The Films Of Sidney Lumet: Una retrospectiva - Característiques | Setembre 2020\nThe Films Of Sidney Lumet: Una retrospectiva\nHa passat un any des que Sidney Lumet va morir el 9 d'abril de 2011. Aquí teniu la nostra retrospectiva sobre el mític cineasta per homenatjar la seva memòria. Publicat originalment el 15 d'abril de 2011.\nGairebé una setmana després del fet, com tots els amants del cinema, encara estem de dol el pas del gran mestre nord-americà Sidney Lumet, un dels veritables titans del cinema.\nLumet no va ser mai de luxe. Mai no va haver de ser, com a mestre del bloqueig, moviments i fotogrames de càmeres econòmics que permetessin l’emoció o la puntuació exacta d’una determinada escena. En primer lloc, com que probablement heu escoltat ad nauseum, però diable, és veritat, Lumet era un conte i un que preferia a la seva estimada Nova York als escenaris sonors (encara que no la romantitzem gaire, ell ho vaig fer la seva bona part del treball en sèries de cinema d'estudi, com també ho van fer la majoria dels viatgers de televisió i dels primers cineastes d'estudi).\nLa seva carrera com a directora es va estendre al llarg de 50 anys, des del teatre i la televisió en directe fins a la realització de vídeo digital amb la seva última pel·lícula, el destacat 2007 'Before the Devil Knows You Dead'. Aleshores, Lumet va ser nominada per a cinc Oscars, quatre per a la direcció. (“; 12 Angry Men, ”; “; Dog Day Tardes, ”; “; Xarxa, ”; “; The Verdict ”;) i una de guionisme adaptada (“; Prince of the City ”;), però mai va sorprendre. Tot i que el 2005 va rebre un premi honorari de l'Acadèmia, ja que Spike Lee (la influència sobre la qual es pot sentir a partir de Lumet en totes les imatges) va fer un tuiteig en sentir la notícia, 'Sidney va ser nomenat 5 vegades com a millor director i va ser ocupat per ocupar el càrrec. Amb el temps va aconseguir un Oscar per a la Vida. Sempre fan aquesta merda ”.\nNo ens posarem a la cuina de sucre, no totes les pel·lícules eren un clàssic del fred. Hi ha pel·lícules dolentes en aquesta llista, i encara pitjors que no podríem suportar per escriure: el culte Rebecca DeMornay / Don Johnson, 'Guilty As Sin', però Lumet era un pragmatista, tal com va escriure a el seu llibre de 1995 'Fer pel·lícules' (a de lectura obligada per a qualsevol persona que sigui seriosa sobre la direcció de cinema), 'He fet dues pel·lícules perquè necessitava diners. N’he fet tres perquè m’encanta treballar i no podia esperar més. Com que sóc professional, he treballat tan dur en les pel·lícules que en totes les que he fet. ”I, a través de la seva carrera, el bon, de lluny supera el dolent, i va arribar a sortir al capdavant amb el 2007. imatge, “; Before The Devil Knows ’; re Dead ”; que semblava demostrar tots els trets que els cinefils estimaven de la mà constant i madura de Lumet ’;\nPer sobre de tot, a Lumet li encantava la pel·lícula, dedicant el seu erudit, traslladant el discurs d’acceptació de l’ Oscarscar als seus companys i al mitjà, dient: “M’agradaria agrair les pel·lícules. Sé que això sembla general, però per a mi és molt real. Tinc la millor feina, en la millor professió del món i només vull agrair-ho tot. ”Com que Martin Scorsese ho va dir amb el pas de Lumet,“ finalitza una era ”. , però el seu venerable cos de treball perdurarà.\nA continuació, l’equip de llista de reproducció ha muntat una selecció d’aquella carrera titànica. Amb prop de 100 crèdits per a la direcció de la pantalla, inclosa la seva àmplia gamma de treballs de televisió, se sent com gairebé no havíem ratllat la superfície, però, si bé, podríem haver passat mesos enrere, el temps i l’espai no ho permetien. Esperem que hàgim aconseguit cobrir les imatges més significatives. I quina millor manera de retre homenatge a l’home que de seure amb un durant el cap de setmana?\n“; 12 homes enfadats ”; (1957)\nÉs un inici que pocs directors han tingut: després de mitja dècada dirigint la televisió, Lumet va tenir l'oportunitat d'un llargmetratge i es va convertir en un clàssic. Un dramatisme humà brillant que atrau el màxim d’ideals, “; 12 Angry Men ”; també va establir la parada per a moltes de les preocupacions recurrents de Lumet ’; culpabilitat, innocència, prejudicis, liberalisme, el sistema de justícia i el paper de la persona. L’estàpit del muntatge principal de la pel·lícula (va aparèixer de manera destacada a la nostra funció sobre pel·lícules d’única ubicació), les seves arrels com a teleplay i el fet que, bé, es tracta d’uns 12 homes discutint sense persecucions de cotxes, sense gàngsters i no el sexe per amenitzar les coses, afegir a una pel·lícula que en el paper té tots els ingredients d’un menjar poc apetitós, si és possible alimentar. En lloc d'això, és un banquet de magistrals actuacions (sobretot d'Enrique Fonda, que, notòriament autocrític, ho va creure un dels seus tres millors), un guionet intel·ligent i un muntatge de maquinetes d'afaitar, mostrant un ritme de màster. Tot i que alguns dels detalls de la trama són una mica obsolets, això difícilment detreu la mecànica del poder, la persuasió i la manipulació que es mostren. Però el que potser és més sorprenent sobre una pel·lícula tan intel·ligent és que mai no equivoca el cinisme per la intel·ligència. Les seves últimes conclusions, que valen la pena lluitar pels ideals, que un home pot fer la diferència i que fins i tot el pitjor de la gent pot ser delicada per la decència, són devastadors en la seva humanitat i positivitat, però són totalment guanyats i són totalment al contrari de trepitja. “; 12 homes enfadats ”; és tot el que hauria de ser la pel·lícula de persona pensant i només el primer exemple del tipus de cinema intel·ligent, frenat i gran que Lumet continuaria per portar-nos moltes vegades més durant la seva llarga carrera. A les paraules xiuxiuejades del mateix Fonda en la projecció d'un tall inicial, “; Sidney, és ’; s magnífic. ”; [A]\nJa que és l’únic Sidney Lumet pel·lícula a la web Col·lecció de criteris i protagonitza la gran Marlon Brando, ha de ser la seva millor pel·lícula, oi? Si bé semil·lusionant i bé va actuar sobre els temes de la solitud i la desconnexió humana, no ho sentim. Basat en Tennessee Williams ’; L'obra de 1957 'Orpheus Descending' (va escriure el guió amb Meade Roberts), aquest conte del gòtic meridional se centra en un gofre / músic que porta una jaqueta de pell de serp, que troba problemes quan vaga a una ciutat sense nom de Mississipí. I com alguns Williams i rsquo; menys adaptacions cinematogràfiques hi ha molta passió suorosa, desitjos no corresposts i melodrama tempestuós, però les narracions acostumen a ser una mica implacables. Brando ’; és enderrocat a la presó ben aviat i intenta sortir d'aquesta ciutat de dos bits, però aviat s'implicarà amb dos tipus diferents de dones desemparats; l’alcohol nen salvatge alcohòlic (Joanne Woodward) i l’esposa embrutada d’un venedor de sabates moribundes per al qual finalment comença a treballar (Anna Magnani). Ambdues dones proporcionen els seus conflictes, però només aquesta darrera se sent integrant de la història. Com a crítica Jonathan Rosenbaum va observar que Lumet se sent fora del seu element de la Costa Est en aquesta imatge i, malgrat les credencials dels principals, aquest esforç decebedor no fa gaire veritat. [C +]\n“; Viatge llarg dia a la nit '(1962)\nNo és sorprenent, tenint en compte la llargària i la brutalitat emocional de la seva obra, que Eugene ONeill mai no fos realment capaç d’adaptar les adaptacions cinematogràfiques de la manera que, per exemple, Tennessee Williams va ser. Però hi ha bones O’Neill a la gran pantalla: John Frankenheimer i Lee Marvin van descobrir una versió infravalorada de “The Iceman Cometh”, per exemple. Però el cap i les espatlles per sobre de la resta és la versió 1962 de Lumet de l’obra mestra del dramaturg “Long Day’s Journey Into Night”, per la qual va muntar un repartiment de somnis de Ralph Richardson, Dean Stockwell, Jason Robards i, el més fantàsticament, la gran Katharine Hepburn. El quartet va compartir els premis d’actuació a Cannes aquell any, i és ben merescut: les quatre són implacables i impecables, fins i tot a través de la pel·lícula que castiga el temps de tres hores de durada; un testimoni de la dedicació de Lumet al procés d’assaig, cosa de la qual gairebé tota pel·lícula podria beneficiar-se, però molt poques utilitzen realment. La pel·lícula va ser criticada al principi per no haver obert l'obra, però, com passa amb '12 homes enfadats', Lumet juga expertament amb lents i il·luminació per fer que la pel·lícula se senti tan claustrofòbica com hauria de ser. Qualsevol persona seriosa d’actuar ha de sol·licitar-ho sense demora. [A]\n“; The Pewnbroker ”(1964)\nLumet de Sidney ’; sLa carrera de ’; s té els seus fluixos i fluxos, però a banda del seu conegut període de 70 anys, no hi ha una altra època tan inigualable com la seva primera fase dels anys 60 que el va veure lliurar clàssics com “; Fail Safe, ”; “; Viatge de llarg dia a la nit, ”; i en menor mesura “; The Hill ”; i “; The Pewnbroker ', que presenta el que possiblement és la millor actuació de Rod Steiger ’; com a supervivent del Holocaust retirat emocionalment que vivia a la ciutat de Nova York (tot i que l'Acadèmia no ho veia així - va guanyar un Oscar per “; a la Heat of the Night ”; però només va ser nominada a la pel·lícula Lumet). A mesura que la història es va desvelant lentament, descobrim que un Sol Nazerman embrutat (Steiger) va ser testimoni de la seva dona i dos fills morir en camps de concentració nazis i des de llavors es va allunyar del món mantenint-se tranquil·lament a la seva caseria de Harlem. Impressionant fe i tota creença en allò que ell anomena “; scum ”; de la humanitat, Sol és apàtic per a tothom, inclòs el seu ajudant de tenda porto-riquenya (Jaime Sanchez), que idolitza ell i els seus negocis. Geraldine Fitzgerald interpreta un client freqüent i un treballador social compassiu que intenta despertar la seva pròpia humanitat, però la tragèdia shakespeariana de les seves accions –la constatació que el seu company té valor– arriba massa tard. Les lliçons i la moralització del paper de Lumet ’; poden semblar una mica massa sanctimonioses (i és que això no funciona en tots els quadres), però “; The Pewnbroker ”; és una mirada potent i inquietant sobre com la mort ens pot fer adonar que la vida val la pena viure. [A-]\n“; Fail Safe ”(1964)\nLa guerra freda i l’amenaça d’extinció nuclear van ser a la ment dels polítics i dels cineastes a finals dels anys 50 i principis dels anys 60, però, probablement, aquesta crisi va arribar a la tònica de la febre del cinema el 1964. A principis de l’any, Stanley Kubrick va girar a consciència. el gènere creixent al seu cap amb el molt satíric i mossegador “; Dr. Strangelove o: Com vaig aprendre a deixar de preocupar-me i a estimar la bomba, ”; i això és, potser, el motiu pel qual els morts greus “; Fail Safe ”; és menys conegut i es va tenir menys en compte quan va arribar als cinemes deu mesos després (si no ho sabíeu millor, no suposem que " suposem ‘ Strangelove ’; és pràcticament una boixa, ja que es tracten del mateix tema amb alguns tímids. i escenes i arquetips increïblement semblants, encara que realitzats essencialment al mateix temps). Tot i que sombríssima i terroríficament real, la pel·lícula gairebé es reprodueix com un terror de suspens - “; Fail Safe ”; no és la versió sense humor de l’obra mestra de Kubrick ’; s. De fet, és una obra mestra pròpia. Un retrat intens i picant de les ungles de la cursa d’armes en espiral de fora de control, i és una meravella que aquest panorama no pertanyia a la nostra història. Henry Fonda interpreta el líder seriós i compassiu dels Estats Units, Walter Matthau interpreta un científic despietat lligat per estadístiques i lògica freda, i la imatge també inclou excel·lents actuacions de Dan O'Herlihy, Frank Overton i Edward Binns, a més d'aparicions primerenques de Dom. DeLuise, Larry Hagman i Fritz Weaver. Necessiteu un element dissuasiu nuclear a prova d’impotència? Només heu de mirar “; Fallar segur, ”; un dels millors contes de precaució de guerra (nuclears o d’una altra manera) mai realitzats. [A +]\nEstableix en un hivernacle nord-africà “; i ”; durant la Segona Guerra Mundial (el nom d’un centre de detenció militar anglès) al bell mig del desert del país libi, Lumet ’; s, pel·lícula de guerra del 1965 polsegada i blanquejada pel sol, se centra en les injustícies de la guerra i les seves regles obsoletes, centrant-se en cinc nous soldats empresonats i castigats per una letania d’infraccions com anar contra l ’AWOL, robar begudes alcohòliques i en un cas especial, desafiar ordres directes i agredir el seu comandant. La idea és que els gossos de guerra han de ser batuts i trencats, i els esperits i les voluntats són gairebé aixafats en aquesta imatge de presó militar del 1965 agrest. Però un soldat incorregible, Sean Connery, que va agafar aquest desviament, el primer dels cinc grups amb Lumet, al mig de la seva trobada de bons entre 'Goldfinger' i 'Thunderball', molt per al plàcid de la majoria de crítics - doesn ’; t facilitar-li els seus superiors tirànics, assedegats de sang, ell mateix o els seus companys interns, un dels més tardans, el gran Ossie Davis. La insubordinació de Connery ’; s significa que el seu vestit esgotat i atenuat és humiliat, degradat i castigat fins a les vores dels límits humans pels seus bàrbars sergents de personal (els actors britànics de personatges Ian Hendry i Harry Andrews interpreten els monstres de la disciplina). Un home mor durant l’abús que posa en marxa una cadena de rebel·lió i fa que Connery sigui encara més intractable. Mentre que “; The Hill ”; és molt una pel·lícula de missatge i porta la seva moralitat a les mànigues, no obstant això, és una obra molt atractiva i subestimada en el cos de Lumet. El final aplastant, tràgic i la seva amarga ironia ho fan encara més cridaner. [B +]\n“; The Deadly Affair ”(1966)\nA finals d’aquest any finalment es podrà veure el personatge més conegut de John Le Carre, el captador d’espionatge anti-Bond George Smiley, arribar a la gran pantalla, interpretat per Gary Oldman en la molt esperada versió de “Tinker, Sastre, soldat, espia” de Tomas Alfredson. Però Smiley ha estat en realitat un personatge central en una pel·lícula. El primer llibre de Le Carre, 'Call for the Dead', va ser adaptat per Lumet el 1966 a 'The Deadly Affair' com a vehicle per a James Mason, i, tot i que el personatge ha estat rebatejat com a Charles Dobb, és un gran somriure. Si bé Lumet i l’escriptor Paul Dehn poden tenir algunes llibertats amb la història, és molt fidel a Le Carre amb ànim, i Mason és particularment bo al capdavant, és probablement una de les millors actuacions de la pantalla. El repartiment al seu voltant, en particular Maximilian Schell, com a col·lega que dorm amb la dona de Dobbs, és igual de bo. Es tracta d’un thriller poc espia, que probablement no s’aconsegueixi amb força per al públic contemporani, però sobretot fantàstic, i una altra pel·lícula d’aquesta època de l’obra de Lumet que mereix una reavaluació. [B-]\n“; La gavina del mar ”(1968)\nEn la seva majoria, el fons teatral de Lumet el va mantenir en un bon lloc al món del cinema, amb una de les seves millors primeres pel·lícules derivades d’èxits escènics. L’excepció principal és “La gavina del mar”, una adopció majoritàriament desastrosa Anton TxékhovEl gran joc (una obra que, segons aquest escriptor, és una de les millors). Lumet va muntar un repartiment impressionant, dirigit per James Mason, Vanessa Redgrave, David Warner, Denholm Elliot i la gran estrella francesa Simone Signoret, i va disparar a una exuberant ubicació sueca, però sembla tenir una oïda d’estany per a Txékhov. L’escriptor sempre va descriure l’obra com una comèdia, i les millors produccions sempre han estat les que l’interpreten com a tal, però els repartiments de Lumet semblen desbordats per la tragèdia, tan desgraciats com el protagonista de Rod Steiger a “The Pewnbroker”. És estrany. sense gust, per a un home que va fer tantes opcions excel·lents: la fotografia pastoralment suau de Gerry Fisher està mal interpretada, cosa que fa que la pel·lícula sigui a costa de la veritat, mentre que el famós final es veu completament incomodat per la decisió del director de tallar-se al cos de Konstantin. Signoret i Redgrave semblen una mica dolents, tot i que Warner i Elliott en particular són excel·lents. Una per a completistes de Txèkhov, realment. [D +]\nSean Connery sempre tenia fama de ser un actor que tindria una relació tempestuosa amb els directors i, fins i tot, de primeres vegades trucaria ocasionalment en una actuació, però sempre va tenir una relació superior amb Lumet, treballant amb l’ajudant en cinc ocasions diferents, així que no va ser una sorpresa que, quan va voler provar els seus homes més importants fora de la franquícia de Bons, va anar a Lumet i a 'The Anderson Tapes'. Un thriller divertit i complex amb alguns comentaris nets i més rellevants que mai. a la societat de vigilància del costat, implica l’actor com un atracador de carrera coaccionat a treure un maldecap per a la Mob sense saber que l’edifici està sota vigilància de diverses fonts competidores. Connery és més que demostrat que podia portar una pel·lícula lluny del 007 i la pel·lícula segueix sent molt agradable, fins i tot si es tracta d’una combinació incòmoda del tipus de delicte brutal que Lumet faria de la seva distribució, i el capell més lleuger parpellejava. popular a l’època. Punts addicionals per a la primera aparició de Christopher Walken i per a la partitura, la segona col·laboració amb la llegenda de jazz Quincy Jones i, tot i que no és tan ambiciós com el seu treball a 'The Pewnbroker', no deixa de ser un clàssic. [C +]\n“; L’ofensa ”; (1972)\nMentre que gran part de les pel·lícules de Lumet ’; centrades al voltant de la policia tractaven de la corrupció que els envoltava, aquesta curiosa i mínima entrada va preguntar què passaria si un oficial estava compromès per alguna cosa des de la seva pròpia ment. Protagonitzada per Sean Connery com a sergent detectiu Johnson, “; La ofensa ”; s’obre amb una seqüència d’expressió que faria orgullós a Zack Snyder, amb el detectiu batent i matant de forma sospitosa a un sospitós en una sala d’interrogatoris. A continuació, la pel·lícula torna a saltar i, a la primera mitja hora, ens mostra els esdeveniments que porten a allò que acabem de veure. Johnson i la resta del departament estan a la caça d'un nen molester en sèrie que preda en nens locals i, després d'un exhaustiu capellà, porten a algú que Johnson i fins i tot els seus col·legues creuen que pot ser el seu home, no basat en proves, sinó en el seu instint intestinal. Johnson està tan decidit a obtenir una resposta que acaba matant l'home. A partir d’aquí, la pel·lícula només té dues escenes més llargues. En una, que gairebé molesta la pel·lícula, Johnson torna a casa i s’endinsa en un escamot domèstic amb la seva dona que vol que comparteixi els seus secrets i sentiments foscos amb ella i quan ho faci, ella ’; s horroritzada fins al punt de vòmits. . El següent, és una entrevista a la comissaria amb un investigador encarregat d’obtenir la versió completa dels esdeveniments de Johnson ’; Finalment, la pel·lícula es tanca saltant de nou a la conversa que Johnson va tenir amb el sospitós i es planteja la fosca i inquietant explicació de la seva sobrereacció. És un material atrevit i desafiant, però finalment es va veure tristat per la narració saltant del temps que tracta la revelació com un gir, enganyant a la pel·lícula de més gran pes dramàtic. I, tot i que Connery està en una forma fantàstica, la imatge de dues hores excessivament parlant s’arrossega de vegades i no coincideix gaire amb la intensitat cruixent que porta l’actor. Una interessant, però no totalment gratificant inversió a Lumet ’; s, va continuar l'estudi de l'aplicació de la llei. [C]\nQuan el 'final de Brooklyn', dirigit per Antoine Fuqua, va caure el 2009, la seva combinació de policia i escamotats que es van referir a projectes de Brooklyn va sorgir amb una autenticitat. Aquest escriptor es pregunta què hauria pogut fer Lumet amb la mateixa pel·lícula, i si “Serpico” és una indicació, el toc del final del director podria haver estat el factor que va provocar les balances, produint un veritable film de Nova York. Utilitzant infinitat d'ubicacions a principis dels anys setanta a Nova York, 'Serpico' s'adreça principalment als fets de la història real de Frank Serpico i Pacino completa la seva història meteòrica.Padrí'Pugeu amb un retratat complex i multicapa d'un policia bo, però sovint en conflicte. El 'Serpico' a vegades (i probablement amb raó) és eclipsat pel proper col·laborador Lumet / Pacino 'Dog Day Tardes', però la qualitat grollera de la pel·lícula és difícil de sacsejar i és difícil fins i tot de criticar-la. [A-]\n“; Murder on Orient Express ”(1974)\nEl terme 'ja no els fan així' s'ha convertit en quelcom de tòpic, i molt poques vegades s'utilitza correctament. Per alguna cosa com l’adaptació d’Agatha Christie “Murder on the Orient Express”, és particularment falsa: la pel·lícula torna a provocar deliberadament un moment glamurós que no va existir mai. Però és difícil imaginar una col·lecció d’estrelles d’aquest calibre –Albert Finney, Lauren Bacall, Jacqueline Bisset, Jean-Pierre Cassel, Sean Connery, John Gielgud, Vanessa Redgrave i una Ingrid Bergman guanyadora a l’Oscar, entre moltes altres–. per a una imatge com aquesta, o de fet qualsevol altra vegada. Veure a Finney, com la creació més famosa de Christie, Hercule Poirot, fent un cop d’ull al conjunt mentre investiga la matança titular, és el tipus de plaer que és difícil trobar a la pantalla gran avui dia: sense explosions ni creacions CGI, només grans actors espantant-se els uns contra els altres, i va tenir una bella imatge pel director. És segur que és clar, però això forma part de la seva alegria sumptuosa. I, d’alguna manera, heu aconseguit evitar saber quina és la solució i aneu fent fred, us deixarà d’endevinar fins al final. [B +]\n“; Tarda del Dia del Gos ”; (1975)\nLumet va ser considerat sovint un cineasta que va transcendir els gèneres, cosa que és veritat, però sembla com una mena de compliment que ignora com aquest va posar de manifest el seu tret més gran, que era un domini del to. En cap lloc no és més evident que aquesta pel·lícula de suspens de veritable delicte, que va tractar amb un important robatori bancari el 1970 a Brooklyn i rsquo; s que va evolucionar cap a un atreviment dels ostatges alimentat per mitjans. Com Sonny, el lladre enganyat que es posa ràpidament sobre el cap, Al Pacino es riu, però també s’endinsa sense por en la psique d’aquesta persona danyada, una humana representació d’un home amb passió desviada, aliè a la seva pròpia imprudència. Lumet no enfosqueix mai el marc de temps de l’esdeveniment, un moment de dotze hores a la història, però la pel·lícula s’avança tan fort que els seus canvis tonals no se sentin com si els reglaments tinguin florir tant com els ritmes naturals de la conversa real. Entre els clàssics dels 70, “; Dog Day Tardes, ”; amb el seu comportament criminal, el seu llenguatge dur i el seu mal estat, encara se sent com un dels més afectats i generosos, perquè Lumet i el guionista Frank Pierson es mantenen dedicats a explicar una història sobre un crim i no a uns delinqüents. [A]\n“; Xarxa ”; (1976)\nGeneralment, no som persones que sol·liciten recomptes d’Oscar o consideren que els premis dels premis són qualsevol cosa que no sigui un vehicle per a la promoció. Però potser la col·laboració de Lumet ’; amb Paddy Chayefsky hauria d'haver triomfat a “; Rocky ”; per guanyar Millor imatge als Premis de l'Acadèmia, només per obtenir correctament “; Xarxa ”; davant de la gent adequada. Perquè, el 2011, “; Xarxa ”; ja no és divertit. Aquesta història fantàstica dels executius de televisió que reformula la notícia com “; infotainment ”; i convertir un ancorà veterà en un fals profeta del tub boob va ser una vegada una sàtira comercial de la mostra. Ara sembla pintoresc, sobretot en la forma en què es mostra un món que ja coneixem, on els productors de televisió faran qualsevol cosa per obtenir un punt de classificació, on els actuals esdeveniments es converteixen en visites de primera cita i on els absurds poden obtenir un púlpit i convertir-se en un púlpit. respectable en el millor dels casos, celebritats en el pitjor. La vida ha imitat l'art. “; Xarxa ”; es va fer realitat. Horroritzant. [A]\nQuan Lumet va començar a ser una atrevida producció escènica, 'Equus' va veure Peter Shaffer avançar més enllà dels límits de l'escenari a la pantalla, ajudat per la comprensió sempre present de Lumet de la minuciositat que defineix, i de vegades reanima, la limitació de la vida quotidiana. . Richard Burton i Peter Firth es van convertir en un psiquiatre i un mutilador de cavalls patològics, respectivament i Lumet, una opció valenta per demostrar la violència animal amb prou efectivitat que encara s'enfronta avui dia. Una potent barreja de drama i horror, podríeu argumentar que, al principi, 'Equus' té lloc fora del registre del Lumet. El consell d’aquest escriptor: feu una altra ullada a la pel·lícula final del màster, “Before The Devil Knows You’re Dead”. L’home sabia el que tots tenim por de descobrir, enterrats a sota. [B +]\n“; Príncep de la ciutat ”; (1981)\nMentre que “; Serpico ”; i “; Tarda del Dia del Gos ”; acostumen a aconseguir tot l’amor sempre que s’esmenta el nom de Lumet ’; per l’aproximació gritty i la vibració de la ciutat de Nova York, potser no hi ha cap pel·lícula més subestimada en el seu cànon que “; Prince of the City. ”; Originalment es va estrenar a la TV en una extensa versió de 196 minuts (encara no publicada) i, finalment, va col·locar DVD en una versió teatral de 167 minuts de durada, la potència de la pel·lícula no disminueix. Protagonitzant Treat Williams (que va obtenir el paper després que Al Pacino l’hagi rebutjat), és difícil imaginar a ningú més de la part: la seva fresca cara naïf és crucial per interpretar a Daniel Ciello, un policia que lentament s’adona que el seu departament està genoll de la corrupció. i qui de mala gana accepta convertir-se en un cabal contra els seus companys. Amb gairebé tres hores per allargar-se i explicar la història, Lumet construeix lentament la pel·lícula en un ritme de febre, ajudat per un excel·lent repartiment de suport que compta amb Jerry Orbach, Bob Balaban i un munt d'actors de grans personatges que donen una vibrant pel·lícula. autenticitat. Un cop d’ull ha de veure al costat de les obres més conegudes de Lumet ’; “; Prince of the City ”; és simplement un dels millors procediments policials realitzats mai, un exemple de llibre de text i una referència per al gènere. [A]\n“; El veredicte ”; (1982)\nUn dramaturg i intens drama sala, mentre que moltes parts de “; The Verdict ”; sentir-se atrotinada en aquests dies, la seva gran abonament i crits, trossos de thriller legals, etc. - Lumet ’; la tercera pel·lícula de la dècada de 1980 (sí, tenia un rellotge a l'any i va fer 10 pel·lícules aquella dècada, dues de les quals van sortir el 1986. ) és encara una de les moltes joies de la seva obra i va ser molt apreciada durant la seva època, cosa que parla de la seva rellevància en el seu moment (va ser nominada per a 5 Oscars, inclòs el de millor director, actor, imatge i guió). Centrant-se en un advocat alcohòlic, atrotinat (un altre cop sòlid de Paul Newman), la pel·lícula se centra en els seus intents de redempció i esborrar la seva reputació professional en transformar-se en un ambulant que perseguia un advocat en un defensor just quan es produeix un injustíssim cas de mala pràctica. una dona en estat vegetatiu per a la vida desencadena en ell una espurna. Un dels elements que ajuda aquesta imatge a augmentar els clics de la sala dels tribunals és el poderós guió de David Mamet ’; (reintegrat després de diverses reescripcions quan Lumet va entrar a bord), i Newman es va dotar d'alguns monòlegs tremenda. Co-protagonitzat pel gran actor avuncular Jack Warden, James Mason, Milo O'Shea i Lindsay Crouse, la imatge pot tenir una mica de data antiga: hi ha una petita suspensió primerenca d’elements d’incredulitat amb el personatge de Charlotte Rampling i rsquo; s. es va explicar més endavant, però no se sent molt bé, independentment del temps, mentre que “; El Verdict ”; en retrospectiva, potser no es troba en les 5 millors pel·lícules de tots els temps de Lumet ’; no deixa de ser un altre exemple dels seus relats sobre la moralitat, i que val la pena una segona mirada. [B]\nAquesta adaptació de E.L. La novel·la de Doctorow, el 1971, 'El llibre de Daniel', era un projecte de passió, tant per a Lumet com per al novel·lista que va escriure la seva adaptació del guió. Un fracàs crític i comercial, la pel·lícula és vista com una de les decepcions més grans de Lumet, i el director el va considerar sempre una de les seves pel·lícules preferides. Així doncs, un desastre ben intencionat o una joia amagada? La resposta és en algun lloc entremig. Després del titular Daniel, fill d'una parella jueva condemnada per espiar per la Unió Soviètica i executada (basada molt en els Rosenbergs), la pel·lícula va ser més aviat incomprensible, criticada per la seva ambigüitat respecte als pares de Daniel i la seva possible traïció - però va ser Molt i Lumet i la intenció de Doctorow, la pel·lícula es basa en la idea de 'els pecats del pare', i la relativa complexitat manté una bona rellevància. Les actuacions són, com sempre, molt fortes, amb Timothy Hutton fresc a “Ordinary People”, Mandy Patinkin i Lindsay Crouse especialment bons com els pares, i una excel·lent actuació primerenca d’una jove Amanda Plummer. Però, al mateix temps, la pel·lícula és desigual i estesa, intentant cobrir tot l'àmbit de la novel·la i, per tant, se sent una mica prima. Tot i així, no mereix ser oblidat de la manera que ho va ser. [C +]\nUn altre quadre injustament descuidat, 'Power' és una altra pel·lícula de Lumet molt notòria, que fa un cop d'ull al món dels consultors de mitjans polítics, com encarna Pete St. John (Richard Gere, amb un bigoti una mica lamentable). Potser el més proper que el director hagi arribat a tornar al tema de 'Xarxa' i tot i que gairebé no sigui una ombra d'aquesta imatge (l'enginy de Chayefsky és molt estrany; la pel·lícula és una mica acarnissada), però un altre repartiment excepcional, que també inclou Julie Christie, Gene Hackman i un paper molt primerenc per Denzel Washington, que demostra de nou l'ull de talent de Lumet per tal de representar els seus mitjons. Gere, en particular, poques vegades ha tingut un paper tan bo, i juga molt bé amb Hackman i Christie. Es perd el camí durant la segona meitat, sentint-se una mica sense propòsit, i el final és una mica contundent, però 'Power' és més que un estudi de personatges que qualsevol altra cosa, i segueix sent una pel·lícula molt absorbent, que és cada cop més rellevant. que mai en els últims anys. [B-]\n“; The Morning After ”; (1986)\nNo hi hauria hagut un títol més adequat per a aquest thriller de misteri Jane Fonda de 1986 (potser 'Paycheck Gig'), ja que el maneig general de totes les històries i idees és tan desordenat com una ressaca induïda per la absència. L’ex-actriu alcohòlica Alex Sternbergen (Fonda) es desperta al costat d’un cos mort sense tenir ni idea de com va arribar-hi ni del que va passar la nit anterior. Ella troba comoditat en un ex-policia (Jeff Bridges) que decideix ajudar-la per la bondat / hornitud, i junts es posen baixos i juguen un detectiu mentre, d’alguna manera, troben temps per tenir sopars romàntics i converses llargues detallant la història d’Àlex. Un personatge desitjat per assassinat no podria ser una aposta més alta; d'alguna manera, aquestes participacions són ràpidament ignorades, ja que la trama espera amb paciència, de manera que dos personatges poden aprofundir en la seva relació. Esbràvem que potser hi havia una escena suprimida que explicava algun tipus de defecte cerebral que tenien els protagonistes, fent que no fossin a l’atzar incapaços de percebre el problema en què es trobaven, tret que tots els detalls d’un personatge no es divulguessin dues vegades més. en el diàleg. Ara seria una cosa si només la trama wannabe-pulpy no funcionés, però fins i tot la història d’amor és escabrosa, d’alguna manera que conté zero química entre la solida encantadora Fonda i una jove i escassa Bridges. Per acabar-ho de completar, tot el vidre té una música dels anys 80 que vergonyaria fins i tot el compositor més delirant de la dècada, i el desglossament de Fonda per la seva addicció a l’ampolla és “Mommie Dearest” dolent (tot i que es va considerar digne d’ worthyscar ...). Si encara no esteu convençuts d’oblidar-vos d’aquest, fins i tot l’IMDB no pot oferir més que una espatlla, constituint d’alguna manera això com a trivial que val la pena. Mantenir-lo a qualsevol preu. [D]\n“; Running On Buit ”; (1988)\nProbablement impressionat per les seves sòlides voltes en 'Stand by Me' i 'The Mosquito Coast', Sidney Lumet va posar ràpidament a l'actor juvenil River Phoenix com el cor en el seu drama de 1988, al costat d'un post-taxi 'Judd Hirsch i un pre-Chicago' Esperança ”Christine Lahti. La premissa aquí és que Arthur (Hirsch) i Annie (Lahti) van explotar un laboratori que estava creant un napalm per a la guerra del Vietnam en el seu moment activista, encegant un inocent conseller en el procés. Des de llavors han estat al marge, traslladant i canviant identitats sempre que Arthur sent la calor. Aquesta vida tan aviat no deixa gaire temps perquè Michael (Fènix) faci coses habituals per a nens, incloent-hi el seu extraordinari talent al piano. Les coses es compliquen a la seva nova ciutat quan la seva habilitat és reconeguda per un professor de música que amb el temps condueix a que el noi s’enamori i es dirigeixi cap a Julliard, molt per la disbauxa de la seva família, que en canvi vol viure junts i en secret. El rebuig absolut de Lumet a escoltar escenes desgarradores de la trama és refrescant tenint en compte la pobreza madura i innata de la història. Dit això, el guió de Naomi Foner (també conegut per Mamma Gyllenhaal) no té cap trencaclosques, escrit com si estigués intentant despertar el seu professor de guionista prenent tots els camins adequats i colpejant totes les notes apropiades. Els actors se senten molt com a casa en els seus personatges, la qual cosa ofereix prestacions creïbles, però, ja que tot és molt previsible tan aviat, ni tan sols poden evitar que la pel·lícula s’arrossegui. [B-]\n“; Empresa familiar ”; (1989)\nLa quantitat que s’empassa la premissa d’aquest capítol de criminalitat de poca clau depèn de la voluntat que estigueu d’estomacar el càsting. Hem de creure que Dustin Hoffman és el fill de Sean Connery, tot i ser només set anys més jove i receptor d’uns gens molt diferents, ah. Potser més difícil d’acceptar és que Matthew Broderick, aquí com un jove emprenedor que anhela estar involucrat en un dels esquemes criminals de l’avi i el seu avi, pogués fer esport amb unes ulleres amb joguina i amb un gruix gruixut i jugar de forma convincent a una persona avi per part de la Connery encara suau. Malgrat la fluixa diferència d’edat, es diverteix en veure que Hoffman i Connery es van anar de cap, els seus estils d’actuació descaradament suggerint a amics de tota la vida, però segueixen oferint un tipus de química convincent. El boig en si és una mica de pudor i, tot i així, la imatge es col·loca entre el drama fluix, sense llistes i la comèdia manta humida que suggereix que el conjunt es va fer molt més divertit un cop algú va dir “; cut. ”; [C]\n“; Q&A '(1990)\nLumet va ser un dels grans directors de Nova York, encara que mai de manera tan extravagant com, per exemple, Woody Allen va ser. Però va comprendre el batec de la ciutat d'una manera eminentment verídica i deQ&A', Proporciona una imatge del crim que mostra una visió de la fusió de multiculturals de Nova York amb la qual Spike Lee, un autoproclamat fan del director major, estaria orgullós. La trama (un policia novell (Timothy Hutton) que investiga el rodatge d'un nen porto-riquenc per un policia llegendari i brutal (un mític com Nick Nolte, possiblement el millor treball de la seva carrera)) podria semblar familiar, i així ho és. Però, Lumet, adaptant la novel·la del mateix jutge del tribunal suprem de Nova York, Edwin Torres, li dóna una rica entesa, mostrant els vincles racials que sempre han dividit Nova York, i mai no representa un personatge a grans trets, fins al medicament d'Armand Assante, qui és donada a molta més profunditat que a la majoria de personatges similars. Es tracta d’un aspecte increïblement ric i gairebé novedós del gènere del crim, fins al punt que, si teniu una denúncia sobre la pel·lícula, és gairebé desgavellada. És una de les pel·lícules més personals de Lumet, fins i tot va treure una Coppola i va interpretar a la seva filla Jenny Lumet com a interès amorós del personatge de Hutton, com Sofia Coppola, que passaria a fer pel·lícules en lloc d’actuar, escrivint el guió de l’excel·lent de Jonathan Demme. “Rachel per casar-se” [A-]\nEl tercer de la trilogia de Lumet sobre els esforços autodenominats en matèria de corrupció a Nova York és, malauradament, menys amb força. La pel·lícula té una visió més rellevant que 'Prince of the City' o 'Q&A', gràcies al material original de Richard Daley, i mentre el director s'hi acosta amb la seva habitual sinceritat, les inconvenients de la trama, que comporta una L’assistent de DA (Andy Garcia) perseguint un traficant de drogues que va disparar al seu pare de policia (Ian Holm), encara brilla. El que és més important, García no és un lideratge tan fort com els seus predecessors, que malament, i de vegades sobrepassa una mica el paper. Tot i així, l’àmbit d’estil de James Ellroy és admirable, i Lumet ha desitjat l’ull i l’oïda per la ciutat i per a la gent que hi és, com ho ha fet mai. Com sempre, el repartiment de plens està ple dels millors actors del personatge, i tan decebedors com Garcia, i Lena Olin com la seva amant, són les boniques actuacions de Holm, James Gandolfini i, en particular, Richard Dreyfuss, que ho compensen. . Pot ser que no sigui Lumet de primer nivell, tenint en compte els alts estàndards que ell mateix es va fixar en aquest gènere, però encara hauríem pres de més de mil pel·lícules de policia corrupte, per exemple, de David Ayer. [C +]\n“; Trobeu-me culpable ”; (2006)\nEnterrat a sota del que en aquell moment hi havia una allau d'amor per Lumet arran del premi Thalberg al Oscarsels distribuïdors, que van ser considerats com una ànima estranya pels dramaturgs, que van tenir aquesta entrada dins i fora dels cinemes abans que ningú ho notés. I, mentre que ’; s decididament fora del producte del director de diversos clàssics, “; Find Me Guilty ”; aconsegueix estranyament tocar. Una història veritable molt improbable, “; Find Me Guilty ”; presenta a Diesel com a mafiós Jackie DiNorscio, processat i pressionat per vendre als seus companys. En canvi, DiNorscio es nega a convertir-se en rata, convertint-se en el seu propi representant legal en un cas que s’allargaria durant 21 mesos sense precedents. Malgrat l’absurd del cas i la persona més gran que la vida de la festa de DiNorscio, Lumet dispara el material d’una manera retallada i professional, permetent als actors fer un gran aixecament. I s’incrementen a la tasca, amb la desajustada parella de Diesel (que porta diversos quilos addicionals i una perruca) i el diminutiu Peter Dinklage (com a advocat defensor de la defensa) generant una sorprenent quantitat de química. “; Trobeu-me culpable ”; se sent episòdic i desencaixat, com si hi hagués algun desdibuixat de darrera hora a la suite d’edició que no s’acabava, però té tots els trets de les pel·lícules anteriors de Lumet ’; en el seu retratat clar d’informes delictius i una càlida comèdia humana. [B-]\n“; Abans que el diable conegui que ja heu estat morts (2007)\nÉs francament sorprenent pensar que Lumet va poder iniciar la seva carrera amb un clàssic de pedra com '12 Angry Men' i acabar-ho de completar, mig segle després, amb una pel·lícula tan fantàstica i viva com 'Before the Devil'. Knows You’re Dead. ”Alliberada quan l’ajudant tenia 83 anys, la pel·lícula (rodada digitalment, amb Lumet preveia que la pel·lícula es tornaria a quedar obsoleta) sent com si hagués pogut venir d’un director una quarta part de la seva edat, excepte que puguem. No penseu en vint-i-una coses que haguessin pogut muntar un repartiment del calibre de Philip Seymour Hoffman, Ethan Hawke, Albert Finney, Marisa Tomei, Rosemary Harris, Brian F. O Byrne, Michael Shannon i Amy Ryan, o haver-ne extret actuacions tan tremendes de cadascun d’ells. Lumet inverteix el seu historietat de gènere petit i seriós (d'un guió de la dramaturga Kelly Masterson) en dos germans que paguen diners en efectiu que decideixen fatídicament robar la joieria dels pares amb el tràgit d'una tragèdia grega; com a investigació de les males decisions que prenen les males persones, és inútil. Per a molts va resultar massa espantós, però pel que fa a nosaltres, és propera a un miracle. [A]\nI el descans: com dèiem, simplement no teníem ni temps ni espai per encaixar-ho tot, fins i tot sense esmentar que algunes de les seves pel·lícules menys conegudes són complicades de posar-se en contacte. I què vam trobar a faltar? Hi ha el melodrama teatral “Stage Struck”, la pel·lícula de darrera superfície que va rebre Lumet, un remake del vehicle Katharine Hepburn “Morning Glory”, que va protagonitzar Henry Fonda i un jove Christopher Plummer. Va ser seguida ràpidament per 'Aquell tipus de dona', un romanç de guerra protagonitzat per Sophia Loren, que va veure una cosa desconcertant: la candidatura a l'ós d'or a Berlín.\n'Una vista des del pont', de vegades coneguda com 'Vu du Pont', una adaptació d'un dels millors treballs de Arthur Miller, va aparèixer entre grans versions d'altres dramaturgs americans de vol més alts, Tennessee Williams i Eugene O'Neill, però mai del tot tinguessin el mateix cachet que aquelles pel·lícules. 'The Group' el 1966 i 'Bye Bye Braverman' del 1968 eren pel·lícules que Lumet va sentir patit per la manca de lleugeresa del tacte per ell, tot i que aquest últim, segons el que recordem, no és gens dolent.\nMentrestant, el 'The Citing', de 1969, va ser una pel·lícula que Lumet va admetre que només va prendre perquè volia aprendre a disparar de colors, malgrat una història terrible, només si es podia utilitzar AntonioniDoP Carlo Di Palma. Va tornar al pou de Tennessee Williams, amb menys èxit que 'The Fugitive Kind', a 'Last of the Mobile Hot Shots', una adaptació de l'escriptor 'The Seven Descents of Myrtle' amb un guió de Gore Vidal, ni més ni menys. . També va codirigir la directora Martin Luther King el documental 'King: A Filmed Record ... Montgomery to Memphis' el mateix any.\n'Child's Play' va ser una adaptació del thriller de Broadway i inicialment estava destinada a fer equip amb el director Brando, que va abandonar una capacitat d’ego per la mida del paper de la co-estrella James Mason. Generalment es veu com una de les pitjors imatges de Lumet i mai no s’ha publicat ni en vídeo ni en DVD als Estats Units “Lovin 'Molly” va venir el mateix any que “Murder on the Orient Express”, una adaptació d’una novel·la de Larry McMurtry, destinada per treure profit de l'èxit de 'The Last Picture Show', fins i tot fins al paper de Beau Bridges, el germà de l'estrella d'aquesta pel·lícula, Jeff. Com haureu pogut endevinar, no va arribar a prop.\n'The Wiz' és potser la pel·lícula més coneguda que no hem escrit, un remake musical de 'The Wizard of Oz' amb un gran pressupost protagonitzat per Diana Ross, Michael Jackson i Richard Pryor. És la més coneguda per haver reunit Jackson amb Quincy Jones per primera vegada, però la pel·lícula en si mateixa es veu principalment desfeta per un guió terrible, ni més ni menys que Joel Schumacher. Va ser seguida per un altre flop, la comèdia de Ali MacGraw, 'Just Tell Me What You Want', Lumet sempre va sortir menys bé amb la comèdia.\nLa seva adaptació en etapa final va ser el thriller “Deathtrap”, un thriller divertit i divertit protagonitzat per Christopher Reeve i Michael Caine. El 'Garbo Talks!' De 1984 va ser un altre intent difícil de comèdia, amb un repartiment una mica curiós dirigit per Anne Bancroft, Ron Silver i Carrie Fisher.\nI després van arribar els anys noranta, durant la majoria dels anys una mica magres per a Lumet. El thriller jueu hasidic 'Un estrany entre nosaltres', amb una horrible i maliciosa Melanie Griffith i el ja esmentat 'Culpable com a pecat' eren aparentment estrictes passos de pagament i haurien de ser tractats com a tals. La sàtira mèdica 'Critical Care' es veu lleugerament millor, amb un repartiment impressionant com James Spader, Albert Brooks, Kyra Sedgwick, Jeffrey Wright i Helen Mirren, però probablement no hi hagueu sentit mai, és a Netflix Instant. , si teniu curiositat. Va tancar la dècada de 1990 amb el completament redundant 'Gloria', un remake del film John Cassavetes / Gena Rowlands, amb Sharon Stone.\nI després va arribar el segle XXI, que va veure Lumet tornar a la televisió per primera vegada en dècades. Va co-crear el drama legal '100 Center Street', una sèrie al A & I va assenyalar Alan Arkin i Bobby Cannavale, i va ser generalment ben rebut, tot i que només va durar dues temporades. Posteriorment va formar equip amb Tom Fontana, escriptor d'Oz HBO la pel·lícula 'Strip Search', un drama de l'11 de l'any protagonitzat per Glenn Close, Maggie Gyllenhaal i Ken Leung, mostrant que fins i tot quan entrava als seus 80 anys, la consciència de Lumet mai l'abandonaria.


VIDA SECRETA DELS PETS I ELS ROTS, LA. TOLOSA SISTERE, MARIONA. 9788417374822 Llibreria Drac Màgic\nAlgun cop t?has fixat en la quantitat de lletres que podem trobar al nostre voltant?\tSi observem amb atenció veurem teulades amb forma de A, ulleres de busseig amb forma de B, escames de peixos amb forma de C.\tObserva i descobreix les 26 lletres de l?alfabet i aprènne les formes repassantles amb el dit. ...


Eines digitals per a l’escola del segle XXI : Edu21\nJosep-Manuel Rafí i Francesc Solà, Director d’Edicions Educatives i Cap d’Edicions de Recursos Didàctics. Editorial Barcanova.\nEines digitals per a l’escola del segle XXI\nQuan parlem de l’escola catalana sovint ho fem enumerant els reptes que té plantejats des de les vessants més diverses: de l’alentiment dels moviments de recerca i innovació pedagògica als constants canvis legislatius i curriculars que l’afecten, passant per l’arribada a les aules dels nous catalans i de com aquest fet ha condicionat la tasca del professorat. En aquest context iniciem la discussió de la futura Llei catalana de l’educació i insistim en el dèficit crònic de recursos, però quan ens arriben els indicadors externs de les proves PISA o les PIRLS ens trobem davant un toc d’atenció important i llavors reaccionem.\nEns preguntem el perquè d’aquesta situació i d’aquests resultats –que, per justificats que siguin, no deixen de ser millorables– si volem avançar de debò vers una societat més qualificada i competent en el futur, i és llavors que entrem de ple en el debat. En aquest debat hi concorren tots els agents implicats i s’afronta des de totes les perspectives imaginables, però tanmateix sempre hi deixem al marge un element que, per quotidià, es torna sovint invisible: les eines de les quals disposen els professionals de l’educació.\nTots els sectors professionals fan servir unes eines pròpies i els llibres de text són, potser, l’eina més estesa i recurrent entre el professorat. A Catalunya, més del 85 % de l’alumnat fa servir diàriament el llibre de text i els quaderns de treball que el complementen; per això avui no s’entén una escola sense llibres de text i en canvi –i vet aquí la paradoxa–, sembla que tothom en sospita: les famílies perquè els veuen com una despesa sovint cara i inútil; els mestres i professors perquè diuen que els encotilla massa i són poc flexibles, i des del Departament d’Educació se’n promociona un reaprofitament que col·loca les editorials del sector en la difícil tessitura de no poder invertir en nous projectes, i això pot arribar a fer inviable l’existència d’un teixit industrial que, fins ara, ha portat Catalunya a ser el territori europeu amb més innovació i oferta en aquest camp.\nD’altra banda, també estem entrant en un moment en què les noves tecnologies permeten pensar en una escola de futur amb recursos més atractius per a l’alumnat, que li generin una més gran atenció a l’aula i que puguin fer-li l’aprenentatge més significatiu. Tots els que estem a prop de l’escola ens imaginem una escola digital, però tots imaginem un entorn digital diferent segons quina concepció tinguem dels recursos tecnològics.\nSalvant totes les reticències que el professorat pugui tenir i evidenciant que ni les aules ni la xarxa de banda ampla permeten anar més enllà d’on ara hem arribat, estem obligats a pensar quines eines de futur immediat volem començar a desenvolupar per a l’escola catalana del segle XXI. I ho hem de fer ara si no volem que les grans multinacionals tecnològiques acabin per imposar-nos el ritme des de les seves seus, que estan molt lluny de la realitat del nostre país.\nHa arribat el moment de posar-nos d’acord per encetar un debat entre els professionals de l’educació, les institucions, les empreses tecnològiques i aquelles que, des del territori, desenvolupem els continguts. Ens cal renovar les estratègies que permetin posar al dia les eines que volem donar als mestres i professors per tirar endavant la tasca d’educar els ciutadans del futur, que són els alumnes actuals. Ens cal trobar un estàndard de programari vàlid per ser implementat a les escoles, planificar la tecnificació de les aules i formar el professorat en l’ús de les noves tecnologies. Si tots els agents implicats comencem a investigar ara en una mateixa direcció, podem resoldre amb èxit el pas del llibre de text als continguts digitals i fer que les TAC siguin una realitat útil en els pròxims anys, però hem de fer-ho des de l’acceptació que la indústria editorial catalana també té un lloc en el debat de com ha de ser l’escola del futur.\nNosaltres estem oberts a participar-hi, a aprendre, si cal, com hem de presentar els millors continguts en el format que finalment consensuem. Estem disposats a treballar per una major facilitat d’accés als continguts des de l’escola i des de les llars de les famílies. És en aquest sentit que parlem dels costos i dels preus, perquè no hem de confondre la gratuïtat del llibre de text en les etapes obligatòries amb la inexistència del seu cost. De segur que abandonar el suport paper pot redundar en l’abaratiment del producte, però bé caldrà pagar l’autoria dels continguts i la inclusió de nous elements de programació, de vídeo, de so o d’infografia.\nÉs el moment de pensar en la renovació de les eines educatives, i hem de començar el debat com més aviat millor per fer-lo amb prou temps perquè arribem a un acord que ens sigui a tots profitós i fructífer.


Antic Teatre — HABITUAL VIDEO TEAM – FLUXCLUB 2021 – ESTER XARGAY\nDilluns 12 d'abril a les 20:00\nEl compositor i videoartista canadenc Jean Piché diu en el seu llibre De la musique et des images: “La música electroacústica és una mena d’abstracció molt particular, fabriquem el material musical a l’estudi, igual que l’estudi d’edició de vídeo és un lloc on es fabriquen imatges”. Per això mateix presento aquesta sessió de vídeo com un concert audiovisual amb composicions musicals electroacústiques de Mercè Capdevila i Miquel Àngel Marín. Són composicions visuals que conviden a escoltar la imatge; el so pauta els moviments dels elements visuals que hi apareixen.\nCinc d’aquestes peces són col·laboracions amb Mercè Capdevila: Sostres, Sorra de temps absent i el videopoema Licantropia, integren la música d’aquesta compositora en la meva obra artística o textual, i les altres dues, Pigallat i Clar i net, són imatges que elaboro per ser projectades, alhora que la música s’executa en directe en un concert seu. Pel que fa a Microdanses, una col·laboració amb el músic Miquel Àngel Marín, es tracta d’un joc a quatre mans entre dos instruments: el clarinet i la càmera.\nSant Feliu de Guíxols 1960. Escriptora i videoartista, combina aquestes pràctiques amb recitals, exposicions i concerts. Escriu sobre art i literatura en diaris i revistes des de 1988. Ha publicat una desena de llibres de poesia, el darrer dels quals –Desintegrar-se–, ha obtingut el Premi Cadaqués a Rosa Leveroni 2018. Ha tingut cura de la “Setmana de Poesia de Barcelona” (2005-2011) i de “Poesia als parcs” cicle de poesia als Parcs Naturals de la Diputació de Barcelona (2007-2014). Actualment realitza entrevistes videogràfiques a autors catalans per a la ILC (Institució de les Lletres Catalanes), té cura del cicle de diàlegs “Art entre lletres” a la Fundació Joan Brossa i dirigeix el centre “La Pahissa del Marquet – Arts-Lletres-Natura” de la Diputació de Barcelona al Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l’Obac.\nEster Xargay: http://www.fluxfestival.org/08/projeccions/esterxargay/article.htm\nMercè Capdevila i Gaya. Barcelona, 1946. Estudis musicals al Conservatori Superior Municipal de Barcelona. Simultàniament va estudiar arts plàstiques a l’Escola Massana de Barcelona i a Kunsthand Werk Schule de Pforzheim (Alemanya). Va treballar la música electroacústica al laboratori Phonos (Barcelona) amb Gabriel Brncic i va assistir a cursos de composició amb Luigi Nono, Josep M. Mestres Quadreny, Corian Aharionan, Lluís Callejo, Carmelo Bernaola i Luis de Pablo. Les seves obres han estat interpretades en centres musicals d’Europa, Canadà i Amèrica. Ha rebut diversos encàrrecs del CDMC del Ministeri de Cultura d’Espanya i de l’Associació Catalana de Compositors. Va treballar durant la temporada 1993-94 en l’estudi d’Aaron Copland de la Universitat de Nova York com a compositora convidada. Les seves obres es troben registrades a Ràdio Nacional d’Espanya, Catalunya Música i Radio France, enregistraments en dos cd monogràfics i en cd col·lectius.\nMiquel Àngel Marín. La Cava-Deltebre, 1966. És músic clarinetista i poeta format a Catalunya i Alemanya. Practica tant el repertori clàssic (solista, músic d’orquestra i de cambra) com la improvisació lliure i les músiques d’acció. Músic d’interiors i exteriors, toca tant en auditoris i teatres com al carrer i en contextos heterodoxos. Forma part de l’Orquestra de Cambra Catalana i del Col·lectiu Free’t, entre d’altres. Ha publicat els llibres Lo clarinet és l’aixada i Música és enxampar mosques.\nVideopoema. Música, imatge i text es vampiritzen entre si. Paranoia de llenguatges que es desdoblen, se sobreposen i es complementen en un discurs aparent sobre…\nVideoinstal·lació presentada a la mostra Fem Art, Centre Francesca Bonnemaison,\nProjecció zenital que recull un seguit de sostres, tràvelings pels diferents pisos d’un mateix edifici. La música accentua el recorregut de la càmera, que sembla que es filtri pels sostres, parets i finestres. La música confereix a les imatges un component aïllador, d’intimitat subtilment inquietant.\nObra per a electroacústica i vídeo, presentada al Museu de Granollers i també al programa “Synchresis III” a Santa Cruz de Tenerife i Las Palmas de Gran Canaria.\nVídeo realitzat per al concert Muntanyes de Mercè Capdevila (composició) i Luis Fernández Castelló (clarinet), en el marc del “XXI Festival Punto de Encuentro” de la AMEE –Asociación de Música Electroacústica de España– a l’Auditori del Conservatori Superior de Música Joaquín Rodrigo de València.\nUna serralada musical de moviments textuals en carenes d’imatges. Poètica d’una allau de sons que propicien l’esllavissada visual.\nRealització: Ester Xargay i Adolf Alcañiz\nInscripcions sobre marbre de Carrara: Marta Darder\nCàmera: Adolf Alcañiz\nVeu: Ester Xargay\nAgraïments: Adolf Alcañiz, Lluís Cera, Fundació Felícia Fuster i Àngels Vivas.\nAquesta peça forma part de la videoinstal·lació que s’exposa a Arts Santa Mònica dins la mostra Plurivisions de Felícia Fuster, fins a finals de maig 2021, amb motiu del centenari d’aquesta poeta i pintora.\nRecorregut oníric d’anada i tornada per la vida i l’obra de Felícia Fuster. Imatges que conformen un seguit de composicions que conjuguen elements plàstics, poètics i biogràfics de l’artista. Una tria d’obres de la sèrie rotativa Plurivisions, fotografies i cal·ligrafia de l’autora, discorren sobre imatges d’una llosa de marbre on les mans de Marta Darder van gravant la paraula “sorra”. L’acció d’executar aquesta inscripció evoca un rellotge de sorra per on s’escola el temps. Sorra de temps absent és el títol homònim del llibre de Felícia Fuster al qual pertany el poema El verb el vent, que articula el vídeo.\nRealització i muntatge sonor: Ester Xargay\nEdició i animació 3D: Adolf Alcañiz\nAmb Microdanses el músic Miquel Àngel Marín evidencia el llenguatge gestual que genera la música que ell toca amb el clarinet, específicament pensada per fer ballar les claus i d’altres parts de l’instrument. Així mateix hi ballen una tria de frases del seu llibre Música és enxampar mosques, que s’escolen per les imatges en forma d’ona de so. Aquestes peculiars interpretacions músicoballades conformen una mena de coreografia d’entra-i-surts brossians.


Scutum (l’escut) ostenta el lloc 84è en extensió entre les 88 constel·lacions. És una constel·lació de l’hemisferi sud celeste. La seva estrella més brillant és α Scuti i és un estel gegant taronja amb una magnitud de 3,85 que es troba a 199 anys llum. Els objectes astronòmics de major rellevància en la constel·lació són: els cúmuls oberts M11 «Cúmul de l’Ànec Salvatge» i M26; el cúmul globular NGC 6712; i la nebulosa planetària IC 1295.\nL’Escut és una constel·lació moderna, inventada a finals de segle XVII. Per això, no té cap element mitològic associat a ella.


SHANGRI-LA FRONTIER 01. RYOSUKE FUJI. Llibre en paper. 9788467951479 Vaporvell Llibres\nVista previa: SHANGRI-LA FRONTIER 01


Maig 2011 | Notícies | Barcelona + Sostenible\nNúmero 100, any 10. Maig 2011\nCELEBREM EL DIA MUNDIAL DEL MEDI AMBIENT (+)\nNOU INFORME BARCELONA I EL CANVI CLIMÀTIC (+)\nSER “CORRESPONSABLE” TÉ PREMI (+)\nEUROPA PREMIA LES EMPRESES MÉS SOSTENIBLES (+)\nENGEGA UN NEGOCI PER MILLORAR EL PLANETA (+)\nLA REALITAT SUPERA LA FICCIÓ. FICMA 2011 (+)\nEL TERCER SECTOR AMBIENTAL DEMANA SUPORT (+)\nTORNEN ELS “DIÀLEGS AMBIENTALS” DE L'ACCA (+)\nUN PROJECTE EUROPEU PROMOU L”ECOEDICIÓ” (+)\nDESCOBRIU ELS ESPAIS VERDS AMB BICIARBRES (+)\nBARCELONA AMB LA PREVENCIÓ DE RESIDUS (+)\nNOVA FORMAACIÓ21: MILLOREM LA COMUNICACIÓ! (+)\nJA ESTÀ A PUNT EL CENTRE DE LA PLATJA (+)\nNOUS SIGNANTS DE L'AGENDA 21 (+)\nNOU PLA D'ACCIÓ DEL MAIG (+)\nEl proper 5 de juny se celebra el Dia Mundial del Medi Ambient i alguns signants de l’Agenda 21 organitzen activitats entorn aquesta popular efemèride. Des del 30 de maig fins el 12 de juny, a la ciutat de Barcelona podreu trobar diversos actes relacionats amb la temàtica de la sostenibilitat.\nEnguany s'està organitzant una difusió conjunta de les activitats emmarcades en aquesta celebració per part de la xarxa de signants. D'una banda, s'ha creat la pàgina web del Dia Mundial del Medi Ambient, que permet penjar-hi activitats a través del calendari en xarxa de l'Agenda 21. www.bcn.cat/agenda21/diamediambient\nD'altra banda, s'ha proporcionat un bannerper a la web dels signants, de manera que tothom pugui disposar d'una imatge comuna per a anunciar l'esdeveniment.\nA l'àmbit cultural, destaquem la 18ena edició del Festival Internacional de Cinema de Medi Ambient, que enguany compta amb la presència del director Yann Arthus Bertrand, llorejat pel documental Home. www.ficma.com\nEl Centre Cívic Can Deu projectarà el documental "In Transition", la primera pel·lícula sobre el moviment de transició, que respon al pic del petroli i el canvi climàtic amb creativitat, imaginació i humor. http://barcelonaentransicio.wordpress.com/\nTambé repeteix la seva edició la jornada "L'EMAS al carrer", que s'ubica al Parc de la Ciutadella. Aquest acte que lidera el Club EMAS en col·laboració d'altres entitats pretén donar a conèixer l'existència de l'esmentada certificació. www.clubemas.cat/ca/Jornades/jornadesemasalcarrer/index.html\nPer als interessats en el verd urbà, s'organitzen diversos tallers d'horts per aprendre a treure-li profit a les nostres terrasses. O bé els mercats d'intercanvi, que serveixen per compartir amb altres persones allò que ja no fem servir, amb l'oportunitat afegida de trobar-ne algun objecte d'utilitat.\nI en el plànol reivindicatiu, la plataforma "Tanquem (ja) les nuclears" prepara una manifestació per al dia 5 de juny a les 12h. www.tanquemlesnuclears.org\nTMB s'ha sumat a la difusió de l'esdeveniment mitjançant l'emissió d'un anunci a les pantalles de la xarxa de metro.\nLlegeix més sobre CELEBREM EL DIA MUNDIAL DEL MEDI AMBIENT\nNOU INFORME BARCELONA I EL CANVI CLIMÀTIC\nL'Ajuntament de Barcelona ha publicat el primer informe sobre canvi climàtic en el context de la ciutat de Barcelona, un fet novedós que respon a la necessitat de definir els objectius i accions que marcaran l'estratègia del consistori per mitigar i adaptar-se a aquest fenomen en els propers anys.\nA l'informe s'analitza l'evolució de la temperatura i la precipitació a Barcelona en els darrers 10 anys i es realitzen algunes projeccions climàtiques en aquest sentit.\nPel que fa les accions identificades on pot haver una repercussió immediata més gran, s'identifica la millora de l’eficiència en els edificis i la gestió del transport, malgrat la dificultat d’aquesta darrera qüestió. El transport dels residus sòlids urbans representa també un jaciment important de possibles estalvis a les emissions.\nLa publicació, del Dr. Josep Enric Llebot, s’emmarca en la col·lecció Barcelona sostenible: reflexions per a la transició.\nLlegeix més sobre NOU INFORME BARCELONA I EL CANVI CLIMÀTIC\nSER “CORRESPONSABLE” TÉ PREMI\nLa Fundació Corresponsables, amb el suport del Ministerio de Trabajo e Inmigración, convoca per segon any consecutiu els premis Corresponsables, als quals poden optar grans empreses, pimes, administracions i entitats públiques i organitzacions sense ànim de lucre.\nEs premien les millors iniciatives en l'àmbit de la sostenibilitat i la responsabilitat social, ja sigui per la seva creativitat, innovació, alineació amb l'activitat bàsica de l'entitat, la comunicació o la creació de valor compartit. Cada organització pot presentar fins a un màxim de tres bones pràctiques diferents.\nPer poder formalitzar la candidatura als premis cal omplir el formulari on-line que es troba a la web de la Fundación Corresponsable abans de 15 de juny.\nLlegeix més sobre SER “CORRESPONSABLE” TÉ PREMI\nEUROPA PREMIA LES EMPRESES MÉS SOSTENIBLES\nLa Fundació Entorno presenta a Espanya els Premis Europeus de Medi Ambient a l’Empresa, que es publiquen de forma biennal des de l'any 1997, a proposta de la Direcció General de Medi Ambient de la Comissió Europea.\nL'objectiu dels premis és reconèixer públicament la tasca d'organitzacions que han contribuït al cumpliment dels principis del desenvolupament sostenible, esdevenint un exemple per a altres companyies.\nL'actual edició s'organitza en les següents categories:\n- Gestió per al desenvolupament sostenible.\nLa novetat d'enguany és que grans empreses i pimes seran premiades per separat i dins de cadascuna d'aquestes categories.\nEl termini de presentació és el 30 de setembre fins les 14h.\nTel: 91 575 63 94\nLlegeix més sobre EUROPA PREMIA LES EMPRESES MÉS SOSTENIBLES\nENGEGA UN NEGOCI PER MILLORAR EL PLANETA\nForética, AstraZeneca e ideas4all s'han unit per premiar idees emprenedores orientades al desenvolupament sostenible. Es tracta d'un concurs que atorgarà 18.000 euros a una "idea de negoci per millorar el planeta", per tal de portar-la a terme.\nLa convocatòria finalitza el proper 15 de juliol i el procediment per presentar les idees es realitza on-line, a través de la web www.bigbangchallenge.com.\nUn cop penjades les propostes, els visitants de la web podran votar les més innovadores, de les quals passaran a la fase final les 15 idees més votades i altres 5 escollides per un comitè d'experts. Arribats a aquest punt, els finalistes hauran de presentar un breu pla de negoci, juntament amb una memòria de econòmica i financera sostenible.\nLes idees han de ser innovadores, viables, estar en fase inicial de desenvolupament i estar fonamentades en la creació de productes o serveis que promoguin el desenvolupament sostenible i responsable.\nLlegeix més sobre ENGEGA UN NEGOCI PER MILLORAR EL PLANETA\nLA REALITAT SUPERA LA FICCIÓ. FICMA 2011\nDe l’1 al 8 de juny, Barcelona allotja el festival de cinema de medi ambient més antic d’Europa. Enguany compta amb la presència del director Yann Arthus Bertrand, llorejat pel documental Home.\nLes projeccions a Barcelona tindran lloc a l'Institut Francès, al cinema Alexandra i a la Casa Amèrica de Catalunya. També s'oferiran algunes pel·lícules al cinema Capri i al Cèntric del Prat de Llobregat.\nEl Festival, que va estrenar mundialment el film Home el 5 de juny de 2009, projectarà dos curtmetratges del realitzador: De boscos i homes, narrat per l'actor americà Edward Norton, sobre l'Any Internacional dels Boscos i un avanç de proper projecte 6 mil milions d'Altres.\nEl FICMA ha atorgat a l’audiovisual el paper d’educar, sensibilitzar i denunciar, a més d’entretenir. Els seus organitzadors afirmen que “el medi ambient és un dret humà, un bé comú amb la rellevància i importància que té per a la nostra vida i la del planeta". L’ecologia, la cultura, l’economia, els processos migratoris, les guerres, la tala indiscriminada de boscos, les qüestions socials, entre tantes altres coses, conformen l’essència per la qual aquest festival va sorgir i va començar el seu camí fins a l’actualitat.\nLlegeix més sobre LA REALITAT SUPERA LA FICCIÓ. FICMA 2011\nEL TERCER SECTOR AMBIENTAL DEMANA SUPORT\nUn total de 118 organitzacions han participat en la creació del Pla de Suport al Tercer Sector Ambiental, un procés coordinat per la Secretaria de Medi Ambient i Sostenibilitat de la Generalitat que finalitza el proper mes de juny.\nEl Pla de suport al Tercer Sector Ambiental (2011-2014) s’elabora amb l’objectiu d’identificar i dur a terme mesures encaminades a consolidar i enfortir aquest sector.\nEl Pla, que s'està elaborant a partir de les aportacions recollides a través d'un procés participatiu, inclourà les mesures que pot dur a terme el Departament de Territori i Sostenibilitat per enfortir el sector. Tanmateix, hi haurà mesures que comportaran canvis que hauran de dur a terme les pròpies entitats.\nEls quatre àmbits en què s’estructura el Pla són:\n- Les entitats\n- El medi\nAquesta estructura és una adaptació del Pla Nacional de l’Associacionisme i Voluntariat.\nMés informació a Pla Suport Tercer Sector Ambiental\nLlegeix més sobre EL TERCER SECTOR AMBIENTAL DEMANA SUPORT\nTORNEN ELS “DIÀLEGS AMBIENTALS” DE L'ACCA\nDel 24 de maig al 14 de juny té lloc a l’Institut d’Estudis Catalans la tercera edició de Diàlegs Ambientals, unes jornades de debat sobre els principals reptes ambientals i territorials del país.\nLes jornades s'estructuren en quatre sessions, on dos experts en el tema realitzen una presentació i obren un espai de debat.\n- 24 de maig: Agricultura urbana\n- 31 de maig: Rehabilitació sostenible d’edificis i espais urbans\n- 7 de juny: Transport públic en el marc de les polítiques de sostenibilitat\n- 14 de juny: Autosuficiència de recursos en ciutats\nTotes les sessions se celebraran a les 19h, a Sala Nicolau d’Olwer de l’Institut d’Estudis Catalans (carrer del Carme, 47, de Barcelona).\nL’organització de Diàlegs Ambientals’11 és a càrrec de l’Associació Catalana de Ciències Ambientals (ACCA) i la Societat Catalana\nd’Ordenació del Territori (SCOT), filial de l’IEC, i compta amb el suport de l’Ajuntament de Barcelona.\nL’assistència a les jornades és lliure. Es prega confirmació d’assistència per correu electrònic a l’adreça accamb@gmail.com\nLlegeix més sobre TORNEN ELS “DIÀLEGS AMBIENTALS” DE L'ACCA\nUN PROJECTE EUROPEU PROMOU L”ECOEDICIÓ”\nEl passat 9 de maig, la seu de El Tinter Comunicació va allotjar una reunió de seguiment del projecte Greening Books, en el qual també participen el Centre Tecnològic LEITAT i SIMPPLE.\n- Millorar el comportament ambiental del sector de les publicacions, minimitzant-hi l’impacte ambiental dels llibres i les revistes en tot el seu procés de disseny, d’edició i d’impressió.\n- Promocionar una etiqueta d’Ecoedició, que serveixi per informar i millorar l’impacte ambiental derivat de les publicacions: procés de producció, materials, disseny i acabats, etc.\nLa durada del projecte és de 3 anys i està cofinançat per la Comissió Europea dins el programa LIFE+ de política i governança ambiental.\nLlegeix més sobre UN PROJECTE EUROPEU PROMOU L”ECOEDICIÓ”\nDESCOBRIU ELS ESPAIS VERDS AMB BICIARBRES\nEl BACC ha presentat una nova guia anomenada Biciarbres, que conté 6 passejades de baixa dificultat, aptes per a tothom, per fer durant tot l'any. Els 6 itineraris recorren la ciutat de Barcelona i també permeten connectar amb la Ronda Verda.\nBarcelona té 150.000 arbres i palmeres de 128 espècies diferents. Aquesta riquesa arbòria, i els espais verds on es troba, bé mereixen una visita amb el transport més sostenible i respectuós: la bicicleta.\nEn el cas dels itineraris amb més desnivell, és possible emprar de forma combinada el transport públic. Per exemple, l'itinerari 5 arriba fins a Montjuïc i el darrer tram es pot fer en Funicular. En el cas de l'itinerari 6, que comença al Parc del Laberint d'Horta, s'hi pot accedir en metro ja que després tot és baixada fins al mar.\nLes característiques d'aquesta publicació, faciliten la seva comprensió i practicitat:\n- Els itineraris estan detallats sobre el mapa de Barcelona.\n- Cada itinerari té una fitxa tècnica que indica els quilòmetres, la dificultat i el tipus de vials que recorren (majoritàriament per carrils bicicleta).\n- Cada itinerari comença i acaba a parades de transport públic i bicing.\n- Cada itinerari té una breu explicació de l'arbrat i espais verds pels quals transcorre el recorregut.\nLa guia és gratuïta i està disponible a 44 comerços de la ciutat de Barcelona associats al BACC, que ofereixen descomptes als socis de l'entitat.\nBiciarbres ha rebut el suport de l'Àrea de Medi Ambient de l'Ajuntament de Barcelona.\n933 077 100\nLlegeix més sobre DESCOBRIU ELS ESPAIS VERDS AMB BICIARBRES


Màsters Ciències del mar | Emagister\nMàsters en Ciències del mar\nProvíncia Queensland 1\n...Obligatòries BIO93010 - Fronteres en Ciències del Mar I - Sistemes Biològics i Gestió GLY93010 - Fronteres en Ciències del Mar II - Oceanografia... Los mejores profesores: Jim Macnamara...\n37.000 € IVA exempt\n... ofert pel centre d'estudis EDUCAMIX, en el qual aprendràs els principals conceptes sobre Biologia del mar i ecosistemes marins (algues i plantes... Los mejores profesores: Dr. Luis Miguel Mayo Curimozón... (Certificado de asistencia otorgado por EDUCAMIX GROUP)...\n...NIVELL DIDÀCTIC I: BIOLOGIA MARINA I 1.1 Principis de la ciència marina. 1.2 Ciència de la biologia marina. 1.3 Fons del mar. 1.4 Químiques... Los mejores profesores: Dr. Luis Miguel Mayo Curimozón...


La Seu de Manresa inaugura una exposició d'Ernest Descals - Seu de Manresa\nInici » La Seu de Manresa inaugura una exposició d’Ernest Descals\nAvui, dimarts 14 de maig de 2019, el pintor manresà Ernest Descals ha presentat la seva exposició “Detalls de l’interior de la Seu”, al claustre neogòtic de la basílica. Es tracta d’una selecció de 19 obres sobre el temple que el pintor va realitzar durant els mesos de setembre i octubre de l’any 2018.\nMn. Joan Hakolimana, rector de la basílica, ha presentat l?artista tot subratllant-ne la personalitat tant en la seva plasticitat com en la tria dels temes i espais pintats i ha dedicat unes paraules d’agraïment i d’admiració per la trajectòria artística de Descals, que ja compta amb més de 90 exposicions individuals i més de mil premis en concursos de pintura, aquarel·la i dibuix.\nSeguidament, Ernest Descals ha explicat la crida mística que va sentir per pintar espais i detalls de la Seu després de la mort de la seva mare, a qui ha dedicat l’exposició, i ha conduït tots els assistents a l’acte a través de les 4 galeries del claustre tot comentant cadascuna de les peces que configuren la seva exposició.\nDurant unes setmanes de l’any 2018, l’artista va visitar diverses vegades la basílica tot fotografiant-ne detalls per després pintar-los i compartir-los a les seves xarxes socials. Veient les obres compartides, Mete Codinach, gestora turística cultural i turística de la basílica, va proposar-li a Descals muntar una exposició conjuntament a un espai fins ara mai utilitzat com a galeria: el claustre neogòtic de la Seu.\n“Detalls de l?interior de la Seu” pot veure’s de dilluns a divendres de 9.00h a 13.30h i de 16.00h a 19.00h, els dissabtes de 9.00h a 14.00h i de 16.00h a 19.00h i els diumenges de 9.00h a 14.00h i de 17.00h a 19.00h. L’entrada al claustre durant les setmanes que hi hagi l’exposició serà gratuïta i tots els quadres exposats estan en venda.


La formació valencianista insta a l'Ajuntament a prendre diferents mesures per tal de garantir una millor qualitat de vida als xiquets i xiquetes del municipi\nREDACCIÓ - 20/09/2019\nCompromís per Paterna ha presentat una moció, a instàncies de l'Associació en defensa de l'arbrat de Paterna, per tal de garantir al municipi uns entorns escolars més segurs i saludables a la localitat. Per a la formació valencianista fins fa poques dècades, a Paterna, la majoria de xiquetes i xiquets, a l'igual que en altres pobles com en grans ciutats, tenien la possibilitat de desplaçar-se caminant al seu centre educatiu i d'usar els carrers per al joc, sense acompanyament de persones adultes. En l'actualitat, aquesta autonomia de moviments s'ha vist dràsticament limitada per un model urbà que prioritza la mobilitat en vehicle privat, la qual cosa ha generat tota una sèrie d'efectes sobre la vida de xiquets i xiquetes."La percepció de perill per part de les famílies ha afavorit l'augment dels desplaçaments en vehicle particular i els embossos a la porta dels col·legis, generant un cercle viciós difícil de trencar: més cotxes, més risc, menys xiquetes i xiquets caminant", ha manifestat el regidor de la formació Carles Martí.\nEn la moció presentada, Compromís, planteja una serie d'acords que millorarien sustancialment els entorns escolars, com ara reservar en tots els recintes educatius, o en els seues àrees limítrofs, un espai segur per a l'aparcament de bicicletes, patins i patinets per tal d'incentivar la mobilitat activa al centre, re-vegetar els patis escolars amb arbratge i plantes que proporcionen ombra, frescor i color a aquests espais, milloren la qualitat de l'aire i esmorteïsquen el soroll, limitar l'aparcament i el trànsit als carrers de l'entorn i, molt especialment, als voltants de les entrades als centres o vigilar i fer complir estrictament la normativa viària a l'entrada i eixida d'estudiants perquè l'entorn escolar siga un espai segur i de convivència, son algues de les questions que planteja la formació.\n" La saturació de les vies, les presses i una certa permissivitat de les autoritats locals, fan que, en les hores d'entrada i eixida, siguen freqüents les dobles files, l'aparcament en voreres i passos per als vianants, al costat d'altres comportaments que, a sobre, generen un risc real als qui van caminant o amb bicicleta", destaquen fonts de la coalició.\nCarles Martí ha explicat per a concloure que " Presentem esta moció vist que cada vegada som més conscients de que la contaminació de l'aire és un problema invisibilizat, encara que causa més morts que els accidents de trànsit: 430.000 morts prematures a Europa, segons l'Agència Europea de Medi Ambient, cal destacar que la infància a més és especialment vulnerable, atès que afecta al creixement, la salut respiratòria o el desenvolupament cognitiu".\nCompromís ve necesarias las restricciones en la Comunitat Valenciana y lamenta que no se tomaran antes


Comparez l'économie des pays: Corée du Nord vs Kirghizstan 2021 | countryeconomy.com\nComparez l'économie des pays: Corée du Nord vs Kirghizstan\nPIB annuel [+] 2017 15.371M.€ 7.552M.€ 2019 PIB annuel [+]\nPIB annuel [+] 2017 17.365M.$ 8.455M.$ 2019 PIB annuel [+]\nPIB par habitant [+] 2017 604€ 1.182€ 2019 PIB par habitant [+]\nPIB par habitant [+] 2017 683$ 1.323$ 2019 PIB par habitant [+]\n4.089 2019 Dette totale (M. €) [+]\n4.578 2019 Dette totale (M. $) [+]\n54,14% 2019 Dette (%PIB) [+]\n640€ 2019 Dette par habitant [+]\n716$ 2019 Dette par habitant [+]\n-11 2019 Déficit (M.€) [+]\n-12 2019 Déficit (M.$) [+]\n-0,14% 2019 Déficit (%PIB) [+]\n2.581,5 2019 Dépenses publiques (M.€) [+]\n2.890,0 2019 Dépenses publiques (M.$) [+]\nDépenses en santé (M.€) [+] 1999 288,2 160,1 2017 Dépenses en santé (M.€) [+]\nDépenses en santé (M.$) [+] 1999 307,2 180,8 2017 Dépenses en santé (M.$) [+]\n34,18% 2019 Dépenses publiques (%PIB) [+]\n404€ 2019 Dépenses publiques par habitant [+]\n452$ 2019 Dépenses publiques par habitant [+]\nDépenses en santé per hab. [+] 1999 13€ 26€ 2017 Dépenses en santé per hab. [+]\nDépenses en santé per hab. [+] 1999 14$ 30$ 2017 Dépenses en santé per hab. [+]\nIndice de fragilité [+] 2018 93,2 78,6 2018 Indice de fragilité [+]\nExportations [+] 2020 96,3 M.€ 1.719,9 M.€ 2020 Exportations [+]\nExportations [+] 2020 110,0 M.$ 1.964,5 M.$ 2020 Exportations [+]\nExportations %PIB [+] 2017 10,19% 23,49% 2019 Exportations %PIB [+]\nImportations [+] 2020 752,9 M.€ 3.225,4 M.€ 2020 Importations [+]\nImportations [+] 2020 860,0 M.$ 3.684,1 M.$ 2020 Importations [+]\nImportations %PIB [+] 2017 21,77% 59,01% 2019 Importations %PIB [+]\nBalance commerciale [+] 2020 -656,6 M.€ -1.505,5 M.€ 2020 Balance commerciale [+]\nBalance commerciale [+] 2020 -750,0 M.$ -1.719,6 M.$ 2020 Balance commerciale [+]\nBalance commerciale %PIB [+] 2017 -11,58% -35,52% 2019 Balance commerciale %PIB [+]\nClassement de paix [+] 2020 151º 93º 2020 Classement de paix [+]\n%Iimmigrants [+] 2019 0,19% 3,13% 2019 %Iimmigrants [+]\n% Emigrants [+] 2019 0,44% 11,82% 2019 % Emigrants [+]\nTaux de natalite [+] 2018 13,89‰ 27,10‰ 2018 Taux de natalite [+]\nEnvois de fonds envoyés (M.$) [+] 2017 200,6 190,2 2017 Envois de fonds envoyés (M.$) [+]\nTaux de mortalité [+] 2018 9,09‰ 5,20‰ 2018 Taux de mortalité [+]\nTaux de fécondité [+] 2018 1,90 3,30 2018 Taux de fécondité [+]\nPopulation [+] 2019 25.666.161 6.389.000 2019 Population [+]\nImmigrants [+] 2019 49.393 200.260 2019 Immigrants [+]\nTotal des émigrants [+] 2019 113.118 754.969 2019 Total des émigrants [+]\nEspérance de vie [+] 2018 72,10 71,40 2018 Espérance de vie [+]\nSuicides [+] 2015 3.981 439 2015 Suicides [+]\nConsommation GWh [+] 2018 12.708 11.740 2018 Consommation GWh [+]\nProduction GWh [+] 2018 15.147 14.840 2019 Production GWh [+]


GARA ANOMENA "TERRORISTA" A ETA - Indymedia Barcelona\nGARA ANOMENA "TERRORISTA" A ETA\nper ...\t 21 feb 2004\n2n paràgraf de l'article\nLlegiu l'article de la pàgina http://www.gara.net/azkenak/orriak/art71893.php\n"Bargalló será, de esta forma, el sucesor de Josep Lluís Carod-Rovira, que salió del gobierno catalán al trascender su entrevista en enero con dirigentes de ETA y que ayer, a raíz de que la organización terrorista decretara una tregua en Cataluña..."\nRe: GARA ANOMENA\nper astorat\t 21 feb 2004\nQue te de raro que es diguin les coses per el seu nom?\nThe Independent anomema "separatist group" a ETA\nper James\t 21 feb 2004\nEn cambio, en Europa se ve de otra forma.\n"The Basque separatist group ETA called an unprecedented partial truce limited to Spain's autonomous Catalan region yesterday." The Independent.\nComo la BBC y The Guardian, la prensa Britanica se distancia del termino "terrorista" para referirse a ETA.\nper error\t 21 feb 2004\nEs tracta d'una errada greu i intolerable per part de gara\nper Ixixix\t 21 feb 2004\nCollons, un debat lexicològic o flipològic encetat al voltant de al correcte denominació d'ETA? L'ostia nen!!\nper jo\t 21 feb 2004\ndoncs no és tan anecdotic. Els mitjans del sistema sempre han tingut molta cura a anomenar ETA com organització terrorista, banda terrorista, banda, "los violentos"...\nLa paraula "terrorisme" és de les paraules que te el sistema per referir-se a allò que vol eliminar. De terroristes han estat titllats Durruti, la Cnt, la cuarta Internacional, l'OAP, els sandinistes, els zapatistes, etc etc. En el llenguatge de l'imperi ocupa un lloc central: la lluita contra el terrorisme internacional per salvar la democràcia es la forma de referir-se a la nova politica d'agressions i guerres de l'imperialisme.\nLa discussió sobre el que és i no és terrorisme també ha ocupat el moviment obrer i el socialista. Per exemple, hom es pot troba l'obra de Trostky "Terrorisme i comunisme"...\nEl company diu "anomenar les coses pel seu nom" i es queda tan ample. Segurament Somoza a l'epoca prèvia a la revolució sandinista estaria d'acord amb ell.\nIndependentment de l'opinio sobre la practica d'ETA, diu molt d'alla on es situa un mateix quan utilitza una determinada forma de adjectivar-la o una altra. Fa com paraules com "condemna". L'interes que tenen alguns per que tal o qual personatge o organització "comdemnin" tal o qual acció d'ETA resulta paradigmatic. Un pot dir que no esta d'acord amb ETA, pero l'acribillaran fins que arribi a la "comdemna". Em sembla que tot plegat no és tan anecdotic.\nLes teves puntualitzacions em semblen prou bones.\nper nahasi\t 22 feb 2004\nSEGONS TU EL LLENGUATGE HA DE SERVIR PER PERMETRE CONCEPTUALITZAR COSES I ASSIGNAR TERMES A REALITATS ...O AL INREVÉS; PER BARREJAR CONCEPTES I TREUREL'S-HI TOTA LEGITIMITAT EPISTEMOLÒGICA PER REPRESENTAR ALLÒ QUE VOLEM EXPRESAR?\nI en concret pregunto: Si les accions d'ETA no son accions de terror ni terroristes i ETA no és un grup terrorista ...Quin significat aleshores segons tu té o hauria de tenir la paraula terrorisme? En quines circumstàncies podria ser emprada?\nEspero algunes respostes. Merci.\nper Ixixix\t 22 feb 2004\nEl problema esta en que gairebé sempre els actes de terror que cometen alguns son danys col.laterals i els comesos per d'altres son terrorisme. Aquest és el problema. Que el significat de la paraula terrorisme esta ben clar, pero que alguns la substitueixen per eufemismes. Per paraules que sonen bé. Qui no fa aixó?\nSI EL TERRORISMO ES "INFUNDIR EL TERROR" ALFRED HITCHKOCK Y AMENÃ?BAR SON TERRORISTAS.


Urbanisme avala la primera planta de cervesa d'Aran\nAproven el POUM d’Arres, que preveu vint habitatges nous\nLa comissió d’Urbanisme d’Aran va aprovar ahir la construcció de la primera planta de cervesa artesana de la Val. S’instal·larà a Bossòst, a la zona de Sorieus, on actualment hi ha dos naus i una es destinarà a aquesta planta i l’altra a un magatzem per a una cadena de supermercats. L’alcalde, Amador Marqués, va explicar ahir que Urbanisme va donar llum verda que el sòl en el qual es troben aquests dos equipaments passi a ser “sòl urbà no consolidat per permetre’n l’ús industrial i artesanal”. Marqués va apuntar que la planta de cervesa artesana la gestionaran els responsables d’una botiga de Vielha que es dedica a la venda d’aquest producte i que ara “volen fer la seua pròpia cervesa aranesa”.\nAixí mateix, a la sessió es va donar llum verda al Pla d’Ordenació Urbanística Municipal (POUM) d’Arres, que preveu la construcció de vint habitatges nous. Al principi, el pla preveia un total de 36 vivendes, encara que segons va explicar el secretari d’Hàbitat Urbà i Territori, Agustí Serra, se’n va reduir el nombre per l’impacte paisatgístic i la preocupació del sector ramader i agrícola.\nLa conselleria de Territori preveu construir pisos públics per solucionar el problema de l’habitatge\nPer la seua part, el síndic d’Aran, Carlos Barrera, va apuntar que Arres i Vilamòs serien els únics municipis d’Aran que compten amb un POUM, mentre que els altres set funcionarien amb normes subsidiàries.\nA més, Urbanisme va avalar la construcció del segon hangar de l’heliport de Vielha, amb capacitat per a tres helicòpters i estarà a punt la primavera del 2019. Barrera va assegurar que a les instal·lacions actuals se situaran els serveis de gestió, una zona de càrrega de subministraments per als refugis, una sala des d’on gestionar possibles emergències i un espai de recepció per als clients de l’heliesquí. D’altra banda, Urbanisme va aprovar un primer informe perquè un solar annex a un centre comercial de Les passi a formar part de les seues instal·lacions per al futur creixement.\nSerra també va parlar de la necessitat de construir habitatge públic a la Val, a causa de la problemàtica que existeix amb els elevats preus dels lloguers. En aquest sentit, va afirmar que s’estan analitzant els solars diponibles per poder construir-la, tal com va avançar el conseller de Territori, Damià Calvet, a finals d’agost. Per la seua part, Barrera va explicar que l’alcalde de Naut Aran, César Ruiz-Canela, ha expressat la seua predisposició per trobar terrenys disponibles a Salardú i Arties.


Gràcies Jordi,

Una pregunta, podria aplicar-se també la memòria de traducció del Gnome al fitxer Po del Blender?

Com haig de fer-ho amb el PoEdit?

Salut!
\n

El dia 8 d’octubre de 2013 23.20, Jordi Mas <jmas@softcatala.org> ha escrit:
\n
Ep Albert,
\nSi usessis la memòria de traducció podries donar-li una empenta alguns fitxers.
\nT'adjunto el dialogs.po i el concepts.po que amb el PoEdit he aplicat la memòria del GNOME. Les cadenes recuperades han quedat com a fuzzy. Veuràs que en primer cas he recuperat 104 cadenes i en el segon 152. T'adjunto el fitxers.
\njordi@maki:~/dev/gimp-help-2/po/ca$ msgfmt concepts.po --statistics
\n55 missatges traduïts, 104 traduccions difuses, 936 missatges no traduïts.
\njordi@maki:~/dev/gimp-help-2/po/ca$ msgfmt dialogs.po --statistics
\n97 missatges traduïts, 152 traduccions difuses, 1023 missatges no traduïts.


Modern Apartment - Pisos per llogar a Arcore, Lombardia, Itàlia\nManuel és un Superhost. · Els Superhosts són amfitrions amb experiència i molt bones avaluacions que s'esforcen al màxim per oferir estades fantàstiques als seus hostes.\nApartament totalment restaurat fa dos anys, situat al primer pis d'un condomini, que consta d'un dormitori amb llit de matrimoni, gran zona de cuina i sala d'estar amb sofà. Dos balcons. Calefacció independent i aire condicionat, a 1.300 metres de l'estació d'Arcore, a tres parades de Milà PG Inclou tots els electrodomèstics, nevera, forn, microones, rentavaixelles, rentadora, fibra wifi, TV. Carregadors USB inclosos en les dues preses de la paret al costat del llit.\nL'hora d'arribada és entre les 13:00 i les 02:00 (dia següent)\nil soggiorno è stato fantastico, la cosa che più mi ha colpito oltre ad essere una casa ben arredata è stata la doccia fornita di idromassaggio, led e radio uno spettacolo... sono molto soddisfatto del soggiorno\ntutto perfetto, dall'allogio alla posizione, comodo a tutto, ma posto tranquillissimo, complimenti. molto gradita l'acqua nelle ciotole per il cane.\nThe apartment was exactly as described: a nice stylish space, clearly recently renovated and clean. The usb plugs by the bed were a nice touch. It was a great place to stay in for a night when passing through the area. Location-wise it's conveniently close to Milan (if you're go…\nVery nice apartment! The only negative point is the loud noise of the street...\nClean modern apartment. Manuel and his girlfriend were very lovely and accommodating\nManuels Place was even better than expected! Very spacious with everything you need and more. Very smooth check in at night because Manuel offers self check in with a key box!\nAppartement très luxueux, et tout confort Bien que nous ayons beaucoup bougé, entre Milan et Côme, le logement le soir nous a permis de récupérer je recommande\nArcore, Itàlia · Membre des de setembre de 2016\nDescobreix altres opcions a Arcore i els seus voltants\nMés llocs on allotjar-te a Arcore:\nLloguers de vacances a Selva di Val Gardena\nLloguers de vacances a Luino


Preguntas… | LA MIRADA DE UN OCIOSO-© by Albert Castellarnau\nPublicado en Estaciones . Filosofando . Imaginarium . Instantes en fuga\n¿Son acaso las nubes algo distinto a un lienzo pintado en el cielo por manos desconocidas?…


Grups de Conversa | Biblioteca Municipal Pompeu Fabra\nEls idiomes són una bona manera d’entendre’s amb la resta del món. Per això oferim la possibilitat de practicar aquelles llengües que creiem que són del vostre interès, ja sigui per aprendre-les o per millorar les aptituds que ja teniu.\nAquelles persones amb dificultats de comprensió lectora tenen també el seu espai al grup de Grans lectors, on s’amenitzen lectures que les persones participants transmetran als més menuts fomentant així l’intercanvi intergeneracional.\nLes inscripcions es poden fer a través del següent formulari.\nConverses en anglès: Let’s Talk [online]\nTots els dilluns a partir de les 19.00h.\nDinamitza el Grup: Dolores Corpàs\nConverses en francès:\nTots els dissabtes a partir de les 10.30h.\nDinamitza el Club: Florance Bertran. En aquest curs, els usuaris podran accedir per mitjans telemàtics des de casa o, presencialment des de la biblioteca\nXerrem: català per a tothom.\nDilluns de 17.00h a 18.00h. A càrrec de Assupmció Cabré.\n22/Setembre/2020; 19:15h.: Tertúlia de còmic. Beowulf / García, S. ; Rubín, D.\n14/Setembre/2020; 18:00h.: Tertúlia infantil. A determinar.\n24/Setembre/2020; 19:00h. Tertúlia literària de novel·la. El guardián invisible / Redondo, D.\n15/ Desembre/2020; 19:15h. Tertúlia literària de còmic. Ocultos/ Laura Pérez\n14/Desembre 2020; 18:00h. Tertúlia infantil. A determinar.\n17/Desembre/2020; 19:00h. Tertúlia literària de novel·la. Sis nits d’agost / Jordi Lara\n13/ Juliol/ 2021; 19:15h. Tertúlia literària de còmic: Jeremiah integral / Hermann\n14/ Setembre/ 2021; 19:15h. Tertúlia literària de còmic. El capitán trueno/ Víctor Mora


Desatascos Castellón ☎628360733 | Teleurge\nDesatascos Castellón La sociedad urbana actual, altamente desarrollada conjuntamente al elevado nivel de desarrollo y la facilidad de producción, hacen que tengamos un exceso de productos de todo tipo bien sea orgánicos y algunos inorgánicos supuestamente biodegradables. Esto está implicando que muchos de esos productos cuando se convierten en residuos, acaban en nuestros sumideros, esto generalmente no es debería ser un problema ya que las redes sanitarias están bien planificadas y desarrolladas, con tuberías adecuadas en sección , inclinación, acodajes etc., Pero el paso continuo y factores como tamaño inadecuado de ellos, lenta disolución y degradabilidad, la cal incluso y muchos otros más, hacen que se produzcan acumulaciones y depósitos inoportunos, que acaban por atascar las tuberías, produciendo, rebosamientos inesperados en nuestras redes sanitarias y en algunos casos, roturas, grietas que producen fugas, humedades etc. ,etc,.En estos casos, lo conveniente es llamar a una empresa profesional que cuente con la formación y experiencia adecuada y asimismo disponga de los medios técnicos apropiados para realizar dicho tipo de descegamentos de las tuberías. Algunos optan por realizar un desatasco de forma doméstica, con líquidos desatascadores destinados al mercado doméstico, de venta en supermercados, droguerías y almacenes de bricolaje, llamando al conserje o a algún conocido que le guste las labores de mantenimiento. Esto es perfecto, si se está mínimamente capacitado y si el atasco es realmente de poca importancia, se puede conseguir un resultado valido. Por desgracia esto suele ocurrir con muy pocos atascos, todo la mas, en ocasiones se consigue abrir un poco de luz, digámoslo así en la tubería, por la que fluye temporalmente el líquido, pero que al poco tiempo vuelve a atascarse, de la misma manera, ya que no se solución realmente el problema que estaba ocasionando el atasco. Lo que únicamente hemos conseguido es paliar el problema y conseguir un alivio temporal. En todas ocasiones acaban llamándonos de igual forma, a los profesionales en general, pero con un costoso precio en el peor de los casos, en tanto que deberemos reparar la avería pero también el desastre que se haya podido ocasionar.Para ahorrarnos esta clase de complejas e inoportunas situaciones lo que los expertos recomiendan es que nos llame a nosotros de antemano y le hagamos una valoración de la avería o bien del atasco y le demos un presupuesto concreto y personalizado, que se ajuste a la realidad, de este modo por lo menos va a ser conocedor de las ajustadas tarifas de las que disponemos y se va a poder estudiar un par de veces si merece la pena, sufrir un estropicio en su residencia o bien le resulta más rentable, cómodo y seguro llamar a desatascos Castellón.\nCada vez son menos los edificios que permaneces aun con las tuberías de plomo, mas no es imposible que nos encontremos con una vivienda de estas características, si terminas de adquirir una residencia,( generalmente están situadas en el casco antiguo, rehabilitadas o no), y es tu caso llámanos y te aconsejaremos, la mejor opción, en tanto que convivir con estas cañerías no solo es perjudicial para la salud, sino además puede resultar cancerígeno a la larga, por eso recomendamos el cambio inmediato de las cañerías por unas de PVC de alta calidad.Todo esto con un coste muy reducido en tanto que en desatascos Castellón pensamos que lo primero son las personas y su salud.Te recomendamos visitar nuestra web para más datos, tarifas y ponerte en contacto para ser realmente bien asesorado. Desatascos Castellón se agrada en anunciar que ahora disponemos de página propia con todas y cada una nuestras tarifas y servicios, donde podrás consultar de forma rápida y también intuitiva el tipo de inconveniente que puedes tener en tu hogar y el precio que puede costar la reparación aparte del tiempo que necesitaremos para solventar y un teléfono de atención donde te atenderá nuestros especialistas, las 24 horas del día , para que, aparte de consultar si tenemos disponibilidad puedas averiguar el tipo de avería que puedes tener en tu domicilio.desatascos Castellón\nSi tienes un poro o una rotura en una cañería y pierdes agua sin conseguir hallar su ubicación, si tu tubería se ha atascado y no logras hallar la raíz del problema, llámanos y te lo resolveremos de inmediato. Disponemos de un cable singular con una webcam en su borde que introduciremos por la tubería hasta dar con la raíz del problema, veremos en tiempo real el interior de la cañería y analizaremos cuales han podido ser las causas y las resolveremos.. También disponemos de geófonos para localizar fugas de agua y otro tipo de tecnologías desatascos Castellón\nDesatascos Aín Desatascos Albocàsser Desatascos Alcalà de Xivert Desatascos l Alcora\nDesatascos Alcudia de Veo Desatascos Alfondeguilla Desatascos Algimia de Almonacid Desatascos Almazora\nDesatascos Almedíjar Desatascos Almenara Desatascos Alquerías del Niño Perdido Desatascos Altura\nDesatascos Arañuel Desatascos Ares del Maestrat Desatascos Argelita Desatascos Artana\nDesatascos Atzeneta del Maestrat Desatascos Ayódar Desatascos Azuébar Desatascos Barracas\nDesatascos Bejís Desatascos Benafer Desatascos Benafigos Desatascos Benasal\nDesatascos Benicarló Desatascos Benicasim Desatascos Benlloch Desatascos Betxí\nDesatascos Burriana Desatascos Borriol Desatascos Cabanes Desatascos Càlig\nDesatascos Canet lo Roig Desatascos Castell de Cabres Desatascos Castellfort Desatascos Castellnovo\nDesatascos Castellón Desatascos Castillo de Villamalefa Desatascos Catí Desatascos Caudiel\nDesatascos Cervera del Maestre Desatascos Chert Desatascos Chilches Desatascos Chodos\nDesatascos Chóvar Desatascos Cinctorres Desatascos Cirat Desatascos Cortes de Arenoso\nDesatascos Costur Desatascos les Coves de Vinromà Desatascos Culla Desatascos Eslida\nDesatascos Espadilla Desatascos Fanzara Desatascos Figueroles Desatascos Forcall\nDesatascos Fuente la Reina Desatascos Fuentes de Ayódar Desatascos Gaibiel Desatascos Geldo\nDesatascos Herbés Desatascos Higueras Desatascos la Jana Desatascos Jérica\nDesatascos la Llosa Desatascos Lucena del Cid Desatascos Ludiente Desatascos la Mata de Morella\nDesatascos Matet Desatascos Moncofa Desatascos Montán Desatascos Montanejos\nDesatascos Morella Desatascos Navajas Desatascos Nules Desatascos Olocau del Rey\nDesatascos Onda Desatascos Oropesa del Mar Desatascos Palanques Desatascos Pavías\nDesatascos Peñíscola Desatascos Pina de Montalgrao Desatascos la Pobla de Benifassà Desatascos la Pobla Tornesa\nDesatascos Portell de Morella Desatascos Puebla de Arenoso Desatascos Ribesalbes Desatascos Rossell\nDesatascos Sacañet Desatascos la Salzadella Desatascos San Rafael del Río Desatascos Sant Joan de Moró\nDesatascos Sant Jordi Desatascos Sant Mateu Desatascos Santa Magdalena de Pulpis Desatascos Sarratella\nDesatascos Segorbe Desatascos Sierra Engarcerán Desatascos Soneja Desatascos Sot de Ferrer\nDesatascos Sueras Desatascos Tales Desatascos Teresa Desatascos Tírig\nDesatascos Todolella Desatascos Toga Desatascos Torás Desatascos El Toro\nDesatascos Torralba del Pinar Desatascos la Torre dEn Besora Desatascos la Torre den Doménec Desatascos Torreblanca\nDesatascos Torrechiva Desatascos Traiguera Desatascos Useras Desatascos Vall dAlba\nDesatascos Vall de Almonacid Desatascos la Vall dUixó Desatascos Vallat Desatascos Vallibona\nDesatascos Vilafamés Desatascos Vilanova dAlcolea Desatascos Vilar de Canes Desatascos Vila-real\nDesatascos la Vilavella Desatascos Villafranca del Cid Desatascos Villahermosa del Río Desatascos Villamalur\nDesatascos Villanueva de Viver Desatascos Villores Desatascos Vinaròs Desatascos Vistabella del Maestrazgo\nDesatascos Viver Desatascos Zorita del Maestrazgo Desatascos Zucaina


Bausch + Lomb Preservision 3 60 CÀPSULES\nBausch + Lomb Preservision 3 60 CÀPSULES\nBausch + Lomb PreserVision 3 60 Càpsules en venda a la nostra farmàcia en línia, s'ha formulat específicament per combatre l'estrès oxidatiu respondable de l'envelliment cel·lular i concretament les dels ulls.\nDescripció PreserVision® Bausch + Lomb 3 60 Càpsules\nBausch + Lomb PreserVision 3 60 Càpsules és un suplement dietètic ocular. Conté vitamines C, E i zinc com els nutrients no estan sempre presents a bastament en els aliments. Expert Bausch and Lomb cura de l'ull ofereix un complement alimentari. PreserVision3 DHA i zinc ajuda a mantenir la funció visual normal L'efecte beneficiós s'obté amb una ingesta diària de 250 mg de DHA Vitamines C, E .. i el zinc està involucrat en la protecció de les cèl·lules de l'estrès oxidatiu.\nInstruccions d'ús del Bausch + Lomb Preservision 3 60 Càpsules\nS'empassi 2 càpsules al dia amb un gran got d'aigua a la suplementació continua. Cal seguir el tractament diari a llarg termini i es beneficiï de la seva acció antioxidant i beneficiosa per al manteniment de la funció visual normal.\nComposició PreserVision® 3 Bausch + Lomb 60 Càpsules\nIngredients Contingut: oli de peix, la vitamina C, monoestearato de glicerol (espessidor), luteïna, natural de vitamina E, sulfat de zinc, sílice col·loïdal anhidra (espessidor), zeaxantina.\nConté ingredients: Gelatina de peix (que constitueix la capa), glicerol (plastificant), aigua, E172 òxid de ferro vermell (color), groc òxid de ferro E172 (color), lecitina de soja.\nPresentació de PreserVision® 3 Bausch + Lomb 60 Càpsules