de les famílies de la Llar d’Infants Estel de Mar de Creixell\n22/12/2015 Gran actuació del Coro Rociero a Creixell


El Catgas Santa Coloma supera el tràmit gallec - Santako.com\nEl Catgas Santa Coloma supera el tràmit gallec\nTedi Roca 14 octubre 2015 El Catgas Santa Coloma supera el tràmit gallec2015-10-14T02:00:00+02:00 No Comment\nFutbol sala. Els colomencs van accedir als quarts de final de la copa del Rei eliminant el Mosteiro Bembrive en un duel que van controlar\nhttps://www.santako.com/el-catgas-santa-coloma-supera-el-tramit-gallec/ 2015-10-14T02:00:00+02:00 Tedi RocaGeneralFutbol sala. Els colomencs van accedir als quarts de final de la copa del Rei eliminant el Mosteiro Bembrive en un duel que van controlar Llegir més ... Via:: El PuntTedi RocaTedi Rocatedi.roca@gmail.comAdministratorSantako.com


GRUPS I PSICODRAMA (2021-2023)\nPrimer any:3.150,00 €\nSegon any:3.150,00 €\nEstudiar de manera teòrica i fer un entrenament tècnic sobre psicoteràpia de grups i psicodrama, en els camps de la salut mental o de les organitzacions i les empreses.\nGraduats, llicenciats o diplomats en estudis vinculats al camp de la salut, la salut mental, l'educació, les arts i l'empresa.\nDurant les entrevistes d'admissió es valoren altres titulacions i desenvolupaments curriculars de manera individual. S'estudien individualment les titulacions adequades per a les diverses especialitzacions:\n- Salut Mental.\n- Organitzacions i Empreses.\nInstitució o contacte: GRUP FORMACIÓ MENT COS I SOCIETAT, SCP\nAdreça: Duquessa d'Orleans 28. Baixos 08034 Barcelona Espanya\nCorreu electrònic: formacio@grup.com.es\nPàgina web: http://www.grupformacio.com\nTelèfon: 93 2803870\nObservacions: Vint dimecres, de 18:00 a 21:30, vint divendres, de 18:00 a 22:00, vint dissabtes, de 10:00 a 14:00 i de 15:00 a 20:00 (tots de freqüència mensual), i 55 hores de pràctiques en horaris per convenir.\nAdreça: Negrevernis 11, Esc. A, 1º 2ª. 08034 Barcelona Espanya\nTelèfon: 93 2051380\nObservacions: de dilluns a divendres, de 9:00 a 14:00 i de 16:00 a 18:00.


DIRECTORI DE SENDERISME () : Oficina de Turisme\nCOMARCA DE LA SIDRA Oficina de Turisme Espanya > Principat d`Astùries > Asturies Un territorio de ensueño situado entre el mar cantabrico, rocoagrestes montañas y plantaciones de manzano. el hogar de la Sidra\nDescubre Castro Urdiales Oficina de Turisme Espanya > Cantàbria Agencia para la recepcion de turismo en la localidad de Castro Urdiales, Cantabria, España.\nOFICINA DE TORISME DERA VAL D´ARAN Oficina de Turisme Espanya > Catalunya > Lleida Turisme de la Vall d´Aràn - Història, Cultura, Natura, Gastronomía, Esports, Comerç.\nRegistres: 22 - Per pàgina 10 20 50 100 Ordenar per Nom Ultimes incorporacions Pes de contingut


Mercat d'artesans | Granollers Turisme\nCompres Fires i mercats Fecha de inicio: 20-08-2021 | Fecha de finalización: 20-08-2021 Lugar : Plaça de la Corona\nGranollers és una de les ciutats pròximes a Barcelona més famoses pels seus mercats. La seva gran tradició comercial es manté avui dia gràcies a la gran diversitat de fires i mercats i a un potent sector comercial, que dinamitza la ciutat durant tot l’any.\nPetit mercat amb molta varietat de productes artesans locals o d’importació, a bon preu. S’hi ven bijuteria de plata i pedres, artesania en fang o fusta, complements de roba, bonsais, cistelleria, peces de roba, herbes aromàtiques, cosmètica, etc.\nLloc: Plaça de la Corona


Obres d'asfaltatge al carrer de Sant Domènec\nEn el marc del projecte de renovació i millora dels ferms de les calçades de la ciutat de Sabadell, es preveu que la setmana del 13 al 16 d'octubre s'iniciïn els treballs de renovació de l'asfalt del carrer de Sant Domènec, entre el carrer de Dinarès i el la ctra. de Prats de Lluçanès, situat al barri de la Creu Alta.\nOficina del Districte 2\nc. d'Arousa, 2 (Centre Cívic de Ca n'Oriac)\nT. 93 723 14 95\n>> El pla de millora de ferms continua a set carrers més de Sabadell (05.10.20)


Caminada del Grup de Caminants per la Marina Alta: de Dénia al Verger | El Camí\nEl passat 14 d'abril vàrem fer una etapa d'el Camí del brancal de les Valls de la Marina, concretament la primera etapa de Dénia al Verger.\nVàrem trobar-nos al Verger per organitzar els cotxes tot i que vàrem començar a caminar de Dénia.\nG. ens fa un apunt sobre Dénia: DÉNIA. 42.000. Coromines: pre-romà, Diniu, en monedes inscrites en alfabet ibèric. "La forma catalana, romànica i aràbiga prové del paleo-hispanic. No ve d'una arabització de DIANIUM".Vestigis ibèrics, però origen grecoromà (Dianium). Important base de les tropes del general Sertori (segle I a.C.). Durant els visigots (636–693) era seu episcopal. Capital de taifa de Danniya el 1010, que annexionà les Balears: important centre marítim i comercial. Passà a Saragossa el 1076 i als almoràvits el 1091.\nEl 1244 conquerit per al regne d'Aragó per Eiximén d'En Carròs. Recinte emmurallat era cristià, terme majoritàriament musulmà. Repoblada a fur de València. El 1356 era un comtat sota la Casa de Gandia. Esdevé marquesat a la fi segle XV. Duc de Lerma, 5è marquès, li donà títol de ciutat. A l'expulsió dels moriscs (1609), 25.000 van embarcar des del port. Consegüent ruïna del Marquesat. Va ser la primera a proclamar rei l’Arxiduc Carles. Posterior crisi. El 1804 torna a la Corona. Barri de Baix la Mar (s XVI i creix s XVIII) independent 1837-39. Les Roques creat s XIX. Negoci de la pansa 1860-1900 fa doblar població.\nCastell de Dénia. Construït s XI i XII sobre construccions anteriors. En ruïna s XIX, va haver de rendir-se a les tropes franceses. Reial Ordre de 1859 va ordenar l'abandonament i enderroc, es va evitar en passar a propietat privada, recuperant per al municipi el 1952, i començaren els treballs de restauració.\nVam iniciar el camí tot seguint la ruta cicloturista de Dénia a Gandia, era un camí fàcil, a trossos amb baranes que et convidava a caminar.\nG. ens va fer un recordatori de la història de la via verda:\nTrenet de Gandia – Carcaixent. Primer tramvia d’Iberia. Tramvia, perquè el duuen mules (motor de sang o motor viu) i no locomotores. S’estén de Gandia a Dénia com a trenet de vapor, el 1884. Tancà 1974.\nEra una extensa plana on els tarongers omplien de nafa l'ambient. Era el millor moment per passejar, per trobar els taronger florits. Segons ens van contar els nostres amics de la Marina ens trovàbem al Marquesat de Dénia, on trobàvem algunes cases senyorials engalanades amb jardins flairosos i murs de pedra. De tant en tant veiem entrades imponents amb una llarga extensió de palmeres o en d'altres araucàries majestuoses que recordaven l'epoca dels viatges a Amèrica. Hui caminàvem entre el Montgó i Segària, G. ens fa un apunt; Montgó. 753 msnm. Serralada bètica que continua a Eivissa. Parc natural 1987. Coromines: del llatí Mont + cavonem: muntanya de la cova. 3 poblats ibers, notablement Benimaquia\nEns vam aturar vora unes cases davant d'un antic llavador, de seguida als companys més amics de la conversa els va faltar poc per encetar la xarrada amb els veïns perquè ens tragueren del dubte. Si que era un llavador, però ens van dir que ara ja no venien a llavar.\nEra primavera i els marges estaven plens de flors i herbes així com alguna borratja que esclatava amb les seues flors morades. Ens vam aturar a una casa senyorial que tenia la porta oberta i conservava un jardí realment ben cuidat, amb cactàcies i al mur alguna fruita, que fins i tot l'amo desconeixia el seu nom.\nVam passar per un viver on les oliveres mil·lenàries esperaven millor vida, hi havia alguna realment de soca gegantina, vàrem seguir per un paisatge de conreus i palauets on les edificacions i els jardins eren la principal sorpresa i admiració.\nDe lluny vàrem veure el minaret, però encara ens aproparíem una mica més. Vàrem entrar a la venta de Posa, un restaurant decorat amb molt de gust que recordava els antics hostatges, l'interior tenia un pati molt engalanat .\nDesprés ens vàrem apropar al minaret on els veïns ens van dir que era relativament recent i que no tenia gaire interès històric, tot i això no deixava de ser bonic, vàrem creuar el barranquet de la Xara anomenat el Regatxo o barranc de Moixama.\nDesprés de veure el minaret ja vàrem anar cap a la Mistelera, una antiga cooperativa on feien mistela i ara servia de centre social organitzat on feien diverses activitats.\nVàrem entrar i ens vàrem seure a l'emparrat i vàrem esmorzar, Una mèlia gegantina coronava el jardí. Al tauler hi havia diversos cartells feministes i revolucionaris, l'art i el bon gust no deixava de sorprendre'ns. G ens va parlar de l'època de la pansa:\nNegoci de la pansa 1860-1900. Es feia a la comarca des d’almenys s XII. Al s XIX el mercat britànic provocà un quasi monocultiu. Es podia fer diners amb facilitat, arreu de la comarca, donant lloc a misteleres, magatzems de pansa, palaus urbans i riuraus. Molts bastits pels picapedrers de la Xara. Contacte amb empresaris occitans (els Morant, Chabàs i Merle) i anglesos. Dénia dobla població. Crisi de la pansa 1902, genera emmigració als Estats Units, Argentina o l'Alger. Canvi de secà al regadiu de l'horta i tarongers.\nCançó popular: La molinera d'Oliva demana aigua al Senyor; i ara diuen els pansers: sol i aire, aigua no!\nVàrem seguir cap a la Xara i vam entrar a la part més nova, una urbanització que em va recordar un estil semblant a Eivissa, amb les cases blanques i arrodonides. Vàrem arribar als llavadors on Maite ens va contar que ella havia llavat fa molts anys en aquell indret.\nVàrem arribar al poble, o el nucli vell, vam admirar el campanar, que era molt diferent als que havíem vist fins al moment. Una de les coses que ens van contar de la Xara en veure la foto del roser, era la tradició que tenien antigament de plantar rosers a la vorera, i cada casa tenia el seu i donaven premis al millor roser. És una llàstima haver perdut aquesta tradició tan bonica! .\nL'altre indret de la Xara que era emblemàtic era la plaça de la garrofera, on l'enorme arbre era l'admiració dels vianants.\nG. ens fa un resum de la Xara;\nLA XARA. 1.500. AR As-sara: ‘pelut, mata, bardissa’. Llaurador de Senija, Mateu Ivars, el funda al s XIX. Pobladors: Pedreguer, Xàbia, Alcalalí i el Verger. Es dedicaven a ser picapedrers.\nVam eixir del poble pel pinaret de la Xara i a l'horitzó prop de la població hi havia el cim de Benimaquia, on segons ens conta el nostre benvolgut guia hi ha un important poblat ibèric:\nBenimaquia. AR. Bani-'l-máqyal: Els de l’Hostalet. A Dénia, Benimaquia; a Xàbia, Benimàquia.\nVàrem seguir per veure un vell riurau, construcció històrica de la Marina que recorda l'època on la pansa era el principal motor econòmic de la comarca.\nEl riurau estava en prou mal estat, tot i això encara es podien veure els diferents ulls i una part del teulat.\nVàrem seguir veient alguns riuraus restaurats, també alguns hortets ben cuidats.\nG. ens conta;\nRiurau. Coromines i Sanchis Guarner: AR Raf-raf: ‘Ràfol, cobert’. Lluís Fornés: OC Rurau. Passem els riuraus de Pinella, d’Eduardo Martí i dels Guillem.\nAra el nostre punt a visitar era la Torrecarrals, G. ens diu el següent:\nTorre Carrals. 47 msnm. 12 m d’alçada. Segle XVI.\nEra una torre vigia, en molt bon estat de conservació, la Torrecarrals seria un punt de referència per tota la nostra caminada ja que la seguírem veient durant molta part del nostre viatge. Dintre de com era de pla l'itinerari la Torrecarrals feia com un turonet on ens deixava veure la serra de Segària i els pobles propers com el Verger. Mentre ens embriagàvem veient la vista del marquesat G. ens va contar com havia anat canviant el nom de la comarca;\nMarquesat de Dénia o Marina Alta? La Marina (una sola comarca) apareix en Felip Mateu i Llopis 1933. El Marquesat apareix al nord de la Marina en Comarques naturals d’Emili Beüt 1934. Joan Soler i Riber 1964 va encunyar ‘Marina Alta’, va esdevenir oficial en la delimitació 1988 de la Generalitat. Gentilici: blavet.\nEn baixar pel camí una majestuosa olivera ens va fer aturar-nos, era l'olivera del Diluvi, que segons sembla era tan antiga que ja hi era quan l'època del Diluvi Universal. Una escena em va commoure una nina havia quedat oblidada entre els esbarzers.\nTal com anàvem baixant Segària es mostrava més imponent, fins que vam arribar al terme del Verger, vora el camí un arbre de l'amor floria en un camp abandonat.\nAra seguíem cap als Poblets i dinàvem en un parc coronat pels pins, érem pocs però ben avinguts, després de dinar vam anar cap al nucli urbà, vam fer un cafè en un bar dels Poblets, G. ens va fer uns apunts:\nMIRA-FLOR I MIRA-ROSA. LA SETLA. 3.000. Coromines: mira- + flor i rosa; mossàrab Situla “caduf, galleda o cetrill". A l’antiguitat, alqueries dites els llocs. Tots moriscos. Repoblat per mallorquins. 1971, municipi.\nVam seguir cap a l'església on ens estava esperant Jordan , per fer-nos una visita pel poble i ensenyar-nos la Torre. (Torre de Mira-rosa. s XV. 11 m d’alçada) . Faré un xicotet resum:\nEls Poblets són tres pobles units en un, hi ha un jaciment romà, l'Almadrava, amb vestigis de quasi 2000 anys , amb restes d'àmfores, les feien servir per portar oli i vi, va haver-hi una factoria d'argila. A Montefestaxo hi havia molta ceràmica dels Poblets. Anem cap a la Torre, al seu peu Jordan segueix contant-nos la història.\nSetla era un dels tres pobles que tenia més poder, formaria el senyoriu de Setla. Ens diu que prop d'allà al mateix carrer on hi ha la torre hi havia un molí. Després es van afegir cases i després vindria la família Mira-rosa.\nEl Senyor va oferir després de l'expulsió dels moriscos a 25 famílies de mallorquins per repoblar l'indret. El molí estava més a prop del riu Girona, aquesta torre seria més defensiva, podia vigilar tota la zona de la costa i la vall.\nEs de poc de després de la conquesta de Jaume I, es troba entre el gòtic civil i el renaixement, del gòtic queda la finestra trilobulada, les troneres ja són del renaixement. La pólvora li guanyava a les sagetes. La primera fase era de tapial, després trobem una part de bloc i rajola. La part de dalt es nova ja que va desaparèixer i la van remodelar. La ratlla de la part nova és el que seria l'antiga teulada.Estava connectada a la casa del costat.\nEntrem dintre i veiem una porteta que comunicava a la casa veïna, pugem per les diferents sales per una escala de ferro, per dintre està pintada, la darrera estança no està pintada..\nUna imatge preciosa es la vista de Segària i el Verger des de la finestra lobulada.\nEns acomiadem de Jordan que ens havia donat una lliçó dels Poblets i fem camí cap al Verger, ara serien G. i E. qui ens guiarien i ens mostrarien tots els atractius del seu poble.\nEl Verger és un fillolet de Segària ja que el poble naix molt a prop, la serra porta el poble en el paisatge, Segària amb la seua figura de la dona embarassada formen un conjunt inseparable.\nG. ens fa aquest apunt sobre Segària:\nSegària. Exònim: Segàrria. 506 msnm. Ve de Segarra, mot ibèric. Serralada bètica que continua a la serra de la Tramuntana. Hi havia un castell en mans dels Carròs al s XIII. A prop, el poblat iber. A la vall del Portelles, naix el Verger i en queda la torre de la Cremadella s XIII.\nEn passar vora el riu Girona per arribar al Verger, ens vàrem parlar de la riuada del 2007 que va fer moltes maleses i fins i tot va morir una dona, em va venir a la ment la cançó del Raimon\no plou poc o plou massa,\nsi plou oc és la sequera i\nsi plou massa és un desastre,\nEn arribar al Verger G. ens va fer uns apunts del poble:\nEL VERGER. 4.500. Coromines: LL Viridarium: ‘hort d’arbres fruiters’. Finca d’un ric àrab de Dénia. 1245 conquerit per Pere Eiximén Carròs, capità dels exèrcits del rei Jaume I. Població musulmana fins a l’expulsió dels 360 moriscos quan va quedar totalment despoblat. Primera església 1534. Nous pobladors de Dénia i Pego, també de Mallorca. No recupera població perduda fins 1750. Senyor Vives el vengué el 1850 als marquesos de Dénia. Passà al Marquesat. Riuada 12 d'octubre de 2007: 80 cases perdudes i 1 mort, arribà als dos metres d'alçada. Conserva un tros de muralla del s XIV.\nHi havia una cursa per dintre del poble el que feia que hi havia molta activitat, vàrem anar vora l'ajuntament on hi havia un mural que explicava idilicament el poble , amb el riu amb aigua i fruiters com el seu nom ens mostra.\nVàrem parar en arribar a l'ajuntament i E. ens va explicar que l'edifici de l'ajuntament era l'antiga escola, la nostra amiga havia anant allà, tot i que l'edifici l'havien transformat i la plaça antigament era el pati de l'escola.\nVàrem anar cap als fonaments de l'antic trepig que la riuada havia deixat al descobert. Ací teniu un breu apunt de G. : Casa del Trapig s XV, molí de sucre i després d’oli.\nArribàvem a la plaça Major, en ell nostre viatge algunes cases mostraven un bonic treball de forja.\nFinalment arribàvem a la torre del palau dels Ducs de Medinaceli, G. ens fa un breu recordatori;\nTorre-palau del duc de Medinaceli. El 1520, possiblement, ja estava construïda. El 1580 el marqués de Dénia comprava al sr. Joan Girona Vives el poble, annexionant-lo a Dénia.\nEl palau constava de quatre torres, de les quals sols en quedava una , ens podem fer una idea de la grandària del palau, tal vegada em recordava salvant les distàncies al de Cocentaina.\nVàrem seguir cap a la fàbrica de Sabó, i per finalitzar vàrem acabar a la casa de la Senyoreta de la Bassa.\nEn acabar vàrem buscar un lloc per segellar el carnet del Camí, finalment arribàvem al centre social el Mellat on vam poder segellar l'etapa, després ens vam anar cap a casa.\nA l'enllaç podreu trobar l'itinerari de la ruta.\nEl Grup de Caminants a l'inici de la marxa.\nJardí al Marquesat amb una araucària i palmeres\nUna casa del Marquesat i el seu jardí\nLlavador, i safareig de rentar la pansa al camí dels Gironets\nBorratja a la vora del camí\nMur enjardinat d'una casa del Marquesat\nTarongers amb nafa i taronges\nEdifici històric, camí de les Madrigueres, Dénia\nOliveres mil·lenàries a punt per vendre al viver\nFicus al viver\nceràmica a la venda de Posa\nBarranc del Regatxo a l'entrada de la Xara\nSuro a el centre social autogestionat la Mistelera\nEsmorzaret del grup de Caminants a la Mistelera\nCentre social la Mistelera\nMurals a la Mistelera\nCara treballada a una soca a la Mistelera\nLa Xara, (Urbanització)\nLa Xara (urbanització)\nLlavador de la Xara (urbanització)\nCactus a l'entrada d'una casa de la Xara (urbanització)\nCampanar de la Xara\nManisa pels antics premis al millor roser\nPlaça de la garrofera de la Xara\nPunta de Benimaquia\nAntic riurau de Pinella\nRiurau restaurat d'Eduardo Martí\nFem camí cap al Verger\nVista de la torre Carrals\nLa torre Carrals\nCeràmica vora la torre Carrals\nLa nina als esbarzers\nEls nostres guies , de fons Segària\nLa nostra guia i amiga Encarna ens dóna la benvinguda al Verger\nUn arbre de l'amor florit\nArribem a la plaça del Pou dels Poblets\nTorre de Mira-rosa. s XV. 11 m d’alçada\nFinestra trilobulada de la torre de Mira-rosa\nAntiga porta interior de la torre de Mira-rosa\nVista de Segaria des de l'interior de la torre de Mira-rosa\nEl Grup de Caminants cap al Verger\nActual ajuntament del Verger\nMural representant el Verger\nEl Grup de Caminants a la visita del Verger\nMural al Verger\nAntiga casa del trapig del Verger\nPlaça Major del Verger\nTorre Palau del Duc de Medinaceli\nTorre palau del Duc de Medinaceli i església del Verger\nEsglésia del Verger\nAntiga fàbrica de Sabó\nGravat sobre una porta\nCasa de la Senyora de la Bassa del Verger


Visualitzant 1-5 de 5 documents agrupats en 1 pàgines. La recerca va trigar 0,094 segons aproximadament.\nRESTAURACIÓ VETLLADORS COVID-19 - Procediments :: Comerç - Nova regulació temporal i excepcional del procediment de sol.licitud, tramitació i resolució de llicències d'ocupació temporal del domini públic local, mitjançant la instal·lació de vetlladors o terrasses davant les activitats de restauració i assimilabes


Oli Son Mir - Productos de aquí\nOli Son Mir\n“La Finca de Son Mir es troba en el terme municipal de Palma, en la Carretera Vella de Sineu, a tan sol 10 minuts del centre de la ciutat i a 5 de l’Aeroport de Son Sant Joan.\nLa possessió, dins del marc de les finques mallorquines, té una gran tradició històrica, data del Segle XVII i en el llibre de l’Arxiduc Luis Salvador “Die Balearum” figura com la desena finca agrícola i ramadera més gran de Mallorca; antigament les seves terres arribaven fins als municipis de Son Sant Joan i Sant Jordi. El primer document escrit que acredita l’existència de la finca data de l’any 1588, any de construcció de les primeres cases sent en 1789 quan es va construir la segona part de l’edificació.\nEls jardins i exteriors, completament abandonats també van ser recuperats introduint una gran varietat de plantes aromàtiques, Bugambilias, roses i palmeres que a dia d’avui fan que tot el conjunt doni color i vida a la finca. Així mateix tot el camp i els arbres fruiters, antigament, base de l’economia de la finca, van ser replanados. D’aquesta manera, algarrobers, tarongers, llimoners i els 6000 Oliveres de diferents varietats que produeixen el nostre prestigiós AOVE (Oli d’Oliva Verge Extra) Són Mir, són els protagonistes de la part agrícola de la finca.\nSón Mir és un lloc multifuncional que s’adapta a qualsevol tipus d’esdeveniment o celebració, amb espais de diferents capacitats tant en l’exterior com a l’interior. Dóna la possibilitat de poder realitzar l’esdeveniment en diferents zones segons les necessitats.\nEt convidem a visitar-la perquè puguis gaudir d’aquest lloc exclusiu i incomparable.”\nCamí Vell de Sineu, Palma, España


Rock Band (videojoc) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n31 de desembre del 2007\nControlador de Guitarra, controlador de bateria i micròfon\nRock Band és un videojoc musical desenvolupat per Harmonix Music Systems, publicat per MTV Games i distribuït per Electronic Arts Partners, i es va llançar a l'Amèrica del Nord l'1 de novembre del 2007, i a Europa en setembre del 2008. Desenvolupat per PlayStation 3 i Xbox 360, Rock Band ofereix als jugadors la possibilitat d'actuar en un grup de música fins a quatre persones amb la possibilitat d'utilitzar tres instruments diferents (una guitarra pel guitarrista, un baix elèctric/guitarra rítmica pel baixista, una bateria pel seu corresponent músic i un micròfon pel cantant) i es pot fer a en línia o sense. Rock Band va donar origen a la saga Rock Band: la popularitat del primer joc de la saga va inspirar la creació d'una continuació, Rock Band II, amb altres jocs en desenvolupament.\nEl portal web VaDeJocs.cat va difondre pels catalanoparlants la notícia sobre la possibilitat de triar les cançons que es vulguin (màxim 4) que surtin al videojoc. Entre els aficionats catalans hi predominaven tries de grups de música dels Països Catalans.\n"Blitzkrieg Bop" – The Ramones\n"Les Wampas" – Manu Chao\n↑ 1,0 1,1 Data de llançament dels EUA (enllaç en anglès)\n↑ «GDN: Rock Band Price Cut for Europe, UK».\n↑ Directament dels fòrums de VaDeJocs.cat\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Rock Band\n(anglès) Lloc web oficial de Rock Band\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Rock_Band_(videojoc)&oldid=21665727»


Noia Azerbaidjana: Relats a la catalana: El jazz a l'Azerbaidjan\nGarbí24 8 de febrer de 2011, a les 21:41\ncosta molt d'omplir els espais buits d'abans...encara que els reomplim d'altres coses\nLlop Estepari 8 de febrer de 2011, a les 22:45\nLale, l’intercanvi de coneixements amb tu és molt enriquidor. M’has tret una vena dels ulls, Saps que passa? Que aquí moltes vegades tenim la mania de mirar massa a “l’oest”.\nM’ha agradat “Les nits de Baku” de Vagif Mustafazadeh. Aquests tipus de “contrapunt” personalment m’agraden molt. És curiós, i lògic, com el jazz es nodreix de les arrels de la música de cada país.\nAziza Mustafazadeh ja la coneixia (Je,je, me la vas presentar fa uns dies). Excelent pianista.\nFelicitats altre cop pel bloc, és una feina de qualitat. No sé com pots “penjar” un post així cada dia. La feina és seguir-te!\nSalut i gràcies per la menció que fas de Temari Imprescindible. Te’n dec una!\nPakiba 9 de febrer de 2011, a les 13:27\nLale m'encanta el teu blog, cada dia aprem una cosa més de aquesta cultura que no conexia.\nUna abraçada i gracias.


L’OMIC d’Elx reprén els tallers de formació per als escolars del municipi – Ajuntament d'Elx\nL’OMIC d’Elx reprén els tallers de formació per als escolars del municipi\nEl catàleg de l’organisme dependent de la Regidoria de Consum inclou cursets per a alumnat de primària i secundària sobre consum i medi ambient, etiquetatge i additius o publicitat i hàbits saludables\nL’oficina municipal d’informació al consumidor (OMIC) d’Elx reprén la formació destinada als estudiants de primària i secundària del municipi. Aquest mateix matí, al voltant de 150 alumnes de primer i segon del CEIP Ramon Llull han pogut gaudir d’un taller organitzat conjuntament amb l’ONG Oxyzonia sobre consum i medi ambient, en el Centre de Congressos Ciutat d’Elx.\nEl coordinador de l’OMIC d’Elx, l’inspector Torcuato Saavedra, ha explicat que els cursos i el material didàctic brindats per l’oficina als col·legis i instituts que així ho sol·liciten estan encaminats a la conscienciació de l’alumnat il·licità, com a consumidors del futur, en aquelles àrees clau de la vida quotidiana. “El de consum i medi ambient no és l’únic taller; tenim altres relatius a etiquetatge i additius o publicitat i hàbits saludables, aquest últim en el qual s’aprenen els riscos del tabac i altres substàncies addictives”.\nD’altra banda, el fundador d’Oxyzonia -entitat dedicada a la repoblació forestal-, José Ramón Mena, ha agraït l’Ajuntament i l’OMIC la inclusió de la protecció de la naturalesa en el seu catàleg formatiu. I ha afirmat que, encara que el gruix del projecte d’Oxyzonia s’emplaça a l’Amazones, igualment estan emprenent reforestacions a la península i al terme municipal: “A Espanya portem 32.000 arbres plantats; a Elx, portem 4.000”, ha especificat Mena, que ha cridat a detindre les agressions al planeta mitjançant l’educació de les generacions esdevenidores: “Tan fàcil com plantar arbres…”.\nLa regidora de Consum, Mariola Galiana, també ha assistit al taller, i preguntat els i les escolars sobre els coneixements adquirits. “Des de la Regidoria apostem a conscienciar i instruir la xicalla sobre la importància del consum responsable i el medi ambient”, ha manifestat, i ha assegurat que l’objectiu és aconseguir grans canvis en la manera de consumir i en la naturalesa mitjançant xicotets passos, unes aspiracions emmarcades en els Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS) de l’Agenda 2030 de l’ONU.\nUna Oficina oberta a tota la ciutadania\nL’OMIC d’Elx, acreditada per la Generalitat Valenciana, és l’organisme situat en el número 5 de la replaceta de l’Espart dedicat a la informació i tramitació gratuïta d’aquelles queixes i reclamacions de la ciutadania, sempre en el marc de la legislació de consum vigent. Amb un horari de dilluns a divendres, de 09.00 a 14.00 hores. L’any 2019 es van tramitar prop de 2.500 expedients.


EL CABEÇÓ D’OR EN CAMINANTES RADIO5-RNE | Federació d'Esports de Muntanya i Escalada de la Comunitat Valenciana\nPer tant, no és exagerat dir que és una serra bonica per dins i bonica per fora, fent de frontera de la comarca del L’Alacantí i la Marina Baixa, sent el seu punt culminant el Cabeçó, amb 1210 m. d'altitud; i és, a més zona d'especial protecció per a les aus (ZEPA).\nTé un elevat interès geològic per les Cuevas de Canelobre que és un important exemple de cavitat càrstica sent un dels trets més singulars d'aquesta cavitat el seu espectacular sostre en forma de cúpula.\nEl seu nom ha donat lloc a múltiples interpretacions, històries i llegendes, des del tresor musulmà que hi havia en les seues entranyes i que ningú ha trobat mai fins a l'indubtable valor econòmic per les mines de ferro que van estar actives i, finalment, el nom d’Or prové del color que té la serra en les postes de sol entre daurat i roig que la fan única.\nPer a recórrer aquesta serra una de les opcions és el PR-CV-2, sendera circular d'11 kms de longitud que ens exigirà un esforç mitjà-alt doncs cal superar un desnivell acumulat positiu de 790 metres, que, es veu compensat per unes vistes realment excepcionals des del seu cim.\nEl podcast del programa ho teniu en el següent enllaç:


Can Carreres Rubí\nCamí d'Ullastrell 08191-RUBÍ\nBen conservada pels seus propietaris actuals, encara que ha sofert una restauració relativament abusiva i que està voltada per un entorn en creixent procés de degradació, degut, sobre tot a l'extracció d'àrids.\nPECPAR - Fitxa núm. 16.4\nRef. cad.: 021A00035\nEstà situada prop del camí de Rubí a Ullastrell, avui anomenat de les Cabanyes, a uns quatre Km de distància de la ciutat. És una masia del tipus II, que manté a l'exterior forces de les seves característiques inicials, encara que presenta elements que la distorsionen, la claraboia que s'ha fet sobre la sala central del pis superior. Té altres elements que la fan atípica, com l'estructura de pilars de fusta de la sala central inferior, on per cert, es conserva un interessant rentamans (PLA, s.d.).\nNo s'ha tingut accés a l'interior de la casa. Els seus camps s'han convertit en una pedrera.\nSegons consta en el Cartulari de Sant Cugat, l'any 1132 s'anomenava "mas Vilanova" i el 1166 "manso de Vilanova"; també fou anomenat de Pere Geralta i més endavant de Puigventós. L'any 1520 passà a denominar-se Carreres. El 1408 era alou del castell de Rubí i posseïa també el "mas Mateu" de Santa Maria d'Ullastrell. La documentació escrita parla de la dedicació dels seus habitants a l'elaboració de mel i formatge d'ovella (RUFÉ, 1984a; 1997a). El 1624 es fa una reedificació de la casa, que es trobava en mal estat, i amb posterioritat, es van anar fent ampliacions. La propietat era molt extensa. Es parlava de més de 200 jornals de terra, la major part de bosc. Al costat de la casa hi ha una font molt ben conservada amb una taula i bancs de pedra. Alguns membres de la família Puigventós van ser batlles de Rubí els segles XV, XVI i XVII (RUFÉ, 1984a; 1997a)\nBONET I GARÍ, Lluís (1983) Les Masies del Maresme. Barcelona, Montblanc-Martín C.E.C. GARCÍA I MAJÓ, Lluís (1996) "Sant Pere de Rubí. La seva evolució de parròquia rural a urbana", Butlletí del Grup de Col·laboradors del Museu de Rubí, Núm. 40, p. 340-349. Rubí: Grup de Col·laboradors del Museu de Rubí. PLA ESPECIAL (s.d.). Pla Especial i Catàleg del Patrimoni Arquitectònic de Rubí. Document mecanografiat. RUFÉ I MAJÓ, Miquel (1984a) Les masies de Rubí i la seva gent. Patronat del Museu-Biblioteca de Rubí. RUFÉ I MAJÓ, Miquel (1997a) Les masies de Rubí i la seva gent. Rubí, Rubricata. El setmanari de Rubí. Caixa de Terrassa.


juliol | 2010 | Des d'aquí\nLorenzo no va voler la samarreta “roja” i Pedrosa se l’ha ben posada. Mentrestant, TV3 exultant per la victòria del “català” sobre el “mallorquí”\nPublicat el 19 de juliol de 2010 per desdaqui\nAhir, Dani Pedrosa va celebrar la victòria, posant-se la samarreta de la selecció espanyola.\nFa unes setmanes, el mallorquí (resident a Barcelona) Jorge Lorenzo no va voler posar-se-la, segons es va dir, perquè a Catalunya hi ha sensibilitats diverses sobre la qüestió.\nA la redacció de TV3, ahir, exultaven perquè el “català” havia guanyat el “mallorquí”!\nFOTO © Mirco Lazzari (El Periódico de Catalunya) Dani Pedrosa, victoriós, amb la samarreta de la roja.\nÒmnium: la unitat, a l’alça\nPublicat el 16 de juliol de 2010 per desdaqui\nReprodueixo la carta que avui Òmnium ha publicat a diversos mitjans del nostre país:\nÒmnium Cultural vol expressar en primer lloc i per damunt de tot el seu profund reconeixement a totes les persones i entitats que s’hi van abocar amb entusiasme. A la multitud de gent que s’hi va aplegar, de totes les edats i condicions, i de les més variades procedències i adscripcions ideològiques. A les organitzacions de tot tipus –tant sindicals com empresarials, polítiques, culturals i socials– que s’hi van implicar sense reserves, amb els seus dirigents al capdavant. Volem manifestar una gratitud especial a les persones de les diferents seus d’Òmnium i de les entitats de tots els racons del país que van participar incansablement en els preparatius i en les feines diverses de la jornada. I sobretot, deixar constància de l’orgull que sentim d’aquesta societat nostra que ha sabut afirmar-se rotundament com una nació amb el dret de decidir lliurement el nostre futur.\nL’èxit i el mèrit són de tothom, encara que li hagi correspost a Òmnium el paper d’aglutinar l’expressió de la voluntat col·lectiva, des de la unitat plural i la independència política de la nostra entitat.\nAra bé: siguem tots conscients que la manifestació no és més que una fita inicial del procés, i que el seu èxit constitueix alhora una tremenda exigència per a cadascun de nosaltres.\n1. Ara cal que cadascun de nosaltres sapiguem sostenir aquest inici esplèndid amb un treball coherent i continuat, infatigable i sistemàtic, sabent cadascú quin és el lloc que li pertoca en les noves etapes del projecte col·lectiu que hem començat a construir.\nÒmnium Cultural té ben clar quin és el paper que li correspon tenir en aquesta conjuntura històrica i quines són les properes fites que posaran a prova la nostra capacitat d’organització col·lectiva. Precisament perquè tenim el dret inalienable de decidir, hem de demostrar que som capaços en cada moment de prendre les decisions adequades al nivell adequat, d’exercir aquest dret amb la justa proporció d’audàcia i de prudència.\n2. En un sistema democràtic són evidentment les institucions polítiques que ens representen -el Parlament i el Govern de Catalunya- les que han d’exercir en nom de tota la societat el dret a decidir. Invoquem la responsabilitat de les forces polítiques i socials de tot el país perquè actuïn amb decisió i eficàcia per canalitzar aquesta empenta col·lectiva, que en cap cas ha de sentir-se a la intempèrie, abocada a una creixent desafecció política: la nostra llibertat depèn d’una democràcia representativa forta i plenament regenerada.\n3. Avui es parla de la unitat imprescindible. Ens cal unitat, però no qualsevol unitat. La manifestació va ser un exemple de la unitat possible, de la unitat a l’alça, entesa com una base de mínims compartits, a partir de la qual totes les opcions que vagin més enllà han de ser acollides positivament. Però també hi pot haver una unitat indesitjable i a la baixa, entesa com un sostre en què ningú pugui aspirar a res més que allò que accepten els menys agosarats. Sapiguem escollir quina unitat ens impulsa i quina unitat ens engavanya.\n4. Abans de la gran mobilització que sens dubte serà l’Onze de Setembre, ens correspon de fer i difondre una anàlisi crítica de la infausta sentència del Tribunal Constitucional. Però aquí també podem enfocar aquesta operació des d’òptiques molt diferents. No podem limitar-nos a fer una valoració de la sentència amb criteris possibilistes i acomodaticis, explorant quines serien les vies més o menys rocambolesques per les quals es podria salvar alguna de les moltes i greus mutilacions que ha sofert el projecte que va aprovar el 89 per cent del Parlament el 2005.\nEns cal sobretot una crítica de l’Estatut que desmunti partint de criteris radicalment democràtics els arguments immobilistes del Tribunal Constitucional: cal que el marc constitucional s’adapti a la voluntat democràtica i no al revés, que es pretengui fer-la entrar amb calçador dins d’una interpretació restrictiva i fossilitzada del pacte constituent. La nostra societat necessitaarguments sòlids capaços de contrarestar les insídies que pretendran emparar-se en la sentència per a frenar la democràcia i escampar el conflicte i la controvèrsia.\nEn definitiva, ens cal arribar a la cita electoral imminent amb un ventall sòlid de projectes estratègics avalats per les diverses forces polítiques, amb la voluntat de consolidar una majoria social capaç d’aprofundir sense límits en la democràcia i en el dret a decidir, centrats en l’interès nacional, més enllà dels tacticismes partidistes, i sobretot, centrats en la plenitud de Catalunya, i no perdent estèrilment més energies en la regeneració d’un Estat que no té el més mínim interès a reconèixer que l’integren diferents nacions.\nSentència: la raó de Xirinacs, la victòria de Tejero\nPublicat el 14 de juliol de 2010 per desdaqui\nEn la campanya pel No a la Constitució, en el referèndum de 1978, Xirinacs i el seu equip van editar un llibre en què s’exposaven els motius pels que calia votar no i, en particular analitzava article per article del text sotmès a votació, especialment aquells que justificaven l’opció negativa. D’entre els remarcats, hi havia precisament el fet que el Tribunal Constitucional pogués tocar el que el poble català votés en referèndum. D’altres eren, per exemple, que l’exèrcit fos garant de la unitat d’Espanya o que una hipotètica reforma Constitucional arribés a ser tan enormement enrevessada – a to, per cert, amb allò del “atado y bién atado”, que havia deixat escrit el dictador…-.\nJordi Pujol, Convergència, Anton Cañellas, Unió Democràtica, Joan Raventós, PSC, la gent del PSUC… (és a dir, els protagonistes actius de la transició, del cantó democràtic -recordem que hi havia els provinents del bàndol feixista: Suárez, UCD, Fraga, AP…-), aquests demòcrates negaven el que deia Xirinacs, amb arguments com que la força política d’un poble, en democràcia és el que preval. I van dur el poble català a votar Sí. Eren temps del “pacte constitucional”. Ells sabien la mena d’entesa que permetia interpretacions favorables del text que finalment s’aprovà; sabien com l’exèrcit havia tutelat al redacció de la Constitució; comptaven amb l’evolució de les forces armades espanyoles (operació en què va intervenir Narcís Serra al cap d’uns anys), etc. El cas és que van dur el poble català a votar Sí a un text que perillosament podia ser llegit de manera antidemocràtica. I vingué el 23-F, l’any 1981.\nLa victòria política del cop d’estat de Tejero s’ha anat fent evident, dins del règim Constitucional. La primera víctima en va ser l’anomenat “pacte constitucional”, l’entesa que permetia interpretacions democràtiques i positives del text vigent. Com s’ha dit reiteradament, la LOAPA en fou el primer plançó i, si no se’n van sortir amb aquella llei orgànica és perquè el Tribunal Constitucional d’aleshores encara era fruit del “pacte constitucional”: encara no se l’havien apoderat els reaccionaris contraris a l’esperit de concòrdia i unitat política d’on va náixer la Constitució de 1978.\nEl braç polític d’aquesta regressió s’anà configurant al voltant del nou nat Partido Popular, autèntica caterva de feixistes, plançons de militars i de franquistes, gent de dreta pura i dura i alguns demòcrates situats en el que l’espectre polític occidental marca com a “dreta”. Al capdavall, els altres partits -amb el PSOE al capdavant- també tenien a les seves files alguns fills “progres” de pares del Movimiento Nacional i de grisos i de militars, quan no havien reciclat figures “col·laboradores” (diguem-ho així) amb el règim…\nDesprés del 23-F, amb el rei Joan Carles capitanejant-ho, l’Estat constitucional del 1978 va canviar. Les interpretacions de la Constitució i les estratègies dels partits espanyols havien d’avenir-se al que havien dictat els militars franquistes “tuteladors” de la transició, d’entre els quals s’havia acabat movent Tejero.\nLa sentència del Tribunal Constitucional que retalla l’Estatut de 2006 dóna lamentablement la raó al que deia Xirinacs i confirma, per si algú volia negar-ho, la victòria de Tejero.\nEls polítics i polítiques amb representació parlamentària ara mateix no poden seguir invocant aquell “pacte constitucional” que el rei, el PSOE i la UCD van liquidar ran del 23F: simplement seguirien enganyant el poble de Catalunya. El Tribunal Constitucional els ha desenganyat, els ha demostrat que invoquen un fantasma. Tot i que, de babaus tampoc en són els nostres polítics i polítiques i fa molts anys que saben que ens estan fent viure amb una mentida. La manifestació del 10J el que els ha deixat ben clar és que la gent tampoc és curta de gambals, que el poble ho sap i n’està fart, d’aquesta mentida.\nSenyeres i banderes espanyoles\nPublicat el 13 de juliol de 2010 per desdaqui\nDéu n’hi do, les senyeres que s’han penjat ran de la manifestació del 10J i especialment ran de la publicació de la sentència. Senyeres… i estelades! Que n’hauria volgudes més? Sí! Que n’hi ha hagut moltes? I tant!\nEl que m’ha cridat l’atenció és que, si més no al meu poble, la gent no les ha tretes l’endemà de la manifestació. Això, l’onze de setembre no passa. Cada Diada, l’estol de senyeres voleia al vent o penja de finestres i balcons fins el 12 de setembre. Ho tinc pamat, perquè jo ho solc allargar fins el cap de setmana posterior i més aviat em quedo solet.\nNo les han tretes les senyeres, aquest cop. I, deixeu-m’ho dir, si més no a Malgrat, hi ha moltes més senyeres penjades que no pas malgratencs vam ser a la manifestació.\nM’ensumo que molta gent, farta i tipa de les banderes espanyoles que alguns (també força) havien penjat o passejaven (i passegen) pel poble, com no s’havia vist mai des de l’època d’en Franco, molta gent ha volgut mantenir la senyera o l’estelada al balcó o a la finestra, en una mena de pacífica, democràtica, dialèctica de les diferents identitats.\nNo hi ha cap mena de dubte que, d’espanyoles, n’hi hauria pogut haver moltíssimes més; perquè una gran majoria de catalans van viure, emocionar-se i alegrar-se amb la selecció espanyola; per molt que els molesti (o no) la càrrega identitària que aquesta tragina. Però no la van penjar, ni la tenen, la bandera espanyola, perquè una cosa és el futbol, els jugadors, el joc, i l’altra, la càrrega identitària. Fins i tot molts que se senten pregonament espanyols, no han estat d’orgues: saben on són, què són, què vol dir cada cosa. I, sobretot, tots plegats coneixen bé els més arrauxats abanderats espanyolistes: els poden veure amb més o menys simpatia, però barrejar-s’hi, no; embolicar-se amb personal que crida segons què i canta no sé pas quin himne, no. No haguessin anat mai a la manifestació de dissabte, alguns (força); però tampoc s’enlloten amb segons quin fang.\nEl meu 10J. Retorn, sopar i cap a casa\nHe estat quatre hores dret, caminant més o menys per carrers cèntrics de Barcelona, una calorosa tarda de juliol i no em noto cansat. O més ben dit, no m’hi he notat, perquè un cop assegut al bus i el cos ja més relaxat, em començo a notar les cames pesades i, sí, un cert cansament físic. Però el viatge, tranquil, em va bé per pensar en el que estem vivint, en el que ens espera, en les greus decisions individuals a prendre.\nEl bus, de Llúria, ha anat a trobar Nàpols, de manera que hem quedat enllà de Tetuan i hem pogut enfilar cap a l’autopista del Maresme. D’embús, n’hem tingut un xic a Nàpols, on hem coincidit força autocars. però res, de seguida hem reprès la marxa fluïda.\nA la ràdio, ara Catalunya Informació, ja pràcticament només van reiterant el que ja sabem. L’apago definitivament. Un amic de Lloret m’envia un SMS: “Ja som dalt del bus. Marxem cap a casa. Això ha sigut molt gran. Molt!” I jo que li contesto: “Molt!”. Voldria comentar-li com m’ha emprenyat que s’hagi increpat el president; però ell bé s’ho imagina, perquè em coneix i m’ha llegit aquests dies. Tampoc tinc esma d’enrotllar-me més i així de breu és la resosta: “Molt!”.\nAmb el mòbil, em poso a navegar per la xarxa. No gaire. Tot just visito Vilaweb. parla de manifestació independentista i de com s’ha increpat Montilla. M’emprenyo encara més. Després, quan arribaré a casa i miraré el tractament informatiu que hi donen les diversos mitjans editats a Catalunya, ja podré col·locar més en el context dels múltiples “matisos”, l’esbaixament de Vilaweb. La meva percepció coincideix més amb la que sentiré l’endemà en boca de Josep maria Terricabras: una manifestació contra la retallada de l’Estatut, que ha congregat tot tipus de gent i en què han predominat els crits i eslògans independentistes. Al bus, però decideixo decantar també el mòbil. I així és com em puc permetre de reflexionar sobre tot plegat, malgrat el cansament que em va agafant cada cop més.\nPotser s’haurien d’haver organitzat concentracions posteriors, a una setmana del 10J, a cada poble, perquè la gent que no ha pogut ser a Barcelona, també pugui manifestar-se. Així, la resposta també podria tenir una certa continuïtat popular. I el cap em du a una altra idea toca-tardana i que té a veure amb el Mundial de futbol i no pas amb la convocatòria d’avui: per què no s’ha fet una proposta viral, als aficionats catalans del futbol, que celebrin la victòria de la “roja” amb samarretes i banderes del Barça? Me n’adono que me n’estic anat del fet de la retallada de l’Estatut i, sobretot, de la discriminació lingüística, econòmica, jurídica i política a què ens sotmet el Constitucional. I en reprenc el fil dels pensaments.\nQuè he de fer, a partir d’ara -em pregunto, em segueixo preguntant-? Fa anys que he abandonat l’activisme cívico-cultural a què havia dedicat molts anys de la meva vida i sacrificat determinades altres vocacions meves. Fa molt de temps que considero més productiu per al país gastar energies en algunes coses concretes (en el meu cas, el cinema) que no pas en l’activisme. M’he tornat paradoxalment pèl misantrop i el país nostre té un punt de desagraït (mal sigui per exigent), de forma que tinc molt interioritzat que ja li vaig donar massa anys preciosos de la meva vida i ara m’estic reclòs predicant un cert humanisme des de les meves reflexions cinèfiles i mantenint-me ferm en les conviccions sobre el país, la llengua i els valors democràtics, de justícia i progrés social. Però no puc acceptar, de cap manera, que em rebaixin a ciutadà de segona i menys al meu propi país. Què he de fer, a partir d’ara? He de tornar a l’activisme? Repesco una antiga idea de crear una plataforma d’Òmnium a l’Alt Maresme – Selva? O mirem de crear alguna mena d’organització, per parlar amb la gent, per anar-los exposant com els seus drets se’ls hi trepitgen i les seves butxaques les hi buiden ?\nEntrar en política? No, amb el sistema de partits, de cap manera: ara mateix, costaria molt que algú em convencés. Recordo perfectament quan, el 1983, parlant amb un polític de la transició local, jo li retreia que a través de les llistes electorals posessin a l’Ajuntament gent que prèviament no hagués pencat socialment, que no tingués cap trajectòria d’activisme local, i em contestà: els del partit de Malgrat em van dir que havia de donar joc als afiliats, a la gent del partit. I efectivament, al cap dels anys, la Casa de la Vila (les cases de la vila) n’estan plenes de gent el principal vincles dels quals amb el seu poble són els calés que cobren per ser regidors. Ah, i de fills o parents d’aquells militants, que s’han anat col·locant. Per sort, al meu poble, aquells que van ser activistes contra la dictadura i els que en vam ser en començar la Transició, no ens hem embrutat amb tota aquesta porqueria.\nLa independència de Catalunya la vull, però en si mateixa, se m’en fot. La dependència d’Espanya ja era de preveure on ens duria i s’ha confirmat on ens porta. Per mi, allò que té més sentit és la defensa i desenvolupament de la llengua i la cultura catalanes. La llengua, com a patrimoni de la humanitat que són totes les llengües. la cultura catalana, com a gresol de les influències que lliurement rebem i dels impulsos creatius que lliurement generem la gent que vivim als territoris de parla catalana. Si a Espanya la llengua pogués desenvolupar-se amb normalitat, créixer, amb la potència i riquesa de la diversitat que hi aportem els parlants de tots els territoris, no m’importaria ser espanyol (pel que fa a la llengua); però sempre hem sabut que la llengua, quan no ens l’han perseguida explícitament, ens han mirat d’esmicolar-ne el creixement, d’esquarterar-ne l’àmbit territorial… Ni tan sols respecten el principi de protecció que estableix la Constitució Espanyola vigent: donen llicències de televisions sense respectar el dictamen constitucional del “especial respeto y protección” a les llengües que anomenen “coooficials” i tantes i tantes coses… que, per si algú volia negar-les, només ha de llegir el que ha sentenciat ara el Tribunal Constitucional. Una Catalunya independent, tampoc garanteix res sobre la llengua i la cultura catalanes; però ho podem provar. La dependència ja sabem el que dóna de si; la independència, podem provar-ho…\nSóc conscient que ara mateix hi ha força més unanimitat ciutadana en el rebuig a la sentència per temes com l’expoli fiscal, el robatori sistemàtic que l’estat fa dels nostres calés via els impostos que no tornen coma inversió, etc. A mi també m’indigna això. A diferència de certs intel·lectuals que ara s’exclamen d’aquest nou independentisme economicista i no identitari (i que abans s’exclamaven quan era identitari, perquè en el fons són pregonament espanyolistes: pitjor, especulen que els interessa més ser espanyolistes!), a mi em repugna qualevol injustícia. I comprensiblement m’emprenya encara més si en sóc part perjudicada.\nEl bus ja ha deixat enrere el peatge d’Arenys.\nPerquè la Catalunya del demà sigui millor, valdria la pena que practiquessim un independentisme lingüístic i cultural. Seria qüestió de fer que el gresol cultural fos molt ric, prolífic. Potser per aquí podria congriar voluntats. Als autonomistes de cultura també els pot interessar. I a l’independentisme li aniria bé comptar amb lliure creativitat i fusió culturals. Hauria d’esmerçar-hi les meves energies?\nVal la pena que deixi de fer el que estic fent, amb el blog de cinema o fins i tot amb el cinema mateix, per mirar d’endegar i mantenir iniciatives així? Ser de mena organitzador m’ha dut sempre a disjuntives d’aquest tipus. Segueixo rumiant.\nArribem a Palafolls. Em sembla que són quarts d’onze de la nit. Anem a sopar al restaurant “El Balconet”. Ens regalem una bona ampolla de vi blanc, fresc, per arrodonir la jornada. Mengem primer un “pa de pizza”, amb pernil salat exquisit i unes torrades sucades amb tomàquet i oli. De segon, uns han triat pizza; jo, amanida d’arròs.\nAl cap d’una hora llarga ja som a casa. Mentre em dutxo, per treure’m l’enganxor de la suor, la dona mira el 3/24. En acabt, ben fresc, engego l’ordinador i faig un cop d’ull a la xarxa i als meus blogs.\nEns n’anem a dormir, molt i molt satisfets. Les decisions a prendre, les segeuixo covant. Em dono un període de reflexió. Hi ha massa aspectes personals implicats com per improvisar. Entre el que he de decidir és si canvio l’actitud respecte els castellanoparlants que practiquin amb mi, a la vida privada, la prepotència a què els ha autoritzat el Constitucional. I què faig amb els establiments que no em respectin com a catalano parlant. Moltes coses i amb afectacions a la vida quotidiana. Per això no vull precipitar-me. Fa dies que hi dono voltes. I en donaré tantes com calgui, per no deixar de tocar de peus a terra i alhora actuar com una persona digna.\nEl meu 10J. De 18 a 21.05h\nEls locutors tenen ganes de dir que “som un milió”, però no gosen. Som als moments inicials de la manifestació, encara no hi ha xifres oficials, al Passeig de gràcia no hi cap una agulla, els carrers perpendiculars van carregats de gent i als paral·lels hi ha riuades de manifestants. Els trens de rodalies i els FGC ens diuen que van plens. La situació a la Gran Via, entre Passeig de Gràcia i Tetuan és cada cop “pitjor” (és a dir, millor), amb tot de manifestants que, perquè no caben al Passeig o perquè ja s’hi atacen directament, s’hi han congregat. Els periodistes tenen ganes de dir que som o hem superat el milió, però no gosen. Saben que el 1977 s’emprà aquesta xifra per dir que érem molts, però que era físicament impossible. Es recorre a l’eufemisme de “centenars de milers” de manifestants. Fins i tot en Joaquim Maria Puyal, a qui entrevisten com a ciutadà, es manifesta impressionat per la munió de gent, però recorda que la xifra del 1977 era inflada. Tanmateix, els periodistes que intenten moure’s entre la multitud, sobretot per intentar esbrinar el que passa a les capçaleres, han de fer mans i mànigues per aconseguir arribar finalment a un punt, on es queden quiets, perquè els és impossible fer les coses com volien. Sort de les plataformes elevades i dels terrats des d’on poden retransmetre; a més dels col·legues que tenen distribuïts en punts molt concrets, com per exemple a la cua de la manifestació.\nI res, no hi ha maneres que les dues capçaleres avancin, ni que nosaltres, a l’alçada de Mallorca, comencem a moure’ns. Crits d’IN-DE-PEN-DÈN-CIA, CATALUNYA… Esbroncades a símbols espanyols. Comentaris d’estar-ne farts i tips, del Constitucional i d’aquesta Espanya que no ens vol com som. La gent es desfoga. Veus que s’allibera, que es treu del damunt tanta saliva empassada, tanta humiliació patida, tanta agressió institucionalitzada. La catarsi funciona. Esperem que els polítics no ho acabin reduint a un acte d’onanisme massiu. L’ambient és de festa. No sé si aquesta mateixa gent acceptaria passar penúries per aconseguir la llibertat que es reclama; però més val que ningú els apreti més, perquè, rere la festa per estar tots junts, units, sent un clam com a poble, hi ha una emprenyada pregona, descomunal. I el català massa emprenyat deixa de ser català assenyat i passa a ser arrauxat.\nTambors, flautes, crits, algun càntic (Segadors)… I sí, ja ens hem mogut, però poquíssim. Per ràdio diuen que, en una hora, a penes si les capçaleres han avançat gens. Vaig comentant la situació a la dona i a l’amiga, i la comentem també amb els companys i companyes de manifestació. Un noiet s’ha enfilat en una farola i, meravellat, enregistra amb el mòbil la gernació que som tots plegats.\nPer fi, sembla que comencem a moure’ns d’una manera un pèl fluïda. A quarts de vuit, rebo un SMS d’un amic que no ha vingut a la manifestació: “Ho estic veient per la tele. Impressionant!”. Per cert, al mòbil continuo rebent respostes als meu SMS massiu: “Visca!”, “VISCA!”.\nEn algun moment, entre quarts de vuit i les vuit, Catalunya Ràdio diu que la Guàrdia Urbana xifra en 1.100.000 els manifestants. No puc dir a la dona ni als que m’envolten. L’emoció no em deixa parlar. Els ulls se’m neguen. Penso en el pare (mort fa gairebé 2 anys) i com l’hauria emocionat aquella noícia. No pot ser, els mateixos periodistes que no gosaven dir xifres ens anaven recordant que el milió del 77 era artificial, impossible. Espar Ticó, entrevistat, havia manifestat que la convocatòria del 77 tenia més mèrit perquè no havia comptat amb els mitjans publicitaris d’ara; però que la gentada d’avui era molt superior i que, no sent cert el milió d’alehores, ara erem centenars i centenars de milers; sobretot tenint en compte la part de GRan Via que era pleníssima i tots els que hi havia als carrers del voltant del Passeig de Gràcia. Però la Guàrdia Urbana afirma 1.100.000 i aquests solen tirar a la baixa, respecte al que diuen els organitzadors. Les paraules no em surten de la boca. Els que m’envolten em miren, noten que hi ha notícia important. Finalment, els ho puc dir. La gent respon amb prudència, entre comentaris de “és que som moltíssims”, “aquests (la Guàrdia Urbana) sempre tiren a la baixa”. No sé els que realment som; però Muriel Casals volia ple el Passeig de Gràcia i ho ha aconseguit, li ha vessat i la taca humana s’ha estès molt, moltíssim. De Malgrat (el meu poble) rebo un SMS: “Òmnium diu que sou 1 milió i mig”. Només puc contestar-li: “Sí”.\nDe sobte, per ràdio, arriba la notícia funesta. Sobre la marxa, les coses s’expliquen amb desconeixement parcial del que realment està passant; però la impressió em resulta terrible. La capçalera dels presidents es dissolt, enmig d’esbroncades al president de la Generalitat (..); algú (o alguns) intenten agredir el president (..); Montilla camina amb la secretària de Presidència (..); ha de refugiar-se a la conselleria de Justícia (..); sembla que el president va per sortir de la conselleria i hi ha gent que es mou, per seguir-lo increpant (..); Montilla corre a agafar el cotxe oficial (..); intenten envoltar el cotxe oficial (..) que finalment se’n va a gran velocitat (..). Al cap d’estona, Catalunya Ràdio podrà entrevistar Muriel Casals -gran error del periodista que, atabalat (?), l’anomena “Muriel Bertran”- i explicarà que, en arribar cap al final del Passeig de Gràcia, veinet que no s’avançava, s’havia cantat Els Segadors, recollit amb tota solemnitat la gran senyera i els presidents s’havien acomiadat, i que tots aquells altres esdeveniments s’havien produït en sortir el President de la Manifestació. Per una estona, doncs, mentre no hi hagué aquesta confirmació oficial, havia temut que realment els agressius haguessin aconseguit foragitar el president.\nTanmateix, la meva indignació pel que havia sentit que passava amb el president, és gran. Maleeixo aquell dissortat editorial de Vicent Partal i l’actitud i comportament de tots els que han estat agressius verbal o físicament amb el president. La pedrada -de fa anys- contra Jordi Pujol em va semblar intol·lerable, perquè agredir la institució presidencial és agredir el país, i per la mateixa raó no puc admetre cap agressió al president Montilla. Jo no els he votats mai, ni a ells, ni a Maragall. De les seves polítiques en discrepo pregonament. I, per la discrepància, els exigeixo responsabilitats polítiques. Però tots tres han estat legítims presidents de la Generalitat (recordem que, al nostre país, no tenim un sistema d’elecció directa presidencialista i que al càrrec s’hi arriba per majories parlamentàries). I, a més que ningú té el dret d’agredir a ningú, menys encara a qui representa tot un país i, en la pitjor de les consideracions, una majoria de ciutadans. Per molt que el mateix Montilla, l’entorn de Presidència i el PSC hagin tingut un comportament irritable aquests darrers dies; per molt que els cartells de Montilla (aferrant-se a l’Estatut que no ha aconseguit ni mantenir íntegre) hagin pogut encendre més els ànims; per molt que alguns considerem que Montilla forma part del problema i no de la solució, la seva presència a la manifestació era com a president de la Generalitat i qui no sap respectar això és que no sap respectar el país. Qui no sap respectar el president de Catalunya demostra que només vol la Catalunya que li interessa, sense cap mena de voluntat democràtica de debò. Au, a pastar fang! Però aconsegueixo calmar-me, pensant que, si som un milió i escaig, els que s’han comportat com a imbècils són uns quants; que, per molta mala bava que el president i el seu entorn han generat (i això és palpable a tota la part de manifestació que recorro), la gent no està per faltar al respecte, sinó per a expressar la disconformitat amb la retallada de l’Estatut, indignada amb el Constitucional i abocada a altres camins (molts cartells contra el fracàs dels polítics actuals, crits d’Independència, etc). La prova és que, quan comento al meu entorn, el que va passant amb Montilla, hi ha reaccions de desaprovació, d’altres de rumiar-s’ho, d’altres de dir “és que amb tot allò de la pancarta i la senyera…”, però en general la gent no admet res que pugui desvirtuar el que està vivint. I preocupa que aquesta gamarusos agressius puguin donar imatges als mitjans que no s’avinguin per res a la gran realitat que és la multitudinària manifestació.\nA alguns amics que són a la manifestació, els envio SMS sobre les xifres i els fets amb el president. No em constesten: poc que deuen estar pendents del mòbil, enmig d’aquella vivència contundent.\nJa fa estona que hem superat les vuit del vespre i és com si, en dissoldre’s la capçalera política i la gran senyera, finalment s’hagia aconseguit un ritme d’avançament.\nSón es pot dir les nou del vespre i tot just arribem a la Gran Via. Truquem al coordinador del bus de Palafolls, per si podem marxar mitja hora més tard; però ja hi ha força gent esperant al bus. Així és que ens decantem al lateral de Gran Via, pugem per Pau Claris i, de camí a Llúria-València, trobo més gent de Malgrat. Havia coincidit, al Passeig de Gràcia, amb un aficionat al teatre i amb gent diversa del meu poble, entre els quals Lola (recordo com el 1977 hi vam ser, amb ell i en Jaume, que sense cap mena de dubte ara també hi hagués set, si fos viu). A Pau Claris em trobo Toni Monguilod, factòtum de la revista “Som-hi!” i, apressat tots dos de camí als respectius busos, comentem ràpidament la situació i el galdós paper institucional que ha jugat l’equip de govern de l’Ajuntament de Malgrat en aquesta circumstància: ell havia format part del primer consitori democràtic que, presidit per un PSC digne d’aquest nom, sapigué sempre estar a l’alçada institucional que ara ni es té ni se sap tenir. Tot ho dic jo, ell m’hi assenteix i em forneix informació valuosa, que em confirma la impressió que tenia.\nA les nou i cinc minuts del vespre arribem al bus. Tot de gent fa com nosaltres i d’altres enfilen carrers amunt, cap a casa seva. Descansem un xic. Uns quants glops d’aigua. Per ràdio informen que la capçalera d’Òmnium ja és a Gran Via. De debò que encara quedava moltíssima gent a Passeig de Gràcia, quan nosaltres l’hem deixat enrere (la ràdio deia que la cua de la manifestació havia arribat aleshores al carrer Rosselló). Quin munt de gent! Al voltant del bus, cares de satisfacció. La gent més gran ja és asseguda, dins. Hi pujo i els posi al corrent del que sé. També els comento que, per ràdio han llegit el correu d’una dona que explica com Intereconomia ha obert informatiu parlant que Barcelona espera la gran jornada de la “roja”, amb més de 500.000 persones a la platja i banderes espanyoles als balcons, sense dir ni mu de la manifestació. De les xifres, els fets amb Montilla i d’això dels d’Intereconomia, podeu imaginar-vos-en la resposta d’aquells senyors i senyores.\nCap a un quart de deu arranquem, enormement satisfets i contents de la resposta que hem donat com a país.\nEl meu 10J. Dinar, preparatius i cap a l’autobús\nPublicat el 10 de juliol de 2010 per desdaqui\nAvui, a casa dinem més d’hora. Ens hem fet pasta amb tonyina. Res, d’aquí a cinc minuts ens hi posem. Tot seguit, enllestir les quatre coses (preparar motxilles, agafar l’ampolla d’aigua, la gorra i crema protectora pel sol, etc). I a dos quarts de quatre serem a Palafolls: hora de sortida del bus.\nEm diuen que l’autobús de Malgrat ha quedat ple i que hi ha altres veïns meus que s’han apuntat al bus de Palafolls.\nSenyeres. Des que hi hagué acord amb la capçalera de la manifestació, a Malgrat s’ha començat a veure més senyeres. I avui, encara més.\nDes d’ahir a la tarda, quan es conegué la sentència, no he pogut fer gaire res de bo, del que havia de fer. El cos m’ha demanat estar per la resposta a l’agressió. Tanmateix, aquest matí m’he llevat ben d’hora, perquè demà he de lliurar un article de cinema a una revista i, anant parant cada dues hores, per estar per la mobilització i desfogar nervis, he anat avançant. Per acabar d’adobar, un amic de fora em va venir a dur un grapat d’estelades, que les hi havien demanades uns amics comuns que viuen prop de Barcelona, i, esclar, al cap d’una estona, vaig trobar-me amb un altre amic, que me les va recollir: Mare de Déu, quin trafiqueig! I el telèfon, que no parava: la indignació per la sentència. I l’amic d’Onda, que em va venir a veure amb la dona, entre altres per parlar de la manifestació d’avui, a la qual (per descomptat) assistirà.\nBanderes espanyoles. M’irriten; però alhora penso que és un signe extern de democràcia i tol·lerància. Que cadascú pengi el que vulgui. Que cadascú s’interessi pel que vulgui. Tot i que els que la pengen per alguna cosa més que el futbol, tenen magistrats, jutges, filles de guàrdia civil i militars que comparteixen amb ells un mateix sentiment d’identitat i ens prohibeixen i coaccionen legalment perquè nosaltres no poguem sentir la nostra, d’identitat. Sobretot, que a cap cap calent se li acudeixi respondre a cap provocació espanyolista, ni manifestar-se de cap altra manera que no sigui pacífica, democràtica i lliure.\nApa, vinga. Que aquesta tarda sumem. Sumem participació. Sumem crits. Sumem protestes. Amb respecte mutu. Per Catalunya. Per dignitat.\nSom una nació: nosaltres decidim!\nTots a la manifestació o amb la manifestació del 10 de juliol!


Guerres que no s'acaben\nFont, Teresa; Mut Carabassa, Rosa; Ramoneda, Amàlia\nPerspectiva escolar. Barcelona, 2016, n. 386, marzo-abril ; p. 38-41\nDesde la Biblioteca infantil y juvenil de la Asociación de Maestros Rosa Sensat han preparado unas maletas de libros para dejar en préstamo a escuelas e institutos. Se trata de una selección de libros de ficción para impulsar la lectura y el debate a fin de favorecer una mirada social y crítica y dar recursos a los maestros, desde la literatura infantil y juvenil, a la hora de abordar diferentes aspectos de la actualidad.\nliteratura infantil y juvenil; afición a la lectura; biblioteca escolar


Recombinant Campylobacter fetus subsp. fetus Leucine--tRNA ligase(leuS) ,partial - Cusabio\nRecombinant Campylobacter fetus subsp. fetus Leucine--tRNA ligase(leuS) ,partial\nUniprot No. A0RNX3\nAlternative Names leuS; CFF8240_0731; Leucine--tRNA ligase; EC 6.1.1.4; Leucyl-tRNA synthetase; LeuRS


De Sant Esteve a Sant Celoni per reivindicar els drets socials | NacióBaixMontseny\nper NacióBaixMontseny, 1 de maig de 2013 a les 18:57 |\nEls manifestants entrant a la plaça de la Vila de Sant Celoni Foto: DBM\nAmb el lema Volem una feina digna!, aquest migdia prop de 120 persones de diferents moviments socials del Baix Montseny s'han manifestat des de Sant Esteve de Palautordera fins a Sant Celoni reivindicant els drets socials i denunciar els principals problemes que afecten la societat, com la manca de treball. La marxa ha transcorregut des de la plaça Major de Sant Esteve de Palautordera, passant pel centre de Santa Maria de Palautordera i acabar a la plaça de la Vila de Sant Celoni.\nEls convocants de la marxa a Sant celoni han llegit diversos manifestos incidint en el tema dels desnonaments i l'atur. En aquest sentit, han recordat que al Baix Montseny hi ha 6.698 persones inscrites a l'atur i han criticat les polítiques "investides del dogma liberal i promovent reformes estructurals i de treball que no han fet sinó accelerar la destrucció d’ocupació i la pèrdua de drets socials i laborals". Tanmateix són crítics amb la manera de fer del govern de l'Estat i de la Generalitat de Catalunya "pas a pas, lentament, ens van robant drets i diners, i entreguen el botí a la banca o amaguen els tresors acumulats en paradisos fiscals", han etzibat.\nLa manifestació d'avui la consideren com una defensa dels drets socials i laborals "davant aquest atac fanàtic i depredador de la fase més salvatge del capitalisme". Diuen que és una manera de lluitar per aturar les retallades i també organitzar-se per per recuperar les conquestes socials que tant d'esforç, sang i patiment van costar a les generacions anteriors. Per això reivindiquen un treball amb un sou i unes condicions laborals dignes.\nEls convocants d'aquesta 1a Marxa pels drets socials al Baix Montseny - La Clau, CUP, Arran, CUPA, Casal Quico Sabaté, Ateneu l'Arboç, La Fetillera i la PAH del Baix Montseny - conclouen que ara més que mai no s'ha de defallir, cal perseverar i continuar lluitant per tal de teixir complicitats per defensar els interessos de la majoria "que són els de la majoria". Les entitats convocats tenen el convenciment que quest és l’únic camí que els farà recuperar l’espai perdut.\nPolítica, baix montseny, cup, manifestació, Assemblea Drets Socials, 1r de maig


Els guanyadors dels Globus d'Or 2014 | La Casa De Vidre\nEls guanyadors dels Globus d'Or 2014\ngener 13, 2014 · by Guillem Fernández Marí\t· in Notícies.\t·\nAquesta passada nit s’han entregat els Globus d’Or, en la seva edició número 71. Aquest any han tingut lloc abans de les nominacions als Oscars, deixant la veritat, un panorama molt repartit de cara a les pel·lícules amb mes números de ser nominades el proper dijous per els premis de l’acadèmia. LA GRAN ESTAFA AMERICANA és la cinta que més èxit ha tingut, amb premis per Amy Adams, Jennifer Lawrence i el de millor pel·lícula de comèdia o musical. 12 AÑOS DE ESCLAVITUD ha guanyat al de millor drama i la resta com diem, molt repartit amb premis per Matthew McConaughey com a millor actor de drama, Cate Blanchett com a millor actiu de drama, Leonardo DiCaprio com a millor actor de comèdia i Alfonso Cuarón com a millor director per GRAVITY.\nAlfonso Cuarón rebent el premi per GRAVITY.\nEl Globus d’Or els atorga l’associació de premsa estrangera de Hollywood, amb la peculiaritat que això comporta respecte els Oscars com la divisió de categories segons comèdia o drama. Per tant, els guanyadors d’avui són ferms candidats pels Oscars, però el criteri de l’acadèmia és bastant diferent: ja sabem que la comèdia no és el seu gènere predilecte. Així que tot està per veure encara, en un any que com l’anterior, es preveu igualat i sense cap clara pel·lícula dominant.\nAquí teniu la llista completa dels guanyadors en cinema:\nMillor actriu –Drama\nWoody Allen (tal i com va anunciar, no ha assistit a la gala)\nRebrà DiCaprio el mateix reconeixement de l’acadèmia pel seu gir còmic a EL LOBO DE WALL STREET?\nI els guanyadors en l’apartat televisiu han estat els següents:\nMillor sèrie de televisió – Drama\nMillor sèrie de tekevisió – Comèdia\nMillor actor de sèrie televisió – Drama\nMillor actriu de sèrie de televisió – Drama\nMillor actor de sèrie de televisió – Comèdia\nAndy Sandbert per BROOKLYN NINE-NINE\nMillor actriu de sèrie de televisió – Comèdia\nMillor actor secundàri de televisió –Sèrie, mini-sèrie o telefilm\nMillor actriu secundària de televisió –Sèrie, mini-sèrie o telefilm\nMillor mini-sèrie o telefilm\nMillor actor en mini-sèrie o telefilm:\nMillor actriu en mini-sèrie o telefilm:\nPD: Aquí teniu el vídeo del moment que Matthew McConaughey rep el Globur D’Or per DALLAS BUYERS CLUB. No ens cansarem, què gran que és i quins últims tres anys de grans actuacions que porta!\nEtiquetes: 71st Golden Globes, alfonso cuarón, amy adams, david o. russell, el lobo de wall street, globus d'or, Golden globes, gravity, her, Jennifer Lawrence, la gran estafa americana, leonardo dicaprio, Matthew McConaughey\n← Músics i bandes de pel·lícula\nEls dimecres al cinema! →\nOne response to “Els guanyadors dels Globus d'Or 2014”