Voluntaris catalans lluitaren al bàndol aliat a la Gran Guerra del 1914 per cercar suport internacional a la llibertat de Catalunya – VIBRANT\nL’Estat espanyol va mantenir un paper neutral a la Guerra, en plena decadència rere les cruentes pèrdues de les colònies de Cuba i Filipines, amb problemes al Marroc, d’esquena als nous temps i la Revolució Industrial. En canvi a Catalunya, creixia la desafecció amb aquest estat espanyol, arcaic que només els tenia en compte a l’hora del recapte d’impostos i no atenia a les necessitats socials i d’infraestructures que requeria el territori en plena expansió industrial. L’any 1914, a Catalunya es crea la Mancomunitat per autogestionar-nos les nostres necessitats, socials, culturals i econòmiques davant del recel i les dificultats que posà el govern espanyol.\nEls voluntaris catalans, volien demostrar als aliats el compromís de Catalunya amb la lluita contra els vells imperis, en pro de la modernització d’Europa, i així assolir el suport internacional a favor de recuperar la sobirania plena de Catalunya, i un cop, acabada la guerra, els aliats reconeguessin el nostre dret d’autodeterminació. Arxius recentment descatalogats confirmen que els soldats catalans portaven la senyeraestelada a les trinxeres de Verdum i a les puntes de les seves baionetes.\nDes del Principat, grups com ara Unió Catalanista i Esquerra Catalanista van considerar que el país havia de tenir política exterior pròpia per a assolir una projecció internacional i per això van donar suport als voluntaris. El febrer del 1916 es constitueix el Comitè de Germanor amb els Voluntaris Catalans, presidit per Joan Soler i Pla, per a enviar ajuda als voluntaris i canalitzar llur presència a les cancelleries europees.\nPerò l’esclat de la Revolució Russa del 1917, va provocar que l’estat major francès féu passar als catalans com a possibles revolucionaris. A Espanya, en el context de la vaga general de 1917, ja havien detingut als líders nacionalistes que els hi donaven suport.\nAquesta història poc coneguda i silenciada, va sortir a la llum, coincidint amb el centenari de l’inici de la Guerra Mundial del 1914, amb noves troballes documentals que han ajudat a posar fil a l’agulla, i que els historiadors Joan Eculies i David Martínez Fiol repassen i analitzen en el llibre “12.000! Els catalans a la Primera Guerra Mundial”, així com la revista Sapiens de juny de 2014 i el documental que TV3 ha realitzat amb la presència de testimonis dels descendents, documents, fotografies, dietaris i cartes que amplien el relat dels voluntaris catalans que van lluitar a la Gran Guerra i del Comitè de Germanor dels Voluntaris Catalans, fins i tot, obrint perfils a les xarxes socials per aconseguir col·laboració desinteressada en el reportatge.\nJesús Lloria, publicat originalment a la Xusquipèdia\nARTICLES, HISTÒRIA 1900 - 2010, Història, Jesús Lloria\n← “Tenim un objectiu vital èpic, alliberar un país”\nLa llei dels homes contra la de Déu →


Imatge d'arxiu de l'exconseller Lluís Puig.\nActualitzada 07/01/2021 a les 15:35\nEl Tribunal d'Apel·lació de Brussel·les ha rebutjat l'extradició de l'exconseller de Cultura, Lluís Puig. Segons han avançat el mateix Lluís Puig, aquest tribunal de segona instància ha denegat el recurs de la fiscalia belga contra la negativa de la Cambra del Consell, tribunal de primera instància, a entregar Puig a l'estat espanyol per un delicte de malversació vinculat al cas de l'1-O. «No hi ha extradició», ha dit Puig en una piulada aquest dijous. La fiscalia té 24 hores per presentar un últim recurs possible davant del Tribunal de Cassació que examinaria si el procés judicial a Bèlgica ha estat correcte. Aquest últim pas es podria resoldre en qüestió de setmanes o, fins i tot, de dies.\nSegons la defensa de Puig, els magistrats belgues han denegat l'extradició per «falta de competència del Suprem» i «risc de violació de la presumpció d'innocència» per les declaracions de jutges, fiscals i autoritats polítiques espanyoles.\nEl Tribunal Suprem reclama a Lluis Puig per un delicte de malversació vinculat a l'organització del referèndum de l'1-O. És la tercera euroordre que emet pel seu cas que ha arribat al Tribunal d'Apel·lació de Brussel·les després que la fiscalia belga recorregués la decisió de la Cambra del Consell, el tribunal de primera instància, de rebutjar l'euroordre. El ministeri públic belga, que representa les autoritats espanyoles, discrepava sobre el fet que el tribunal entrés a valorar la competència del Suprem en el cas.\nComenta el contingut : El Tribunal d'Apel·lació de Brussel·les rebutja l'extradició de l'exconseller Lluís Puig


Fix ablak. 50x180 cm (Rendelhető méretek: szélesség 50-54 cm, magasság 175-184 cm.) New Balance 85 profilból - Fix ablakok\n35.065 Ft (27.610 Ft + ÁFA)\nProfil színösszetétele: Fehér kívül-belül Kívül színes, belül fehér +7.715 Ft Színes kívül-belül +12.344 Ft\nTermék címkék: 50x175, 50x176, 50x177, 50x178, 50x179, 50x180, 50x181, 50x182, 50x183, 50x184, 51x175, 51x176, 51x177, 51x178, 51x179, 51x180, 51x181, 51x182, 51x183, 51x184, 52x175, 52x176, 52x177, 52x178, 52x179, 52x180, 52x181, 52x182, 52x183, 52x184, 53x175, 53x176, 53x177, 53x178, 53x179, 53x180, 53x181, 53x182, 53x183, 53x184, 54x175, 54x176, 54x177, 54x178, 54x179, 54x180, 54x181, 54x182, 54x183, 54x184, ablak, fix, Hevestherm, műanyag, New Balance 85, nyílászáró


IB3N | La Setmana de Música Antiga reestrena el primer oratori que sonà a les Balears\nIB3 Notícies > cultura > La Setmana de Música Antiga reestrena el primer oratori que sonà a les Balears\nLa seva vuitena edició arrencarà aquest dijous a la Colònia de Sant Pere\nLa setmana de Música Antiga de la Colònia de Sant Pere continua creixent. Enguany, en la seva vuitena edició, programa fins a 8 concerts i 14 activitats. Entre el més destacat, figura la recuperació del primer oratori que es va interpretar a les Balears, l’any 1717.\nSona un fagot clàssic original britànic, del segle XIX. A partir de dijous, instruments com aquest seran protagonistes de la vuitena edició de Setmana Setmana de Música Antiga de la Colònia de Sant Pere.\nEntre els reclams d’enguany, hi figura la recuperació de “L’oratori la Gloria de los Santos”, de Pere Rebassa. Una composició que tornarà a sentir-se a Mallorca 300 anys després de la seva estrena, gràcies a què s’acaba de recuperar la partitura original.\nA la Setmana de Música Antiga hi participen tant valors emergents locals, com músics consagrats. Dimarts 23, per exemple, actuarà tota una llegenda: Hopkinson Smith, reconegut internacionalment com el descobridor del llaüt renaixentista i dels instruments de corda polsada.\nA la Colònia de Sant Pere també es programaran concerts de vents, d’orgue, de cordes i de polifonies tradicionals, a més de conferències i projeccions de cinema. Entre les propostes, el documental “Veus de la Mediterrània”, que copsa la diversitat de les melodies que sonen a llocs com Tunis, el Caire, Marsella o Formentera.


City Park Hotel Hachinohe Aomori Japó - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n5-5　Ooaza Banchou, Hachinohe, Aomori, Japó, 031-0031 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a City Park Hotel Hachinohe?\nMés informació sobre City Park Hotel Hachinohe\nDissenyat tant per oci com per negoci, City Park Hotel Hachinohe està situat idealment a Hachinohe; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Tota l'emoció del centre de la ciutat és només a 1 Km. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Aomori. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, servei de neteja diari, bugaderia, recepció 24 hores, Zones públiques amb Wi-Fi són només algunes de les comoditats que fan que City Park Hotel Hachinohe sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nCity Park Hotel Hachinohe té 96 habitacions, totes amoblades amb gust per tal d'oferir comforts com televisió de pantalla plana, penjador de roba, te inclòs, llençols, tovalloles. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. City Park Hotel Hachinohe és una elecció inteligents per a viatgers a Aomori, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


Vallesos 4 - Carpeta - De les Arenes a Montserrat\nLes màquines que treballaven en el dragatge de la riera de les Arenes van ser claus per restablir la comunicació entre els barris de Terrassa i fins per netejar de neu la carretera que duia fins al monestir de Montserrat\nSanti Rius (text)\t, Arxiu Municipal Ajuntament de Terrassa (AMAT) (fotografies)\nJust tres mesos després de la tràgica riuada del 1962, paradoxalment, algunes de les màquines que treballaven en el dragatge de la riera de les Arenes, a Terrassa, van acabar sent claus per treure dels carrers la neu caiguda el dia de Nadal i per restablir les comunicacions amb les barriades de la ciutat que havien resultat més afectades pels aiguats. Una maquinària que, a més, no només va resultar útil per Terrassa sinó que, conduïda per Roman Duran Moreno, fins i tot es va fer servir per netejar de neu la carretera que portava fins al monestir de Montserrat.\nDe fet, la nevada iniciada poc després de la mitjanit de Nadal, pràcticament coincidint amb la celebració de la Missa del Gall, no va parar durant tota la nit i el temporal va continuar durant tot el dia 25 fins a primeres hores de la nit, acompanyat a estones per espectaculars trons i llampecs.\nLa nevada va provocar una capa de més de 50 centímetres a la ciutat, que va arribar als 80 centímetres en carrers orientats d’est a oest, i ja era impossible que els vehicles poguessin moure’s.\nTot va deixar de funcionar\nMoltes cases es van quedar sense subministrament d’aigua en gelar-se les canonades i alguns barris van romandre sense llum elèctrica durant força temps. Tots els establiments públics i sales d’espectacles van haver d’estar tancats, fet inusual en aquesta diada que normalment feia que estiguessin plens.\nEls trens van deixar d’arribar a partir del migdia i tampoc no funcionaven els taxis, els serveis de transports públics ni els serveis funeraris.\nMolts barris de la ciutat van quedar aïllats i només mitjançant jeeps i esquiadors de les entitats excursionistes de la ciutat es va aconseguir fer arribar ajut als barris més apartats.\nEl caos va ser tan gran que la Creu Roja va decidir muntar un servei d’ajut als mateixos pòrtics de l’Ajuntament i es va donar el cas que nou dones que estaven de part aquella matinada no van poder ser traslladades amb les ambulàncies a les clíniques de la ciutat. Sis van haver d’arribar-hi a peu ajudades pels seus familiars, mentre que una d’elles, que no va tenir temps d’arribar-hi, va donar a llum a casa d’uns veïns que la van acollir.\nEl dia de sant Esteve va fer un sol magnífic i això va fer que molts terrassencs sortissin al carrer a gaudir de l’espectacle de la ciutat nevada. La majoria de fotografies que es conserven d’aquest fet van ser fetes el dia 26. Molts carrers amb pendent es van convertir en improvisades pistes d’esquí i de trineu.\nSortir al carrer aquell dia, però, tenia els seus perills, ja que si un es lliurava d’una baralla de boles de neu havia de vigilar de no fer una relliscada a les zones on la neu trepitjada ja s’havia gelat.\nFins als dia 27 no van poder començar a circular els primers autobusos i es va poder reiniciar la recollida d’escombriaires (que parcialment encara es feia amb carros arrossegats per cavalls). Aquell mateix dia va quedar oberta al trànsit la carretera de Montcada fins a Sabadell i fins a les onze del matí no va arribar el primer tren per la línia dels Catalans, mentre que els trens del Nord encara mantenien el seu servei interromput.\nNeu també a les andanes\nQuan els treballadors de la RENFE es van decidir a netejar de neu les vies del tren, no van tenir cap altra pensada que posar-la a les andanes, cosa que va fer que es gelés i fes pràcticament impossible que la gent pogués arribar als vagons dels trens, que des del dia 28 ja van començar a arribar a la ciutat.\nUna cosa semblant va passar en carrers ben cèntrics. A algú se li va ocórrer retirar la neu del carrer de Sant Pere i de la Font Vella i dipositar-la al carrer de la Palla, de manera que transitar per aquest carreró resultava com fer una excursió pels Alps.\nQue el dia de Nadal molts cotxes van quedar atrapats per la nevada, en dóna fe en Ricard Font, que amb una excavadora de la casa Segués Donadeu –del seu sogre– va anar amb un xofer a rescatar un amic. Durant el trajecte, però, van aprofitar per treure algú altre de la dificultat i recorda que això li van gratificar amb “unes bones propines”.\nDe fet, d’anècdotes, la nevada en va deixar un munt. Un altre terrassenc, en Josep Badrenas, que tenia la promesa de Matadepera, va haver de sortir del cinema del poble cames ajudeu-me. La vigília de Nadal, després de dinar, van anar al cinema del poble (ara ja no n’hi ha, a Matadepera) i a mitja sessió varen parar la pel·lícula per anunciar que els que eren de Terrassa marxessin de seguida. Els van assegurar que si esperaven al final no podrien arribar a casa per la nevada que queia, ja que el bus procedent de Terrassa ja no havia pogut pujar. “El fet és que érem dos o tres els que teníem la promesa a Matadepera i tots vàrem marxar a peu cap a Terrassa en plena nevada”, explica amb un somriure en Josep Badrenas, mig segle després.\nEn Francesc Clua, membre de l’Agrupament Escolta Mossèn Norbert Font i Sagué, recorda que a ells els va passar una cosa semblant, ja que estaven celebrant la Missa del Gall a Vacarisses i els qui van decidir tornar amb els cotxes amb prou feines van poder arribar a Terrassa aquella mateixa nit. Per la seva part, els que van decidir esperar que finalitzés la nevada, no van poder tornar a casa fins al cap d’un parell de dies.\nEl fotògraf Joan Casamada explicava uns anys més tard de la nevada que gent que tenia esquís havia pujat fins a l’estació de la renfe (del Nord) i que des d’allí baixava esquiant fins a la Plaça Vella (Plaça Major en aquells anys). També mostrava com s’havia esquiat per la carretera de Matadepera i per la carretera de Montcada, des de les Quatre Carreteres fins al pas a nivell de la Rambla, a través d’una filmació on es veia una escultura feta de neu, que pel que deia es va conservar un bon grapat de dies.\nEl dia 28 de desembre, dia dels Innocents, a Terrassa va córrer la notícia que l’estany del Parc de Sant Jordi estava gelat i que s’hi podia patinar. Molta gent s’ho va creure i es va emportar una bona decepció, ja que els únics que estaven gelats, però de fred, eren els dos cignes de l’estany.\nLa nevada va servir per fer una esquiada al carrer de Topete. Foto: Fèlix Carol. Ajuntament de Terrassa, Arxiu Municipal. Reg: 10-F11-083645.\nCom si es tractés d’una estació d’esquí, Vista Alegre va rebre una bona colla d’esportistes. Foto: Carles Duran. Ajuntament de Terrassa, Arxiu Municipal. Reg: 10-B90-058808.\nJoves jugant amb la neu, al carrer Arquímedes. Foto: Carles Duran. Ajuntament de Terrassa, Arxiu Municipal. Reg: 10-B90-058829.\nSota les faldilles de la taula del braser\nJo llavors tenia només cinc anys i recordo que feia molt de fred. Com que les cases no estaven prou preparades per aquestes temperatures, vàrem encendre el braser que teníem sota la taula rodona, a més d’una estufa de petroli que feia molta pudor. A mi m’agradava molt jugar sota les faldilles de la taula del braser, tot i que la mare em renyava, ja que deia que hi havia hagut casos de nens que s’havien mort intoxicats pels gasos de la combustió del carbonet –de la terregada, en dèiem.\nA casa, l’avi Jaume i la iaia Angelina havien arribat el dia abans per celebrar el Nadal i per aquest motiu nosaltres vàrem poder passar les festes amb tota la família. Com que la neu va tardar a fondre’s, els avis van haver de quedar-se uns dies a viure amb nosaltres, ja que tornar a la seva llar resultava molt perillós perquè moltes voreres estaven totalment gelades.\nA moltes cases de Terrassa hi havia pous d’aigua i, a casa, el pare i l’avi, mentre anaven netejant la neu que havia cobert el pati, l’anaven tirant dins del pou i n’hi van tirar tanta que finalment va quedar ben ple.\nPer als més petits, la nevada que colgava els patis i els carrers suposava tota una festa, ja que poder jugar amb la neu era per nosaltres tota una novetat. Per a mi va ser la primera vegada que vaig tocar la neu.\nSanti Rius i Casas


QUE DIU QUE QUÈ?: Diu que 7 mesos després...\nDiu en Dani a les 19:34\nTenia constància i havia visitat la pàgina en memòria de la teva Julie, va ser commocionant, de cop un paio irònic, sarcàstic i amb bon sentit de l'humor autor d'un bloc que jo visitava, em desvetllava una tristor per una mort que jo suposava injusta com tantes morts prematures hi ha hagut a la meva vida.\nNo sabia que havia estat en un maleït accident de moto.\nAra, a pesar que fa molt poc que et llegeixo, rep una forta abraçada d'un que fa deu anys va neixer de nou, després d'un maleït accident de moto.\nSalut, força i ànims company...\n16 d’abril de 2008 a les 23:15\nGràcies, company! Felicitats per la sort que devies tenir fa 10 anys. Sé de què parlo, jo vaig tornar a néixer fa 7 mesos...\nÉs inimaginable l'intens dolor que vivim aquells que vam tenir la sort de conèixer la Julie. Era una noia senzilla, intel·ligent, empàtica... què puc dir?\nNomés ens queda un consol que és celebrar cada dia la immensa sort que vam tenir de poder compartir moments màgics amb la Julie... i en Dani. Us estimo molt (ja ho sabeu!).\nÀnims Dani, ja saps que ens tens molt aprop!\n17 d’abril de 2008 a les 15:33\n"Nen nani" Potser és la primera vegada d'ençà l'accident que brollen dels teus llavis paraules de dolor...com d'heroic has estat!\nT'enviem una abraçada d'aquelles tan tendres i grans per encoratjar-te. Continua valent i sempre endavant.\n17 d’abril de 2008 a les 22:46\nMaleïts accidents de trànsit.\nRep des d'aquesta part de la península una forta abraçada :)\nD'uns fets tan tristos, l'única cosa positiva que se'n pot treure és confirmar i adonar-te'n més clarament de com d'important i necessària és la gent que val la pena. Gràcies per les respostes, els mails i tot plegat!\n18 d’abril de 2008 a les 22:49\nGràcies per visitar el meu bloc. Gràcies per deixar-me conèixer el teu i més amb un escrit tan dur com tendre, tan dolç i tan ple d'amor. És difícil de trobar escrits tan humans i tan sentits com el teu en aquest món. Ànims i una abraçada.\n19 d’abril de 2008 a les 0:01\nVaig arribar al teu blog perquè visites el meu.\nAquest escrit m'ha deixat glaçada i amb la pell de gallina. També he patit pèrdues per accident de moto, un parell, encara que no tan properes.\nM'has deixat sense paraules per contestar aquest post. Admiro la teva fortalesa a l'hora d'afrontar tot això...no sé què més dir-te, la veritat. Tant sols dir-te que encara que ens veiem poc em tens pel què faci falta.\n19 d’abril de 2008 a les 14:42\nGràcies de nou :) Núria, Mallerenga, benvingudes! Xenofílic, tot i veure'ns poc, ets dels que d'una manera o altra sempre hi són i hi pots comptar.\n19 d’abril de 2008 a les 20:22\nTots vam voler fer-te costat en aquesta trobada amb en John i la Bonnie, però vas ser tu qui més va estar a l'alçada d'una situació que ningú hauria de viure... Ells també estan orgullosos de tu, nen\n21 d’abril de 2008 a les 23:19


‘ OneZoom’ l’Arbre de la vida digital per conèixer l’origen de les espècies - W!ALDIA\n‘OneZoom’ l’Arbre de la vida digital per conèixer l’origen de les espècies\nCientífics britànics i nord-americans han creat el primer arbre de la vida digital, una pàgina web en la qual es poden consultar les relacions entre milers d’espècies animals i remuntar-se fins als avantpassats comuns comuns dels quals provenen.\nEl projecte, anomenat ‘OneZoom’pretén agrupar totes les espècies vives de les que es té coneixement, un objectiu per al qual caldrà esperar encara uns quants anys. De moment ja s’ha aconseguit reunir fins a 5.200 espècies i en un futur s’espera completar aquest mapa digital amb totes les altres, així com amb fotografies dels éssers vius o dels seus fòssils.\nDes que Darwin publiqués el 1859 la seva teoria de l’evolució en L’origen de les espècies, els biòlegs han treballat en l’elaboració de mapes arboris que permetessin relacionar totes les espècies, però el gran volum d’informació disponible dificultava el disseny d’aquests esquemes sobre el paper. Ara, les noves tecnologies han permès fer aquest mapa interactiu que facilitarà l’estudi de l’evolució de la vida i permetrà observar amb més detall les ramificacions de les espècies des que el primer organisme viu va aparèixer sobre la Terra.\nLa tecnologia utilitzada pels mapes digitals, que permeten apropar-se i allunyar-se sobre un punt determinat, va inspirar als experts per elaborar aquest arbre de la vida interactiu, la interfície emula la de Google Earth.\n“OneZoom” està dissenyat en forma d’arbre frondós, amb un tronc robust que representa les primeres etapes de la vida a la Terra, que es va ramificant a mesura que les espècies es diversifiquen i que compta amb un gran nombre de fulles amb la informació pròpia de cada ésser viu.\nEn fer zoom sobre un animal, planta o organisme, es despleguen dades com el temps que ha passat des de la seva aparició, el risc d’extinció que pateix, el nombre d’exemplars que queden o una llista d’enllaços a pàgines d’Internet amb més informació.\ndilluns, 22 d'octubre de 2012 - categoria: natura, projectes, webs | comentaris tancats


messa | Mataró Ràdio\nescola GEM, messa, tub verd, Societat\nL'escola GEM s'ha connectat al Tub Verd. Les obres d'adequació i connexió ja s'han inaugurat, en un acte de presentació inclòs en el 50è aniversari del centre educatiu. D’aquesta manera, l’escola GEM s’ha sumat als 17 equipaments públics que estan connectats a la xarxa local de distribució de calor...\ngas natural, messa, tub verd, Societat\nGas Natural Fenosa compra un 51,1% de l’empresa Mataró Energia Sostenible, MESSA, per 3,96 milions d’euros. El president de MESSA i d’Aigües de Mataró, Miquel Rey, ha explicat que aquesta operació “no només garanteix la solvència i el desenvolupament del Tub Verd, sinó que a més assegura la...


Hotel RON Mikulasovice República Txeca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nc.p. 5, Mikulasovice, Mikulasovice, República Txeca, 407 79 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Hotel RON és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Mikulasovice. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHotel RON també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Mikulasovice. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix magatzem d'equipatge, instal·lacions per a reunions i banquets , restaurant, visites turístiques, àrea de fumadors.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de esquí, jardí. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Hotel RON no troba competidors en cap categoria.\nTots els tipus de viatgers (38) Parelles (16) Viatgers en solitari (2) Famílies amb infants petits (5) Famílies amb infants grans (2) Grups (13)


Radiogramola – Fes Ta Festa – La cultura popular a la ràdio i a internet\nCrec que avui hauré d’explicar dues coses per acabar explicant-ne una tercera i tot plegat no seran tres sinó una de sola. Ara ja l’he desconcertat, senyor Ventura, a que sí…\nCom sempre, ho acabarà entenent tothom, però crec que cal donar una informació prèvia abans d’entrar en matèria, sap? Quan és possible, m’agrada explicar l’origen de les coses, sobretot d’aquelles que aparentment tenim oblidades, o de les que ens són tan habituals que no ens parem a pensar-hi… Ja veurà!\nEncara no fa cent anys es realitzava a l’estat espanyol la primera emissió, en proves, d’una emissora de ràdio legalment constituïda. Era l’anomenada “estación radiodifusora eaj1 de emisiones Radio Barcelona“. Això succeïa el catorze de novembre de l’any 1924 a dos quarts de set de la tarda i la veu que se sentia era de Maria Sabater, treballadora de Radio Barcelona, secretària i durant cinc anys, també locutora. Segons les cròniques, només una setmana més tard d’aquella data, a Barcelona hi havia ja 80.000 aparells receptors de ràdio, repeteixo, 80.000 aparells receptors de ràdio!\nEl que nosaltres coneixem com a “la ràdio” o “les ràdios” que teníem o potser encara tenim a casa, no són més que captadors, receptors d’un senyal emès des d’un lloc concret a una freqüència determinada. És per això que anomenem “emissores de ràdio” aquelles entitats públiques o privades que emeten un senyal de radiodifusió. Aquesta revolució en l’àmbit de la comunicació de masses va suposar també i des del primer moment, una ampliació del lèxic que utilitzaven i utilitzem. Paraules com emissora, radiodifusió, antena, freqüència, sintonitzar, interferència, freqüència modulada, i ja aleshores també cobertura, tan habitual avui mateix, van entrar a les nostres vides com un tren d’alta velocitat tan ràpid que si hagués d’explicar la ràdio d’ara mateix tot seria molt diferent… Aquest programa n’és la prova.\nEn aquell moment, però, van aparèixer aparells receptors de prestigioses marques que garantien una millor recepció d’emissores, però també oferien una reproducció perfecta del so mitjançant altaveus cada cop millors. Va ser una eclosió l’interès a tenir i escoltar una ràdio. A Barcelona, l’any 1931 es crea la primera escola del país per aprendre a muntar i reparar ràdios, la Escuela Radio Maymó, que va formar a milers de persones que volien enfocar les seves vides professionals en aquest àmbit, que també va incorporar un nou lèxic al nostre dia a dia: làmpades, vàlvules, condensadors, potenciòmetres, resistències, cables d’antena…\nPer seguir amb el secret d’avui, també necessito comentar-vos l’aparició d’un altre aparell: el “gramòfon”, patentat per Emile Berliner el 1887, que reproduïa els sons enregistrats en un disc pla, a diferència del fonògraf que gravava sobre un cilindre. Inicialment, aquests discs s’enregistraven utilitzant una espècie de torn que gravava en espiral fent incidir una agulla de safir o diamant sobre el disc a gravar, creant uns microsolcs a diferent alçada, segons el so que captava. Per això, als discs també se’ls coneixia com a “microsolcs”, “microsurcos” en castellà.\nEn un primer moment els gramòfons eren accionats a mà, però no van tardar a dissenyar un motor que ho faria tot més fàcil. Com a conseqüència, també se’ns van incorporar al lèxic paraules com “botzina”, “agulla”, “plat”, “disc”, “microsolc”, referint-se al gramòfon… Els primers discs comercials eren fabricats a partir de l’ebonita, un material plàstic extret del cautxú, fins a l’aparició del vinil als anys 30. També se’ls anomenava discs fonogràfics. Aquests discs se’ls coneixia segons el seu diàmetre, LP o SP (long play o single play, en anglès…), o bé per les revolucions, les voltes que donava per minut (rpm). Així, els més habituals eren els de 78, 45 i 33 rpm.\nI finalment, la radiogramola va ser la combinació perfecta entre els dos aparells que he comentat avui: Va aparèixer cap als anys 30 i eren el primer pas per avançar en la compactació de diversos aparells reproductors de so. No eren altra cosa que un moble tancat contenint un aparell receptor de ràdio i un gramòfon alhora, això si, sense la botzina exterior, ja que incorporava uns altaveus força més evolucionats que la coneguda botzina dels gramòfons. Quedava visible només el plat on giraven els discs i el frontal del receptor de ràdio. Així doncs, també vàrem incorporar a la nostra vida just en aquest moment, la paraula “tocadiscs” que faria fortuna durant un grapat de dècades.\nI aquesta radiogramola que avui us comento, és d’aquells objectes o aparells recentment incorporats a les col·leccions del museu. De fet, no és fins al 2004 que s’adquireix als Encants de Barcelona per formar part d’una exposició, tot i que finalment no va formar-hi part. Però no va ser una mala adquisició, ans al contrari.\nAls anys 30 y 40, de radiogramoles n’hi havia de marca Philips, RCA, Westinghaus, Magestic, Kolster… i d’una marca, Olympic, que ja incorporava un televisor! Als que ja tenim una edat, són unes marques que ens són molt familiars… La que vàrem adquirir per al museu és marca Rexon, datada als anys 40 del passat segle, de la qual només he trobat algunes referències al diari LA VANGUARDIA. Però no seria estrany no trobar-ne. Hi va haver, a més de les grans marques, molts d’aquests aparells muntats de fabricació casolana utilitzant components de recanvi per a reparacions, imitant els dissenys i tecnologia forana, com més tard es va fer amb els televisors…\nActualment, si no és pel gust a les coses antigues, ja no existirien les radiogramoles. Però d’un temps ençà hi ha una certa moda per recuperar de l’oblit antics aparells, i se’n fabriquen amb tecnologia actual imitant els vells models, de manera que fins i tot se’ns ha incorporat també una nova paraula, l’estil “vintage”, en anglès i tot, per donar-hi més rellevància, que potser seria “l’estil clàsic”, en català. Com deia el poeta romà Publi Virgili, en un vers del tercer llibre de les seves Geòrgiques l’any 29 abans de Crist… “tempus fugit” o més exactament “Sed fugit interea, fugit irreparabile tempus” , però de vegades sembla que torna… senyors, quina llatinada..!


Trias vol que la connexió dels tramvies passi per la Sagrada Família\nElecció d'una infraestructura polèmica\nRecoder veu difícil sufragar l'obra i el regidor assumeix que podria no fer-se en aquest mandat\nL'alcalde advoca davant el Govern per la ruta del carrer de Provença, que uneix el temple i la Pedrera\nDissabte, 14/04/2012 | Actualitzat a les 04:11 CEST\nXavier Trias va desfullar ahir la margarida. Entre els dos traçats proposats per la Generalitat per enllaçar les dues actuals xarxes del tramvia, per la Gran Via o bé travessant l'Eixample pel carrer de Provença, l'alcalde va afirmar que preferia la segona. I tal com va avançar EL PERIÓDICO fa unes setmanes, el recorregut del carrer de Provença inclou el seu pas per davant de la Sagrada Família i un gir complicat pel carrer de Cartagena fins a desembocar a la mateixa plaça de les Glòries. El recorregut escollit per Trias és el més pròxim a l'avinguda Diagonal, sense trepitjar-la només per travessar-la, i, a més, crea una espècie de llançadora entre les dues principals icones d'Antoni Gaudí, la Pedrera, al passeig de Gràcia, i el temple, entre els carrers de Marina i Sardenya. Un atractiu turístic més: entrada als dos edificis i bitllets al tramvia en un paquet oferta. No es pot passar per alt, ni que sigui només com una menció, la tremenda ironia del destí, tenint en compte la manera com va morir l'arquitecte reusenc.\nL'ajuntament, segons va dir l'alcalde després d'una conferència al Cercle d'Economia, es va reunir ahir mateix amb la Conselleria de Territori a la qual va demanar que estudiï el cost d'unir les xarxes del Trambaix i el Trambesòs per Provença. «És inútil fer més passos sense tenir el projecte», va explicar Trias. Aquesta ruta va des de la plaça de Francesc Macià per Urgell fins a Provença, via que no deixa fins a Cartagena. Allà segueix en direcció al mar fins a arribar a la mateixa plaça de les Glòries.\nEL 'COLZE' DE GRAN VIA / Si l'opció desitjada té dos girs a 90 graus\n-tota una dificultat tècnica-, l'altra opció només en té un, el colze que forma el mateix carrer d'Urgell\ni la Gran Via. En aquesta opció la dificultat màxima consisteix no tant a fer passar el tramvia per la Gran Via als voltants de Glòries, que sí que sembla possible, com evitar que el conjunt de vies i de rampes de sortida del túnel viari de la plaça formin una barrera poc agradable per als veïns.\nNo és l'únic motiu pel qual el traçat de la Gran Via perd punts: a més és redundant amb alguns trams de la L-1 i L-2 del metro i amb una de les futures línies de Retbus, la malla reticular d'autobusos que, en principi, s'ha de posar en marxa a la tardor vinent.\nPer cert, a la pregunta sobre què escolliria, si només pogués quedar-se amb un, entre el Retbus i el tramvia, l'alcalde va escollir la malla d'autobusos. ¿Per alguna raó de mobilitat? No. «És més barat». Benvinguts a la Barcelona del 2012.\nPer cert, aquells que s'enganxin tard al culebró de la unió dels tramvies potser en trobaran a faltar una tercera. La més òbvia. Enllaçar per l'avinguda Diagonal. Aquesta opció és anatema per a Trias, que no vol ni acostar-se on va caure Jordi Hereu amb la seva famosa consulta sobre la reforma de l'avinguda. PSC i ICV-EUiA defensen la ruta encara avui.\nAixò sí, no obstant, per qüestions tècniques, tampoc l'evita del tot. La cruïlla de Provença amb la Diagonal, i el sistema semafòric actual que ordena el trànsit del carrer de Girona, a més de les dues que es creuen, promet emocions fortes.\nFER NÚMEROS / I és que, conscient que els recursos per construir el nou tram no els posarà l'ajuntament, Trias va deixar clar que, per tant, no domina els temps del projecte. Per aquesta raó, no va descartar que la posada en servei del tram es porti a terme en el pròxim mandat municipal. «S'hauran de fer números per veure les decisions», va sentenciar l'alcalde.\nEl que sí que sembla que ha fet els números és el conseller de Territori, Lluís Recoder, que va xifrar entre 18 i 23 els milions de l'aportació anual a la concessionària (que faria l'obra). Cosa que el va portar a dir ahir que feia el pla «molt difícil de realitzar», sobretot per la dràstica caiguda de l'aportació de l'Estat a l'Autoritat del Transport Metropolità.


ReusDiari.cat | Vandellòs i l'Hospitalet presenta el programa d'actes per Sant Jordi\nVandellòs i l'Hospitalet presenta el programa d'actes per Sant Jordi\nLes diverses activitats tindran lloc entre el 21 i el 23 d'abril\nLa plaça Catalunya acollirà un ball de sardanes. | ReusDiari.cat\nL'Ajuntament de Vandellòs i l'Hospitalet ha presentat el programa dels actes amb motiu de Sant Jordi. Les diverses activitats, moltes encarades al públic infantil, tindran lloc entre el 21 i el 23 d'abril i comptaran amb la cultura com a eix transversal. El divendres 21 es podrà assistir a un taller per a nens al Centre Cultural Infant Pere de l'Hospitalet, que donarà el tret de sortida a les celebracions amb motiu de la Diada.\nEl dia 22 d'abril se celebra la quinzena edició de l''Acordionada', celebració organitzada per l'Associació Catalana d'Acordionistes i l'Escola Municipal de Música. Aquesta agrupació, fundada l'any 1998, aplega cada any al voltant de 90 acordionistes de diferents agrupacions musicals. El 23 comptarà amb diverses activitats infantils, com ara jocs o tallers que tindran lloc a la plaça Berenguer d'Entença. Per als adults no faltaran els estands de roses i llibres a la plaça Drs. Gil Vernet de Vandellòs i també a la plaça Catalunya de l'Hospitalet de l'Infant, on a les sis de la tarda se celebrarà un ball de sardanes.


Maig | 2016 | País Valencià, Segle XXI\n31 Maig 2016 · 0 Comments · Redaccio\nGustau Muñoz No, no m’estic referint als habituals exabruptes antifusterians que varen sovintejar en un temps no tan llunyà i que tant varen enterbolir l’atmosfera d’aquest País. Tot plegat era el producte d’un…\n30 Maig 2016 · 0 Comments · Redaccio\nUn model econòmic insostenible\nBorja de Riquer Fa uns dies aquest diari informava fil per randa de la impressionant caiguda de les inversions públiques a Espanya. El problema, però, no és només que ara s’inverteixi molt menys…\n28 Maig 2016 · 0 Comments · Redaccio\nEls Serrans: una joia del País\nEls Serrans. Joies a l’angle obscur del País o una jornada (i mitja) particular Josep Sorribes i Octavi Vila Seguint l’objectiu que ens vam plantejar en este treball, hem repassat moltes vegades el…\n27 Maig 2016 · 0 Comments · Redaccio\nViure en el país, viure del país\nFerran Garcia-Oliver A la gent guapa de «l’Assemblea de Joves de la Serra de la Mariola» L’altre dia vaig tenir l’oportunitat de visitar Alfafara, el poble del Comtat ben a prop…\n26 Maig 2016 · 0 Comments · Redaccio\nJoan B. Culla Tot i que encara falten quatre setmanes perquè comenci formalment, ja és evident quin serà el tema central de la campanya per a les eleccions generals del 26 de juny:…\n25 Maig 2016 · 0 Comments · Redaccio\nL’espoli fiscal serà legal, però no és ni just ni legítim\nPlataforma pel Dret a Decidir del País Valencià Des de la Plataforma pel Dret a Decidir del País Valencià, PDaD, manifestem el nostre rebuig a la sentència del Tribunal Constitucional, que ha …\n24 Maig 2016 · 0 Comments · Redaccio\nUna carta sobre L’Espill 51\nBenvolguts amics i amigues, L’Espill arriba al número 51 amb un canvi notable en la presentació general de la revista, la coberta i la maqueta interior. Es tractava de renovar l’embolcall de la…\n21 Maig 2016 · 0 Comments · Redaccio\nEl “govern del canvi” i el canvi del model econòmic\nGustau Muñoz El País Valencià es troba, en termes socioeconòmics, en una situació sense precedents en la història contemporània. S’ha convertit en una comunitat pobra, en relació al conjunt de l’Estat, encara que…\n20 Maig 2016 · 0 Comments · Redaccio\nPresentació de L’Espill 51 a Gandia, divendres 3 de juny\nPresentació de L’ESPILL 51 <<Nova maquetació, noves seccions, dossier sobre els Països Catalans, Obra de Perejaume>> Presenta: Maria Josep Escrivà, escriptora Intervindran: Pau Viciano, Ferran Garcia-Oliver i Gustau Muñoz Divendres, 3 de juny…\nLa història són ruïnes\nFerran Garcia-Oliver A hores d’ara dir que Martí Domínguez és un dels nostres valors literaris més sòlids potser és una obvietat. Però com que en el camp sembrat de mines de la literatura…


Dearborn (Michigan) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n42° 18′ 41″ N, 83° 12′ 49″ O / 42.311331°N,83.213481°O / 42.311331; -83.213481Coord.: 42° 18′ 41″ N, 83° 12′ 49″ O / 42.311331°N,83.213481°O / 42.311331; -83.213481\n48120–48128, 48120, 48123, 48125 i 48127\nDearborn és una ciutat ubicada al Comtat de Wayne, Michigan, Estats Units d'Amèrica. Té 98.153 habitants segons el cens del 2010 i amb una densitat de 1549,7 per quilòmetre quadrat. Es troba a la zona metropolitana de Detroit, i a uns 140 quilòmetres per carretera de la capital de l'estat, Lansing. L'actual alcalde és John B. O'Reilly, Jr. Dearborn se la coneix per ser la ciutat on va néixer Henry Ford, creador de la Ford Motor Company.\n↑ (anglès) «Dearborn (city) QuickFacts Arxivat 2014-01-04 a Wayback Machine.». Oficina del Cens dels Estats Units. [Consulta: 29/11/2011.]\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Dearborn\nCiutat de Dearborn (anglès)\nCambra de Comerç de Dearborn (anglès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Dearborn_(Michigan)&oldid=27725957»\nComtat de Wayne (Michigan)\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 6 jul 2021 a les 14:46.


¿Per què 'La isla de las tentaciones' és la gran addicció mil·lennista?\n09 de d’octubre del 2020. Actualitzada 10 de d’octubre del 2020 a les 12:08\nQue 'La isla de las tentaciones' és el 'boom' televisiu més gran del 2020 ningú ho posa en dubte. En l'edició anterior, amb el capítol final, Mediaset va aconseguir una de les seves millors dades de la història: gairebé quatre milions d'espectadors. I aquesta va ser només l'última fita d'una temporada d'èxits, sent líder d'audiència en cada episodio, un patró que s'ha repetit en la segona, estrenada fa poc.\nAcompanyat de les seves increïbles audiències, arriba tot un món de mems, vídeos, articles i 'podcasts'. 'La isla de las tentaciones' s'ha apropiat de tots els espais, i és capaç de generar conversa i interès entre les franges d'edat que havien renunciat a la televisió convencional, les generacions mil·lennista i Z. ¿Per què? L'explicació «es deu a molts factors», afirma Andrea Gumes, conductora del programa 'Tardeo' en Radio Primavera Sound, que considera aquest èxit com «un petit miracle televisiu que ni tan sols els creadors del programa es podien imaginar». ¿Quins ingredients estan fent possible el fenomen?\n1.- El morbo, aquest factor d'èxit\nHo descrivia així l'escriptor Antonio J. Rodríguez: «Ibsen, Strindberg o Bergman escriuen personatges que sempre sembla que s'ofeguen en un got d'aigua: el seu drama revela les absurdes lleis del matrimoni religiós. Passa igual a 'La isla de las tentaciones', que és com 'Casa de nines'... però en un capitalisme completament alienat». És a dir, és com deformar els nostres fracassos i contradiccions amoroses en un mirall de fira i així treure'n conclusions.\nEl programa genera interés i conversaentre les franges d'edat quehavienrenunciat ala teleconvencional\nD'aquestes hipèrboles romànticas, que no són més que un recopilatori de conductes nocives molt variades (la màgia del càsting), n'aprendrem molt. Més que res, que tots podem arribar a caure-hi, en una mesura o una altra. Així ho veu la sexòloga María Esclapez, que esmicola la toxicitat dels participants en unes reflexions que s'han fet virals a Twitter i Instagram, i la sexòloga i terapeuta de parelles Nuria Jorba, que en l'edició anterior va analitzar en diversos mitjans els errors emocionals dels protagonistes.\nVeure aquesta publicació a Instagram ⚠SÍGUENOS PER A MES MEMS @memes.islatentaciones ⚠ Síguenos!!! @memes.islatentaciones @memes.islatentaciones @memes.islatentaciones #laisladelastentaciones #laisladelastentaciones2 #lidlt #laislahavuelto #vuelvenlastentaciones #madiaset #telecinco #gh #cuatro #lidlt2020 #tentacion #tentaciones #meme #memesespañol #memes #dorothy #elisa #pablo #lester #angel #melyssa #tom #inma #melodie #cristian #liseth #lia Una publicació compartida de Memes Isla De Las Tentaciones (@memes.islatentaciones) el 8 oct, 2020 a les 4:08 PDT\n«Mostramos un amor idealitzat, poca gent visibilitza els seus problemes i això fa que creguem que estem sols davant les nostres disfuncionalitats», assegura Jorba. Però 'La isla de las tentaciones' ha donat la volta a aquesta dinàmica. L'especialista ho compara amb l'efecte 'Cuore' dels últims 2000, que, ensenyant les imperfeccions de les famoses, obria el meló dels impossibles estàndards de bellesa. «Aquest programa demostra que totes les persones (gairebé) anònimes tenim problemes. Obre la conversa de molts temes silenciats, com la gelosia, la monogàmia o les banyes. Gràcies aquestes terceres persones debatem les nostres inquietuds, però sense haver d'exposar la nostra vida privada», continua.\nComo vull estar versus com estic #LaIslaDeLasTentaciones5 pic.twitter.com/1K1nuFT1hv— b. (@musesoftragedy) October 7, 2020\nSegons les dues sexòlogues, 'La isla de las tentaciones' ha sigut una oportunitat d'or per debatre sobre salut romàntica, una cosa que Gumes considera essencial per cridar l'interès de les generacions més joves. Això sí, «encara podrien arriscar més. Té una perspectiva molt cis-hetero, molt normativa i tots els tios són uns 'machirulos' maltractadors», continua, «els falta adaptar-se més als temps d'ara», tot i que, com que reflecteix uns sentiments molt bàsics que podem arribar a viure tots, «ha aconseguit apel·lar a aquests públics».\n2.- Enganxa la conversa que genera\n-El segon factor que entra en joc és la conversa que genera. Per Ainhoa Marzol, col·laboradora en el mitjà 'mil·lennista' 'Código Nuevo' i en Radio Primavera Sound, entre d'altres, la màgia d'aquests programes és tot el contingut de xarxes que, de forma paral·lela, alimenta el 'show'. «Veure aquests 'realities' tu sol és … trist. No els veiem per la seva gran qualitat, sinó per la comunitat», assegura. En posa com a exemple 'Confianza ciega', programa en el qual es basa 'La isla de las tentaciones', emès a Antena 3 el 2002, que només va arribar a tenir una temporada perquè no va saber crear un fenomen social que li donés suport. «L'èxit està en la perfecta combinació entre tots dos», afegeix Gumes, recolzant aquesta tesi.\nEn el 'show' es poden veure els nostres fracassos i contradiccions amoroses com si fos un mirall de fira\nEn el 'show'\nLa xarxa social en la qual el programa ha tingut més vida ha sigut Twitter, amb una conversa «molt més interessant que la que hi ha a la tele», afirma. Gràcies a aquesta doble retransmissió, amb mems, diu que s'ho passa «millor que veient el programa»: «He arribat a plorar de riure». Cada xarxa social ofereix una cosa diferent, Twitter humor, Instagram xafardejar la vida dels que apareixen en el programa i TikTok una barreja de tot: en el hashtag #LaIslaDeLasTentaciones hi ha vídeos que van des de les paròdies fins als discursos feministes denunciant les violències masclistes que apareixen normalitzades en el programa.\n3.- Busca el riure, no el drama\nPerò, a més, si 'La isla de las tentaciones' ha aconseguit convertir-se en una mina de mems és perquè ha seguit el camí que van prendre programes com 'Granjero busca esposa' (2008) o 'Un príncipe para Corina…' (2013). «Són els primers 'realities' que es van fer per riure dels seus protagonistes. Buscaven el riure, no el drama, a diferència de 'Gran hermano'. 'La isla de las tentaciones', tot i que no va tan lluny, es permet deixar de tontos a molts i això genera mems», comenta Marzol.\nVer aquesta publicació en Instagram ⚠SÍGUENOS PER A MES MEMS @memes.islatentaciones ⚠ Síguenos!!!�� @memes.islatentaciones �� @memes.islatentaciones �� @memes.islatentaciones �� #laisladelastentaciones #laisladelastentaciones2 #lidlt #laislahavuelto #vuelvenlastentaciones #madiaset #telecinco #gh #cuatro #lidlt2020 #tentacion #tentaciones #meme #memesespañol #memes #dorothy #elisa #pablo #lester #angel #melyssa #tom #inma #melodie #cristian #liseth #lia Una publicació compartida de Memes Isla De Las Tentaciones (@memes.islatentaciones) el 7 Oct, 2020 a les 2:25 PDT\nEstà clar que el binomi sèries i xarxes és imprescindible per a un 'reality', perquè «una sola pantalla ja no dona entreteniment», assegura Gumes, posant d'exemple 'Operación Triunfo'. «Amb les xarxes socials van introduir la participació del públic a gran escala. La gent, a través del 'Canal 24 Horas' i Twitter, podien demanar als productors el que volien veure. Era una nova bidireccionalitat».\n«La màgia d'aquests programes és tot el contingut de xarxes que, demanera paral·lela, alimenta el 'show'», afirmaAndrea Gumes\n«La màgia d'aquests programes\nPer la periodista, això també demostra les carències de 'La isla de las tentaciones' i per què va ser un cop de sort per a Mediaset. «Va començar com un producte barat pel qual no apostaven gaire. I per això mai estaran prou agraïts a internet, que l'ha enaltit». Mediaset, segons Gumes, no ha fet res per alimentar aquest format digital, i els debats en són la prova: «Són molt antics, recorden l'època de 'Gran Hermano', amb els amics i familiars discutint. Aquesta mena de televisió va dirigida a un públic que veu la tele tot el dia i que s'està extingint».\nI que arribi un èxit tan espontani i excepcional significa una cosa més: té els dies comptats. Les dues periodistes coincideixen que aviat s'acabarà el 'hype', a mesura que el format sigui previsible i deixi de ser nou. Això sí, lliçó que s'ha de treure de 'La isla de las tentaciones' és que els 'realities' són un producte profitós i barat. Netflix ho sap des de fa temps, per això hi inverteix, ja sigui produint-los o directament comprant clàssics, com la saga 'Reial housewives' o 'Keeping up with the Kardashians'. «Amb alguns ja estan arribant a la genialitat», assegura Marzol mentre cita 'Selling Sunset', 'Too Hot to Handle' o 'Love Is Blind', produccions pròpies de Netflix que van arrasar a Twitter aquest any, “ però encara els queda camí”.\nNETFLIX APROFITA EL FILÓ. El reality 'Too Hot to Handle' tant arrasa en l''streaming' com a Twitter.\n4.- Esprem l'afartament del culte a la «cultura elevada»\nHi ha un últim factor que defineix aquesta època daurada del 'realities'. Els 'young adults', aquests mil·lennistes amb capacitat de consum i crítica, estan farts del «culte a la cultura elevada», com ho defineix Marzol. Ho demostren celebrant la cultura 'trash' dosmilera, amb la qual s'han criat i que va veure néixer 'realities' com 'Next' i 'Gandía Shore'. «És una mena de rebel·lió cap als valors carques, el pensament 'boomer' que una pel·lícula o sèrie només val la pena si és culta», conclou. Així que no, els clàssics ja no són només Hollywood. Ara, fins i tot el 'reality' 'The Simple Life' de Paris Hilton també forma part d'aquesta selecta categoria.\nReality show La isla de las tentaciones


Des de la finestra: L'abraçada\nPublicat per Nosaltres a 18:26\nIsabel Iborra ha dit...\nTens raó, Roser. Crec que es realment així: estem units a tot i a tots per l' amor. Formem part d' una mateixa vida.Només que normalment no hi pensem. No ens en adonem i quasi-bé no ho recordem.\n18 de juliol de 2012 a les 10:24\nGràcies, Isabel. Jo també ho crec.\nI si ho tinguéssim més present, ho hi hauria d'haver rancúnies ni odis, perquè realment no tenen sentit. Una abraçada!\n18 de juliol de 2012 a les 14:19\nERA MOSSÈN CINTO VERDAGUER UN XOVINISTA ESPANYOL ?...


El Cementiri de Montjuïc obre un espai de dol gestacional : Servei de Premsa\nEl Cementiri de Montjuïc obre un espai de dol gestacional\nEl president de Cementiris, Eloi Badia, atendrà els mitjans de comunicació a les 11.30 h.\n+ info: VEURE CONVOCATÒRIA DE PREMSA\nEs tracta d’un espai específic per facilitar el dol i acompanyament de les famílies que pateixen la pèrdua del seu fill o filla durant l’embaràs o durant el part\nLa iniciativa l’han impulsada conjuntament Cementiris de Barcelona, l’entitat Petits amb Llum i Catsalut, a través de l’Hospital de la Vall d’Hebron\nEl compromís de Cementiris de Barcelona i l’Ajuntament és contribuir en la visibilització del dol gestacional i neonatal i acompanyar les famílies que han patit el decés del seu infant\nEn aquest espai les famílies que ho desitgen poden enterrar els seus fills i filles, de forma col·lectiva, sense cap cost\nLa zona ha quedat senyalitzada amb la inscripció “Fins i tot el més petit dels peus té el poder de deixar petjades eternes en aquest món”\nCementiris de Barcelona, empresa pública de l’Ajuntament de Barcelona, ha impulsat conjuntament amb l’entitat Petits amb Llum i CatSalut, a través de l’Hospital de la Vall d’Hebron, un espai al cementiri de Montjuïc per al dol gestacional.\nEs tracta d’un espai col·lectiu on les famílies que han patit una pèrdua durant la gestació o durant el part poden enterrar els seus fills i filles sense cap cost. Els fèretres se situaran a l’interior dels nínxols d’aquesta zona i estaran identificats amb una làpida especialment dissenyada amb uns estels, que representen la presència permanent dels nadons. El fèretre romandrà sempre en aquest mateix nínxol.\nL’espai neix amb la voluntat de facilitar, visibilitzar i acompanyar el dol gestacional i neonatal. Per això Cementiris de Barcelona ofereix també la possibilitat de realitzar un acte col·lectiu d’homenatge i comiat cada any, al mes d’abril. Aquest acte es farà de forma conjunta amb l’entitat Petits amb Llum, una associació sense ànim de lucre que acompanya les famílies que han partit una pèrdua gestacional o neonatal.\nAquesta zona del Cementiri de Montjuïc està delimitada amb unes columnes amb estels i amb un text que ha estat consensuat amb l’entitat: “Fins i tot el més petit dels peus té el poder de deixar petjades eternes en aquest món”. Des de Cementiris i l’Ajuntament de Barcelona s’ha tirat endavant aquesta iniciativa entenent que és absolutament necessari que la ciutat disposi d’aquest espai i contribuir en el reconeixement social davant la pèrdua gestacional i neonatal i, en conseqüència, emprendre les mesures necessàries per acompanyar les famílies en el procés de dol.\nA banda d’aquest espai col·lectiu per realitzar l’enterrament sense cost, les famílies també poden optar per fer un enterrament individual en sepultura familiar o incineració, amb possibilitat que els costos els assumeixi l’assegurança de decés si se’n disposa.\nA banda de l’espai al Cementiri de Montjuïc, també s’ha treballat amb l’Hospital de la Vall d’Hebron la reformulació de la informació que es dona a les famílies que han patit una pèrdua gestacional o durant el part amb la voluntat d’oferir una informació transparent en un moment molt dur per a aquestes famílies. L’objectiu és que aquesta informació arribi de forma clara i amb tota la cura i acompanyament que requereix un moment difícil com aquest. La iniciativa s’ha fet extensiva, a través del Consorci Sanitari de Barcelona, a la resta de centres hospitalaris de la ciutat.\nImatges de l’espai de dol gestacional i neonatal en alta resolució (ZIP)


Publicado por Raquel Coscollà Cantus en 20:01\nPenelope 12 de abril de 2014, 20:09\nque bonito!! seguro que le ha encantado!!\nRaquel Coscollà Cantus 13 de abril de 2014, 9:51\nGracias guapa, creo que si, les encantó!! Un besito\nTeresa Cas 12 de abril de 2014, 20:54\nAla!! és xulísim! ja tirava de menys els teus projectes per a bebés jeje\nEls papers són una monada, y les lletres de la cameo? supose que si, queden molt bé\nLa portada ni la comente perquè és molt molt xula\nsegur que voldrán repetir amb tú :)\nRaquel Coscollà Cantus 13 de abril de 2014, 9:52\nJo també trobava a faltar els meus projectes dolcets per a naixement, però amb les comunions....vaig una mica loca però d'ací uns díes portaré més àlbums de bebé. Siii les lletres i alguns elements decoratius són de la cameo, ja t'ensenyaré ja!! Besets\nDMideas 12 de abril de 2014, 21:47\nRaquel Coscollà Cantus 13 de abril de 2014, 9:53\nGracias, ahora mismo me paso por tu blog a ver ese pedazo de sorteo. Saludos\nSilvia A 13 de abril de 2014, 8:54\nxulissim. et faltava ja la cameo x a fer-los encara mes dolcets.\nEncara hem queda molt per aprendre al respecte de la Cameo però poc a poc vaig descobrint coses noves i meravelloses. Muaa\nAish... que m'he perdut unes quantes entrades!!! (una no pot marxar de colònies que quan arriba se m'acumula la feina, jejeje). Ja veig que has treballat moltíssim!!! L'àlbum preciós com sempre!! molt dolç, amb el toc Raquel habitual :). M'encanten els papers!!! sobretot el de la portada, és fantàstic! Un petonàs\nMarbel 13 de abril de 2014, 11:54\nPreciosa portada y álbum. Besos.\nbeatriz blazquez arrabal 14 de abril de 2014, 11:36\nQue bonito! y como ganan los álbunes con las fotos! Muacs!\nPILAR 16 de abril de 2014, 14:49\nque bonic, els papers m'encanten, segur que a qui li ho has fet li ha agradar molíissim, es súper dolç.\nSoy la mamá de Valeria y quería decirte que el álbum quedó precioso, se nota que está muy trabajado y que lo hiciste con mucho cariño.Tengo que encargarte otro ya que a toda la familia nos ha encantado y emocionado.Mil gracias


Avantguarda.cat | Escàndol. El monàrquic espanyol Iceta del 155 vol presidir el Senat\n891 Visites 0 Comentaris\nEscàndol. El monàrquic espanyol Iceta del 155 vol presidir el Senat\nEl president del Govern espanyol, Pedro Sánchez, pensa en Miquel Iceta com president del Senat. Escandalós i decebedor tenint en compte les característiques del personatge\n1. COBRA SEMPRE DE LA POLÍTICA. L’espanyol Miquel Iceta és un personatge que porta tota la seva vida a sou de la política, del seu partit i de les institucions. Porta 35 dels seus 59 anys d’edat vinculat a aquests tres àmbits, lluny del que és treballar en la societat Forma part d’una casta que impedeix la renovació democràtica de la política, del seu partit i de les institucions.\n2. SERVIL A LA MONARQUIA. Iceta, com el seu partit (PSOE), no és republicà. Està en contra de la república espanyola i, sobretot, de la república catalana. Manté una adhesió plena i servil a la monarquia de Felipe VI, hereu del seu pare Juan Carlos I, rei imposat pel dictador Francisco Franco.\n3. FEDERALISME FRACASSAT. Iceta, com el PSOE, no és federal. El seu partit no ha federat res, ni des del govern ni des de l’oposició, en la seva llarga història. El teòric federalisme espanyol del PSOE és un fracàs colossal. Un bluf.\n4. COMPLICE DE LA REPRESSIÓ. Iceta i el seu partit són còmplices del PP, C,s i VOX en l’aplicació del repressor 155 contra Catalunya i les seves institucions. Ara s'arrosega per terra demanant als perversos independentistes poder ser escollit pel Parlament de Catalunya que ell va contribuir a tancar per la força. Quina barra! Quina poca vergonya!.\n5. MANIFESTANT AMB PP I C,S. Iceta, primer secretari del PSC, s’ha manifestat sovint al carrer amb PP, C’s, SCC (Sociedad Civil Catalana), grups falangistes, el delegat governamental Enric Millo de trista memòria i similars que són activistes contraris al catalanisme polític.\n6. HISTORIAL FOSC. Iceta te un historial polític fosc. Col·laborador del que fou ministre i vicepresident del Govern espanyol, Narcís Serra, un home involucrat en l’afer de la Caixa de Catalunya. Serra i els directius s’apujaren molt el sou mentre l’entitat patia una gravíssima crisi econòmica.\n7. SUPORT AL NEFAST BORRELL. Iceta és un personatge que dona ple suport al nefast José Borrell, l’individu que va fer-se seva la política de José Barrionuevo i Rafael Vera, condemnats pel terrorisme d’estat dels GAL. L’individu que va justificar als colonitzadors amb l’argument que nomes mataren quatre indis. L’individu que anima a desinfectar Catalunya del virus del sobiranisme democràtic i pacífic.\n8. ENEMIC DE PUIGDEMONT. Iceta és un personatge que mostra cap mena d’humanitat i sensibilitat amb els exiliats i presos polítics catalans, i menys amb el president Carles Puigdemont que, per ell, és el principal enemic a batre pel règim espanyol i les seves institucions com el Senat


Dr. Muerte 6 de juliol de 2010, a les 2:22\nRemitjó 6 de juliol de 2010, a les 7:09\nLlesca 6 de juliol de 2010, a les 13:52\nAnònim 6 de juliol de 2010, a les 15:58\nRemitjó 6 de juliol de 2010, a les 16:14\nEl Director 6 de juliol de 2010, a les 16:25\nRemitjó 6 de juliol de 2010, a les 16:36\nSrta. Tiquismiquis 6 de juliol de 2010, a les 18:03\nRemitjó 6 de juliol de 2010, a les 19:45\nLlesca 6 de juliol de 2010, a les 21:18\nAnònim 7 de juliol de 2010, a les 0:21\nAnònim 7 de juliol de 2010, a les 0:28\nUnknown 7 de juliol de 2010, a les 0:34\nDr. Muerte 7 de juliol de 2010, a les 0:36\nUnknown 7 de juliol de 2010, a les 0:37\nAnònim 7 de juliol de 2010, a les 3:43\nAnònim 7 de juliol de 2010, a les 3:45\nDr. Muerte 7 de juliol de 2010, a les 3:45\nUnknown 7 de juliol de 2010, a les 12:46\nAnònim 7 de juliol de 2010, a les 14:51\nAnònim 7 de juliol de 2010, a les 14:53\nAnònim 7 de juliol de 2010, a les 15:38\nporc de-cent 7 de juliol de 2010, a les 17:04\nDr. Muerte 7 de juliol de 2010, a les 17:47\nLluís 7 de juliol de 2010, a les 18:36\nUnknown 7 de juliol de 2010, a les 20:15\nAnònim 7 de juliol de 2010, a les 22:37\nUnknown 7 de juliol de 2010, a les 23:04\nAnònim 8 de juliol de 2010, a les 0:08\nAnònim 8 de juliol de 2010, a les 0:10\nAlyebard 8 de juliol de 2010, a les 8:58\nAnònim 9 de juliol de 2010, a les 13:52\nMike Tracking 9 de juliol de 2010, a les 18:24\nSrta. Tiquismiquis 10 de juliol de 2010, a les 23:36


Blog d'Eduard Puig Vayreda: de gener 2017\nNOU (AN) ALFABET\nA l'edat mitjana - alta i baixa - i durant alguns segles posteriors, quan l'analfabetisme era gairebé total, la saviesa del llegir i escriure estava reservada al recinte dels convents i una mica menys a palaus i castells, encara que els senyors feudals solien estar més per la llança i el cavall que pel pergamí i la lletra gòtica.\nAquesta situació poc a poc anà evolucionant, però molt poc a poc. Els coneixements, els migrats coneixements que tenia el poble menut els rebia per transmissió oral de boca generalment de frares i rectors que els explicaven la doctrina cristina i alguns dels conceptes més elementals, imprescindibles - comptar - per a la vida quotidiana, rarament llegir i escriure que no servia per a gaire res. La invenció de la impremta i l’entrada a l’edat moderna va ajudar una mica a millorar el fet lamentable d’analfabetisme gairebé total.\nEn aquesta situació, sobretot a la zona central d’Europa a finals de l’edat mitjana, artesans, botiguers, gremis i oficis per a fer publicitat de la seu negoci havien de recórrer a la utilització de símbols i emblemes entenedors que plantaven a la façana del seu establiment. Si es representava una sabata era a cal sabater, unes tisores era el sastre, una barra de pa el flequer o un raïm quan es tractava d’una vinater o d’una taverna. Els ferrers eren encarregats de fabricar aquests emblemes en ferro o bé de llauna pintada i retallada. La màxima manifestació d’aquesta artesania, avui recuperada amb més daurats, és la famosa Getreidegasse o carrer de les ensenyes de Salzburg i també la regió d’Alsàcia .\nAra amb l’ús massiu dels missatges de WhatsApp hem recuperat el llenguatge dels símbols - els egipcis varen inventar el llenguatge jeroglífic aproximadament l’any 3.400 abans de Crist, o sigui fa 5.400 anys ! - . La gent per estalviar paraules i complicacions gramaticals t’envia unes mans aplaudint, el dia de l’aniversari dues ampolles de cava, un fulla de trebol, una floreta, un cor vermell o blau ( segons la circumstància) i sempre la inevitable cara de xinés o “japo”, groga rodona, plorant, rient, fent petons, escupint, fent llengots .....Sincerament n’estic tip d’aquesta cara poc graciosa, fofa,molesta, amb color de patir del fetge, reiterativa, antipàtica ...... D’aquesta cara groga es veu que se’n diu “emoticonos” doncs serveixen per expressar les emocions. A mi em feia més gràcia com en deien d’aquesta cara groga a les “hazañas bélicas” del meu temps, encara que era políticament incorrecte.\nPerdoni però les emocions s’expressen amb paraules des que l’home va aprendre a parlar. I com que el ninot no se sap ben bé el que diu hi ha un diccionari - com una mena de pedra de Rosetta - que ens indica si el ninot està “escandalitzat, o té son, és arrogant o està confós o directament t'envia a fer punyetes.\nHem superat tots els índexs d’alfabetització imaginables, índexs que durant anys foren la vergonya d’una país com Espanya ( tan sols un 24 % a 1841 quan a França superava el 80 % ). I ara gràcies a WhatsApp podem oblidar l’alfabet que tant va costar difondre, ara tenim un nou alfabet sense paraules; hem retornat a l’escriptura jeroglífica inventada fa més de 5000 anys. I a més amb uns ninots molt més lletjos.\nAnar 50 segles endarrera, com a progrés em sembla lent.\nEspero que d’aquí 5000 anys més es torni a fer servir el llenguatge, les paraules, les emocions, algú escrigui versos i algú els llegeixi... i plori de debó i no com un ninot.\nMES SOBRE EL MUSEU DEL CIRC\nAVÍS A PREMSA I USUARIS DE TWITER, FACEBOOK, etc.\nCom que això de les xarxes no entra en els meus hàbits i coneixements, tan sols vull aclarir que el meu article del blog sobre el possible museu del Circ a Figueres, titulat TOTS (-1) PEL MUSEU DEL CIRC , va ser publicat en aquest blog el dia 16 de juny de 2016, per tant no té res a veure amb les campanyes actuals, la recollida de signatures, missatges de xarxa, etc. contraris a l'esmentat Museu.\nEn el seu moment vaig manifestar la meva opinió personal que com a qualsevol ciutadà tinc dret a expressar lliurement.\nHe anat a passar un final de setmana a Madrid per a visitar l’excepcional antològica de Renoir penjada temporalment al Museu Thyssen-Bornemisza i de passada fer una visita a la casa-museu de Sorolla que per a mi és l’artista que millor ha pintat la llum de la mediterrània. I dono el motiu de l’excursió perquè anar a Madrid avui sembla un pecat, gairabé una traició, doncs encara hi ha cervells obtusos que no saben diferenciar una ciutat - carrers, places, museus, monuments, parcs, història - del nefast govern del PP, el servil Tribunal constitucional, l’anticatalana 13 TV i tota la trepa de polítics inútils multicolors que prosperen ( no hi ha traducció exacta del mot medrar) als entorns de la carrera de san Jerónimo, de la Puerta del Sol o del palau del Senat\nDoncs sí, vaig anar a Madrid.\nVàrem anar al Mercado de San Miguel que és un mercat d’estructura metàl·lica del XIX reconvertit , per iniciativa privada , en un espai gastronòmic on es pot picar alguna cosa, fer un sopar informal a peu dret o quasi, i també comprar productes habituals d’un mercat com fruita, carn , peix, de gran qualitat. Un lloc ben trobat i agradable a quatre passes de la plaza Mayor, rovell de l’ou del Madrid dels Austries. Una idea exportable i que a Barcelona s’ha recollit només parcialment.\nDesprés d’aquella intensa activitat artística-cultural esmentada , el diumenge a migdia vàrem voler fer una mica de tipisme turístic i no se’ns acudí res millor que anar provar un “cocido madrileño” genuí. L’oferta és important, doncs pel cap baix hi ha una cinquantena d’establiments on es pot menjar el plat típic de la ciutat : des del famós i històric Lhardy on l’ofereixen un dia a la setmana, fins a la Gran Tasca passant pel luxós Ritz o la Taberna de Buenaventura, La Bola o Casa Carola. A uns hi anava de client Perez Galdós a altres Azorín , al de més enllà La Chata. Ves a saber....\nAixò no vol dir altra cosa que, ens agradi o no, hi ha una fidelitat considerable a un senyal d’identitat tant baladí com un plat de cuina. Tothom s’agafa al que té , dirà algú. Potser sí, o potser no. A Catalunya - i no cal dir a Barcelona - s’han de fer molts quilòmetres per trobar habitualment algun lloc on ofereixin com a plat corrent una escudella i carn d’olla. Castells, l’estelada, la llengua sobretot....però també l’escudella.\nVam optar per anar a la Taberna de la Daniela, davant de l’església del Jesús de Medinaceli. Establiment d’un conjunt de quatre que només serveixen “cocido”, a menjador ple, dos torns , l’espai aprofitat al mil·límetre i un cert mal humor. Una sensació com d' enveja veure que els madrilenys celebren el diumenge amb el seu “plat nacional”. El resultat gastronòmic una mica decebedor : la sopa bona , el “cocido” fred, la pilota una bola de pa, la morcilla sense gust, ....\nPerò tot i que com dic no va ser gaire bó, al menys no era la recepta del Manolo Escobar que en la seva “copla” cocidito madrileño acaba amb aquests versos :\ntu cocidito madrileño\nRecoi , quin fàstic !\nLa polèmica sobre els fanalets de reis amb l’estelada em sembla inútil, forçada, avorrida, encara que es presta a reflexionar sobre la manipulació que pateix la mainada per part de persones i institucions aprofitant joguines, idees, símbols o tradicions que ni els pertanyen i que en moltes ocasions son refusats pels manipuladors. Des de quan l’ANC es preocupa de ser present en una festa catòlica i popular com l’Epifanía ?\nAixí per exemple molts d’aquests patriòtics barons del fanalet estrellat estan en contra de qualsevol joguina bèl·lica que els horroritza veure en mans d’un infants. A mi també. No dubten però en posar a les seves mans una joguina que és una arma política, però que , ai las! defensa els seus interessos o preferències.\nAltres -progressia militant - no volen que els nens siguin batejats, ni confesats, ni combregats. Que decideixin ells quan sigui grans i amb prou coneixement, afirmen amb suficiència. Però mentrestant posem-los a les seves mans, sense preguntar, un fanalet que tingui significat i contingut contestatari, desobedient, rupturista, no un peixet, una floreta i un paper xinès .No. Missatge. I em sembla cínic dir com algú ha fet que “els nens decideixen el seu fanalet”. Quan els nens comencen a decidir quelcom ja no porten fanalet !\nNo reitero el comentari sobre la manipulació grollera de la cavalcada de reis a Madrid feta amb tota la mala intenció de que resultés grotesca, les barbes ostensiblement postisses i les disfresses poc creïbles a veure si , d’una vegada , es posava al descobert aquesta farsa de la dreta reaccionaria de dedicar un dia a la il·lusió dels més petits.\nLa politica ho acaba contaminant tot. És fatigant. I així no guanya punts per a fer-se simpàtica. I de popularitat n'hi falta.\nLa polèmica dels fanals amb l’estelada, em va\nrecordar les cavalcades del Reis del meu poble allà per a finals del anys quaranta. Anys d’estretors i de misèria. La cavalcada pobre, migradeta, però també ens feia lluir els ulls perquè teníem cinc anys. La música del regiment era el que hi havia. I dues llargues files de soldats del Castell, amb aquells abundants capots caquis de borra, portant en uns pals llargs uns fanals de vidre tanslùcid amb la bandera espanyola pintada.\nEs veu que l’ANC i altres han tingut avui la mateixa idea publicitària que l’administració militar de la dictadura franquista dels anys més durs !\nPer Déu ! Deixeu les criatures en pau que facin la seva festa , que cantin els tres Reis de l’Orient, porten coses, porten coses... Fem la nostra reivindicació nacional seriosa i sòlida ( que no els acaba de sortir prou bé) , sense embolicar-hi fanalets ni altres punyetes.\nA més, ahir, avui, demà, la bandera del meu país serà quatribarrada pura i simplement, sense sols, llunes, estels ni constel·lacions que en distreguin la puresa i el sentit.\nPUTURRÜ DE FUÂ\nUns dies abans de Nadal vaig anar a un comerç on venien torrons - que no és el mateix que anar al torronaire o al “jijonero” - i m’oferiren de tastar “torrons” de papaia, de fruits vermells, de mango i pacanes, de cabell d’àngel, de festucs i per acabar el autodenominat “torró de gin tònic”. Vaig quedar uns segons en suspens - esbalaït i bocabadat - i al final vaig refusar per precaució i precisament perquè m’agraden els torrons i m’agrada , de tant en tant, un bon gin-tònic clàssic (sense canyella, ni pebre, ni claus d’espècie) .\nA aquest senyor ( o tio, que és el que s’estila) no li agraden les coses noves ( ara es diu novedoses), els experiments, la innovació, la creativitat, el risc d’inventar, l’enginy fèrtil... Aquest tio no és vintage, directament és una peça de museu arqueològic o potser paleontològic, pensarà algú.\nPotser sí o potser no. L’esperit innovador, el neguit investigador, el desig de progrés han fet moure la humanitat i ho sé prou, ara bé la innovació ha de tenir una justificació, la recerca un objectiu, la creació un sentit. Barrejar coses diverses a l'atzar, inventar denominacions estranyes, intentar fer semblar una cosa el que no és, condueix sovint a l’extravagància , a l’equivoc o a l’engany.\nI precisament és això el que no m’agrada i el que vull evitar - testimonialment, està clar - és la confusió, el magma, el tot s’hi val, el desori, l’olla, la poca imaginació disfressada de gran imaginació, la por de no ser “modern”, l’snobisme revestit de progressia ... que de tot hi ha.\nAquell home primitiu que, un cop inventada la roda, per innovar, per a ser diferent, va proposar la roda quadrada fou la riota de tot el clan o de la tribu. Perquè la roda és l’arquetip de l’enginy humà, és la figura perfectament harmònica i útil i per això fou la base del progrés tecnològic de la humanitat i encara dura.\nInventar extravagàncies, per a mi, no porta enlloc. No dubto que aquell dolç a base de ginebra, llimona i que se jo, fos un bon dolç un bon pastís, un excel·lent postres però no era un torró. Com no hi ha gazpacho de garotes, ni suquet de cua de bou, ni tots els pastissos de poma son Tatin, ni el bacallà a la llauna és tot el bacallà que es fa amb una llauna, ni un filet és un tros de culata mal tallat, ni el caviar es fa amb albergínia, ni la pizza és de foie-gras, ni els blinis es fan amb remolatxa i així podríem anar seguint.\nLa còpia, el plagi, és un delicte. La manca d’imaginació és una pobresa com una altra. A mi em fa mal a les orelles cada vegada que sento que hi ha un conjunt de musica pop - molt respectable - però que ha tingut la gosadia de dir-se “Els amics de les arts” de similitud fonètica quasi idèntica amb “L’amic de les arts” la famosa revista literària i artística d’avantguarda que aparegué a Sitges entre el 1926 i el 29 feta per personatges com Dalí, Lluis Montanyà, Sebastià Gasch, etc. Ho sento però em sona malament.\nCom em sona malament “torró” de gin tònic” perquè els mots serveixen per entendre’ns i per aquest camí no sabrem ni el que és un torró, ni un filet ni una escudella... ni un gin-tònic.\nNo sé perquè he recordat uns versos de l’Espriu - tant auster, ell - a “La pell de brau” :\nmentre vas engreixant\nel lladre que venia


24/10/15: II OKTOBERFEST A CASTELLTERÇOL! | Diables de Castellterçol\n24/10/15: II OKTOBERFEST A CASTELLTERÇOL!\n22 Octubre 2015 · by diablescastell\t· in Activitats.\t·\nL’any passat vam celebrar el I Oktoberfest organitzat pels Diables de Castellterçol. Una iniciativa que va començar amb l’objectiu de recaptar diners per a la construcció de la nostra bèstia de foc: el MuÇol de Castellterçol. Vam tenir moltes opinions positives de la jornada i és per això que enguany hem volgut repetir i fer la segona edició de la festa!\nAixí doncs, aquest dissabte 24 d’octubre de 2015 tens una cita als jardinets de Cal Recader de Castellterçol! Enguany, a més, tots i totes els mecenes de la bèstia podreu recollir el vostre obsequi durant la festa i recordar el correfoc dels 20 anys!\nTornarem a fer concursos, a menjar frankfurts i a passar-nos-ho d’allò més bé! Explica-ho als amics i vine!\nRecorda el I Oktoberfest AQUÍ!!\nEtiquetes: Castellterçol, Diables de Castellterçol, muÇol, Oktoberfest\n← VÍDEO: Fotomuntatge 20 anys i una bèstia\nVols ser tabaler/a o diable/ssa? Apunta’t als Diables de Castellterçol!!! →


Reunió amb la Secretària General Administrativa i el Cap del Servei de Coordinació Administrativa i Suport Tècnic de Personal\nSanitat-Educació. Nova normalitat\nDG Emprendedoria i Cooperativisme\nReunió amb SA Comunicació\nVideoconferència amb la Secretària Autonòmica de Comunicació\nReunió per videoconferència Subcomissió Sepe Labora.\nDepartament de Salut La Fe i DG Assistència Sanitària\nReunió amb la DG. de Recursos Humans\nReunió amb director IVF\nVisita als Serveis Territorials de la Vicepresidencia Segona i Conselleria d'Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica de València\nVisita empresa joguetera BERJUAN\nReunió amb l'equip redactor de la metodologia de la participació de l'Agenda Urbana Valenciana\nReunió Agenda Urbana Valenciana (AUV)\nReunió amb Subdirectora i Cap de Servei de Promoció dels Drets\nWebinar sobre" Bones pràctiques en les polítiques públiques per a afavorir el desplegament de xarxes de banda ampla en els centres històrics"\nReunió de coordinació de seguretat amb la delegada del Govern en la CV i representants de les forces de seguretat de l'Estat. Assisteixen C. Justicia i C. Sanitat\nReunió de coordinació de seguretat\nReunió coordinació de seguretat amb responsables de les forces i cossos de seguretat\nParticipa de manera virtual en la Represa del Ple del CdR\nReunió amb el D.G. de l'Aigua, el D.G. de Medi Natural i el President i Secretari de "la Acequia Real del Júcar"\nReunió amb President de la Acequia Real del Júcar y el D.G. Agua\nReunió amb el Director General d'Emergència Habitacional, Funció Social de l'Habitatge, i Observatori de l'Hàbitat i Segregació Urbana.\nReunió amb el secretari autonómic i directora general de Gestió i Organització Sistema\nReunió IVACE. València (València)\nReunió amb la directora general de vivenda y reg. urbana i representants de l' IVE.\nreunió amb responsables de l'empresa Masimo Corporation\nPlataforma d´Educació Especial i Infantil. Tema: Dependència.\nReunió amb l'Agència Tributària Valenciana i l'IVE\nReunió de coordinació del grup de Mobilitat de la Conselleria\nLliurament banderes Qualitur platja El Campello\nParticipa de manera virtual en el Debat sobre el futur MFP amb vista a la recuperació de la crisi de la la COVID-19\nReunió de coordinació del Grup de Mobilitat i Transport Sanitari (MITS)\nCoordinación del Grupo de Movilidad y Transporte Sanitario.\nEntrega de bandera Q\nReunió telemática de coordinació del Grup de Mobilitat i Transport Sanitari (MITS)\nLliurament banderes qualitur El Campello\nPresentació del Pla Estratègic contra Incendis "Stop al Foc"\nPresentació campanya "Stop al Foc"\nPresentació de la campanya "Stop al Foc"\nPresentació Guia Verda mesures mediambientals en la contractació pública en l'àmbit de l'edificació de la Generalitat\nPresentacíó "Guia Verda - Mesures Mediambientals en la contractació pública en l'àmbit de l'edificació de la Generalitat"\nReunió amb INNSOMNIA\nPresentació " GUÏA VERDA mesures mediambientals en la contractació pública en l'àmbit de l'edificació de la Generalitat "\nPresentació Guia Verda, Mesures Mediambientals en la Contractació Pública en l'Ambit de l'Edificació de Generalitat\nReunió DG IVACE i DT València\nGuía Verda de Mesures Mediambientals en la Contractació Pública en l'àmbit de la Edificació de la Generalitat.\nActe de presentació GUIA VERDA\nReunió amb els Gabinets del Conseller d'Hisenda i Model Econòmic i de Política Territorial, Obres Públiques i Mobilitat\nPresentació Guia Verda mesures mediambientals en la contractació pública en l'àmbit de l'edificació de la Generalitat València (València)\nVideoconferència amb representants d'Associacions d'ADLs de la CV, presidents/es o gerents de Grups d'Acció Local, la FVMP i la Universitat de València\nReunió amb el sotssecretari de la Conselleria d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball i el director territorial d'Indústria de València\nGuia Verda de mesure medioambientals en la contractació pública en l'àmbit de l'edificació de la Generalitat\nReunión Subsecretaria VP 2 Igualdad\nReunió amb l'alcalde de Castalla i IBIAE\nLliurament banderes Qualitur platja La Vila Joiosa\nConsell Valencià d'Universitats i de Formació Superior - Videoconferència\nReunió web ex amb l'alcalde d'Alcoi, Antonio Francés\nReunió Federació Valenciana de Municipis i Províncies. Contractes-Programa\nVisita a l'hospital de Requena\nSessió videoconferència Consell Valencià d'Universitats i Formació Superior\nLliurament banderes qualitur. La Vila Joiosa\nVideoconferència IV Assemblea de la Xarxa de EELL per la Transparència i Participació Ciutadana\nReunió telemàtica amb la CEV i Concessionaris de Transports\nreunió coordinació personal IVAJ\nReunió videoconferencia A3\nReunió amb Directors/es generals d' Espais Labora i Serveis Territorials.\nCEV i Concessionaris Transport\nExposició "Arne Quinze" - My Secret Garden\nLliurament banderes qualitur. Benidorm\nLliurament banderes Qualitur platja Benidorm\nParticipa de manera virtual en el Debat sobre els aspectes econòmics de la recuperació de la COVID-19\n1a Edició Club Alan Turing (S2GRUPO)\nDepartament de Salut de Requena i DG Assistència Sanitària\nVisita Hotel Corona de la Mar i signa convenis Fundació Visit Benidorm i Hosbec\nPresèntació de l'imatge del cupó de l'ONCE del dia 9 de juliol\nComissió Secretaries A. i Sotssecretaries\nReunió amb l'alcalde de Borriol, Héctor Ramos\nReunió amb la comissió de seguiment de les subvencions de participació\nFirma conveni amb Fundació Turisme Benidorm. Benidorm.\nVideoconferència Despatx Advocats\nVideoconferència amb la Sotsdirectora d'Urbanisme i el Cap de Servei Territorial d'Urbanisme de València\nReunió S. A. POS, D.G. Infraestructures de Serveis Socials. Mancomunitat de L'Horta Sud\nObertura Jornada: Oportunitats de negoci amb Latinoamérica, empreses emergencia COVID19\nGrup AFIN SGR\nReunió amb Paco Quiles, codirector Associació Nueva Opción\nRep la visita de la Directora General d'Interior i el Director del Servei de Protecció Civil del Govern de Navarra al Centre de Coordinació d'Emergències\nConvocatoria Consorci V3\nConsell de Direcció de la Conselleria d'Economia Sostenible, Sectors Proctius, Comerç i Treball.\nCátedra de Model Econòmic Sostenible de València (MESVAL - Facultat Economia UV). Participació telemàtica.\nConsell Administració AFIN SGR\nReunió web ex amb Mª Elena Martorell, directora Residència Corona de l'Estrela\nVideoconferència, Trobada Digital, Atenció Primària a la Comunitat Valenciana\nTrobada Ciudatania Alcem-nos 3ª Sessió "Trobada ciutadana de les comarques del centre"\nTrobada Ciutadania Alcem-nos 3ª Sessió - Videoconferencia - Comarques del centre\nActe institucional de suport del Ministeri de Ciència i Innovació a València, Capital Mundial del Disseny 2022\nActe Institucional de suport del Ministeri de Ciència i Innovació a València, Capital Mundial del Disseny.\nActe institucional de suport del Ministeri de Ciència i Innovació a València com a capital mundial del Disseny 2022.


Obres seleccionades a la Biennal d'Art de la Diputació de Tarragona 2021 | MAMT - Museu d'Art Modern de Tarragona\nObres seleccionades a la Biennal d'Art de la Diputació de Tarragona 2021\nA la vista dels treballs presentats, el Jurat, en data 16 de juliol de 2021, ha decidit seleccionar per formar part de l’exposició i optar al Premi Biennal d’Art Diputació de Tarragona les obres dels següents artistes:\nEduard Comelles Allué amb l’obra “Temps suspès” // Angela Cuadra Casas, amb l’obra “Alineaciones” // Borja Santomé Rodríguez, amb l’obra “Rumbo a Eleusis” // Pau Magrane Figuera, amb l’obra “La font” // Ariadna Parreu Alberich, amb l’obra “Plasma fantasma. Imago + Pupa” // Svantje Busshoff, amb l’obra “Bauzaun”// Anna Jornet Puig, amb l’obra “Ventura”// María García Ruíz, amb l’obra “Tierras raras” // Olga Olivera Tabeni, amb l’obra “Colorimetries de la Ribera d’Ebre” // Gerard Boyer Ballesteros, amb l’obra “L’ombra del núvol” // Dionis Escorsa O'Callaghan, amb l’obra “El balcón inverso” // Matteo Guidi, amb l’obra “Donacions” // Fermín Jiménez Landa, amb l’obra “El final de un vacío es el principio del otro” //\nDes del MAMT volem agrair a tothom la vostra participació en aquesta edició de la BADt 2021. La renovació de les bases d’enguany ens ha permès obrir la convocatòria a altres disciplines i comptar amb la participació de 240 artistes d’arreu de l’Estat espanyol.


Contactar-nos i per què en sem. « Reagrupament Catalunya Nord\n- perquè SEM, i intentem ser (de debò), catalans com ho indica clarament la nostra història (Rià -Arrià- font de la nissaga dels reis catalans), la nostra llengua (ben malmesa i ajudada a desaparèixer) i els nostres sentiments!\nTAMBé per la claredat dels 4 punts bàsics:


Jordi Font: Moren per votar – L'Hora\nInici/Portada/Jordi Font: Moren per votar\nNou Cicle Send an email 8 març 2011\n0 33 2 minuts de lectura\nDurant la primera meitat del segle XIX, prohibides les societats obreres, va proliferar un lema dur i essencial: “Associació o mort!”. Exigien la més elemental llibertat, aquella que permet reunir-se i aplegar forces en defensa dels interessos del poble ras, de la justícia. Ens ho recorden, ara, els fets que estan tenint lloc a la riba sud del Mediterrani: la revolta massiva i irreductible del poble contra els sàtrapes, per la llibertat i el pa, per la democràcia i la justícia. Una revolta arriscada, que duu els exèrcits al límit d’haver de triar entre liquidar el poble o posar-se al seu servei.\nD’aquesta manera, ha obtingut resposta una vella, assenyada i paralitzadora pregunta que, després del cop contra Salvador Allende, va donar lloc al famós compromesso storico entre el PCI i la CD italiana: “Quantes masses humanes calen per aturar un tanc?”. La resposta que ens arriba del sud del Mediterrani diu així: ha de ser-hi pràcticament tot el poble, assumint el risc de deixar-hi la pell. Perquè molts han mort a Tunísia i a Egipte. I molts més estan morint a Líbia, a mans de mercenaris estrangers. Cosa, aquesta, que planteja una altra pregunta: quanta follia despòtica i quanta carnisseria ha d’acumular-se perquè es faci inexcusable la “intervenció humanitària” de la comunitat internacional? Manca una mobilització solidària mundial que ho exigeixi. De moment, a casa nostra, la plataforma Nou Cicle ha llançat una crida per a la constitució d’una mesa de les principals forces polítiques, socials i culturals, destinada a convocar una gran demostració unitària de solidaritat amb els pobles germans del sud i alhora d’exigència davant de la comunitat internacional.\nQuina gran paradoxa! Al sud, la gent mor per poder votar, mentre que, entre nosaltres, n’hi ha molts que s’abstenen, que no acaben de trobar prou atractives les urnes. Són els efectes de l’ofensiva antipolítica, de l’acció poderosa dels qui aposten pel desprestigi de la democràcia, perquè saben que limita els seus interessos i privilegis. Cal regenerar i reformar la política democràtica, certament. Però també cal, amb tanta o més energia, combatre el càncer de l’antipolítica, d’aquells que diuen “Els polítics són tots iguals” o “En política, no hi ha un pam de net”. O dels que afirmen: “No hi ha diferència entre dreta i esquerra; es tracta d’una distinció antiga, del tot superada”. Ho diuen amb posat docte, amb cara de saber-ne un niu. I n’hi ha molts que piquen, que se’ls escolten, que se’ls creuen. Segons aquesta prèdica, seria el mateix Obama que Bush, Mandela que Mubàrak, Lula que Berlusconi…\nDesprés de la caiguda del Mur, el neoliberalisme rampant, nostàlgic de la selva primigènia, ho va anunciar amb estrèpit de trompetes i timbals: “És el final de la història” (Fukuyama), la humanitat ha arribat al final del seu trajecte –l’imperi del lliure mercat i de l’individualisme–. Era el clàssic miratge doctrinari, ja desmentit per l’enorme crisi econòmica que han desencadenat les finances globals i que ha dut els emfàtics predicadors a demanar auxili als estats perquè “ens salvin”, a càrrec nostre, és clar. Ara, el tsunami popular per la democràcia i la justícia, al sud del Mediterrani, esbarria definitivament el castell de cartes. La història continua.\nUrgeix, entre nosaltres, una rebel·lió contra l’antipolítica. Depèn de la capacitat de tots plegats per entendre que cal actuar col·lectivament, per mitjà de l’acció política democràtica, si no volem que els poders foscos ens suplantin i ens dominin. Els ho deia Raimon Obiols als altermundistes, en una jornada sobre les meritòries iniciatives del voluntariat solidari: “És admirable el que feu, però esteu pujant per una escala mecànica que va cap avall. I que només pujarà si, entre tots, som capaços de rectificar-ne els mecanismes, és a dir, de materialitzar una acció política transformadora”.


La Festa dels Traginers de Balsareny viu una cavalcada accidentada amb un ferit greu - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa Festa dels Traginers de Balsareny viu una cavalcada accidentada amb un ferit greu\nUna mula amb un carruatge va envestir un espectador de la cercavila i un helicòpter el va traslladar fins a Sant Joan de Déu de Manresa\nlaura serrat 24.02.2019 | 23:53\nLes lleteres juntament amb la mula carregada\nLa cita més emblemàtica de la Festa dels Traginers de Balsareny, la cavalcada on desfilen pagesos, mules, matxos i cavalls amb guarniments i carruatges, va viure ahir una jornada accidentada. Una mula amb un carruatge es va descontrolar i va envestir un espectador que, després, va ser traslladat amb helicòpter a l'Hospital de Sant Joan de Déu de Manresa. L'estat del ferit, ahir a la tarda, era greu. Segons fonts hospitalàries, ahir es va traslladar l'afectat a l'hospital de Bellvitge, per aproximar-lo a la seva població.\nL'alcalde de Balsareny, Isidre Viu, afirma que l'accident «ens farà replantejar la desfilada l'any vinent per minimitzar els riscos». Però assenyala que és difícil concretar un motiu que hagi pogut descontrolar l'animal, «perquè aquest sovint és imprevisible».\nEl president de la comissió de la festa, Àngel Ribalta, apunta que, amb el pas dels anys, s'han introduït mesures de seguretat com «reduir els trets dels trabucaires i evitar els sorolls estridents per mantenir els animals tranquils». «Però controlar-ho tot és difícil», lamenta. Considera que, a partir de l'incident d'ahir, s'han de replantejar les mesures de seguretat.\nL'accident va provocar que la cercavila s'aturés uns minuts per facilitar el pas de l'ambulància, que va traslladar el ferit fins al camp de futbol, on hi havia l'helicòpter. Després de l'afectació, es va escampar una sensació de desànim entre els participants, tot i que, un any més, van aconseguir atraure un públic nombrós.\nEls visitants van poder observar una desfilada que transportava a l'època on els animals eren el mitjà de transport per desplaçar les mercaderies. Cavalls arrossegant carruatges, infants vestits de pagesos a sobre dels ponis, i mules carregant raïm, llet i fesols. El protagonisme de la cercavila, però, se'l van endur els traginers, que enguany n'hi havia 25. «Comptar amb més d'una vintena de traginers és una sort perquè són l'essència de la festa», destacava el coordinador de la cavalcada, Jacint Orriols.\nDos dels traginers més veterans, Joan Vilà i Pere Mercadal, explicaven que la festa els connecta amb els seus avantpassats. «Quan em vesteixo de traginer, amb les espardenyes, la faixa i la boina negra, em sento a prop del meu pare, que treballava amb un carro i una mula», explicava Joan Vilà. Alguns dels carros i ornaments dels seus avantpassats reviuen durant la Festa dels Traginers. «Tenim l'esperança que la festa perduri», destacaven els veterans.\nEl seu desig comença a prendre forma amb la il·lusió de les noves generacions. «Mai he mirat la cavalcada des de fora, sempre des de dins», comentava Jana Prat, una nena de Balsareny, mentre pentinava un poni. Explicava que, a través de la festa, ha comprovat que «no tot el que ens envolta és tecnologia» i «m'agrada tenir aquest contacte tan proper amb l'animal». Ella pretén convertir-se en traginera, d'aquí a uns anys.\nSegons Jacint Orriols, «cada any augmenta la participació, sobretot dels infants, i enguany hi han col·laborat 480 persones del poble i d'altres municipis propers». Destaca, però, que a l'hora de cercar persones que s'ocupin de l'organització és més difícil.\nL'alcalde de Balsareny considera que l'essencial és «mantenir la unió que s'ha creat entre els veïns a l'hora de participar en una festa que recorda la figura emblemàtica del traginer».\nEl castell de Balsareny acull les curses d'animals. Bages


La Lleganya: Carter, dubte per dissabte\nCarter, dubte per dissabte\nEl partit de dissabte no només va deixar cinc punts a l'Aimat Giralt. També va tenir conseqüències que, de moment no són gaire falagueres. Daniel Carter, que va haver d'abandonar el camp per molèsties al tendó d'Aquil·les esquerra, es dubte per al capital partit de dissabte vinent enfront els Ospreys. Entre ahir i avui se li han fet algunes proves mèdiques, per tal de saber si més enllà de les lleugeres molèsties cal tenir en compte alguna lesió ulterior. Creuem els dits i confiem en què l'obertura neozelandès pugui saltar a la gespa el dissabte!


Recull d’articles (nº5) | I ara… què?\nRecull d’articles (nº5)\n27 Desembre 2015 ~ Arnau Fuentes\nDarrer recull d’enllaços de l’any, qui sap si potser també autonòmic… Avui més curt, però no ha sigut una setmana de llegir gaire coses, sinó d’augmentar el pool de pendents, amb uns feeds RSS que estan a punt de sobrepassar els 3500 articles pendents.\nBarcelona Ciudad de la Literatura, otro mamotreto innecesario de Bernat Ruiz. Un apunt sobre el darrer tinglado literari de Brasalona. Necessària lectura per a qualsevol persona, més encara si us interessa el món editorial.\nJuan Rallo explicava fa dies, abans de les eleccions diumenge passat, per què no votava. Ara que ja ha passat el cicle electoral, va bé llegir-ho amb calma i carinyo.\nPer als amants dels velers i la llibertat que, encara, aporta viure al mar, un article sobre nàutica llibertària. Presenta interrogants, per exemple el tema de la propietat i l’adaptació a una legalitat que des de sectors propers a l’anarquisme comunista se’ns ven com opaca, poc clara i dissenyada per despistar, però que al text, i al vídeo, es presenta com molt literal i rígida. Interrogants molt interessants per veure com es solucionaran. Val la pena llegir el text i veure el mini reportatge.\nI un breu sobre l’estupidesa de les lleis de copyright que fan que s’hagi de retirar una foto a un producte de merchandising per infracció. El problema no és tant una llei absurda, sinó les “innovacions” tecnològiques que permeten la seva aplicació, com en el cas de l’exemple. Is copyright law really this stupid?\nTenia un parell més d’articles per compartir, però tracten de El Tema d’Actualitat d’avui, així que me’ls guardo per una altra ocasió, no sense una mica de tristor per haver-ho de fer així. De totes formes, estan als marcadors. Però aquests dies, l’actualitat em supera.\nPublicat a breus i enllaços\tmondo editorialmondo políticonàuticanàutica llibertàriapropietatPropietat intel·lectualrecull d'articles\n< Previous Sísif\nNext > Farenheit CTRL-Z


La Fundació Pere Tarrés es compromet a Igualada a fer promoció de l’ús del català - Regió7\nL’entitat ha reunit uns 500 monitors dels grups de lleure a la capital de l’Anoia per abordar temes de coordinació i la defensa de la llengua\nIgualada | 24·05·22 | 06:25 | Actualitzat a les 08:52\nReunió de monitors de la Fundació Pere Tarrés a Igualada FPT\nLa fundació Pere Tarrés, una de les entitats que mou més activitats en el món del lleure, s’han compromès en una trobada a Igualada a treballa més que mai per al foment de l’ús de la llengua catalana. Aquesta cap de setmana, un grup de 500 monitors del Moviment de Centres d’Esplai Cristians Catalans (MCECC) – Fundació Pere Tarrés- s’han trobat a Igualada per repensar i assentar les bases de la tasca educativa dels centres i grups d’esplai.\nUn dels principals eixos d’acció que s’ha marcat aquesta fundació és «reforçar la contribució del foment de la llengua i la cultura catalana que es fa en les activitats de lleure educatiu». «En aquesta línia -segons expliquen fonts de l’entitat-, els centres i grups d’esplai vinculats al MCECC- Fundació Pere Tarrés s’han compromès a incrementar les accions de promoció i ús de la llengua catalana com un element de cohesió social».\nEls responsables de l’entitat consideren que «les activitats de lleure educatiu són un espai essencial per a l’aprenentatge dels infants, adolescents i joves on adquireixen nous valors i coneixements en un entorn lúdic alhora que milloren les seves competències acadèmiques a través de conviure i compartir amb persones molt diverses».\nLa fundació Pere Tarrés, però el món dels moviments d’esplai en general, reclamen aquest paper educatiu del món del lleure. En aquest context, segons expliquen fonts de la Fundació, els centres i clubs d’esplai del MCECC-Fundació Pere Tarrés tenen com a llengua vehicular el català, fet que incrementa l’ús del català en els entorns educatius informals i lúdics que es produeixen fora de l’aula.\n«Com entitat que treballem al territori -afirmen-, el foment del català és prioritari per a nosaltres i entenem que és una eina de cohesió i inclusió social. Creiem que el lleure educatiu és essencial per promocionar l’ús del català».


ACTUALITZACIÓ: LA XERRADA DE MILO A ORLANDO S'HA CANCEL·LAT - NOTÍCIES\nActualització: la xerrada de Milo a Orlando s’ha cancel·lat\nACTUALITZACIÓ 13: 29h: Milo ha anunciat a Twitter que la seva xerrada, prevista per a aquesta tarda, s’ha cancel·lat. Va fer una piulada:\n1 / Actualització: UCF PD ha cancel·lat la meva xerrada aquesta nit. No poden garantir la meva seguretat ni la dels nostres hostes.\n- Milo Yiannopoulos ✘ (@Nero) 14 de juny de 2016\nEn un tuit posterior, va prometre pronunciar el seu discurs en una conferència de premsa demà i va dir: Això és Amèrica. Els matons islamistes no impediran que un home gai expressi les seves opinions. Més aviat.\nEl controvertit periodista Milo Yiannopoulos té previst pronunciar avui una xerrada al campus a Orlando sobre l’islam i les seves actituds assassines envers els gais, i els estudiants LGBT diuen que estan preocupats.\nL’esdeveniment, que es diu Absolutament Haram: Milo on Gays and Islam, està sent organitzat pels republicans universitaris de la Universitat del centre de Florida, i té lloc tres dies després que Orlando patís el pitjor tiroteig massiu de la història dels Estats Units.\nUn dels estudiants de la universitat, Juan Ramon Guerrero, de 22 anys, va morir en l'atac d'Orlando , juntament amb el seu xicot, Christopher Drew Leinonen, de 32 anys, alumne de la universitat. Segons els informes, tenien previst contractar-se i les seves famílies organitzen un funeral conjunt.\nEl Esdeveniment de Facebook per a les tertúlies de Milo 224 assistents en el moment de la publicació. Promet que parlarà amb els estudiants de la UCF i la comunitat d’Orlando sobre qüestions recents i temes relacionats amb la unitat de la comunitat, en resposta a l’atac terrorista del Pulse Night Club, a Orlando, Florida, aquest passat diumenge.\nRussell Campbell, de 23 anys, estudiant de cinquè anys d’Informàtica a la UCF, va dir a The Tab: Per ser sincer, em fa malestar que Milo estigui aquí. En un moment com aquest, algú tan inflamat podria encendre tensions i convidar problemes al campus.\nEls estudiants i els professors es mantenen una vetlla commemorativa a UCF aquesta nit, que compta amb 400 assistents, a cinc minuts a peu de l’esdeveniment de Milo. Això s’ha organitzat per la comunitat LGBT de la UCF i l’oficina de justícia social i defensa de la universitat.\nCampbell, que ha estat a la discoteca Pulse on es va produir el tiroteig un grapat de vegades, va dir que temia una reacció contrària: la violència és la meva principal preocupació. En un moment com aquest en què les emocions de tothom són tan crues i volàtils, poden passar coses dolentes si hi ha prou gent que s’enfada. No vull que hi hagi un motí.\nNicole, una estudiant de 23 anys de la UCF, va dir: Sona com Donald Trump. Perquè parli a la UCF amb gent que plora la pèrdua dels éssers estimats o que honra les seves vides, no crec que acabi bé.\nNo crec que se centri en el tema real i simplement ens dificultaria el dol.\nL’endemà de la matança del diumenge al matí, Milo, que és gai, va escriure una columna àmpliament compartida per a Breitbart titulada L’esquerra va escollir l’islam sobre els gais. Ara hi ha 100 persones mortes o mutilades a Orlando.\nA la peça va escriure: Quin tipus d’home s’enfada tant per mostres d’afecte, alegria i amor que escull per matar persones innocents en una discoteca? Un home musulmà.\nLa peça plantejava la pregunta: Amèrica ha de triar. Vol drets dels homosexuals, l’emancipació de les dones i la tolerància a les persones de totes les religions no violentes, o vol l’islam?\nsempre t'estimaré vinya\nEn declaracions a The Tab ahir a la nit, Campbell va dir: De moment, els morts haurien de lamentar-se. Sembla que se’ls està oblidant i tothom a l’esquerra dreta i centre està saltant fent servir la pèrdua com a peons per a les seves agendes. En resum, no crec que la vigília sigui el moment ni el lloc per a la visita de Milo. Té dret a parlar al campus. Però encara que només sigui per poc temps vull que el focus estigui centrat en els morts i les seves famílies.


Home Troiano H, Daza L. El procés de Bolonya: l’hora de la veritat (o de la implantació generalitzada). . Revista de l’Associació Catalana de Sociologia.. 2012. RTF Tagged XML BibTex Google Scholar\nTroiano H, Elias M. Working Class students in the university: do they think they belong? . In: 10th Conference of the European Sociological Association. Ginebra, Suïssa; 2011. RTF Tagged XML BibTex Google Scholar