Daily From Victoria: November 2011\nUna de les meves aficions és anar a Museus. Us ho confesso a vosaltres i no a la infeliç de l'altre dia.\nQue siguin gratuïts. I anar-hi entre setmana, abans de que tanquin. És la millor hora.\nAhir vaig anar a veure a la Cleopatra i li vaig fer una foto. És aquesta:\nHi vaig arribar a prop de les quatre. Tancaven a dos quarts de sis. Disposava d'una hora i escaig. La millor hora del món dins del millor dia del món: el Museu buit de turistes i sense estudiants asseguts al terra dibuixant esbossos. Gaudir d'aquelles mòmies en silenci. Això s'hauria de cobrar, tot i no tenir preu.\nGuaiteu quines sales buides. Totes per mi o algun que altre gat inofensiu:\nus arriba el silenci?\nGuaiteu quines escalinates. Totes buides. Totes per mi:\nGuaiteu quanta bellesa ininterrompuda per sorolls i olors molestos:\nGuaiteu ara el cap de la Cleopatra de ben a prop. Guaiteu quin regal us faig! Cliqueu la imatge. Amplieu-la. Bellesa absoluta!\nPerò no em tingueu enveja, amics. Que ja sé que tanta riquesa cultural acumulada us emmetzina els sentits.\nEl Museu d'Arqueologia de Catalunya (a Barcelona) és igual de gratuït i està igual de buit entre setmana. Malauradament els caps de setmana també.\nI el Museu d'Història de Catalunya, a Palau de Mar (Barcelona) és el millor racó per a passar-hi un dia amb les criatures. És didàctic i està molt ben parit. També és gratuït.\nI a tu, turista. Si encara no t'has ni dignat a trepitjar els Museus que parlen de la teva història com és que perds el cul per visitar el British a les dotze del migdia, sortejant estudiants llençats pel terra, fer quatre fotos que te la pelen i ratllar-te al cap de 30 minuts?\nA els qui us interessi de debò passar-hi una bona estona jo us proposo un canvi d'agenda: els Museus per la tarda, abans de que tanquin. I la resta pel matí. A més, aprofitareu millor la llum del dia. I gaudireu de la bellesa i del silenci.\nPosted by Daily From Victoria at 13:33 13 comments:\nDibuixa una persona\nEm va proposar la noia que m'acabava d'entrevistar. I va col·locar paper i llapis sobre la taula.\nEntrevista de feina. Fa molts anys. Em truquen perquè el meu currículum, d'entrada, els hi agrada. Arribo puntual. Correcte. Ja pots passar, em diu.\nHola benvinguda, primer de tot, gràcies per venir. T'hem trucat per que ens vas enviar el teu currículum fa un mes i tenim una vacant que s'ajusta força al teu perfil. Explica'm una mica la teva trajectòria.\nL'entrevistadora té el meu CV al davant. Punteja amb bolígraf vermell cada cop que salto d'una dada a l'altra. De moment, la meva oratòria s'ajusta al que hi ha escrit al paper.\nMolt bé. Continua si us plau.\nI aficions? Veig que no en cites cap.\nQuines són les teves aficions, doncs?\nSí. Exactament. A què dediques el temps lliure.\nLlegir. Escoltar música. Anar al cinema. Socialitzar-me.\nPerfecte, ja ho he apuntat.\nPerfecte. Vaig pensar jo.\nTinc un temps lliure d'allò més original. Si dediqués el meu esbarjo a practicar el tir al colomí no t'ho diria. Tampoc si fes de Cheerleader per al Barça. Suposo que és això, oi? Vols saber-ne més de mi.\n"A què dedico el temps lliure"\nEl meu temps "lliure - no esclavitzat" deus voler dir. Doncs és meu. Privat. I a tu, precisament a tu, no t'importa.\nI el teu? en què l'ocupes? Perquè si entrem en l'àmbit privat jo també vull saber si la que m'entrevista també dispara als colomins. I a quina Comarca.\nBé, la vacant que tenim per cobrir actualment...\nM'explica de què va la feina que ofereixen\nPots fer el favor de dir-me quant pagueu, d'entrada, pels meus serveis professionals? No et facis de pregar ni deixis la dada pel final. O per a la tercera entrevista. Això es diu des del començament.\nLlei de l'oferta i de la demanda\nI tampoc em preguntis "en quant em moc" actualment. Perquè tampoc t'importa.\nD'acord, doncs ara que ja saps en què es basa l'oferta passarem a la segona part de l'entrevista. (Bé, encara no m'has dit quant en pagueu)\nLlavors és quan em va posar aquell exercici dels formatgets i dels quadrats. I el dels Tetris. I el dels decimals. I el de les equacions. I el de si A és B i C és H per què A és C i H és B?\nI el dels dibuixos\nEn aquests moments ja m'ha posat el paper a la taula. I un llapis al costat del full.\nDibuixa una persona. Tens 15 minuts. Et deixo sola altre cop. Ara torno.\nVaig dibuixar un home amb vestit jaqueta i corbata. Ulleres. Molt atractiu. Amb maletí.\nNo penso dibuixar-m'hi a mi mateixa, no hi penso entrar en el teu guió. Si ets prou intel·ligent i has entès el més mínim del que t'he explicat abans comprendràs el perquè d'aquest cop a la taula.\nI si no en copses ni fava del que pretenc dir-te és que jo tampoc hi tinc res a fer dins de la vostra organització.\nQuinze minuts després va entrar de nou a la sala. Aquest és el dibuix?\nEt dono quinze minuts més. Dibuixa't a tu mateixa ara.\nPer fi comencem a parlar clar! Ens hem fet adults de cop! Ara ens hem tret les màscares!\nVols que em dibuixi a mi!\nVols veure com em veig a mi mateixa!\nVols veure si m'estimo molt o m'odio més, oi?\nQuè no hi he adjuntat una fotografia al CV?. Li vaig respondre.\nI vaig marxar abandonant el dibuix de l'home perfecte al damunt de la taula.\nPosted by Daily From Victoria at 14:16 No comments:\nAgafa els trastets i fot el camp\nSempre m'ha agradat l'expressió: agafa els trastets i fot el camp.\nÉs irònica. Et ridiculitza.\nVegem-ne alguns exemples traduïts per mi a altres idiomes:\nTake your stuff and fuck off, Coge tus bártulos y pírate, Arruma a tua merda e vai cagar.\nFixem-nos-hi: en cap dels 3 exemples anteriors la paraula trastets obté el grau de ridiculització que l'idioma català us ofereix.\nTots ells són més aviat de caire despectiu. Però no us fan sentir petits.\nEl català, per tant, és un idioma que us aporta un grau més en l'escala de les ridiculitzacions.\nVegem què n'opina Google Translator, aquell mecanisme de defensa que feu servir molts per a traduïr els vostres blocs:\nL'expressió del català als idiomes anteriors ens la presenta de la següent manera:\ntrastets and take the field fot\ncoge sus bártulos y lárgate\ntrastets e tomar as fot campo\nL'expressió de l'anglès als altres idiomes ens dóna com a resultats:\npren les teves coses i ves a la merda\ntoma tus cosas y vete a la mierda\nlevar suas coisas e vá se foder\nGoogle Translator defensa que l'expressió del castellà als altres idiomes donaria les següents propostes:\ncoge tus bártulos y pírate\nagafa les teves coses i pirate\npegue seu equipamento e pirata\ngrab your gear and pirate\nI del portuguès n'obtindríem:\nArruma a tua merda e vaig cagar\nTidy your shit and shit Vaiges\nArruma una tua merda i vaig cagar (català)\nArruma una tua merda e vaig cagar (castellà)\nCom hem pogut comprovar tots junts, en aquest exercici de primer de carrera, és que Google Translator encara no sap copsar l'ironia que la riquesa del nostre idioma ens reserva.\nI, a la vegada, hem après noves i enriquidores expressions per a adornar les traduccions dels nostres blocs:\ntake the field fot, shit Vaiges, tomar as fot campo, pirata, o coge sus bártulos (no pas els teus).\nConclusió: en Google Translator us encoratja a furtar.\nPosted by Daily From Victoria at 14:07 4 comments:\nSón les petites vivències les que li donen sentit a la teva existència. Com per exemple, gaudir d'un bon esmorzar:\n01 Nov 11 CAFFE NERO CD 0627 DEB 2.50\n02 Nov 11 CAFFE NERO CD 0627 DEB 6.45\n03 Nov 11 EAT LTD CD 0627 DEB 7.69\n03 Nov 11 EAT LTD CD 0627 DEB 5.34\n04 Nov 11 COSTA COFFEE CD 0627 DEB 3.60\n07 Nov 11 STARBUCKS CD 0627 DEB 3.50\n08 Nov 11 CAFFE NERO CD 0627 DEB 2.50\n18 Nov 11 EAT LTD CD 0627 DEB 3.35\n24 Nov 11 PRET A MANGER CD 0627 DEB 2.99\n21 Nov 11 STARBUCKS CD 0627 DEB 2.50\n21 Nov 11 COSTA COFFEE CD 0627 DEB 2.00\nSi n'analitzem els resultats, comprovarem que del 8 de Novembre al 18 no vaig consumir l'esmorzar a fora. I, si ho vaig fer vaig pagar en efectiu.\nI és que amics i amigues, el que per a vosaltres és una oficina de la Caixa a cada cantonada, per nosaltres és un establiment de "cafès ràpids" cada 5 minuts. I la carn (i la butxaca) són dèbils.\nSí. És una copia dels meus extractes bancaris (només dels esmorzars, és clar).\nConfio en la vostra discreció\nPosted by Daily From Victoria at 05:26 No comments:\nUna frase difícil, oi?\nDoncs encara ho és més si us la pronuncia una persona anglesa dins de l'entorn laboral.\nEt citaran al despatx. Abans t'hauran trucat a la teva extensió i, d'una manera molt educada, et demanaran que t'hi passis un moment.\nEl primer que et preguntaran How are you today? Yes, everything is fine, thank you.\nGood, et replicaran\nComençaran a posar papers al damunt de la taula. T'ensenyaran les pifiades que has fet i un cop les hagis assumit com a pròpies et miraran als ulls i et pronunciaran la frase fatídica\nI a tu et toca posar-te a tremolar.\nQuan un anglès et diu I am not happy i té la gosadia d'aguantar-te la gèlida mirada mentre ho pronuncia és que has begut una tina sencera d'oli.\nLlavors a tu et toca respondre amb un acollonit I am sorry, Sir.\nAixí. Funciona així.\nQualsevol altre resposta o rèplica es pot considerar una falta lleu.\nAgafa la paperassa, torna a la teva taula i calla.\nI com que tot és un ying i un yang, també existeix la frase antagònica.\nComençaran a posar papers al damunt de la taula. T'ensenyaran els resultats brillants que has generat i amb la mateixa gèlida mirada et regalaran un\nLlavors a tu et toca respondre amb un acollonit Thank you, Sir.\nQualsevol altre resposta o rèplica es pot considerar manca de professionalitat.\nPosted by Daily From Victoria at 13:08 No comments:\nM'ho va ensenyar el meu amic Tom.\nUn dia em va dir: si vols engegar a la merda a algú, d'una manera educada però amb la qual tu et quedis molt descansada i l'altre persona ni se'n adoni canvia l'expressió "Thank you" per "Fuck You" cada cop que vingui a tomb.\nHo vaig voler posar en pràctica.\nAixò sí. Ho has de pronunciar molt ràpid. Va insistir en Peter. Vull dir en Tom.\nI abans practica amb tu mateixa. Ja que ets immigrant i no ho controles bé tot això.\nM'hi vaig posar en la matèria. I com a Filòloga que sóc. Immigrant. Erudita. M'ho vaig prendre amb disciplina.\nVaig descobrir que el secret estava en que fonèticament el fuck [fack] passés a ser [feck]. I en aprendre a estimar la paraula fuck per així projectar-hi dolçor en la pronuncia i restar-li agressivitat. Viure-la com si formés part de la meva vida.\nUs ha de sortir més o menys això:\nAixí. Amb veu petita.\nProcureu acompanyar-ho amb un somriure. Està permès afegir-hi el very much al darrera si us sentiu insegurs. Us ajudarà a concloure l'oració amb discreció. I us sentireu poderosos.\nAls més experimentats, però, als que ja en dominem l'invent se'ns permet exclamar l'expressió sense el very much al darrera perquè ja hem passat al nivell 2.\nAixí que timideses fòra!\nQuan vingueu ara pels Nadals i us passeu pel Harrods a gastar-vos els deutes no us oblideu de regalar feckyus very much a tort i a dret.\nI quan us cobrin quatre lliures per un bitllet senzill de metro, també!\nI quan el conductor de l'autobús no us hi deixi entrar perquè no heu comprat el bitllet abans de pujar-hi, també!\nI quan algú us digui que has tornat més saludable (gras) del teu viatge a Londres, doncs també!\nPosted by Daily From Victoria at 18:44 No comments:\nTots l'hem llegit alguna vegada. És una història que parla d'un noi que s'enamora d'una noia que va en autobús. Aquest post corre per un bloc o altre. I no és una anècdota particular concreta. Us parlo de la temàtica. Jo també m'hi vaig fixar en una noia dins de l'autobús.\nJo estava asseguda al seient del davant, a la planta baixa. Just darrera del conductor. Les bosses de l'última compra del dia, la del sopar improvisat, m'entorpien la comoditat dels peus. No reposaven bé al terra, quelcom se'ls clavava als voltants. El cartró de la llet, suposo.\nPerò almenys jo ja tenia el meu lloc. A primera fila. No fos cas que més enllà no en trobés cap de disponible.\nEl conductor va tancar les portes.\nI justament en el moment que es disposava a arrencar una noia va començar a picar a la porta. Implorant-li que l'hi obrís.\nEm vaig quedar observant l'escena. El conductor no les va obrir i va continuar conduint.\nPer dins vaig sentir una espècie d'empatia llunyana. No molta ni tampoc molt intensa però si una mica. Em vaig veure reflectida en les vegades que he estat jo la que s'ha quedat amb un pam de nassos davant de l'autobús. Però vaig pensar: ara et toca a tu. I ara em toca a mi veure-ho.\nUns cinquanta segons després que l'autobús hagués arrancat el seu camí vaig veure que la noia hi corria al seu costat. Aquesta és capaç de fer-se tot el camí a pèl fins a la pròxima parada.\nElla esbufegava, el rostre vermell. No corria pas, però caminava de pressa.\nLlavors vaig pensar: potser són els únics minuts d'aquest dia estressant que he tingut en els que estic realment gaudint.\nNo pel plaer de veure-la patint sinó perquè aquella escena em permetia plantejar-me el següent:\nAquesta noia pretén pujar al mateix autobús que abans li ha tancat les portes a la cara. La fita és ben difícil ja que hi ha una distància considerable entre ambdues parades i la noia juga amb un clar desavantatge respecte al vehicle.\nUn parell de semàfors li donen temps al seu favor. Ho duu amb competitivitat, es reserva l'spring final per quan l'autobús estigui a pocs metres de la parada.\nVaig trobar a faltar les crispetes. Quin plaer visual!\nI em vaig apostar: si aconsegueix el seu objectiu hauré après que allò que ara em fa tanta mandra continuar només requereix de perseverància.\nPerò si al final tornés a perdre l'autobús ho deixaré córrer.\nJo l'animava per dins: vinga, continua. No defalleixis.\nQue quan aquest tio t'obri les portes li puguis regalar una mirada de triomf personal. I de pas, que jo pugui assolir el meu objectiu també!\nAquella noia em tenia a les seves mans\nI ho va aconseguir. Va pujar. Tota suada, esgotada. I li va regalar al conductor aquella mirada que jo li regalaré al assumpte que m'atabala quan per fi l'aconsegueixi.\nQuan vaig baixar a la meva parada em vaig girar. Ella estava asseguda i li vaig somriure. Es va quedar sobtada.\nEncara es deuria pensar que m'agradava.\nPosted by Daily From Victoria at 13:28 No comments:\nNo vinc a explicar-vos una historia trista. Simplement parlar-vos de l'últim petó. Que haig de reconèixer, em costa molt de donar.\nMés ben dit.\nM'ha costat adaptar-me a la manera anglosaxona de donar-lo.\nJo provinc d'una cultura en la que el fem de diverses maneres, no n'hi ha una d'estandarditzada. No tenim una manera prescrita per a acomiadar-nos amb afecte.\nAquí, en aquest país, sí que en tenen. Només una.\nI m'hi va costar adaptar-m'hi, adaptar-lo als meus comiats. Saber donar-lo. No va ser fàcil.\nAmb els amics, familiars de Catalunya i Espanya estic acostumada a 1ptó, besos, 1 petó, beso, petons, petonassos...besines i besotes. El muà i smuacks algún cop també hi cauen. Hi ha sempre diferents maneres carinyoses, creatives de demostrar simpatia, afecte dins del llenguatge sms, e.mails...Facebook.\nUna creu. Al darrera de cada sms. Aquí sempre hi ha una creu.\nSí, ja sé que no us descobreixo res de nou. No vaig per aquí. No és pas pedagogia de la creu el que vinc a escriure-us avui.\nNomés vull dir-vos que em costa. Quan me l'escriuen i quan l'haig d'escriure. Simbòlicament per a mi una creu connota mal desig.\nEt tinc creuat, no t'acostis a mi. T'odio.\nÉs difícil. No me l'ha crec la creu, i l'haig d'escriure. I l'haig de llegir.\nPersonalment he adoptat una variant que només els amics i amigues que reben sms meus a Uk entenen. Jo m'acomiado amb un asterisc.\nPer a mi simbolitza el dibuix que fan els llavis quan s'acosten a tu i et dic adéu.\nEm fa sentir bé quan l'escric. I més sincera.\nPosted by Daily From Victoria at 13:10 3 comments:\nAixò no ens durà a enlloc\nQuants dies de vida útil, ferma, productiva li resten a un adult d'entre trenta i quaranta anys? Quants anys de rapidesa mental, reflexes àgils, salut, ironia i sentit de l'humor àcid i actualitzat li queda a aquest ésser humà que mai ha sabut ben bé que se li havia encomanat en aquest planeta?\nQuè ens fa ésser útils i què no ens ho fa? Útils per a qui, per a què?\nI si la vida útil de debò s'inicia als 70, 80 anys?\nÉs aquell període de la vida en el que tot el que fem sempre ens du a alguna cosa. Són aquells anys en els que tot es converteix en un afegitó. Durant els quals agraeixes cada minut que has compartit amb aquella persona i, en sobre, li dones les gràcies per a tot allò que has après amb ella. Li agraeixes tot el que t'ha donat.\nI a més, a quants avis i avies els hi heu sentit dir alguna vegada amb més freqüència que a una persona jove la següent expressió: Això no ens durà a enlloc.\nTot és productiu. Tot suma. Tot és vida útil. Tot havia-de-ser. Acabi bé o malament.\nJo també t'he dedicat un post.\nPosted by Daily From Victoria at 06:34 No comments:\nNo passa cada dia que cobres un xec quantiós. Hi escriuen aquelles xifres que et costen tan de guanyar i te l'entreguen amb professionalitat per a després regalar-te una mirada de recança.\nRealment creuen que no n'hi havia per tant, però no tornarem a discutir el preu una altra vegada, oi?.\nVigili no n'esborroni la tinta si el doblega ja que encara està tendre. No pateixi que el tinc ben ventilat aquí agafat entre els meus dits. Tan bon punt estigui sec l'introduiré dins d'un sobre que anirà directe a la butxaca plana de la meva bossa de mà. I després, cap al Banc.\nBon dia vinc a ingressar un xec.\nQuè hi té compte amb nosaltres? Si que en tinc. Li dono el Passaport, a veure si em troba.\nPerfecte. Si, ja l'he trobada. Entregui'm el xec si us plau.\nQuan el podré cobrar? Sense comptar el cap de setmana vostè disposarà de la quantia el dimarts.\nHaig de signar quelcom? No, ja està bé així. Passi-ho bé. El següent, si us plau.\nPerò no li vaig cedir el pas al següent. Vaig romandre aturada al mateix lloc on em trobava des del començament del diàleg.\nAlguna cosa més, senyoreta?\nSi, senyor. Que vostè no hi ha registrat pas res a l'ordinador. No m'ha imprès un miserable document, d'aquells que vostès els Bancs acostumen a generar. El "signi aquí i aquesta copia és per vostè senyoreta", doncs francament, l'he trobat a faltar.\nNo ens cal. Vostè és clienta nostra. Li ingressarem el xec al seu compte bancari. L'he desat a la cubeta.\nSi ja me n'he adonat que el meu xec de xifra desorbitada ha anat a parar a "la cubeta". És precisament per aquest motiu que no li he cedit el pas al següent client.\nQuè vol dir senyoreta, no l'entenc ara.\nDoncs és molt simple senyor. Vostè ha dipositat el meu xec guanyat amb moltes suors a sobre d'una safata de plàstic sense registrar-ne l'entrada.\nAh, doncs si és això senyoreta no pateixi que està tot controlat. Els ingressem després, quan es rebaixa una mica la cua.\nNo, no està bé. De fet no ho està gens de bé.\nQuè es pensa? què només als Bancs hi ha "la cubeta"? Jo també hi tinc "la cubeta" al meu despatx! I sap que hi ha a "la cubeta"? Un desori. Paperassa. Malendreç.\nA vegades, fins i tot, qualsevol company de feina hi desa qualsevol document precisament perquè "la cubeta" del seu despatx està més desendreçada que la meva.\nSi em poso a observar ara mateix "la cubeta" de la seva taula l'únic que hi veig són piles i piles de rebuts, xecs, pagarés, contractes i extractes.\nÉs més. Al seu darrere vostè hi té una via de pas. Els seus companys van i vénen amunt i avall. Què passaria si algú li donés un cop a "la cubeta" i tot acabés en l'aire? Què li passaria al meu xec? I si el terra fos recent fregat?\nI si jo ara li caic tan malament que al girar cua, l'estripa?\nBé, senyora calmis. Això no pot passar, freguen per les nits i el següent client es comença a posar nerviós. Hauríem "d'anar aviant".\nNo, no em calmo. I me'n refot el següent client.\nQuè passa, vostè que mira?\nLa meva queixa l'està defensant a vostè també, a vostè...a vostè i a vostè! O és que no se n'han adonat mai que els Bancs i Caixes depositen tots els nostres documents de finestreta, importants i privats, a "la cubeta"?\nEn canvi, els nostres diners si que els introdueixen automàticament dins d'una caixa forta d'obertura retardada tan bon els hi entregues.\nFaci el favor d'escriure, imprimir, registrar a l'ordinador o fins hi tot gravar aquesta conversa com a prova irrefutable de que jo un dia vaig entregar en mà, com si fóssim a l'edat de pedra, un xec.\nD'acord. Ara mateix li registro el xec. Però em durà uns minuts.\nPau? Has estat tu qui ha regirat uns rebuts de Fecsa a la meva cubeta? No hi hauràs pas vist un xec?\nPosted by Daily From Victoria at 03:55 No comments:\nEstiu de 1988. Sitges. Deurien ser les nou de la nit, la mare preparava el sopar. El pare no ho puc recordar, ara.\nJa estàvem al mes de juliol, de vacances. Tots junts. És quan els sopars es fan tard, inclús si hi ha criatures a casa. Acostuma a ser una amanida de pasta amb ou dur, cogombre fresc. Olives i ceba. I per postres, gelats.\nProbablement el pare deuria estar a la gelateria del Passeig, comprant-los.\nA casa sempre s'ha llegit el diari. Som una família culte, benestant. I llavors no existien ni internet ni els llibres, aquestes eines amb les que actualment fem gaudir els vespres. Les famílies es distreien asseguts tots junts a la mateixa sala per a visionar la mateixa pel.lícula a la mateixa televisió.\nI l'oració clau que encetava la vesprada era: què fan avui?\nAleshores, qui no estava parant taula agafava el diari de sobre la tauleta i l'obria per la pàgina de la programació televisiva. I en començava a recitar els resultats en veu alta i ben col·locada. Amb fermesa. T'havia de sentir tothom.\nPsicosis. Vaig exclamar\nUi, aquesta peli és boníssim. Però no és per nens. Us farà por i després odiareu en Hitchcock per sempre més.\nVa...mare! Vam vociferar tots a l'hora. Els cinc.\nA veure què en diu el vostre pare quan arribi. Va, tu acaba de tallar el pa que tinc ganes de seure a taula. I aquí en falta un ganivet.\nEls de la Jijonenca es van portar bé. Li van regalar al pare un joc de plats de colors de plàstic dur per gaudir el gelat. Érem bona clientela. I aquella nit els vam estrenar.\nPare...pare deixa'ns veure Psicosis aquesta nit.\nQuè en diu la mare? Que t'ho preguntem a tu.\nQuè fem, els hi deixem veure o no? Pronunciava mirant-se a la mare.\nVa, que és estiu. Va respondre ella mentre escurava el gelat del seu plat blau.\nL'estiu tot ho temperava. Jo crec que era la frase que els meus pares es van autoimposar només començar les vacances per a poder ells també descansar mentalment de tota responsabilitat. A l'estiu sembla que tot està permès. I llavors també ho semblava.\nDesprés de sopar vam anar a seure tots junts al sofà i mentre s'acabava l'International Headlines, aquell format de TV3 que feia sentir a Catalunya molt important, la mare va començar a fer-nos cinc cèntims de la pel·lícula que tot just començaria ara.\nÉs una noia rossa que roba uns diners i fuig. Se'n va a dormir a un Motel de carretera i allà una senyora vella la mata. Llavors el fill n'amaga totes les traces per a defensar a la mare.\nEstàvem a la dutxa i la silueta d'una senyora amb monyo va obrir la cortineta i ens va ensenyar un ganivet llarg i gros. Ens el va començar a clavar sense pietat. Nosaltres, les criatures, ens removíem al sofà axinant els ulls i mig tapant-los amb les mans empatitzant amb el dolor que aquella dona rossa deuria estar patint.\nFins que la mare ho va haver dir. No se'n va poder estar:\nÉs ell disfressat de vella\nNo, no aneu per aquí: no té cap semblança amb allò de que els Reis siguin els pares. Allò va ser pitjor. Virolent.\nEm va castrar per sempre més el plaer de gaudir fins al final (reitero, per sempre més) d'aquesta pel·lícula parida únicament per a ensenyar-te com acaba.\nEm vaig aixecar del sofà, em vaig posar les sabatilles i amb l'excusa d'anar a buscar més gelat a la cuina me'n vaig anar a l'habitació a explicar-ho al blog.\nPosted by Daily From Victoria at 13:52 1 comment:\nLabels: La Jijonenca\nVaig anar a entregar el treball de recerca a la professora. M'hi havia estat tres setmanes ben bones davant de l'ordinador, rastrejant apunts i biblioteques. Fins i tot, un llibre prestat. De referència.\nQuan el vaig tenir enllestit i un cop dissenyada la tapa i revisades les pàgines —que coincidissin amb l'índex— em vaig dirigir al seu despatx. A la quarta planta de Ronda Universitat.\nHi vaig pujar en ascensor, són nous i de portes hermètiques i van força lents. Però no tenia cap pressa. Es va aturar en el meu destí i em vaig dirigir a la zona dels despatxos. Vaig trucar a la porta per notificar la meva presencia. Ella va aixecar la vista i em va dir passa. La porta ja n'era d'oberta.\nLa Maribel estava revisant totxos, com acostumava a fer. Sempre te la trobaves asseguda amb dos llibres enormes a la taula. Mentre semblava que comparava dades o noms jo crec que ho feia per preparar-se les classes massa bé. No volia que ningú la sorprengués amb preguntes malicioses. Com acostuma a dir la meva mare: els professors ja van passar pel galliner abans d'obtenir la Càtedra.\nHola vinc a entregar-te el treball. Se que és per demà i que de fet l'haviem de lliurar a classe però venia per si li podies fer una ullada prèvia. Per a que em diguessis si vaig bé.\nSempre em va agradar fer despatxos. Era una estudianta repel·lent. I no ho semblava. Jo queia bé a tothom.\nI tant a veure què em portes? Hmmm...ella es llegia la tapa i, com tots els professors universitaris fan, se'n va anar directe a la Bibliografia passant abans per l'índex.\nAha...et va anar bé oi el llibre que et vaig deixar? Veig que el cites.\nSi, de fet Maribel, m'he basat amb el teu suggeriment. Només.\nMolt bé molt bé em va dir mentre ja havia abandonat la Bibliografia i estava fullejant el document complert.\nDeixa-me'l per aquí i si t'haig de comentar quelcom t'ho passo per e.mail.\nUn moment...escolta...no, no, això no pot ser. Què vol dir això d'aquí?\nEm va senyalar amb el llapis la paraula mentre hi escrivia al costat signes d'interrogació grossos.\nEhm...avia'm...on? Vaig tartamudejar\nElla hi insistia. Aquesta vegada picant el llapis just a sobre de la paraula.\nA-hm...doncs no ho sé ara Maribel...hauria de llegir el context.\nQuina és la paraula prohibida a qualsevol escrit universitari o tesina doctoral?\nI què hi fa aquest terme aquí? Crec que us he explicat ja força vegades que una vegada el Rafael Argullol em va penalitzar perquè l'havia escrit a l'esborrany de la meva tesina. Crec que ha quedat prou clar que no puc acceptar aquest mot ni en un treball d'investigació ni en un examen.\nD'acord. No ho faré més. El revisaré. Me l'enduc.\nSi us plau. M'ha sorprès això de tu. Ets una alumna brillant. Adéu.\nI com si d'un episodi d'Històries Imprevistes es tractés recordo perfectament com em va venir al cap la música de l'encapçalament d'aquesta sèrie britànica mentre la Maribel es tornava a posar les ulleres de curt.\nVaig girar cua abandonant aquell temple del coneixement. Vaig optar per baixar per les escales i per odiar-la per sempre més.\nPosted by Daily From Victoria at 13:59 4 comments:\nLabels: Rafael Argullol\nL'habitació dels apestats\nTots en tenim un o altre. L'hem castigat eternament a l'habitació gèlida dels apestats del Facebook. Per als que ara no sàpiguen ben bé de què parlo, jo en el meu Facebook ho tinc definit així:\nUn cop hi castigues a algú mai més et podrà rastrejar per la xarxa a través de Facebook, no podràs veure com comenta als murs dels teus amics en comú i, si per casualitat alguna vegada t'has cartejat amb ell per mitjà de missatgeria, veuràs que el seu rostre és impersonal. Anodí. I probablement, els missatges que us enviàveu llavors també t'ho semblin ara.\nUn dia hi vaig enviar a algú i li ho vaig explicar: hola, vinc a dir-te que et trec de les meves amistats i que, a més a més, te'n vas directe a l'habitació dels apestats. On ja m'han constatat que hi fa molt fred.\nPerò el que va ser un intent d'eliminació es va convertir en una acció absolutament acollidora. Ara si que el tenia ben plantat a casa meva. Cada cop que anava a la cuina a fer un mos, allà hi era ell. Si volia canviar els termes de privacitat del meu compte de Facebook, havia de passar per força per l'habitació dels apestats i, si se m'anava la mà amb un clic involuntari, havia de llegir el seu nom.\nNo li donis tanta importància! Treu-lo d'allà, passa de tot. Tant és, si només és Facebook!\nPerò llavors me'l trobava als murs dels meus amics. Comentant. I com que ja no era amic meu jo no podia accionar allò de: amagar aquests comentaris, a aquesta persona i tot el que tingui a veure amb ella.\nVaig haver de demanar-li amistat de nou per així, un cop dins, amagar qualsevol rastre que anés al meu-seu Facebook.\nD'ençà aquest episodi —d'això ja en fa ben bé 6 anys— ambdós convivim en silenci, sense comunicar-nos entre nosaltres, ometent la nostra existència però sumant un amic més a la quantitat d'agregats facebookers de l'altre.\nPodríem dir que hem arribat a un consens positiu creant un ambient de concòrdia comunitària.\nPosted by Daily From Victoria at 09:27 2 comments:\nLabels: Blocked people and apps, Facebook\nL'altre dia vaig volar. Tornava cap a Londres. Recordo que quan vam aterrar deurien ser les deu de la nit. Venia cansada, molt cansada. Hagués pagat per a que el seient de passadís fos un llit. I mentre transcorria l'hora i quaranta-cinc minuts que oficialment durava el trajecte m'anava mentalitzant amb la que ja s'ha convertit la moguda de sempre:\n1-D'aquí a vint minuts anunciaran l'aterrament.\n2-Hauré de plegar la tauleta i posar-me el llibre sobre les cuixes.\n3-L'hostessa recollirà les últimes restes de brossa.\n4-Apagaran els llums.\n5-Continuaré llegint amb el llum individual encès.\n7-Un cop aturats tothom s'aixecarà frenètic per recollir els seus equipatges de cabina. I estirar les cames.\n8-Tu romandràs asseguda. Com sempre fas. Amb el llibre obert. Pensant nois, encara en tenim per 5 minuts més aquí tancats. Relaxeu-vos.\n9-Entorpiré la impaciència dels meus companys de fila als quals no permetré que surtin al passadís.\n10-Obriran les portes. I jo, molt parsimoniosament, m'incorporaré i recolliré la meva maleta de mà. Que sempre és l'última del prestatge.\n11-Hauré de recórrer quilòmetres a peu abans no arribi als controls policials.\n12-Un cop m'hi trobi em segregaran com si fos bestiar: per ciutadania. Europeus aquí, la resta cap allà.\n13-I m'hauré d'esperar quinze minuts ben bons fent cua abans no arribi al control de passaports.\nPerò aquell dia el punt número tretze va ser diferent.\nMentre ja em trobava a la meva cua corresponent un funcionari es va acostar als meus seguidors i a mi amb un gest que deuria fer: "a partir d'aquí, seguiu-me". Em vaig sentir, per uns segons, una mica desorientada. Per què trenca la cua just en aquest punt? Cap a on em de dirigir-nos? De què va tot això?\nI ell es va posar a caminar davant meu. Érem com els escollits d'alguna cosa.\nUn departament farcit de cabines individuals amb pantalla i lector de Passaport ens esperava. Una funcionaria policial feia el rol de professora i nosaltres, pupils inexperts, apreníem la lliçó del dia amb una barreja de cansament físic, mental i curiositat infantil. Havíem tornat a escola.\nCadascú de nosaltres tenia una cabina assignada. Haviem d'acomodar la pàgina identificadora del Passaport en un lector digital i esperar uns segons a que ens donés el vist-i-plau.\nUn cop superada la primera prova en venia la segona: mirar fixament a la pantalla durant uns segons. No s'hi valia somriure. Havies d'estar seriosa. Concentrada. A poder ser, imitar la mateixa expressió que fas al Passaport.\nPerò de sobte vaig girar el rostre cap enrere topant la vista en aquella cua infame del principi. Dels quinze minuts d'espera encara els hi restaven tretze, i esperàven amb resignació poder arribar a les cabines de control de Passaport tradicionals. Aquelles en les que el funcionari públic es mira la fotografía, t'analitza a tu i torna a observar la fotografía. Escaneja la primera pàgina i et deixa entrar al seu país. I et fa sentir persona digna.\nElls ens miraven com si fóssim una cosa important, com si l'haguéssim fet més grossa. Els seus rostres interrogatius i esgotats ens observaven com preguntant-nos: de què va tot això?\nI llavors els hi vaig somriure, abans no tornés a dirigir el meu rostre a la pantalla identificadora, mentre pensava: elis elis.\nPosted by Daily From Victoria at 07:13 8 comments:\nLabels: La cua anglesa\nQuan el metge enrogeix\nEm feia mal l'esquena. I vaig anar a visitar-me. Recordava que de petita ja m'havia passat el mateix. Deuria tenir uns 10 anys. Li vaig explicar al Doctor que el mal el notava al voltant de la zona dels ronyos i que s'estenia cap a l'esquena. Mala postura al dormir, has de canviar el coixí. Te n'has de comprar un de papallona. Li vam fer cas, a casa.\nI mentre m'explorava la cintura arquejada les meves mans havien de tocar les puntes dels dits dels peus. I el meu cul, absolutament tibat, n'acompanyava la postura.\nFa dos anys em van tornar els dolors. I és perquè dorms sense coixí de papallona. Vaig pensar. Però tot i així, fes-t'ho mirar.\nVaig visitar-me amb el Dr. Keith, el meu metge de capçalera. És un home alt, d'uns 45 anys molt ben portats. Atractiu i cabells canosos. Anglès. Tímid. Sé que el meu accent d'estrangera el dispersa. És el que passa quan parles anglès amb accent català, que no en espanyol. Que els hi sobta.\nQuè puc fer per tu? Em va preguntar. Miri Doctor, és que em fa mal l'esquena, just aquí:\nEm vaig aixecar de la cadira, em vaig posar d'esquena a ell i vaig tocar amb les mans els dits dels meus peus. El meu cul tibat a la seva cara amania el quadro.\nPer uns segons es va crear el silenci. Ni ell parlava ni jo explicava.\nJo, com a bona pacient, donava més que per justificada la postura (si et fa mal l'esquena, a la zona dels ronyons, t'exploren de cul).\nCome on, wait a minute. Em diu el Doctor.\nEm giro. Està vermell. I li pregunto: què passa? Em respon que et pots posar recta si us plau. I li replico, perdoni però em fa mal l'esquena. I ens vam tornar a quedar en silenci.\nLi vaig fer cas. Em va explorar. I la seva cara estava vermella.\nVa ser una d'aquelles anècdotes que et passen a la vida en les quals quedes com una guarra d'una forma totalment involuntaria.\nPosted by Daily From Victoria at 10:09 No comments:\n¿Qué ocurre cuando los ojos de gata de la juventud se transforman en ojos de madre en la madurez?\nHagan un google. Yo no lo voy a hacer por ustedes.\nPosted by Daily From Victoria at 09:48 3 comments:\nLabels: Pere Llufa, Wendy James\nEl càmera i l'il·luminador. On dormen?\nI ara és quan tocaria penjar la fotografía poca-solta o el youtube de torn.\nPosted by Daily From Victoria at 09:20 No comments:\nLabels: El Convidat, This post will be understood only by Ciutadans de Catalunya


“No ens podem permetre el luxe que Catalunya no tingui vols intercontinentals”; ha dit Puigneró, que ha afegit que el projecte atrauria “talent, tecnologia i treball” i que la decisió “no pot esperar anys”.En la roda de premsa posterior a la reunió aquesta tarda de la taula institucional –que ha estat encapçalada pel president del Generalitat, Pere Aragonès, amb l’assistència d’alcaldes de municipis afectats i el secretari d’Estat del Ministeri de Transports, Mobilitat i Agenda Urbana Pedro Saura, entre d’altres- Puigneró ha explicat que la taula consensuada avui recollirà els aspectes més tècnics i que ha de treballar “amb celeritat” fer de Barcelona un hub intercontinental i ha garantit que l’Executiu “no bloquejarà cap inversió”. El vicepresident ha assegurat que també hi havia consens que solució ha de passar per invertir en Girona i Reus, en línia del sistema aeroportuari en altres capitals, com Londres. “El Govern de Catalunya ha deixat molt clar que si no es fan inversions d’interconnexió d0aquests dos aeroports amb Barcelona, nosaltres no jugarem aquesta partida”, ha assenyalat el vicepresident, una demanda que ha afirmat que han recollit el govern e l’Estat i les altres administracions.


El Sona la Dipu continua\nEl Sona la Dipu continua com a programa per la promoció de les bandes emergents valencianes\nDesprés de conèixer els guanyadors de l’edició del Sona la Dipu d’enguany, el programa continua amb la promoció de les bandes participants a esta i altres edicions així com les que s’hagen inscrit al certamen sense resultar semifinalistes.\nAixí, a més de la recent confirmació de Dûrga, Frida, Indian Hawk, L’Emperador, Mireia Vilar i The Vibrowaves al festival Deleste, esta setmana formacions com Meridian Response, Lígula i The Saltitos actuaran al Granada Sound, concretament, el dissabte 23. Precisament, The Saltitos estaran a Alacant el dia previ, divendres 22, dins d’una jornada de concerts i activitats organitzada pel festival Fuzzville!!!, compartint cartell amb bandes com els nord-americans Supersuckers.\nI si vius a València tens l’oportunitat de disfrutar, des de demà i fins el dissabte, de GEM, Odd Cherry Pie y The Seafood Special al She’s The Fest, un festival que pretén donar visibilitat al talent femení i on estan confirmades formacions com Hinds o Christina Rosenvinge.\nPel que fa a altres bandes participants al Sona la Dipu, la seua agenda continua molt activa: per una banda, Candela Roots actuaran el divendres al Mikel Fest, dins de la programació de la Fira d’Onda, L’Emperador a la Fira B!, el mercat professional de música i arts escèniques de les Illes Balears, i Tardor, semifinalistes del Sona la Dipu al 2016, publiquen hui el seu nou disc, “Patraix”.\ndeleste / dûrga / frida / fuzzville / granada sound / indian hawk / l'emperador / lígula / meridian response / mireia vilar / sona el deleste / sona la dipu / tardor / the saltitos / the vibrowaves


Aula de cor de l'escola de música de l'associació musical 'Ciutat de Benicarló'\nL’Aula de Cor de l´Escola de Música de l’Associació Musical “Ciutat de Benicarló” va ser creada l’any 2013 com activitat complementària a l’assignatura de llenguatge musical oferint una formació vocal amb l’objectiu principal d’adquirir una educació musical també a través la veu cantada.\nMitjançant un repertori ric i plural s’aprèn a estimar la música gaudint del cant coral com a expressió i comunicació.\nOfereix anualment diferents actuacions com el Tradicional Concert de Santa Cecília junt i el Festival de Fi de Curs dels alumnes de llenguatge musical. Ha participat també en trobades de cors infantils amb corals veïnes, ha col·laborat en festivals benèfics com el de Mans Unides a la nostra ciutat i ha estat convidat a participar en el Concert d´Apertura de Setmana Santa de Benicarló l’any 2016.\nAquest darrer any va participar com a Cor infantil de l`Òpera “La Bohème” de G. Puccini, juntament amb el Cor Da Capo de Benicarló i l´orquestra Lírica de Castelló sota la direcció de Carlos Pasqual, al Teatre Principal de Castelló.\nActualment formen l´Aula de Cor 15 cantaires i és dirigida des de l´any 2013 per Clara Ruiz Arnau.\nClara Ruiz Arnau (directora)\nNaix a Benicarló l´any 1980. Comença els seus estudis musicals a l´edat de 7 anys a l´Escola de Música “Ciutat de Benicarló. S´inicia amb l´especialitat de piano on més tard seguirà els seus estudis al Conservatori Professional “Mestre Feliu” de Benicarló. L´any 2005 obté el títol de Grau Mitjà en l´especialitat de Cant al conservatori professional de Música de València amb una qualificació d’excel·lent.\nEls seus estudis de cant els ha realitzat amb Gema Roig i Miguel Bou i Piñón. Ha realitzat cursos d´aquesta especialitat també amb Nancy Argenta, Ana Luisa Chova, Gloria Fabuel, Miguel Bou, Emilia Onrubia i Eugenia Burgoyne. A més, ha realitzat Cursos de Direcció de Cor impartits per la FCEC a la ciutat de Barcelona amb directors com Elisenda Carrasco, Enric Navàs, Xavier Puig i Sergi Valls.\nHa estat membre de la Coral Polifònica Benicarlanda des de 1992 fins l´any 2007 sota la direcció del director Josep Vicent Arnau i Tomàs, destacant la interpretació amb el paper de Francina en la Sarsuela “Cançó d´amor i guerra”, en el Palau de la música de València. També actuant com a solista i corista de la C.P.B en diversos concerts d´arreu del món (Japó, Àustria, Suissa...)\nHa actuat com a corista amb el cor Catedralici de València , el cor de la Generalitat Valenciana, Cor Da Capo de Benicarló i l´aula de cor del Conservatori “Sant Esteve” de València amb peces com la tercera simfonia en Rem de G.Mahler, Requiem de G.Fauré i les òperes “Noe´s Fludde de B.Britten” i “La Bohème” de G.Puccini.\nDes de l´any 1992 fins 2007 fou directora de la secció Infantil “Coral Petiquillo” i la secció juvenil “Coral Kylix” de la CPB, actuant en diversos escenaris del nostre país.\nHa estat professora de tècnica vocal dels campaments de veu de l´escola “La Masia” de Museros (València) sota la direcció de la directora Anna Chaler Feliu des de l´any 2006 fins l´actualitat.\nFou professora de Cant de l´escola ”Diabolus”de Benicarló des de l´any 1999 fins 2009.\nDes de 2011 fins l´actualitat és professora de Llenguatge musical, Tècnica vocal i Cor a l´Escola de Música “Ciutat de Benicarló”.\nDirigeix des de l´any 2014 la Coral “Gent Gran” de Benicarló i també és professora d’activitats complementàries a l´escola “Nuestra Señora de la Consolación” i professora de Cant de l´escola de música moderna “Arts”.\nEls nadals de l´any passat va actuar juntament amb el cor gregorià de Benicarló i amb el Tenor Carlos Casòliva sota la direcció de Josep Vicent Arnau Tomás, en un concert extraordinari interpretant peces de compositors Benicarlandos com Pablo Anglés Galindo i el Mestre Feliu.\nAquest any ha actuat com a solista juntament amb el Cor Da Capo de Benicarló i acompanyada de l´Orquestra Lírica de Castelló sota la direcció de Carlos Pasqual, representant el paper de Mezzo en “Somni d´una nit d´Estiu” de F.Mendelsshon a l´Auditori i Palau de Congressos de Castelló.


El millor desastre de la història d'en Harold Snipperpot. ALEMAGNA, BEATRICE. Libro en papel. 9788418279263 Leolo\nEl millor desastre de la història d'en Harold Snipperpot\nHarold cumple siete años. Nunca ha tenido una verdadera fiesta de cumpleaños. Sus padres son demasiado gruñones. Pero este año va a ser diferente. Gracias a un hombre muy peculiar llamado el señor Ponzio, algo increíble sucederá en el cumpleaños de Harold. Y va a ser absolutamente extraordinario....\nS'alça el dia a casa de la Pasqualina, però avui no ha començat gaire bé... La Pasqualina és un petit ratpenat, té tres anys i ha d'anar a escola; com tothom, diuen els pares. Però no hi vol anar de cap manera, ni somiar-ho! I crida tan fort que els pares s'encongeixen i es fan petits, petits, tant, que se'ls pot posar sota l'ala. I ara sí que se'n va cap a escola....\nVista previa: El millor desastre de la història d'en Harold Snipperpot


Category Notícies de CATformació\nHome Blog Notícies de CATformació\n23/05/2016 Blog, Notícies de CATformació No Comments\nEl terrassense Albert Colomer ha sido reelegido por unanimidad como presidente de CATformació, en el transcurso de la asamblea general de socios de esta entidad, que se celebró en la sede de Foment del Treball, en Barcelona. Ésta agrupa a empresas que tienen por actividad la impartición de todas aquellas especialidades no acogidas al sistema\n18/05/2016 Blog, Notícies de CATformació No Comments\nEl President de CATformació és elegit de nou en el seu càrrec per unanimitat dels socis presents a l’Assemblea, que va clausurar la Directora del SOC, el president de la CECAP i el secretari general de Foment del Treball Nacional. El president de CATformació, Albert Colomer va ser reelegit en el seu càrrec per l’Assemblea\n20/11/2015 Blog, Notícies de CATformació, Sector de la formació No Comments\n19/12/2014 Esdeveniments, Notícies de CATformació No Comments\nEl passat 11 de desembre de 2014 un dels nostres centres associats, INTAC VIC, va celebrar amb una gran festa el seu 25è. aniversari. INTAC VIC,és un centre de formació de referència a la comarca d’Osona que ofereix un servei integral en matèria de Recursos Humans i que té, a banda de la formació de\n17/11/2014 Notícies de CATformació, Sector de la formació No Comments\nUna de les mancances principals dels professionals del nostre país és el coneixement d’idiomes. Mentre que la majoria de pares ens esforcem per aconseguir que els nostres fills estudiïn una carrera universitària amb l’objectiu que quan acabin tinguin una bona feina, som els mateixos els que no hi posem el mateix interès quan es tracta


Maria João Pires | Guia BCN: agenda d'activitats, directoris i cursos de Barcelona Maria João Pires\nMúsica. La pianista interpretarà els ‘Nocturns’ de Chopin, que li van donar fama.\nGairebé 35 anys després de debutar a Barcelona, Maria João Pires torna a la ciutat amb un recital molt especial.\nLa pianista portuguesa unirà en un mateix programa les sonates de Mozart, compositor en el qual és considerada d’indiscutible referència mundial, i els Nocturns de Chopin, l’enregistrament dels quals, que la va projectar a la celebritat, és un dels més venuts de la història.\nDivendres a les 20:30h Entrada general de: 23 a 94 €.\nW. A. Mozart: Sonates (selecció)\nF. Chopin: Nocturns (selecció)


Cercalles: Treballar per pa i sostre\nTreballar per pa i sostre\nJa fa temps que l'havia vist, però fa poc he tornat a anar a petar a aquest article sobre l'augment d'ofertes de treball a canvi de menjar i sostre, però sense sou. Quan la vaig llegir el primer cop em va grinyolar una mica. Ara que l'he tornada a llegir. Venia associada al feudalisme i crec que he entès millor el perquè del grinyol. El disparador ha estat el fet que l'article l'hagi publicat La Vanguardia, tot i que reconec que aquest motiu potser té un punt de paranoia. O fins i tot més que punt.\nQuan vaig llegir l'article per primer cop, algunes de les ofertes les vaig trobar denigrants, però no totes. Si més no, sense tenir més dades. Però el to de l'article és de condemna dura, d'un posicionament clar. Pren partit, lluny de la neutralitat, i t'aboca a alinear-te amb la seva posició. Dubtar equival a convertir-te en un paladí de l'explotació.\nEls següents fragments són exemples del to en que està escrit l'article. La segona línia l'article ja parla d'esclavitud. El segon paràgraf se centra en com exigeixen molt a pesar d'oferir molt poc. El tercer paràgraf comença especificant que "Aquestes ofertes en busca d'esclaus...". En el quart paràgraf ens informa de que un fiscal diu que s'està cometent una infracció laboral perquè no hi ha ni contracte, ni sou, ni Seguretat Social, i recorda que seria factible una persecució penal si es demostra que la situació de necessitat ha empès a la persona a acceptar el treball. Al sisè paràgraf ja elucubra sobre la possibilitat de que apareguin màfies organitzades que distribueixin els treballadors en diferents domicilis, cobrant elles, però no els treballadors. Al setè paràgraf ataca les ofertes que ho plantegen com aprenentatge voluntari. Al vuitè remarca que sovint es tracta de feines de cura, i que en alguns casos s'ofereix "tracte familiar", que no és suficient. Més endavant planteja algunes situacions d'assetjament sexual. Finalment acaba amb l'oferta d'una parella en la que els dos treballen per la nit i demanen algú que dormi a la casa per cuidar d'una filla.\nPràcticament tots els punts són menyspreables però, ho són perquè el pagament sigui en manutenció i sostre? Anem a veure. Podem analitzar-los un per un, potser.\nParla sovint d'esclavitud i d'oferir molt poc mentre es demana molt. Més endavant parla també d'aprenentatge i voluntariat. No cal anar als anuncis de pa i sostre per trobar-ho, això. Hi ha moltes feines que no donen per pagar el mateix pa i sostre. Feines que demanen, no només bon caràcter i educació, sinó algun màster i el domini de diversos idiomes. En moltes d'aquestes feines es parla de disponibilitat més enllà de l'horari laboral, també. Que s'ofereix com a contrapartida? Experiència i currículum. Fa poc, arrel de l'accident de l'avió als Alps vaig llegir un article que parlava d'un informe on deia que “Es donen casos en els que el pilot, per poder aconseguir volar, sap que necessita guanyar experiència i llavors paga a la pròpia aerolínia, produint-se un subsidi en tota regla”.\nMillor encara és l'exemple del fiscal consultat. Un dels problemes declarats de la nostra economia és la quantitat de treball en negre que es fa. L'única diferència és que en el treball en negre remunerat hi ha sou, però no hi ha ni contracte ni Seguretat Social. La guinda és quan diu que hi podria haver persecució penal si es demostra que s'està abusant de la situació de necessitat del qui està acceptant el treball. Llavors, a la gent que fa feines que ningú més vol fer, però n'obtenen un sou, no se'ls està explotant, aprofitant la seva necessitat? El problema altre cop, no és que el pagament sigui en espècies.\nLa possibilitat de que hi hagi bandes organitzades que distribueixin treballadors il·legals i cobrin una comissió per fer-ho tampoc és exclusiva de les remuneracions amb pa i sostre. De fet, si som puristes, és el que fan les ETT i el que està potenciant el govern amb les empreses d'ocupació privades, institucionalitzant el mercadeig de la necessitat de treballar. I si no, penseu que, no fa tants anys, les ETT no eren legals i estava prohibida la "prestació de personal". En canvi ara és legal i es vol potenciar, tot i que les empreses encara es curen en salut i tenen polítiques de "riscos laborals" encaminades a que els treballadors que tenen subcontractats no puguin demandar-los i es vegin obligades a contractar-los. Però sembla que és lleig si el pagament és en espècies.\nCal condemnar les ofertes de prostitució a les persones necessitades. Però tant si el pagament és en metàl·lic com en espècies. De fet, aquí l'article patina, ja que, a l'exemple que apareix, la dona parla de que li han fet ofertes a canvi de diners.\nEn tots els casos anteriors, el problema és que es tracti d'explotació, d'economia submergida, de manca de protecció laboral, explotació sexual, de tràfic de persones, etc. El problema no és que el pagament no sigui en metàl·lic. Però és el títol de l'article. Associa a esclavatge el treball a canvi de menjar i sostre, però sense sou. I ara jo em pregunto: si el membre del consell d'administració d'una empresa no cobrés res en metàl·lic per participar-hi, però els consells se celebressin 6 cops a l'any a diferents destins turístics arreu del món, i hi assistís ell i la família amb totes les despeses pagades, el consideraríem un esclau? Si estiguéssiu sols i tinguéssiu un fill a càrrec, què agafaríeu abans? Una feina en negre, sense contracte i remunerada, que no us cobrís ni la despesa del lloguer, menjar, aigua, gas, electricitat i desplaçament a la feina? O una on visquéssiu amb els fill en el lloc de treball amb tot pagat, però sense cobrar?\nLlavors, si fins aquí no he errat en alguna cosa, per què el titular? Podia haver estat: les ofertes de treball ja són tant cutres que ja comença a sortir més a compte treballar per pa i sostre que pels sous que s'ofereixen. Però no ha estat així. I aquí és on entra el meu toc paranoic i les dues referències que no he contrastat del resum que he fet de l'article. Enmig de tota la porqueria que s'hi descriu, hi ha alguns casos que poden tenir una lectura diferent, no pas negativa. Barrejant-los convenientment amb la resta de monstruositats, els estem posant dins el mateix sac.\nNo conec el cas concret de la parella que menciona al final de l'article, els que treballen de nit. Imaginem una parella que amb prou feines arriba a final de mes, i en la que els dos han hagut d'acceptar una feina de nit (per aquella necessitat que podria ser punible). Imaginem que tenen una filla petita i una habitació disponible. Si arriben a l'acord de cedir aquella habitació a algú que els cuidi a la nena per la nit i els doni un cop de ma a casa, algú a qui li ofereixen un "tracte familiar", potser estem assistint a una cooperació més que a una explotació. Reconec que és una pura especulació, que res em fa pensar que siguin aquesta mena de persones els que ho han oferit. Però tampoc tinc cap prova del contrari, més enllà de la redacció d'un article esbiaixat.\nSi fos certa la meva teoria conspiratòria, resulta que el que estaria molestant és el sorgiment d'una nova manera d'intrrcanvi no monetitzada. O potser molt antiga. Aquesta economia no és la "bona", no fa pujar el PIB. Les xarxes de solidaritat que puguin sorgir segurament suposaran intercanvis que escaparan als contractes i a la Seguretat Social. Però resulta que els contractes ja no donen la seguretat d'abans, que cada cop en donen menys. Resulta que ja ens van dient que la Seguretat Social no donarà per res més que beneficència. Arribats aquest punt, potser un "tracte familiar" que equivalgui a compartir el que es té i intercanviar serveis no és una opció tant poc atractiva pels que ho fan. El que sí que tinc segur és que és monstruosa pels que vigilen els indicadors macroeconòmics.\nEl Varoufakis d'IU\nHeliocentrisme, evolucionisme, nuclears i trangèni...\nLa rosa d'enguany


Principal » Interessant » Prostracions de lectura de recitacions, procediments, significat i discussió\nLa recitació de la postració diu "Sajada wajhi lilladzi kholaqohu, wa showwarohu, wa syaqqo sam'ahu, wa bashorohu bi khaulihi wa kuuwatihi fatabarakallahu ahsanul kholiqiin.\nLa postració de la recitació és la postració que fa una persona perquè llegeix o escolta versos sadjah.\nEl vers de Sadjah és un vers que explica o ordena la prostració a l'Alcorà. Aquest vers s'identifica perquè està marcat per l'existència d'un monument o símbol de cúpula situat a la vora de la línia del vers o situat al final o al final del vers sadjah.\nAquesta postració és la sunna, i la postració de recitació es pot fer en l'oració o en l'oració exterior. Quin és el propòsit de fer recitacions de postració?\nLa postració en general és una forma de proximitat d'un servent a Allah SWT, i en la postració participa tota la condició de les extremitats per dur a terme la submissió d'un servent a Ell.\nAixí que la prostració de recitacions és una de les formes que s'utilitzen com a forma d'humilitat per a la grandesa d'Allah SWT. Aquí hi ha alguns versos de sajdah al llibre sagrat:\nAl-Araf (7) vers 206, Ar-Rad (13) vers 15, An-Nahl (16) vers 50, Al-Isra (17) vers 107 - 109, Maryam (19) vers 58, Al-Hajj (22) ) vers 18, Al-Hajj (22) vers 77, Al-Furqan (25) vers 60, An-Naml (27) vers 2426, As-Sajdah (32) vers 15, Shad (38) vers 24, Fushshilat (41) ) vers 37 38, An-Najm (53) vers 62, Al-Insyiqaq (84) versos 20-21, Al-Alaq (96) vers 19\nProcediment de postració de recitacions\n1. Intenció de postrar recitacions.\nLa intenció és un dels punts principals quan algú fa alguna cosa, ja sigui sunna, permesa o obligatòria.\n2. Continua llegint takbir.\nNo està prescrit (basat en l'opinió més ferma) per a takbiratul ihram ni està prescrit per a salutacions.\nPerò també hi ha qui requereix takbir quan es vol postrar i aixecar-se de la postració.\nAixò es basa en el hadiz general de Wa-il bin Hujr, el profeta sallallahu 'alaihi wa sallam solia aixecar les mans quan takbir. També recita takbir quan es postra i quan s'aixeca de la postració. (HR. Ahmad, Ad Darimi, Ath Thoyalisiy. Hasan).\n3 Després postra't una vegada.\nEl que és més important és la postració de les recitacions a partir d'una posició dempeus, quan la postració de les recitacions s'ha de fer fora de l'oració.\nEls estudiosos coincideixen que la postració de recitacions és suficient amb una sola postració. La forma de postració de la recitació és la mateixa que la de la postració en l'oració.\nPostració de recitacions en estat d'oració\nSi un imam recita la sajdah i es postra, llavors la congregació també ha de participar.\nTanmateix, si l'imam no ho fa, està bé i la congregació no necessita fer la postració de recitacions per si sola. Això no interfereix amb la processó de pregària solemne.\nQuan resava en posició dempeus, la carta que es va llegir després d'Al-Fatihah va resultar que contenia el vers sajdah immediatament postrat mentre llegia takbir, sense aixecar les mans i sense inclinar-se.\nQuan et postres llegiu la recitació de la postració. A continuació, aixequeu-vos de la postració llegint takbir i podeu triar si voleu continuar llegint la sura del verset de sajdah abans o no.\nRecitacions postrades a l'exterior de l'oració\nLa postració de la recitació és la mateixa que la postració habitual. Quan reciteu o llegiu l'Alcorà i després trobeu el vers sajdah, haureu de realitzar immediatament la postració de la recitació davant la Qibla.\nAlguns estudiosos tenen l'opinió de plantar-se primer, alguns diuen que no.\nPodeu seure com si assegués iftirasyi o assegut entre dues postracions, després takbir (no obligatori) i postració.\nRecitació àrab completa de la postració\nLa meva cara es postra davant d'Aquell que la va crear, qui la va formar i que va donar l'oïda i la vista, beneït sigui Al·là, el millor dels creadors". (Narrat per Ahmad, Abu Dawud, Hakim, Tirmidhi i Nasai).\nAixí una revisió de la postració de recitacions o també coneguda com a postració de catifes de pregària.\nTot i que la postració de recitacions és sunnah muakkad, però es fa molt èmfasi en aquesta postració. El moment més proper entre un servent i Al·là és quan es postra, així que reseu més.


Cinema Jove distingeix el 'futur prometedor' dels actors Greta Fernández i Pablo Molinero - Diari La Veu\nEscriba el número 216959\nCinema Jove distingeix el 'futur prometedor' dels actors Greta Fernández i Pablo Molinero\nEn edicions anteriors, el premi ha recaigut en intèrprets hui en dia consagrats, com ara Elena Anaya, Marta Etura, Carlos Areces i Adrián Lastra\nGreta Fernández i Pablo Molinero rebran el premi \_'Un futur de cinema\_' en aquesta 34a edició de Cinema Jove.\nCinema Jove augura cada edició un avenir d'èxits a dos actors de la nova fornada de la indústria audiovisual espanyola a través del seu premi 'Un futur de cinema'. El guardó ha reconegut en el passat joves promeses que hui en dia són actors consagrats, com ara Elena Anaya, Marta Etura, Carlos Areces, Leticia Dolera i Adrián Lastra. En aquesta ocasió, el festival organitzat per l'Institut Valencià de Cultura ha decidit distingir els intèrprets Greta Fernández i Pablo Molinero. El festival els dedicarà un cicle durant la mostra de cinema, que se celebra a València del 22 al 29 de juny.\nFernández i Molinero participaran en sengles trobades amb el públic al final de la projecció de les seues pel·lícules més destacades. De tots dos, el director de Cinema Jove, Carlos Madrid, ha destacat que els uneix el "bon criteri a l'hora de cimentar les seues carreres, amb una elecció acurada dels projectes en els quals participen".\nGreta Fernández no és solament la filla d'Eduard Fernández, ha destacat el certamen en un comunicat. L'actriu, Greta Fernández (Barcelona, 1995), fa honor a la seua estirp familiar, és una artista multidisciplinària que combina la interpretació amb la fotografia. La seua primera experiència en el cinema va ser amb 13 anys sota la direcció de Cesc Gay en Ficció. I els seus treballs més recents són La pròxima pell, d'Isaki Lacuesta, per la que va ser nominada a millor actriu secundària en els Premis Gaudí 2017; No sé dir adéu, de Lino Escalera; Estimar, d'Esteban Crespo, i La malaltia del diumenge, de Ramón Salazar.\nCom els joves de la seua generació, Greta es prodiga en les xarxes socials amb èxit, la qual cosa l'ha erigida en una destacada influencer, sobretot en Instagram. En l'àmbit musical, va protagonitzar el videoclip de Persiguiéndonos de l'estrella espanyola del trap C. Tangana.\nEn teatre ha debutat enguany en Amanda T, una obra dirigida per Àlex Mañas que fabula la tràgica història d'Amanda Todd, la jove canadenca que, amb 15 anys, es va suïcidar després de patir ciberassetjament. Per últim, en televisió, acaba d'estrenar la tragicomèdia Matar al padre, dirigida per Mar Coll per a Movistar + sobre la Barcelona de l'era postolímpica, en l'avantsala de la crisi econòmica.\nEntre els seus pròxims projectes destaquen l'òpera prima d'Álex Montoya La Gent, basada en l'obra homònima de la companyia valenciana Pérez&Disla; la pel·lícula per a televisió Elisa i Marcela, d'Isabel Coixet, que relata la història real de dues mestres gallegues que van contraure matrimoni en 1901 per a escàndol de l'època, i l'òpera prima de Belén Funes La hija de un ladrón, que coprotagonitzarà amb el seu pare.\nAbans de guanyar-se l'aplaudiment tant de crítica com del públic amb el seu paper de Mateo en la serie de Movistar+, La Peste, l'actor Pablo Molinero (Castelló de la Plana, 1977) ja havia consolidat una carrera en l'àmbit escènic amb la seua companyia de teatre físic loscorderos.sc, un projecte que des de 2003 es prodiga en una recerca artística sobre les obsessions humanes.\n"Tot i que aquest premi li vaticina una carrera en el cinema als 41 anys complits, Pablo ja té un llarg recorregut en les taules, de manera emprenedora i personal", ha valorat Carlos Madrid. Els seus inicis professionals es van forjar en la seua terra natal, en les companyies de teatre de carrer Visitants i Pikor Teatre i en la formació de teatre de sala El Teatre de l'Home Dibuixat. Posteriorment, es va traslladar a Barcelona, on va formar part de la companyia Sol Picó (Premi Nacional de Dansa 2016). Així mateix, també va participar en projectes de Comediants i La Fura dels Baus.\nEn el plànol audiovisual, Molinero ha participat en diversos curts; en la sèrie de l'extinta Canal 9 Negocis de família, i en els llargmetratges de Rafa Montesinos De colors (2003) i Aquitània (2005), així com en les pel·lícules Enxaneta (Alfonso Amador, 2011), Terrados (Damián Sabini, 2012) i en la comèdia dramàtica de ciència ficció ULTRAinocencia (Manuel Arija, 2017), basada en l'obra de teatre homònima de la seua companyia loscorderos.sc.\nEl seu reconeixement massiu ha arribat a través del seu paper protagonista en la sèrie dirigida per Alberto Rodríguez La peste, ambientada en la Sevilla del segle XVI, on dóna vida a un misteriós personatge perseguit por la Santa Inquisició. Aquest segon semestre de l'any, Molinero reprendrà el seu rol en la segona temporada del thriller històric de Movistar+, que s'estrenarà en 2019.\nEscriba el número 920678


Articles en llengua Catalana | Renewal – renovacion\nArchivo de la categoría: Articles en llengua Catalana\nMaria, mare de Jesucrist\n20 de julio de 2016 Articles en llengua Catalana, Bible / Bíblia, Non Christian Beliefs / Creencias no cristianas, Theology / TeologiaBIBLE, BIBLIA, CREENCES NO CRISTIANES, CREENCIAS NO CRISTIANAS, NON CHRISTIAN BELIEFS, TEOLOGIA, THEOLOGYAdministrador\nPer a molta gent, la devoció a la Marededéu o Verge Maria és més important que la devoció a Jesucrist.\nVegem si això té cap trellat a la llum de la Paraula de Déu:\nA) La tradició diu:\nMaria va ser corredemptora, per la seva intermediació som reconciliats amb Déu i ens són perdonats els pecats.\nLa Paraula de Déu diu:\n“Posats els ulls en Jesús…” (Fets 12:2) “Crist és la nostra redempció” (1ª Corintis 1:30, Romans 3:24).\nB) La tradició diu:\nMaria és mitjancera entre els homes i Déu\n“Hi ha un sol Déu, hi ha també un sol mitjancer entre Déu i els homes, el Crist Jesús home” (1 Timoteu 2:5)\nC) La tradició diu:\nHi ha una doctrina comuna que diu: “un fill de Maria mai no es perdrà”.\n“Creu en el Senyor Jesús i et salvaràs, tu i la teua família” (Fets 16:31)\nD) La tradició diu:\nLes imatges de la Marededéu són dignes de veneració i honra, els catòlics parlem i adorem aquestes imatges i ens concedeixen gràcies especials\n“No et faces cap escultura, ni cap imatge de res d’allò que hi ha a dalt del cel…No les adores ni els dónes culte” (Èxode 20:4-5).\nE) La tradició diu:\nLa verge Maria va ser concebuda sense taca ni pecat (Immaculada concepció).\n“Per aquesta raó, per obra d’un sol home va entrar el pecat al món, i amb el pecat hi entrà també la mort; i així la mort s’ha estès a tots els homes, ja que tots han pecat” (Romans 5:12) “No hi ha cap just, ni un…No hi ha qui faci el bé” (Romans 3:10,12).\n“Jesús va dir: Jo sóc el camí, la veritat i la vida, ningú no ve al Pare, sinó per mi” (Joan 14:6).\nCrist és el nostre únic Salvador.\nCrist és el nostre únic Redemptor.\nCrist és l’únic que va nèixer i va viure sense pecat.\nCrist és l’únic que concedeix Gràcies.\nCrist és el nostre únic advocat.\nCrist és el nostre únic mitjancer.\n“Aleshores van arribar sa mare i els seus germans i, de fora estant, el feren cridar.\nUna multitud de gent seia al seu voltant, i li diuen: “Mira, ta mare i els teus germans i germanes són fora i et demanen” Ell els contesta: “Qui és ma mare i qui són els meus germans?” I passant la mirada pel voltant, sobre els qui seien fent rotllana, els diu: “Mireu ma mare i els meus germans. El qui compleix la voluntat de Déu, aquest és el meu germà, la meva germana i ma mare” (Evangeli segons Marc 3:31-35; escrit cap al 70 d.C.).\nSi després d’haver llegit aquestes raons t’ha quedat clar, clama al Crist i Ell et respondrà. Accepta Crist com el teu únic Salvador, demana-li perdó, demana-li que la seva sang et netegi del pecat, viu per a Ell i persevera en la Fe del CRIST.


14 d'octubre del 2016\nJosep Lluís Carod-Rovira ofereix la conferència ‘Experiències internacionals d’autodeterminació i el cas català’ a Altafulla\nEl col·loqui, que tindrà lloc aquest divendres a les 19:30h al Centre d’Estudis, s’emmarca dins del cicle de conferències de tardor\nEl Centre d’Estudis d’Altafulla reprèn aquest divendres el cicle de conferències de tardor. Una iniciativa que ha impulsat durant els darrers anys, i per la qual hi torna a apostar en el 40è aniversari de l’entitat. El periodista Antoni Batista va ser l’encarregat de donar el tret de sortida el passat dissabte amb un col·loqui sobre el País Basc.\nEl conferenciant d’aquesta setmana és Josep Lluís Carod-Rovira, exvicepresident de la Generalitat de Catalunya. Va ser el mateix president del Centre d’Estudis, Lluís Brullas, qui li va demanar la seva participació abans de l’estiu “en un moment d’efervescència nacionalista com l’actual”. La xerrada, sota el títol ‘Experiències internacionals d’autodeterminació i el cas català’, tindrà lloc aquest divendres a dos quarts de 8 de la tarda al local del Centre d’Estudis. Josep Lluís Carod-Rovira va col·laborar l’any 78 al segon volum de la publicació ‘Estudis Altafullencs’.\nAltres activitats que culminaran aquest 2016 el 40è aniversari de l’entitat seran una sortida a Saragossa els propers 21 i 22 d’octubre; i una segona sortida a un poble de la comarca, encara per confirmar.\nL’any culminarà amb la presentació del primer volum de la ‘Història d’Altafulla’. El segon i el tercer ja estan publicats, i abans de Nadal veurà la llum aquesta nova edició, dedicada a la ‘Prehistòria antiga i medieval’.


Apartament a Barcelona: RAMBLAS 3\na Barcelona, Rambles-Gòtic\nPreu des de 57 €/Nit\nApartament recentment reformat, ubicat al Barri Gòtic, molt aprop de les Rambles. Està situat en un tercer pis sense ascensor. Ofereix un dormitori doble, bany complet amb cabina de dutxa, saló-menjador amb sofà-llit doble i cuina americana. Els apartament "Rambles" estan totalment equipats amb cuidado fins al mínim detall. La cuina dels apartaments disposa de tots els accessoris.\n- - 10 11 - - -\n19 20 - - 23 - -\nApartament 2 persones 50 €\nApartament 3 persones 50 €\nApartament 4 persones 50 €


Posen una olla sense explosius davant el domicili de Redondo\n25 setembre 2020 05:06\nTemes del dia #LleiTeletreball#Plataformaperlallengua#DiaEuropeudelesLlengües#ConselldeMallorca#ExplotacióSexual#educació#UOB#UGT#DijousBo#Inca#InformeEuroMedi#presospolítics#indults#vaga#Palma#EMT#GuillemAgulló#FederacióLlull#IB3#STEI#insularitat#canviclimàtic#GoogleMaps#coronavirus#Cabot#bilingüisme\nAgències | 05 març 2002\nL'Ertzaintza va fer explotar ahir de manera controlada una olla que, al final, no contenia cap tipus d'explosiu, i que els violents havien col·locat al costat de la porta del domicili de l'exdirigent sindical Nicolás Redondo Urbieta, a Portugalete. Ell mateix i el batle de la localitat biscaïna, Mikel Cabieces, varen denunciar una campanya d'«acoquinament» per part d'ETA i el seu entorn, especialment contra els socialistes bascos.\nAgents autonòmics varen inspeccionar des de les 8.20 hores una olla a pressió col·locada al costat del domicili de Redondo, per si aquesta tenia al seu interior explosius, i varen desallotjar els veïns del número 1 del carrer Santiago de Portugalete, incloent el propi exlíder d'UGT i pare de l'exsecretari general del PSE Redondo Terreros.\nUna hora més tard, els agents de la Unitat de Desactivació d'Explosius de l'Ertzaintza varen volar l'olla de manera controlada. Segellada amb cinta aïllant, dins l'olla no hi havia explosius, només una bombona de càmping gas que no estava preparada per esclatar.\nUn any després del muntatge policial contra els CDR, Guàrdia Civil i la majoria de mitjans queden en evidència\nLa periodista Marisa Goñi serà la nova directora de Diario de Mallorca\nEl Parlament insta el Govern espanyol a accelerar la derogació de la Llei Mordassa


Aceites oliva | Aceite de oliva virgen extra | Comprar aceite - Olis Bargallo | Com conservar millor l’oli d’oliva verge extra\nolisbargallo.com 10.09.2019 Bloc\nPossiblement, moltes vegades t’han preguntat si l’oli d’oliva caduca o si, com altres aliments, la data de caducitat només és una guia o recomanació. També t’hauràs preguntat en infinitat d’ocasions què fer per conservar-lo de la millor manera. Aquí et donarem les respostes.\nL’oli d’oliva verge extra caduca?\nSí i no. En teoria no caduca com a tal, però sí té una data de caducitat en el sentit que arriba un moment en què ja no és “oli d’oliva verge extra”, ja que perd les qualitats que ha de tenir per ser un AOVE. De fet, l’oli és com un ésser viu, que des del moment en què neix envelleix. L’oli d’oliva verge extra perd qualitats organolèptiques cada dia que passa. Per això, recomanem no consumir-lo més enllà d’un o dos anys d’antiguitat, com a màxim.\nEl color ens indica que està caducat?\nNo, el color de l’oli no importa. No és indicatiu de la qualitat del producte. Per aquest motiu, per exemple, els tastos professionals es fan amb una copa de color blau que amaga el color de l’oli.\nCom notarem que està caducat?\nSi no sabem la data en que s’ha envasat i, per tant, no podem calcular si ha passat molt temps, podem saber si l’oli ja “ha caducat”. És tan fàcil com veure si notem que té una olor o sabor a ranci, o que té sabors extranys i amb defectes. En aquests casos, l’oli s’ha deteriorat, i encara que en l’etiqueta posi que és verge extra, probablement ja ha deixat de ser verge extra. Però si no notem cap dels defectes mencionats, tot i que hagi passat la data de caducitat, l’oli segueix sent apte pel consum.\nCom conservar l’oli d’oliva?\nLa millor manera és congelant-lo. Sí, sembla un disbarat, però l’oli es pot congelar i d’aquesta manera conserva les seves qualitat organolèptiques com el primer dia. Però si no el vols congelar, pren nota de les següents recomanacions: has d’aconseguir que ni li toqui la llum, ni l’aire, ni estigui sotmès a altes temperatures. Ha d’estar en un lloc fresc, inclús fred. Que no li toqui la llum ni l’aire, per aquest motiu és preferible conservar-lo en llaunes o ampolles de vidre fosc, i que estigui en una zona de la cuina que no experimenti la calor del forn o del foc.


(S'ha redirigit des de: Christos Doumas)\nDes de 1975, Dumas és el director de les excavacions d'Akrotiri, a l'illa de Thera (Santorini), com a successor de Marinatos. Ha publicat diversos llibres i articles acadèmics sobre l'arqueologia del Egeu i en particular sobre les cultures de l'edat de bronze d'aquesta regió.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Khristos_Dumas&oldid=18803342»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 7 set 2017 a les 01:11.


L’Arsenal dissenya els plats de presentació del Restaurant El Gat Blau - Escola Municipal d'Art Arsenal\nL’Arsenal dissenya els plats de presentació del Restaurant El Gat Blau\nL'Arsenal dissenya els plats de presentació del Restaurant el Gat Blau, per celebrar el 20è aniversari\nEnguany el restaurant El Gat Blau celebra 20 anys des que va obrir portes a Vilafranca. Dins dels actes per celebrar aquest 20è aniversari, el restaurant ha apostat per accions artístiques, amb protagonistes del territori. Una d'elles és la petició a l'Escola municipal d'art Arsenal que els seus alumnes, dins del projecte de final de curs, elaboressin el disseny dels plats de presentació del restaurant. La proposta va ser molt ben acollida per la direcció de l'escola Arsenal i per l'alumnat. El projecte el va portar la professora Rosa Boqué des del mòdul de Projectes de Joieria i la proposta triada ha estat conceptualitzada per Vicenç Vidal i Lluís Lorente, i realitzada per Adrián Grande, tots tres alumnes de segon curs de Joieria Artística. Els resultat són uns plats que han captat l'essència del Restaurant El Gat Blau en la seva totalitat. Es tracta d'una positiva col·laboració entre una empresa privada com és el Restaurant El Gat Blau i un centre d'ensenyaments artístics com l'Escola Arsenal.\nL'altra acció del 20è aniversari de El Gat Blau ha estat l'encàrrec d'un quadre a l'artista i pintor, Francesc Guilera, pintor molt reconegut del territori, que s'ha encarregat de fer el quadre principal del menjador de El Gat Blau.\nEl restaurant El Gat Blau va obrir les seves portes l'any 1997, i des de aleshores sempre ha apostat per la gastronomia del territori, i sempre ha participat en totes les activitats gastronòmiques a Vilafranca i també en les que s'ha hagut d'anar a representar Vilafranca fora de la vila. Segons ha explicat Olga Guasch, propietària d'El Gat Blau, “el resultat ha estat un conjunt de plats que ha captat l'essència del restaurant en la seva totalitat, i també la bona i positiva col·laboració entre una empresa privada com és el Restaurant El Gat Blau i una escola publica l'Escola Arsenal de la nostra vila”.


Les cooperatives defensen el seu model empresarial com un referent de treball sostenible - Diari La Veu\nEscriba el número 912812\nLes cooperatives defensen el seu model empresarial com un referent de treball sostenible\nEls més de 50.000 treballs que generen i els milers de valencians que són cooperativistes avalen la viabilitat d'un sistema en expansió\n"No aspirem que tota l'economia siga cooperativista però sí que volem una economia que es base en els valors del cooperativisme". Així és com plasma el president de la Confederació de Cooperatives de la Comunitat Valenciana, Emili Villaescusa, la importància d'un sector en expansió i que aspira a ser un referent econòmic i social. El cooperativisme celebra aquest dimarts el seu dia internacional defensant un model empresarial basat en la sostenibilitat i la qualitat.\nEl País Valencià és un territori on el cooperativisme està molt arrelat. Les darreres dades de les quals disposa la Confederació mostren que el 65% dels valencians són socis d'alguna cooperativa. Justament l'arrelament al territori és un dels trets distintius i més importants del cooperativisme. Tal com explica Villaescusa, en moltes localitats "la cooperativa del lloc, 'la cope', és l'empresa més gran del poble". Això els atorga una important responsabilitat social, ja que en molts casos són també el principal ocupador dels municipis.\nUna d'aquestes cooperatives importants que dóna ocupació local és la cooperativa elèctrica d'Alginet. El seu president, Salvador Escutia, apunta que les cooperatives haurien de deixar de banda el seu pensament localista i llançar-se a l'exterior. Aquesta idea la compren cada vegada més cooperativistes i, de fet, les cooperatives amb seu al País Valencià tenen fora del territori 48 centres de cotització a la Seguretat Social, amb 4.610 treballadors.\n"La importància de com fer les coses"\nTal com demostren les xifres i com confirma Villaescusa l'impacte econòmic que tenen les cooperatives al territori és molt important. Generen el 6,1% del PIB del País Valencià i donen feina directa a 53.925 treballadors. De forma indirecta, segons les dades oficials, les cooperatives valencianes generen 75.372 ocupacions. No obstant això, s'estima que aquesta xifra pot arribar als 150.000 llocs de treball.\n"Nosaltres diem que el més important no són els números, encara que són bons, el que importa és com els paguem", explica Villaescusa. En paraules del president de la Confederació, el cooperativisme defensa una economia que posa les persones al centre i uns valors i uns principis que tracta de posar en pràctica: les persones primer, el capital com a instrument, la inclusió social i la sostenibilitat. Villaescusa també destaca que a les cooperatives no hi ha propietat privada i que les decisions es prenen segons com s'elegeixen els càrrecs i el vot no depen del capital que té cadascú. En definitiva, el tret distintiu de les cooperatives és la "la importància de com fer les coses", apunta.\nEl treball que ofereixen les cooperatives és estable i de qualitat i amb uns sous raonables. De fet, segons les xifres oficials de les quals disposa la Confederació, la taxa d'inestabilitat laboral en les cooperatives és molt menor a la de les mercantils, ja que només el 15% de les ocupacions són temporals. A més, la taxa d'ocupació femenina en les cooperatives és del 47%.\nEncara que Consum i Anecoop són les dues més grans i més conegudes, aquest món va molt més enllà i només al territori valencià hi ha 2.180 cooperatives, una xifra que va en augment any rere any. Per què? "Perquè el nostre treball porta sent sostenible des de fa 175 anys", destaca Villaescusa. Això passa, segons explica, perquè la primera obligació de les empreses és mantindre's. A aquesta màxima, el cooperativisme inclou la premissa de fer-ho seguint "una economia de les persones, per a les persones i junt amb les persones".\nPer a Villaescusa, l'augment d'empreses que opten pel cooperativisme es deu a que és una formula "molt atractiva". "Els treballs i els esforços es fan d'una manera sostenible en la mesura que després ens distribuïm els exedents en base a l'activitat que fem". Aquesta distribució "més justa i acceptable" és allò que per al president de la Confederació fa aquest model empresarial especial i que el fa atractiu per a la joventut.\nSón aquestos valors i la manera de fer les coses allò que, segons Villaescusa, va fer que la crisi econòmica tinguera menys incidència en les cooperatives que en les mercantils. De fet, durant els anys més durs de la recessió econòmica, "la creació de cooperatives noves va ser rellevant". Aquesta tendència creixent es fa palesa especialment en les cooperatives de treball associat, que des de 2012 no han deixat d'augmentar. Segons les dades de la Federació Valenciana d'Empreses de Treball Associat (Fevecta), entre 2012 i 2017 se'n van crear 800 en tot el territori. Amb això s'estima que en l'actualitat al País Valencià podria haver unes 1.800 cooperatives de treball associat.\nFalses cooperatives i reptes del sector\nEl cooperativisme com a moviment oficial va nàixer a mitjan segle XIX i al País Valencià, n'hi ha algunes que ja compliran quasi 100 anys. El moviment, ja perfectament consolidat al territori, ha anat evolucionant i guanyant una bona imatge i prestigi. Justament això "és el que aprofiten les falses cooperatives per a fer negoci", lamenta Villaescusa. Advoca perquè aquest moviment siga controlat i es porten a terme inspeccions. Denuncia que "el que falla" en el cas de les falses cooperatives és la seua finalitat, ja que l'activitat cooperatitzada no és conjunta, que és un dels principis bàsics. "S'ajunten perquè algú es beneficie d'aquesta organització, per això som els primers que ho denunciem.\nMés enllà de superar el problema de les falses cooperatives, els reptes als quals s'enfronta el sector són diversos. "Necessitem coses que venen de fora i coses que s'han de canviar dins". Villaescusa assegura que encara que el model cooperativista és bo, "no sempre es fan les coses bé".\nEn primer lloc, el president de la Confederació de Cooperatives assegura que s'ha d'augmentar la competitivitat i millorar els productes i els serveis que s'ofereixen. També han de treballar en la visibilització del model. "Fins ara hem estat sempre preocupats perquè el que ens falla és que en un món on les finances manen, nosaltres tenim poc múscul", lamenta. Així, la majoria dels recursos s'empren per a aconseguir rendibilitat "i s'utilitzen pocs esforços en ser visibles i estar en els llocs".\nTambé demana l'execució del pla biennal de foment i suport del cooperativisme. Les actuacions que l'engloben estan ja sustentades per una memòria pressupostària però encara estan executant-se línies de plans anteriors. En aquest sentit, Villaescusa reclama una espenta per part de l'Administració. "Sabem que costa molt, una cosa és fer plans i altra, executar-los però també el necessitem".\nEl cooperativisme rebrà 9 milions en 2019 per a continuar guanyant mercat\nL'economia social comptarà amb un 12,8% més de pressupost que en 2018\nEscriba el número 486436


Recordant el present: La moda a Barcelona\nL'any 2005 es va acabar amb 20 anys de Barcelona Fashion Week (o Passarel·la Gaudí), un model que va ser sustentat durant tota l'època Pujol. En aquell moment, la reestructuració era molt clara: s'havia generat un model consolidat per la indústria tradicional, que no era competitiva (s'arribava al 80% de finançament públic) i acabava generant negoci en visió estatal. Dit sense el micro a la mà, els responsables del Departament d'Indústria reconeixien que "s'estava pagant la publicitat a dissenyadors que fa negoci només a Espanya... per tant, que ho pagui Espanya". No hi ha dubte que si aquesta era la visió del conseller d'Esquerra, era conseqüent amb la seva perspectiva.\nAl 2005, Paco Flaqué, que era director de Moda Barcelona, dimiteix i l'event de gener del 2006 ja no es celebra per falta d'organitzador.\nEl departament es pren un temps i acaba impulsant Passarel·la Barcelona, que temporalment dirigeix Josep Maria Donat, de TCN.\nEl nou model fou discutit de bon començament, no només pel nou enfocament, sinó també per les facilitats que oferia Bread and Butter, certamen de moda urbana que va tenir seu a Barcelona durant 2 anys. Algunes firmes abandonen el projecte PB.\nA dia d'avui la gent que no és del sector desconeix quin o quins són els hereus del model anterior, quin o quins es fan amb el suport públic i quin o quins són els que donen visió de marca "Catalunya". Tal com denunciava CiU en seu parlamentària, la desconfiança del sector va néixer de bon començament i ara es té un model atomitzat i molt poc visualitzat per la població. I encara que sembli anecdòtic, es tendeix a prendre noms anglesos, fet que tampoc ajuda a considerar-los events amb marca Catalunya, que és l'únic que cal preservar (per exemple, el Bridal Week).\nEl darrer mal símptoma, després de la dimissió del reagrupantista Valdero, en part també per una mala relació amb el sector, es coneix avui. S'ha sabut que ha dimitit el nou responsable al sector. Una mala gestió de persones o una mala planificació? Què n'esperaven des de la Conselleria d'un sector que es sentia fort i referent?\nEtiquetes de comentaris: economia, moda\nConec una mica el ram i conec també alguns dels personatges públics i privats dels que parles, així com els seus interessos que, en la majoria dels casos, no tenen res a veure amb els del negoci de la moda.\nConec també com funcionen aquestes coses a Itàlia i a França, que són els llocs del nostre entorn on es talla el bacallà de la moda i on es fan els negocis. Allà ho decideix tot el propi sector, com ha de ser. Els governs es limiten a donar els ajuts que toquen per promocionar el sector a l’exterior (l’equivalent del nostre Icex), però sense condicionar-los als capricis del polític de torn com massa sovint passa aquí.\nA Catalunya les coses no s’han fet bé, ni ara ni abans, i d’aquí venen els fracassos continuats d’aquestes firetes i passarel•les artificials organitzades al marge dels interessos de l’industria.\nL’objectiu no ha de ser mantenir el sector de la moda (ni cap altre) amb subvencions sinó limitar-se a no posar pals a les rodes de les iniciatives privades. En aquest sector en concret el model que funciona seria Itàlia però dissortadament aquí els polítics que gestiones aquestes “festes” sembla que ho facin amb l’objectiu d’un lluïment propi en comptes de copiar el que ja funciona a només mil quilòmetres de Barcelona. Una pena.\n2 de novembre de 2009 a les 18:01:00 CET\nTotalment d'acord amb el que diu en Miquel.\n14 de novembre de 2009 a les 12:03:00 CET


Comença el judici pel doble crim d'Aspa en una Audiència de Lleida plena d'agents rurals, familiars i periodistes - Diari de Girona\nacn 21.01.2019 | 10:57\nL'acusat de disparar els dos agents rurals a Aspa (dreta) ACN\nL'acusat de disparar els dos agents rurals a Aspa (dreta)\nEl judici a Ismael Rodríguez, acusat de disparar mortalment amb una escopeta a dos agents rurals, el 21 de gener de 2017 a Aspa (Segrià), ha començat a les deu d'aquest dilluns al matí en una Audiència de Lleida plena de companys i familiars dels agents i també de mitjans de comunicació.\nAbans de la vista, l'advocada de la defensa, Montserrat Torres, ha explicat que aquest primer dia aportarà tres proves pericials mèdiques que demostren que l'acusat pateix una patologia crònica no diagnosticada i no medicada, que fa que tingui "crisis i explosions incomprensibles i desmesurades" i que va disparar de manera "irreflexiva" i "inconscient".\nLa fiscalia i les acusacions descarten aquesta teoria, consideren que va actuar amb la intenció de matar i demanen que se'l condemni per assassinat.


Maria Tersa i Miralles - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n12 setembre 2015 (102/103 anys)\nMaria Tersa i Miralles (Almacelles, 18 de gener de 1912 - Barcelona, 13 de setembre de 2015) fou una locutora de ràdio catalana.\nEra filla de Jaume Tersa i Antònia Miralles, uns terratinents propietaris de Casa Tersa, el casino del poble. Durant la dècada del 1920 la família es va instal·lar a Lleida. El 1933 va entrar a treballar com a locutora a Ràdio Lleida juntament amb la seva germana Aurora, que havia sortit escollida en el concurs dut a terme a l'emissora el desembre de 1933 per elegir la primera locutora oficial, tot i que aviat hi renunciaria per casar-se. Uns dies més tard, el 12 de gener del 1934, Maria Tersa va debutar davant del micròfon, i aviat es va consolidar com una locutora i presentadora versàtil. S'encarregava de fer les connexions amb Ràdio Associació de Barcelona per emetre conjuntament programes com ‘Els catalans absents de la pàtria’. Va tenir per company habitual Maties Olivé, locutor substitut procedent del quadre teatral de l'emissora.\nQuan, a causa dels bombardejos, l'emissora va deixar d'emetre el 1938 ella marxà a Girona, on va col·laborar en una altra de les emissores del grup Ràdio Associació de Catalunya, Ràdio Girona, i va viure a l'edifici de l'emissora amb els seus pares com a refugiats de guerra. Va treballar com a locutora fins que les tropes franquistes ocuparen la ciutat i clausuraren el centre emissor. En acabar la guerra civil espanyola va rebutjar l'oferiment de tornar a la nova Radio Lérida "perquè no eren els meus, ni la meva ràdio". Va tornar a Lleida amb la seva família i es dedicà al comerç, i posteriorment es traslladà a Barcelona, on es dedicà a l'hostaleria. El 2010 va rebre la Creu de Sant Jordi.\n↑ «Sentit comiat a la periodista Maria Tersa, primera veu de Ràdio Lleida». Cadena Ser, 23-09-2015. [Consulta: 3 desembre 2020].\n↑ 2,0 2,1 «Mor MARIA TERSA, la primera locutora de Ràdio Lleida». Cadena Ser, 13-09-2015. [Consulta: 3 desembre 2020].\n↑ Espinosa, Silvia «La darrera locutora de la Catalunya republicana». Revista de Girona, núm. 253, pàg. 38-41.\n↑ «Sentit comiat a la periodista Maria Tersa, primera veu de Ràdio Lleida». Premsa Comarcal, 23-09-2015. [Consulta: 4 febrer 2018].\n↑ Espinosa, Sílvia. Dones de ràdio. Les primeres locutores de Catalunya. Albertí, 2014. ISBN 9788472461000.\n↑ Bella, Emili. «La Generalitat distingeix amb la Creu de Sant Jordi el cap de la Casa del Rei Joan Carles de Borbó - 14 abril 2010». El Punt-Avui, 14-04-2010. [Consulta: 3 desembre 2020].\nLa darrera locutora de la Catalunya republicana per Sílvia Espinosa i Mirabet,\nLa locutora Maria Tersa premiada amb la Creu de Sant Jordi\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Maria_Tersa_i_Miralles&oldid=30114846»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 28 abr 2022 a les 19:44.


Carcaixent torna a obrir el 9 d'Octubre a la ciutadania\nEl dia 8 es donarà el tret d'eixida a un programa de festes encara marcat per la situació sanitària però amb propostes per a tots els gustos\n6 de octubre de 2021 (15:46 CET)\nBalls tradicionals a Carcaixent\nPer a commemorar el dia del 9 d'Octubre, i després de la parada obligatòria per la COVID-19, l'Ajuntament de Carcaixent ha organitzat un acte obert a totes les veïnes i veïns que, a títol particular, o amb els seus col·lectius o associacions, vulguen formar part.\nCom porta fent-se els últims anys, a les 11:15 començarà des de l'Ajuntament la processó cívica acompanyada de la Banda Juvenil de la Lira Carcaixentina fins a l'estàtua de Jaume I. En arribar tota la comitiva, es farà l'ofrena per part de la Corporació Municipal i de tots aquells col·lectius i associacions que ho desitgen. L'acte comptarà amb l'actuació del Grup Musical les Folies amb una demostració de balls tradicionals.\nEl dia anterior, 8 d'octubre, Carcaixent donarà el tret d'eixida a unes festes encara molt condicionades per la situació sanitària amb un programa d'actes senzill adaptat a les circumstàncies actuals. Els actes tindran lloc des del dijous 8 fins el diumenge 17 d'octubre, amb mesures de prevenció i control per tal de garantir la seguretat davant la COVID-19.\nEl dijous 8 a partir de les 19:00 hores s'inaugurarà l'exposició d'Artistes de l'Associació Cultural Pictòrica a la Sala Paulino Peris Guerrola. Durant els dies de festes també es podrà visitar a la Urbanització Sant Blai la IV Mostra d'Intervencions en la natura o l'exposició fotogràfica al Mercat Municipal «Ocupación y Bloqueo en Gaza», de l'artista gazatí Marwan Dawod.\nContinuant amb la iniciativa de l'any passat, s'ha tornat a apostar per les activitats infantils pels diferents barris de la ciutat Santa Bàrbara (8 d'octubre), Barraques (10 d'octubre), Muntanyeta (12 d'octubre), Quatre Camins (4 d'Octubre) i Cogullada (15 d'octubre). Enguany també tornen els espectacles al Parc Navarro Daràs, entre els quals destaca l'actuació musical Disney amb Gisela el dia 10 d'octubre, un tribut a Joaquin Sabina el dia 11 d'octubre o l'espectacle Chróma de les Folies el dia 16 d'octubre.\nCompleten la programació activitats molt esperades després de la parada de l'any passat com la Pujada en Bicicleta a l'Hort de Soriano, la Volta a Peu o els Moros i Cristians. No podien faltar tampoc les Nits de Patrimoni que en aquesta setena edició obri les portes de l'Hort de Carreres, el Palau de la Marquesa i, per primera vegada, l'Auditori de les Dominiques.\nDes del consistori s'ha convidat a gaudir de tots els actes programats amb responsabilitat i prudència, seguint en tot moment les recomanacions marcades per les autoritats sanitàries i per les persones encarregades de l'organització.


Unit Parkinson and Movement Disorders\nEl proper 22 de maig tindrà lloc la sessió “Assajos clínics per a pacients amb Alzheimer” dins del cicle de les Xerrades divulgatives per a familiars de persones amb Alzheimer. El Dra. Roser Ribosa, neuròloga de la Unitat de Memòria del Servei de Neurologia de Sant Pau impartirà la sessió. La xerrada es farà a la sala d’actes, de 17 a 18.30 hores. L’entrada és lliure i gratuïta. Adjunt trobareu el programa amb totes les xerrades.\nTornen les Xerrades divulgatives per a familiars de persones amb Alzheimer\nEl proper 10 d’abril tindrà lloc la primera sessió d’enguany de les Xerrades divulgatives per a familiars de persones amb Alzheimer. El Dr. Alberto Lleó, neuròleg de la Unitat de Memòria del Servei de Neurologia de Sant Pau impartirà la sessió “Avenços en la malaltia d’Alzheimer i altres demències”. La xerrada es farà a la sala d’actes, de 17 a 18.30 hores. L’entrada és lliure i gratuïta. Adjunt trobareu el programa amb totes les xerrades.\nAlberto Lleó: Synaptic abnormalities in Alzheimer’s disease and other dementias\nDr. Jordi Díaz Manera: "Substitución enzimática de segunda generación"\nSonia Segovia: Monitorización muscular en la enfermedad de Pompe\nDr. Sebastián Figueroa: Sesión de Interacción con los pacientes


Com inventem? Fem-ho per projectes | Dominiques Barcelona\nCom inventem? Fem-ho per projectes


Redacció El Vendrell 23-08-2019 11:55\nLocalitzen els gegants del Vendrell en bon estat a Burriana. Ajuntament del Vendrell\nLa Guàrdia Civil de Castelló ha localitzat aquest divendres poc abans de les 11 del matí els gegants del Vendrell que van ser robats la passada setmana del magatzem municipal amb el seu remolc. El Salvador i la Teresa tornaran al Vendrell dissabte al matí, segons ha confirmat la colla gegantera a través de les xarxes. La policia ha localitzat el remolc dels Gegants en una carretera que uneix Nulles i Moncofar, a la província de Castelló. El Salvador i la Teresa es troben en bon estat i demà al mati tornaran cap a casa.\nDesprés d’una setmana de patiment per la sostracció d’un remolc dels Gegants i Nans del Vendrell amb els gegants Salvador i Teresa en el seu interior, que estava en nau municipal, avui s’ha rebut la bona notícia que han estat trobats en bon estat en una carretera de la província de Castelló.