Joves reusencs tornaran a formar persones grans en l'àmbit d'Internet\nUna parella TIC, en l'edició anterior.\nEl projecte Parelles TIC es repren a l'abril amb la incorporació de la Biblioteca pere Anguera i el Casal de Joves la Palma com a novetats\nActualitzada 29/03/2016 a les 10:45\nA partir del mes d'abril es repren el projecte de col·laboració intergeneracional «Parelles TIC», a través del qual joves ajuden persones grans a formar-se i relacionar-se amb les tecnologies i Internet. La nova edició d'aquesta iniciativa presenta algunes novetats, com ara la incorporació de més departaments municipals a la iniciativa, l'obertura de la participació al jovent de qualsevol centre educatiu de la ciutat i l'extensió de l'experiència a la Biblioteca Pere Anguera i el Casal de Joves la Palma a més de la ja habitual Biblioteca Central Xavier Amorós.\nEnfortir la relació entre generacions\nL’activitat principal consisteix en dues trobades setmanals d’una hora i mitja de durada, on els joves faciliten el coneixement de les eines informàtiques a les persones que hi estan interessades: ja sigui amb el mòbil, la tauleta o l'ordinador. És un projecte individualitzat on cada alumne té la seva «parella» que li ensenya tot allò que ell li demana en relació amb la utilització de les TIC.\nDes d'aquesta setmana ja es pot sol·licitar per part dels joves la possibilitat de participar en les «Parelles TIC». A partir d'aquesta edició la participació és oberta a qualsevol jove més gran de 16 anys, sigui del centre educatiu que sigui. La informació i les inscripcions es poden gestionar a les biblioteques municipals (la Central i la Pere Anguera) i mitjançant els webs de les biblioteques municipals de Reus i del Casal de Joves la Palma, a l'aparat específic del programa «Parelles TIC».


Pelegrinatge a Fontajau | Toni Romero | PERIODISTA | Opinió | L'Esportiu de Catalunya\nPelegrinatge a Fontajau Pelegrinatge a Fontajau Pelegrinatge a Fontajau Pelegrinatge a Fontajau + Pelegrinatge a Fontajau E-mail\nSonja Petrovic, la nova estrella de l’Spar Citylift Girona ..\nPelegrinatge a Fontajau Pelegrinatge a Fontajau Pelegrinatge a Fontajau Pelegrinatge a Fontajau Pelegrinatge a Fontajau E-mail\nFa lleig i és injust no valorar el resultat de la feina feta, però qui no cregui en l’alineació dels astres, com a mínim que admeti que les circumstàncies a vegades juguen a favor. Si no, és impossible entendre la barbaritat de plantilla que ha aconseguit ajuntar l’Spar Citylift Girona. No és futbol, és bàsquet. No és l’ACB, és la Lliga Femenina i –sobretot– l’Eurolliga, però si Fontajau no queda petit tot sovint, no hi entendré res. Per posar-ho en context i sense necessitat d’individualitzar: el valor de mercat de la plantilla que tindrà Èric Surís multiplica –més que no pas dobla– el pressupost de tot el club. Podem individualitzar per elucubrar quina barbaritat de salari li pagaria qualsevol equip d’Europa a Sonja Petrovic, MVP de l’Eurolliga i no de fa una dècada, sinó de fa quatre dies (2018). O com s’ho faran els rivals per aturar l’anotació i l’electricitat de Brittney Sykes, o la velocitat mental i la imaginació de Laia Palau, o l’elegància d’Elonu, o el talent per defensar de Núria Martínez, o... tant se val.\nNo serà la primera vegada que l’Uni Girona disputa l’Eurolliga. En l’anterior precedent (2015/16), també com a campió de lliga, va acabar fent un paper digníssim, fins i tot amb balanç positiu a casa (4-3), però queda fora de tot dubte que la motivació que empenyia molts seguidors cap a Fontajau un dimecres al vespre era veure les estrelles dels equips rivals, el Iekaterinburg, el Nadejda, el campió Praga... Ara és diferent. Algunes d’aquestes figures estaran a la banqueta local, un cinc estrelles de gran luxe que convertirà Fontajau en un santuari que transcendeix l’àmbit d’influència de Girona, un punt de pelegrinatge obligat per al seguidor de bàsquet que valori què representa sentir-se pròxim a un equip que pot mirar a la cara sense complexos la majoria d’equips d’Eurolliga. Que ja no té com a objectiu guanyar algun partit, ni tan sols no ser últim del grup. Simplement, un equip que dibuixarà el seu sostre cada partit perquè el seu objectiu ara per ara és indescriptible.\nDesprés, l’inici i el transcurs de la temporada tindran uns condicionants: estats de forma, lesions, edats, càrregues de treball... que s’afegiran a l’exigència pròpia de les competicions. I caldrà ajuntar onze jugadores de característiques, egos, talents i ambicions personals ben diferents i matisar-ho tot perquè totes onze agafin el mateix sender, que és l’única manera de fer alguna cosa bona en l’esport d’equip. I, ves a saber, potser es guanyaran més títols o es perdran tots. És esport.\nTot això, en un club que té un pressupost al voltant del milió d’euros –modestíssim en el context de l’Eurolliga–, que acaba de fer deu anys que juga a la màxima categoria estatal i que mai ha quedat més avall de la cinquena posició fins i tot quan no era ningú i havia d’anar al mercat amb apostes de risc per descobrir talent al preu que se li escapés l’estiu següent, com encara passa de tant en tant. Aquesta dècada que no li hauria permès fer el gran salt si no fos per un treball de fons, des del primer dia.\nL'Esportiu. Nacional 22-06-2019, Pàgina 12\nL'Esportiu. Girona 22-06-2019, Pàgina 16


Els mitjans suspenen informativament en la cobertura de la catàstrofe al Japó\nAquesta ha estat la primera catàstrofe al Japó que ha comptat amb una cobertura sobredimensionada. Al congrés Media 140 s'ha analitzat el tractament informatiu i alarmista dels mitjans occidentals i el minimalisme dels japonesos. El punt realista l'han aportat els milers de ciutadans a través de les xarxes socials, el "crowdmapping" i canals de televisió per internet en directe. El ritme de les dades ha deixat menys temps per a la reflexió i per a un periodisme en profunditat\nKarma Peiró / Barcelona\n14/04/2011 - 19.25 Actualitzat 15/04/2011 - 12.59\nEls ponents en la conferència sobre el periodisme durant la catàstrofe al Japó. (Foto: Karma Peiró)\nEls ponents de la taula rodona titulada: "Periodisme en una crisi: el terratrèmol al Japó" del Media 140 han fet una anàlisi de com els mitjans occidentals i japonesos havien informat de la catàstrofe. "Hem pogut observar una doble narrativa: dues històries paral·leles d'una mateixa realitat", ha explicat Dani Madrid, periodista del canal informatiu 3/24 de TV3. "Els mitjans japonesos donaven la idea de normalitat i els europeus transmetien una alarma innecessària. El sensacionalisme ha conviscut amb el minimalisme oriental". Segons Madrid, "això evidencia que tot i la informació és avui en dia més globalitzada que mai, encara hi ha molt d'espai per què una mateixa qüestió sigui explicada de maneres molt diferents".\nMarta Ballada, responsable d'Internet i Multimèdia a Casa Àsia, el punt realista l'han aportat els milers de ciutadans japonesos i occidentals que estaven al país nipó i que han aprofitat Internet per donar a conèixer la dimensió dels fets. "La gent es va connectar a les xarxes socials a les poques hores per saber què passava amb els seus familiars i la informació més immediata". Ballada ha parlat de Mixi, la plataforma japonesa similar a Facebook, com el lloc clau per aconseguir aquests relats.\nD'altra banda, Guillermo Martínez, professor d'Estudis d'Àsia Oriental a la Universitat Pompeu Fabra, ha contextualitzat els fets explicant que "al Japó hi ha 115 milions de línies de telefonia mòbil, el 90% tenen banda ampla i els ciutadans fan un ús intensiu de les xarxes socials". Segons aquest expert, s'ha viscut una crisi múltiple, dinàmica i 2.0 a causa de la societat hiperconnectada del Japó. "D'aquesta manera, el terratrèmol, posterior tsunami i crisi nuclear ha esdevingut la catàstrofe més àmpliament documentada des del punt de vista multimèdia de la història".\nPer acabar, la responsable d'internet a la Casa Àsia ha repassat plataformes ciutadanes que han estat punt de connexió entre la ciutadania i els mitjans de comunicació. "El flux multiplataforma provinent de la ciutadania no hauria estat possible sense CitizenTube, on l'espectador es converteix en productor". També ha mencionat projectes de "crowdmapping" que permet geoposicionar tota la informació que arriba per les xarxes socials, com el de l'empresa barcelonina Mapgenia, i el seu mapa sobre els nivells de radiació que porta més de 900.000 visites. O el cas del software Usahidi, que va obrir un mapa on tothom podia penjar les seves informacions. Casa Àsia va seguir el transcurs de la catàstrofe a través de l'eina Storify.\nTots tres experts coincideixen que "el ritme de les dades ha deixat menys temps per a la reflexió i per a un periodisme en profunditat".\nComptant la radiació per informar els japonesos\nRecuperant la normalitat, estalviant energia\nEspanyols al Japó envien missatges de calma


La inesperada notícia que fa més fort el PDeCAT al Parlament\nMaria Senserrich es converteix en nova diputada del PDeCAT. | ACN\nEl PDeCAT guanya una diputada al Parlament amb la incorporació de Maria Senserrich\nLa formació demòcrata comptarà amb cinc diputats en aquest tram final de legislatura\nper Gerard Recasens 02/11/2020 09:33h | Actualitzat a 2020-11-02 10:22h\nLa casuística ha volgut que durant el tram final de lesgislatura, el PDeCAT guanyi una diputada més al Parlament de Catalunya. Maria Senserrich assumirà en els propers dies l'acta de membre de la cambra catalana, de la qual ja va formar part en els períodes 2010-2012 i 2013-2017, sota les sigles de CDC i Junts pel Sí. D'aquesta forma, el Partit Demòcrata comptarà amb cinc escons al Parlament de Catalunya, cosa que els situa, 'de facto', per sobre, en nombre de diputats, de la CUP i del PP.\nCinc diputats del PDeCAT al Parlament de Catalunya\nEl passat mes de setembre, Junts per Catalunya s'escindia definitivament, com a partit, del PDeCAT. El trencament orgànic, però, no s'ha reflectit a la pràctica al Parlament, on els membres del Partit Demòcrata continuen integrats al grup de JxCat. Ara bé, en alguna ocasió, diputats d'una i altra formació han votat en sentits diferents malgrat formar part del mateix grup —tres quarts del mateix ha passat al Congrés dels Diputats, on hi ha quatre membres del grup de JxCat i quatre més del PDeCAT.\nAl Parlament, el grup de JxCat va obtenir 34 diputats a les eleccions de 2017. Des del passat gener, però, tan sols n'ocupava 33: no es va voler rellevar l'escó retirat al president Torra. Però tot va variar el passat dilluns, amb la marxa d'Eduard Pujol, acusat de presumpte assetjament sexual. La seva dimissió deixava JxCat amb 32 escons —dels quals 4 eren del PDeCAT— i es va decidir fer córrer la llista.\nAixí, Maria Senserrich assumeix l'acta que tenia Quim Torra i el PDeCAT guanya una diputada, que se sumarà al 'sugrup' que formen Marc Solsona, Lluís Font, Narcís Clarà i Montserrat Macià. El Partit Demòcrata disposarà de cinc diputats fins al final de la legislatura, que es produirà d'aquí a ben poques setmanes: el 21 de desembre cal dissoldre el Parlament per convocar eleccions pel 14 de febrer.\nUn ecologista, nou diputat de JxCat\nPer la seva banda, l'escó d'Eduard Pujol l'ocuparà Santiago Vilanova, activista ecologista i líder d'Els Verds-Alternativa Verda, un partit extraparlamentari que el 2017 va integrar-se a Junts per Catalunya.\nLa decisió del PP sobre les eleccions a Catalunya que no agrada gens a C's\nEl PDeCAT denuncia que la 'purga' continua: Cessen del Govern una dirigent del partit\nPDeCAT Parlament de Catalunya


229.504 persones han votat per correu, el 80,6% dels que l'han sol·licitat - Teleponent\nInici Eleccions 14F 229.504 persones han votat per correu, el 80,6% dels que l’han sol·licitat\n229.504 persones han votat per correu, el 80,6% dels que l’han sol·licitat\nQueden unes 55.000 persones per fer efectiu aquest mètode de vot quan queden tres dies per fer-ho\nPla mitjà d'un vot al simulacre per assajar els protocols sanitaris a Sant Julià de Ramis\n229.504 catalans ja han votat per correu a les eleccions del 14-F, segons dades que ha fet públiques aquest dimecres el director general de participació i processos electorals, Ismael Peña-López, a través del seu compte de Twitter.\nEs tracta del 80,6% del total de 284.706 persones que van sol·licitar aquest mètode de vot per correu.\nConcretament ahir dimarts 40.000 persones van fer efectiu el vot postal i encara queden unes 55.000 persones per fer-ho quan falten tres dies perquè acabi el termini, divendres a les 14h.\nDel total de persones que han sol·licitat el vot per correu, més de 80.000 ho han fet de manera telemàtica, una xifra que representa un 30% del total.\nArticle anteriorDemanen set anys de presó a un home acusat de robar-ne un altre després de llençar-lo al terra a Lleida\nArticle següent182 persones continuen ingressades per covid-19 als hospitals de Ponent


Oct 07 2021 - 8:48 AM Tags: Laboral\nRecentment s’ha fixat la quantitat del SMI (salari mínim interprofessional) aplicable amb efectes retroactius a partir de l'1 de setembre de 2021. En concret, s’ha establert en 32,17 euros diaris o 965 euros mensuals, segons si el salari està fixat per dies o per mesos. En qualsevol cas, si els vostres empleats ja tenen un salari brut superior a aquests imports, l’augment del SMI no us afecta. A aquest efecte:\nSi la vostra empresa abona un salari base d’una quantitat inferior a 965 euros —perquè el vostre conveni preveu un salari base inferior a aquesta xifra— però el brut mensual és superior —com a conseqüència d’altres conceptes, com la millora voluntària—, també esteu actuant correctament i no haureu d’incrementar els salaris. La finalitat del SMI és servir de base o de garantia salarial mínima a tots els treballadors. Per tant, si aquests ja perceben un salari superior al SMI, no fa falta incrementar el concepte del salari base fins als 965 euros bruts mensuals.\nAixò sí, si aboneu salaris en espècie o conceptes extrasalarials sí que haureu de garantir que els vostres empleats percebin, com a mínim, l’import del SMI en conceptes salarials dineraris.


Sant Andreu, administracions, patronals i sindicats, amb els treballadors de Nissan – La Bústia\nPer Redacció / La Bústia 1 de juny de 2020 a les 17:00 0 553 Visites\nEl Ple de Sant Andreu ha aprovat una declaració de suport als treballadors i treballadores de l’empresa Nissan, que dijous va anunciar el tancament de les plantes a Catalunya.\nD’aquesta manera, l’Ajuntament ha manifestat mitjançant un text institucional que el sector de l’automoció “és un motor important de l’economia catalana amb un teixit industrial que genera riquesa i dóna feina a centenars de milers de treballadors i treballadores”.\nDe fet, a Sant Andreu hi treballen més de 240 persones de manera directa, el 40% de les quals són de la ciutat. L’empresa també està present a Montcada i a la Zona Franca i en total hi treballen unes 3.000 persones.\nEn el text també s’insta als governs de la Generalitat i de l’Estat a “promoure totes les accions necessàries” per tal de mantenir actives les plantes de Nissan a Catalunya. A la vegada, es demana a la direcció de Nissan que es replantegi aquesta decisió i trobi “una solució que permeti el manteniment de l’ocupació”.\nPer últim, el consistori reafirma “l’aposta pel foment de polítiques adreçades al manteniment de la indústria de la nostra ciutat”, sobretot en empreses com Nissan que a partir d’activitats industrials generen llocs de treball de qualitat.\nL’Ajuntament d’Abrera ha aprovat una moció en la mateixa línia en l’últim Ple. I el Govern de la Generalitat, PIMEC, Foment, CCOO i UGT han fet un comunicat conjunt on “manifesten el rebuig a l’anunci de tancament” i “la greu preocupació per l’impacte econòmic i social”, així com “la forma d’anunciar aquesta decisió amb tan breu marge de temps”.\nAl mateix temps “insten a Nissan a reconsiderar la decisió”, “es comprometen a continuar treballant per mantenir l’activitat” de l’empresa i els proveïdors a Catalunya i “posen en valor la unitat d’acció de les diferents administracions, patronals i sindicats per evitar que es confirmi el tancament definitiu”.\nFotografies: A la planta de Sant Andreu també van començar les protestes el mateix dia de l’anunci del tancament [SE/Aj]\nCategoria: C-Sant Andreu de la Barca, Comarca, Economia, Sant Andreu de la Barca, Societat


Senderisme i Teca » Montseny » Collformic - Sant Cebrià de la Mora\nCollformic - Sant Cebrià de la Mora\nZona: Montseny >> Ruta: Collformic - Sant Cebrià de la Mora\nFeta el dissabte dia 6 de març de 2010\nSant Cebrià de Mora\nLa ruta circular que rescatem d’un exemplar de la revista Vertex permet accedir a l’ermita romànica (del s.XI) de Sant Cebrià de Mora seguint una ruta molt variada. Aquesta fou l’antiga parròquia del poblet de masies (avui dia quasi totes en runes) de la Mora. Pertany al municipi de Tagamanent i està situada a 975 metres d’altitud, des d’aquí es pot veure una bonica panoràmica.\nEl camí d’anada passa per pistes i corriols poc transitats mentre que la tornada la fem seguint part del conegut (i per tant més concorregut) camí del Pla de la Calma (GR 5.2). També pel que fa a l’ambient trobem una gran varietat; passem de l’ombrívol i humit corriol que uneix les ruïnes del Burguès amb les poques restes que queden del Mas a la exposada (i calorosa a poc que apreti el Sol) pista entre la Caseta i Collformic.\nLa ruta s’inicia a Collformic, en un punt situat al quilòmetre 26.4 de la carretera de Seva a Palautordera (la BV-5301). La zona és fàcilment identificable ja que hi ha un bar-restaurant del mateix nom (telf. 93 884 10 89) i una petita zona d’aparcament. Si venim de Seva hem de passar per El Brull, una petita població on podem contemplar, entre d’altres, la bonica església de Sant Martí del Brull del s.XI (a la web Visitar Catalunya trobareu informació addicional)\nAl costat del restaurant hi ha dos aparcaments. Un d’ells situat just al davant del restaurant i l’altre situat uns metres més enllà en direcció al Brull. Entre els dos aparcaments hi ha dues pistes. Una de les pistes passa a fregar del restaurant deixant-lo als nostres peus (aquest és el GR 5.2 i és el camí de tornada). L’altra pista (amb una cadena que barra el pas als vehicles) puja decididament en direcció oest i puja paral.lela a l’aparcament. Començarem a caminar seguint aquesta pista.\nMontserrat des del Collet de les Bigues\nNota: Sembla ser que el punt del camí on diem que es pot passar per sota d’un filat ara esta mes tancat (he vist aquestes fotografies). També pot ser que el filat lateral hagi quedat tapat per la vegetació…\nData de la sortida: 6 de març de 2010\nSituació: Sortim de Collformic (carretera Seva a Palautordera km 26.4) seguint la pista que surt per sobre del restaurant (entre l’aparcament i el restaurant) Obrir mapa\nInformació addicional: Francesc Roma i Casanovas, Revista Vertex 211 (març-abril 2007) pàg.42\nLes dades d’altitud estan corregides amb el model d’elevacions del terreny (DEM) de Catalunya de pas de malla de 30 x 30 metres\nAlçada mínima-màxima: 931-1283 m\nDistància aproximada: 12,60 km\nTemps aproximat sense parades : 3h 45m\nAmpliar el plànol de la ruta Collformic - Sant Cebrià de la Mora\n0 Collformic 0h 00m 0,00 km 1144 m\n1 Collet de les Bigues 0h 15m 1,00 km 1208 m\n2 Turó de Collformic 0h 30m 1,80 km 1282 m\n3 Mirador 0h 33m 1,90 km 1273 m\n4 Faigs de la Bandera 0h 45m 2,30 km 1251 m\n5 Pla de l’Ase Mort 0h 55m 2,70 km 1200 m\n6 El Burguès 1h 20m 4,20 km 989 m\n7 Corriol 1h 28m 4,70 km 933 m\n8 Riera dels Bruguers 1h 50m 5,60 km 973 m\n9 Mirador 1h 55m 6,00 km 1004 m\n10 El Mas 2h 00m 6,30 km 1024 m\n11 Pista 2h 15m 6,80 km 1033 m\n12 Sant Cebrià de la Mora 2h 22m 7,40 km 973 m\n13 La Caseta 2h 45m 8,40 km 1063 m\n14 Pla de Bassau (GR 5.2) 3h 00m 9,40 km 1151 m\n15 Corral de la Cortada 3h 30m 11,20 km 1215 m\n16 Collformic 3h 45m 12,60 km 1144 m\nEn arribar a Collformic des del Brull veurem a la nostra dreta un aparcament i una mica més amunt el restaurant (que té un altre aparcament a la porta). Entre els dos aparcaments veurem dues pistes que van en direcció oest: una d’elles (la més allunyada del restaurant i per on comencem a caminar) puja decididament, l’altre (que és més suau i és per on tornarem) passa per sobre del restaurant. Així, comencem a caminar pujant per la pista més allunyada del restaurant tot deixant enrere la cadena que barra el pas als vehicles.\nCollet de les Bigues amb el Pirineu al fons\nLa pista, ampla i sense dificultats, s’endinsa per una fageda des d’on podem contemplar al nord el Pirineu i darrera nostre (en direcció est) el Matagalls amb el seu cim nevat. En poca estona trobem una segona tanca que impedeix que el bestia corri pista avall. En travessar-la apareixem en el Collet de les Bigues. Es tracta d’un collet amb vistes a Montserrat (al sud oest) i on un rètol ens adverteix que hi ha un brau a la zona. Aquí deixem la pista fent un gir de 180 graus a l’esquerra i enfilem carena amunt. El camí de la carena és un corriol que passa entre matolls i alzines i des d’on podem divisar pràcticament tot el Pla de la Calma, el Tagamanent i Montserrat. Tot i que no trobarem gaires fites es tracta d’un corriol de bon seguir ja que només cal seguir la carena que, en ser força marcada, no deixa dubtes sobre per on passar. Més endavant un petit monticle ens regala alguna vista sobre el Turó de l’Home.\nEl punt més alt de la carena (i de tota l’excursió) és el Turó de Collformic (o del faig de la bandera segons els mapes del ICC). Una mica més enllà trobem un petit mirador que ens permet donar un bon cop d’ull a l’entorn i veure, més avall, el camí per on tornarem. Tot just passat el mirador el camí tomba 90 graus a la nostra dreta (en direcció sud). No hem de baixar pel petit camí que baixa tot just abans del mirador ja que no arribarem en lloc, cal que passem pel petit turó que fa de mirador i que més enllà baixem per un corriol que fa el camí força evident, passant mes tard pel costat d’un conjunt de faigs (faigs de la Bandera). El corriol, a vegades mig tapat, baixa poc després per una zona de matolls fins al Pla de l’Ase Mort on passem a fregar del GR 5.2 (la pista de tornada).\nEns dirigim al final del Pla de l’Ase Mort fins al costat d’una petita zona on poden aparcar dos o tres cotxes. En aquest punt fem un gir de 90 graus a la dreta i anem a cercar (caminant entre matolls) una antiga pista. Aquesta pista es dirigeix inicialment en direcció nord, per girar una mica més endavant cap a l’oest. Mentre baixem per la pista tenim a la nostra esquerra (a la carena veïna) el camí de la Pujada de la Mel (zona per on tornarem) mentre que davant nostre i al fons podem veure, de lluny, el que possiblement sigui la població de Centelles.\nLa pista s’endinsa per un bosc d’alzines estretant-se poc després fins a ser un camí solcat per l’aigua que es torna més ample una mica més tard. Als costats d’aquest camí podem observar pedres posades a mode de seient que segurament son parades del senglar (llocs on els caçadors esperen els senglars que son foragitats pels gossos).\nTrobem una tanca que barra el pas per la pista. La tanca no es pot obrir i l’única alternativa que tenim és passar per sota del filat per tal de seguir el nostre camí (el mateix que sembla que ha hagut de fer un ciclista en BTT que veiem a l’altre costat de la tanca). Aquesta tanca dona pas a uns camps on veiem les ruïnes del Burguès a tocar de la pista. Passades les ruïnes una segona tanca (aquesta la trobem oberta) delimita la zona de camps i tornem a entrar en una zona on les alzines envolten la pista.\nSeguim baixant per la pista i al segon revolt tancat a la dreta la deixem per endinsar-nos al bosc seguint un corriol que puja. Només una petita fita ens indica el punt on s’inicia el corriol però només cal estar una mica atent per veure’l. El camí que hem seguit fins ara probablement sigui força sec a l’estiu (i en alguns punts pot ser una mica xafogós) però ara entrem en una zona que possiblement es mantingui humida gran part de l’any. Aquest corriol, d’una mica més d’un quilòmetre i mig, arriba fins a les restes del Mas i s’endinsa per un dens bosc situat en una zona ombrívola. Això unit al fet que el creuïn quatre rierols el fa molt humit. De fet només començar a pujar pel corriol ja sentim la remor de la riera del Burguès que creuem sense dificultats uns metres més enllà. No cal patir per les rieres que creuem ja que les que trobarem (si porten aigua) no tenen més d’un metre d’ample. Pel camí veiem petits bolets que segurament han sortit després de les darreres glaçades, travessem el llit d’un segon rierol (sec en aquest cas), més endavant passem per la riera dels Bruguers (amb menys aigua que la primera) i finalment travessem un sot que prové de la Font d’en Bresc (de Santa Joaquima segons els mapes de l’ICC) situada uns 100 metres més amunt.\nDe sobte el corriol surt d’entre els arbres i passa per unes roques on ens podem asseure i contemplar el paisatge. Des d’aquest mirador podem veure la privilegiada situació que tenen les ruïnes del Burguès (situades entre prats al mig del bosc) i la munió de pistes que passen pel bosc als nostres peus. Aprofitem per menjar una mica i seguim caminant uns 300 metres fins que finalitza el corriol.\nMirant en direcció al Brull poc abans d’arribar a la riera dels Bruguers.\nEn primer pla a la dreta veiem el campanari neogòtic (principis del s.XX)\ndel Mas Can Casademont (del 1485)\nEn finalitzar el corriol sortim a una pista. A la nostra dreta veiem un petit prat amb un petit conjunt d’arbres al centre. Sota d’aquests arbres i al seu voltant podem veure les restes del Mas del que ja no en queda pràcticament res. El nostre camí però no és el de girar a la dreta en sortir del corriol sinó que cal que girem a l’esquerra (pista amunt) així que després de contemplar les pedres del Mas disseminades pels voltants, tornem al punt d’intersecció amb el corriol i seguim pista amunt.\nEn poca estona sortim a una pista que puja a la nostra esquerra (direcció per la que tornarem després de visitar l’església de Sant Cebrià de la Mora) i baixa a la nostra dreta (direcció que prenem per arribar a l’església). Així, baixem cap a la dreta fins sortir a un petit collet des d’on veiem l’església cap a l’oest. Ara ja podem arribar fins a l’ermita de Sant Cebrià de la Mora fent drecera pels corriols marcats pels ramats. Una mica més enllà de l’ermita veiem el Clot, un mas pertanyent a l’antic poblet de masies de la Mora i del qual, com ja hem dit, Sant Cebrià de la Mora n’era la parròquia.\nFins ara ens hem mogut per camins i pistes gens transitats (només hem vist un ciclista en tot el camí fins arribar a l’ermita) però la tornada es fa per camins més coneguts i concorreguts ja que una part pertany al conegut camí del Pla de la Calma. També cal dir que el camí de tornada és força exposat i per tant deu ser calorós al pic de l’estiu. La tornada la fem pel camí per on hem vingut fins el punt assenyalat com a pista on seguim per la pista principal. La pista fa algunes zetes que podem retallar ja que es tracta d’una zona sense arbres fins passar a tocar de la Caseta. Tot seguit la pista puja suaument però de forma constant passant per una zona força exposada fins arribar al Pla de Bassau (Collet Terrús segons els mapes de l’ICC) on ens unim al conegut Camí del Pla de la Calma (GR 5.2). Aquí girem a l’esquerra i el camí es torna més planer.\nComencem a trobar gent que passeja per aquest camí i en poc menys de mitja hora i poc abans d’arribar al Pla de l’Ase Mort (per on hem passat de baixada des del turó de Collformic) la pista gira a la esquerra. Aquí podem optar per sortir de la pista i visitar el corral de la Cortada (situat a uns 100m però invisible des del revolt). Si decidim fer-ho cal que sortim de la pista pujant per uns prats situats a la nostra dreta. Com a punt de referència ens poden fer servei unes pedres dretes situades en fila al costat dret de la pista. Aquestes pedres estan situades uns 50 metres després del punt on deixem la pista. Des d’aquest corral (sense bestiar en el moment de la nostra visita) tenim una bona vista de les Agudes i del Turó de l’Home.\nEl Corral de la Cortada amb les Agudes i el Turó de l’Home al fons\nReprenem la pista passant pel Pla de l’Ase Mort (on ara un grup de gent amb mainada està descansant) i baixem cap a Collformic en uns 15 minuts passant als peus del Turó del mateix nom (on hem estat al principi de la ruta). L’arribada a Collformic la fem per la pista que passa a tocar del restaurant per la seva part alta.\nComentaris · 12 comentaris\nExcursió Pla de Nequa\nExcursió Olla de Núria\nRuta a peu Torreneules des de Queralbs\nCaminada La Penyagalera\nExcursió El Parrissal - Moletes d’Arany\nRuta a peu Osor - Sant Gregori - Coll de Nafré - Osor\nCaminada Osor-La Rovira-El Coll-Camí Vell-Osor\nExcursió Osor-Sant Miquel de les Formigues-Osor\nExcursionisme Vall de Camprodon\nRutes Guilleries - Collsacabra\nExcursionisme L'Albera i Cap de Creus\nRessenya Núria - Ulldeter\nRutes a peu Montseny\nExcursions El Port\n10757011 pàgines servides\n177 consultes. 0.878 segons.


Opinió | Tretze anys de Jornades de Taula de Filologia Valenciana. Per Sergi Núñez de Arenas - Valencia Plaza\nCarmelina Sánchez-Cutillas. VP\nEnguany la XIII Jornada de Taula té lloc en Castelló de la Plana i està centrada en la pedagogia del valencià, ús social i normativa, i també en l’escriptora de l’any 2020 de l’AVL, Carmelina Sánchez-Cutillas. En el transcurs de la Jornada, com tots els anys, es presentarà el nou número de la revista Aula de Lletres Valencianes, a càrrec d'Àngel Calpe, acadèmic de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua i membre de Taula.\nSón tretze anys ininterromputs de jornades del valencià, des de la primera Jornada que tingué lloc en Sueca el 2009. Des de llavors, cada any l’associació ha realitzat puntualment la dita convocatòria com a punt d’encontre i de reunió de tots els socis i simpatitzants que combreguen amb els principis de l’entitat, els quals principalment són: “Afavorir que l’ensenyament del valencià siga positiu i constructiu, mai negatiu ni repressor.” i “Procurar que el valencià oral culte i el valencià escrit siguen carn i ungla, de tal manera que, en poques dècades, els valencians arribem a escriure com parlem i que, correlativament, sigam capaços de parlar com escrivim”.\nI això és així perquè al remat, els docents, els professionals de la llengua, i els valencians preocupats per l’ús i normalització de la llengua valenciana aplegats en Taula compartim eixe objectiu: poder incidir en el futur, i donar mitjans per a que uns altres els puguen aplicar. Des de Taula aspirem a poder escriure i parlar en públic usant el mateix model lingüístic. No volem separar l’aula i el carrer, sinó ajuntar-los. Volem un model que els receptors troben identificador, assimilable i practicable. Igualment actuem en els símbols: practiquem la coordinació amb la resta de pobles que compartixen la nostra llengua anant des de baix cap amunt, i evitem els corrents que consideren poc els sentiments i les conviccions de les persones.\nEl naiximent de Taula de Filologia Valenciana fon un principi social i un factor valencià. El principi social fon el convenciment que un poble necessita estar organitzat socialment per a funcionar bé. Al costat del principi social, hi han els enfrontaments civils que es varen produir en els anys setanta i huitanta per la interpretació de la naturalea del valencià. Per a Taula, els primers perjudicats per aquella divisió social varen ser el poble valencià i el valencià. La societat valenciana va perdre perquè patí una fractura social. Pel que fa al valencià, el procés dificultà la recuperació del seu prestigi social i, sobretot, l’augment del seu ús públic: si la interpretació de la naturalea del valencià causava la divisió entre els valencians, era preferible ignorar-lo i usar la llengua que no generava problemes socials, el castellà. Els efectes d’aquella fractura social dificulten l’augment de la consciència i la voluntat de ser valencians. Eixos dos factors (poca consciència i poca voluntat de ser valencians) no solament repercutixen negativament en la cohesió de la societat valenciana, sinó també en l’ensenyament, l’assimilació i l’ús del valencià.\nEsperem com així ho hem fet cada any, que la Jornada de Taula servixca i puga contribuir en la finalitat última que subjau en l’existència de l’associació: Millorar l’ensenyament del valencià i superar la fractura que es va produir en la societat valenciana al voltant de la llengua valenciana.\nSergi Núñez de Arenas és membre de la Junta de Taula de Filologia Valenciana


Boges per les matemàtiques | Institut Samuel Gili i Gaya\nLa Blau Manau de 1r de Batxillerat és una dels 25 alumnes seleccionats per al programa de matemàtiques: Bojos per les matemàtiques, que li permetrà durant tot aquest curs acadèmic gaudir de classes de matemàtiques avançades a Barcelona cada dissabte. La selecció ha estat entre molts estudiants que volien optar a una plaça per poder viure aquesta experiència. La Blau està molt contenta perquè l’Ariadna Ning Morancho, de 2n de Batxillerat, tot just ha acabat la seva participació i fa una valoració molt positiva de l’experiència. Li explica a la Blau que les classes són entretingudes, divertides i que permeten anar més enllà. Estem orgulloses que durant dos anys seguits dues alumnes nostres hagin estat escollides entre els 25 afortunats. Enhorabona a totes d0s per aconseguir-ho.\nL’any 2013, la Fundació Catalunya-La Pedrera va crear el programa Bojos per la ciència per a l’estímul del talent científic entre els joves. Dins d’aquest programa marc, neix Bojos per les Matemàtiques, una proposta conjunta de la Federació d’Entitats per a l’Ensenyament de les Matemàtiques a Catalunya (FEEMCAT) i la Societat Catalana de Matemàtiques (SCM, societat filial de l’Institut d’Estudis Catalans).\nojos per les matemàtiques és un curs d’un any de durada dirigit als estudiants del primer any de batxillerat de la modalitat de Ciències i Tecnologia amb especial interès i talent per les matemàtiques.\nEl curs s’impartirà durant 22 dissabtes del 12 de gener de 2019 al 23 de novembre de 2019 a les instal·lacions de les diferents universitats catalanes on s’imparteixen ensenyaments de graus relacionats amb les matemàtiques. Aquesta situació permet a l’alumnat conèixer, in situ i de forma personalitzada, els centres que imparteixen estudis directament relacionats amb la matèria.\nPracticaran el repte intel·lectual del pensament matemàtic abstracte i creatiu, que fascina a joves i grans, i que possiblement ja han conegut amb altres programes i concursos impulsats (Fem matemàtiques, Estalmat, Cangur, Problemes a l’esprint, Marató de problemes, Més matemàtiques, Anemx+matemàtiques,…).\nTindran una visió més clara per a decidir si volen seguir una carrera professional relacionada amb les matemàtiques, però també els ajudarà per seguir estudis de ciències, d’enginyeria, d’economia o d’altres en els que les matemàtiques tenen un paper rellevant.\nFomentar entre els joves les vocacions científiques vinculades al món de les matemàtiques tot ajudant-los a orientar el seu futur acadèmic i professional.\nOferir l’oportunitat que el seu Treball de Recerca de Batxillerat estigui tutoritzat per un centre de recerca de referència (Programa Argó de la UAB; Treballs de recerca de la Facultat de Matemàtiques i Informàtica de la UB, Treballs de recerca de la Facultat de Matemàtiques i Estadística de la UPC).\nApropar els estudiants a la recerca en matemàtiques i a veure quins són els seus camps d’actuació.\nConèixer el funcionament dels centres de recerca vinculats amb les matemàtiques.\nPer a més informació podeu consultar: https://bojos-ciencia.fundaciocatalunya-lapedrera.com/cursos/matematiques


Finca Antigua, celler | Uvinum\nLes vinyes de Finca Antigua s'estenen en més de 300 hectàrees sent jove la vinya amb 15 anys d'edat mitjana. El celler cultiva diferents varietats totes ells de reconegut prestigi per a l'elaboració de grans vins: Syrah, Ull de llebre, Merlot, Viura, Moscatell i Cabernet Sauvignon).\nFinca Antigua: Uvinum et recomana\nTop Vendes - Compra Productes de Finca Antigua recomanat\nVeure: A la venda (13) - Tots (127)\nFinca Antigua Crianza 2013 - La Mancha\nNOTA DE TAST DE Finca Antigua Crianza 2013: Vista: cirera i vora granat lluminós. Nas: intensitat alta, aromes càlids, balsàmics, i fruites vermelles macerades, ben conjuntats amb aromes de fusta nova, cedre, torrats i tons minerals. Boca: un atac càlid...\nPreus Finca Antigua Crianza 2013\nFinca Antigua Reserva 2011 - La Mancha\nNOTA DE TAST DE Finca Antigua Petit Verdot 2015: Vista: porpra, rivet cardenalici, profund i opac. Nas: aromes varietals (lila, mores i coriandre) i de sotabosc (escorça de pi i fullaraca), molt complex, lleugeres notes làcties, caixa de cigars i ebenisteria...\nPreus Finca Antigua Petit Verdot 2015\nFinca Antigua Syrah 2016 - La Mancha\nProductor: Finca Antigua DO: La Mancha Els raïms: Petit Verdot\nFinca Antigua Garnacha 2015 - La Mancha\nPreus Finca Antigua Garnacha 2015\nFinca Antigua Viura 2018 - La Mancha\nFinca Antigua Cabernet Sauvignon 2016 - La Mancha\nProductor: Finca Antigua DO: La Mancha Els raïms: Cabernet Sauvignon\nLa Mancha (121)


Entrevista. Coordinadora de Estrella de la Mañana\nAlicia Díez-Barturen. Coordinadora de Estrella de la Mañana - Jaime Galindo


Adults | Salesians Terrassa\nLa secció d’adults de l’Obra salesiana de Terrassa està formada per antics alumnes, pares, mares, professors, educadors i persones, que han estat o estan, vinculades d’una manera o altra a Salesians Terrassa. Els seus membres doncs, són majors de 18 anys: joves que han esgotat l’oferta de lleure del Centre Juvenil, pares i mares d’exalumnes, antics educadors del Centre, etc. Però tots tenen un punt en comú, el carisma salesià els uneix i els empeny a realitzar activitats dins la casa.\nActualment, després d’un procés de votació entre els seus membres, han canviat el nom a la secció adquirint el nom “Ja som algú”. L’origen d’aquest nom prové del grup de teatre de la casa, que rebia aquest nom abans de fusionar les seves activitats en una sola entitat amb el Centre Juvenil Salesians Terrassa.\nAixí doncs, la secció d’Adults, Ja som Algú, té les seves portes obertes a tothom que vulgui participar de les seves activitats.


Cartes de Mèxic (blog tancat): Preservatius? Connais pas.\nPublicat per Geococcyx el divendres, de setembre 17, 2004\nConec paratges semblants (no em refereixo a Mèxic, concretament, sinó a Centramèrica), i les farmàcies acostumen a ser una mena de botigues on s'hi ven tot tipus de coses per la llar.\nUna de les coses que em va fer gràcia i que m'has fet recordar amb el teu post, va ser descobrir la professió de "tortillera"... :) Que és al que es dediquen les dones que viuen de fer "tortillas" de blat de moro per a vendre-les als carrers com a substitut del pa.\nCrec que és el primer cop que comento, però llegeixo el teu blog des de fa temps.\nde setembre 17, 2004 4:15 p. m.\nde setembre 17, 2004 4:16 p. m.\nExplicava el Tísner a les seves memòries que en arribar en vaixell a Veracruz, exiliats, es van trobar amb una recepció multitudinària. Entre altres pancartes, n'hi havia una del Sindicato Mexicano de Tortilleras, que els donava la benvinguda...\nLes farmàcies-supermercat són típiques també a la resta de Nord-Amèrica: Estats Units i Canadà. No sé si també a l'Amèrica del Sud, però segurament també.\nde setembre 17, 2004 4:26 p. m.\nperdona que t'atabali amb tant missatge, però em fas venir alguns records. Les farmacies de mèxic, si no recordo malament, també venen tabac, oi?\nsón la hòstia.\nde juny 28, 2005 10:48 a. m.


Tarragona Digital | Continuarem fent (bé) la nostra feina\nContinuarem fent (bé) la nostra feina\nper Antonio Ramos Llauradó 14/10/2019\nRedacció central de TarragonaDigital. Foto: Laia Solanellas\nAquest dimarts farà tres mesos que em vaig incorporar al gran projecte de TarragonaDigital. Tres mesos que han passat volant i que han estat molt satisfactoris. Amb aquest article m’estreno en els bitllets d’opinió i m’ha costat decidir-me sobre què escriure. A mi m’agraden els esports. Sobretot el futbol i el bàsquet. Tinc diversos equips: l’ADT, el Nàstic, el Real Madrid, el Manchester United i el Borussia Dortmund. Ah! I els San Antonio Spurs, a l’NBA. De l’ADT i el Nàstic, millor no parlar-ne. Portem diversos anys al pou. Aquesta setmana no hi ha hagut ni Lliga, ni Premier, ni Bundesliga, ni Champions. I l’NBA encara no ha començat. Així que, descartat escriure d'esports.\nUna altra opció era parlar de la consellera d’Esports de l’Ajuntament de Tarragona, María José López, i una polèmica sobre un article publicat en aquest mitjà per servidor, en relació a la retirada del Memorial Marbel Negueruela de la Mitja Marató d’enguany. Per fer bé la meva feina, la senyora López, durant un consell plenari, va insinuar coses fora de lloc sobre el meu article, impròpies d’un càrrec públic. Tot i que podia donar joc, em va semblar excessiu donar-li tanta rellevància. Donant-li voltes i lligant això anterior amb un article publicat a finals de la passada setmana sobre la transparència, vaig donar amb la clau. A l’Ajuntament de Tarragona, ens llegeixen.\nEl passat dijous publicàvem a TarragonaDigital un article sobre el (poc) compliment del Codi Ètic i de Bon Govern per part dels consellers de l’Ajuntament de Tarragona. Explicàvem que més de la meitat dels regidors del consistori no publicaven la seva agenda tal com marca la Llei de Transparència. L’alcalde Ricomà era un dels membres de la corporació que sí complia, tot i que dèiem que havia descuidat en les darreres setmanes l’actualització, amb el 15 de setembre com a darrera data. Si dijous publicàvem l’article, divendres l’agenda de l’alcalde s’actualitzava fins al dia 24 de setembre. Acció, reacció. Suposem que durant aquesta setmana que comença acabarà estant al dia.\nI no només ha estat l’agenda del batlle. La consellera d’Esports, María José López, que només havia anotat un acte des del passat 15 juny, també actualitzava la seva agenda, incloent-hi els actes de les tres darreres setmanes. De la resta de consellers no complidors (més d’una dotzena), de moment, cap notícia. La consellera López va llegir l’article de la Mitja Marató Marbel Negueruela. També va llegir l’article sobre el Codi Ètic. Igual que l’alcalde Ricomà. El que em porta a deduir que a l’Ajuntament de Tarragona (alguns) ens llegeixen. I només puc donar-los les gràcies.\nGràcies alcalde Ricomà i consellera López per llegir-nos. No deixin de fer-ho. Nosaltres, a TarragonaDigital, continuarem fent (bé) la nostra feina.


EMAYA implantará 470 contenedores para la recogida de materia orgánica a 32 barrios entre abril y noviembre - Baleares Sin Fronteras\nEMAYA implantará 470 contenedores para la recogida de materia orgánica a 32 barrios entre abril y noviembre\nA partir de dia 7 d’abril EMAYA inicia la implantació massiva del contenidor marró per a la recollida selectiva de matèria orgànica a totes les zones de Palma on compten amb el sistema de recollida lateral, arribant així a un total d’uns 400.000 habitants. Entre els mesos d’abril i novembre es col·locaran 470 contenidors marrons a 32 barris més de la ciutat. L’adquisició d’aquests contenidors ha suposat per a l’empresa pública una inversió de 338.400 €.\nEl batle de Palma, Jose Hila, i el president d’EMAYA, Ramon Perpinyà, han presentat avui l’ampliació del servei. Per al batle, “fem una passa més per assolir l’objectiu importantíssim d’arribar a reciclar el 50 per cent dels residus que es generen a Palma”. “D’aquesta manera, seguirem avançant en sostenibilitat i millorant la neteja de la nostra ciutat”, ha dit Hila. Perpinyà ha remarcat que “amb aquesta implantació la recollida de la matèria orgànica estarà a l’abast de 400.000 habitants a Palma amb l’objectiu de seguir fins arribar al 100 per cent dels habitants”.\nEls primers barris on s’implantarà aquesta recollida seran Bons Aires, Camp Redó i Cal Capiscol, barris de l’eixample densament poblats, així com al Jonquet i Son Peretó. En aquests 5 barriades entre els dies 7 i 16 d’abril es col·locaran 52 contenidors. Posteriorment, fins a finals del mes d’abril, s’instal·laran 33 contenidors als barris de Ponent que encara no compten amb aquesta recollida: per una banda Son Xigala, Son Roca, Son Ximelis, Son Anglada i Son Vida (aquests darrers dos barris només als punts on compten amb sistema de recollida lateral), i per altra banda es col·locaran 40 contenidors al Terreno, Portopí, la Bonanova, Cala Major i Sant Agustí.\nEl mes de maig continuarà la implantació pels barris de l’eixample del Amanecer, l’Olivera, Son Oliva, Plaça de Toros i Arxiduc, on s’instal·laran 48 contenidors. A continuació seran 25 els contenidors que es posaran al Secar de la Real, la Indioteria Urbà i Establiments (en els punts urbans amb recollida de tipus lateral). Per acabar el mes de maig i fins a principi de juny la instal·lació de la recollida de matèria orgànica es farà als primers barris de Llevant: Son Cladera, Son Rutlan, Verge de Lluc, el Rafal Vell, el Rafal Nou i el Viver, on es posaran 72 contenidors.\nLa implantació als barris de Llevant continuarà a partir de mitjan mes d’octubre i fins al mes de novembre, completant aquest districte amb la implantació a Foners, Marquès de la Fontsanta, els Hostalets, Son Fortesa Sud, Can Capes, Son Canals, Pere Garau, Son Gotleu, la Soledat, Nou Llevantm el Molinar, Son Ferriol, Coll den Rabassa, la Casa Blanca, Sant Jordi, l’Aranjassa, el Pill·larí, Can Pastilla, les Meravelles i l’Arenal. El total de contenidors en aquests barris seran 200.\nAquest mes de març ha començat la campanya d’informació i conscienciació als barris on s’implanta ara la recollida de matèria orgànica. És una campanya de proximitat, a nivell de carrer, a càrrec de l’equip d’educació ambiental d’EMAYA. Es distribueix material informatiu, així com poals i bosses per a facilitar la separació de la matèria orgànica. EMAYA en tindrà punts informatius en aquests barris i realitzarà xerrades. A més hi haurà opis i cartells informatius i es difondrà la informació a través del web, xarxes socials, associacions de veïns i altre entitats.\nEl contenidor que s’obre amb la targeta ciutadana\nAquesta nova implantació massiva del contenidor marró que es realitzarà al llarg de 2021 se suma als barris que ja compten amb aquest sistema, on es varen implantar 126 contenidors entre 2018 i 2020: Son Rapinya, Son Flor, los Almendros-Son Pacs, el Fortí, Son Cotoner, Camp den Serralta, Son Espanyolet, Son Dameto, Santa Catalina, Son Armadans, Son Dureta i la Teulera.\nAmb la nova implantació a 32 barris mes, Palma tendrà un total de 596 contenidors marrons de recollida lateral. Són contenidors tancats, que s’obrin amb la targeta ciutadana per tal d’assegurar-ne un bon ús i per poder implantar en el futur un sistema de tarifa justa de tractament de residus.\nAltres sistemes de recollida de matèria orgànica existents a Palma\nPer altra banda hem de recordar que també es recull la matèria orgànica als barris del centre històric que compten amb el sistema de recollida selectiva mòbil, amb 44 plataformes on cada dia es pot dipositar la matèria orgànica de forma segregada. També es recull matèria orgànica a Son Sardina, amb 22 petits contenidors de càrrega posterior.\nAixí mateix, el centre històric, la platja de Palma, supermercats, mercats i ben aviat els polígons industrials, compten amb recollida porta a porta específica per a generadors singulars (restauració, hoteleria, supermercats, empreses de càtering…).\nAmb tots aquests sistemes de recollida, l’any 2020 es varen recollir unes 2.000 tones de matèria orgànica. Això va suposar una reducció important en relació a 2019, un any de rècord en el qual es va arribar a les 4.000 tones. Gairebé la meitat procedien dels sectors de la restauració i l’hoteleria, per aquest motiu durant 2020 la reducció ha estat considerable. En qualsevol cas, mereix destacar, més enllà de la quantitat, la qualitat elevadíssima de la matèria orgànica recollida, d’un 99%. La qualitat és molt important perquè aquests residus es puguin aprofitar per a l’elaboració de compost per a l’agricultura i jardineria.\nObjectiu: 50% de recollida selectiva\nLa nova implantació de contenidors a tota la ciutat permetrà sens dubte un increment considerable de la quantitat de matèria orgànica recollida a Palma, i d’aquesta forma contribuir a l’objectiu de recollir de forma selectiva el 50% dels residus (actualment la recollida selectiva al conjunt de la ciutat és del 25%).\nD’aquesta manera Palma podrà complir amb els objectius marcats per la normativa estatal i europea i la llei balear de residus. La recollida de matèria orgànica suposa també uns importants beneficis ambientals, per l’elaboració de compost, la reducció de residus a incinerar o abocar, així com beneficis econòmics per la reducció de costos d’incineració.\nArtículo anteriorLos informadores COVID de las Pitiüses reforzarán su acción para recordar la obligatoriedad del uso de mascarillas en los bares y restaurantes cuando no se consume\nArtículo siguienteAsuntos Sociales y Deportes recuerda a las federaciones deportivas de equipo y de contacto las medidas para la buena práctica deportiva


Uep sa velo!: 2012\n360ºx3, el repte de la triple volta a Menorca d'Ar...\nVídeo de Camí de Cavalls 360º amb Fernanda Maciel ...\nCamí de Cavalls 360º, el repte de la volta a Menor...\nCamí de cavalls blancs\nTour-tour a Pirineus (2) Col d'Aubisque i Soulor\ndimarts, d’abril 17, 2012\nArnau Julià, atleta d'ultrafons gironí que ha estat quatre vegades campió d'Espanya de raids d'aventura i campió del món l'any 2010 amb l'equip Buff-Thermocool, s'ha proposat ni més ni menys que donar tres voltes seguides a Menorca.\nSí, sí, tal com ho heu sentit: tres voltes, una darrera l'altra, cadascuna en una disciplina diferent: kayak, btt i corrents. Els nombres d'aquest repte són tan grans que és difícil que els simples mortals ens en puguem fer una idea:\n541 km en total\nMés de 6.000 metres de desnivell acumulat\n187 km corrents\n187 km amb btt\n90 milles nàutiques (uns 167 km) amb kayak\nAquí trobareu tota la informació:\nEl repte 360ºx3, la triple volta a Menorca d'Arnau Julià\nA més, els que coneixen el Camí de Cavalls saben que no és un camí ni molt menys fàcil. Sobretot amb btt, el fet que sigui tan tècnic i rocós fa que s'avanci molt lent i que el desgast físic i mental sigui molt gran.\nQualsevol podria pensar que Arnau Julià és un inconscient que no sap el que es fa, si no fos perquè atesora un currículum digne d'admiració: a part dels títols esmentats més amunt, Arnau s'ha proposat i ha superat reptes com la travessa dels Pirineus Non-Stop amb bici de carretera en 52 hores (900 km i més de 22.000 m de desnivell). Els seguidors del blog potser recorden que en el seu dia vam publicar-ne la crònica.\nEl darrer gran repte personal al que s'ha enfrontat Arnau Julià va ser les dues voltes a la Carros de Foc que va fer l'any passat, en un temps de pel·lícula: 23h 59' i 40''! Si no heu llegit la crònica que va penjar al seu blog us recomanam que us feu perquè no us decebrà: 2 vueltas a la Carros de Foc (últimas horas). D'aquesta manera, es convertia en la primera i única persona que aconseguia fer dues voltes a la Carros de Foc i, a més, dins el límit que s'havia proposat de 24 h, temps que ja voldríem molts per fer una sola volta.\nMolta sort Arnau!\nPublicat per j o a n f t a 14:44 3 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: A peu, Camí de cavalls, Kaiac, Menorca, NON-STOP, Vídeos blocs webs etc.\nVídeo de Camí de Cavalls 360º amb Fernanda Maciel i Arnau Julià\nFa un parell de setmanes vam tenir l'oportunitat de compartir uns dies a Menorca amb dos grans esportistes i dues gran persones, Fernanda Maciel i Arnau Julià. Entre altres coses, vam dedicar un parell de capvespres a gravar imatges per al vídeo promocional de Camí de Cavalls 360º, que avui ha sortit a la llum. Aquí el teniu, esperem que us agradi!\nPublicat per j o a n f t a 0:21 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Camí de cavalls, Menorca, Vídeos blocs webs etc.\nCamí de Cavalls 360º, el repte de la volta a Menorca a través del GR 223\nEl repte de la volta a Menorca pel GR 223\nCamí de Cavalls 360º és la volta a Menorca per etapes a través del GR 223, un sender ancestral de 185 km que ressegueix fidelment la costa menorquina i que ha estat protagonista de moltes cròniques d'aquest blog.\nEl Camí de Cavalls té un gran atractiu per a la pràctica de la BTT, Senderisme o Trail Running, però presenta un inconvenient important: gran part del camí està totalment mancat de qualsevol tipus de servei. Per tant, per poder-lo fer és necessari conèixer bé els trams, els punts on és possible avituallar-se, i disposar d'allotjaments i del servei logístic necessari per no haver de carregar l'equipatge o poder traslladar-se de l'inici o el final d'etapa fins a l'allotjament.\nEl Camí de Cavalls 360º es pot fer en tres possibles modalitats: Senderisme, Trail Running o BTT. Cada modalitat disposa de tres variants possibles: la volta sencera (360º), la meitat nord (180º N) o la meitat sud (180º S). També hi ha diferents nivells perquè cadascú pugui adaptar el repte als seus gustos i possibilitats.\nTot açò és el que s'ofereix en aquesta nou projecte darrere del qual hi ha el Uep sa velo! Us convidam a visitar la nostra web i us desafiem a encarar el repte de la volta a Menorca!\nPublicat per j o a n f t a 17:54 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Camí de cavalls, Menorca\ndimarts, de febrer 07, 2012\nVorera nevada amb l'illa de l'Aire al fons.\nCamí de cavalls blancs. Aquest és el títol que volia posar a aquesta entrada, i així ho he fet. Tanmateix, he de reconèixer que el títol s'aguanta per un fil... o més ben dit, s'aguanta damunt una fina capa de neu.\nEl febrer de fa dos anys, quan tota l'illa va quedar coberta de neu, em vaig quedar amb les ganes d'agafar la velo i rememorar ni que fos tímidament una mítica sortida que vam fer amb en Xevi fa tres anys pel Montseny.\nAquesta vegada em vaig conjurar per no deixar passar l'oportunitat, així que diumenge matí vaig carregar la velo dins el cotxe i vaig travessar la nostra petita illa fins a Maó, on, segons deien, el dia abans havia fet una bona nevada.\nA l'alçada d'Alaior va començar a aparèixer el paisatge nevat, tot i que no tant com m'esperava. Quan vaig ser a Maó, la cosa era més verda que blanca. Açò sí, estava nevant, feia prou fred (més o menys 1º C, que a Menorca significa molt de fred), i el pitjor de tot: la tramuntana t'injectava el fred fins als ossos. Aquesta fita del Camí de Cavalls dóna un poc d'idea de com vaig quedar després de la ruta:\nCom un surfista que cerca la bona onada, vaig estar rodant pels voltants de Maó fins que, decebut, vaig treure la velo i em vaig posar a vogar en direcció a Punta Prima.\nVa ser justament allà, a Punta Prima, on vaig trobar l'onada que buscava: neu (poca) vora la mar. Vaig treure la càmera, vaig tirar una foto i... se'm va acabar la bateria! La foto en qüestió és la primera de totes.\nAbans, n'havia pogut tirar dues més: la de la fita estil Pisa de més amunt i aquesta de la cala Alcaufar amb un ninot de neu que acabaven de fer tres valents fillets:\nPublicat per j o a n f t a 15:44 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Camí de cavalls, Menorca, Neu\nCom més tens per explicar, més costa posar-te a escriure. Açò passa sobretot quan vas curt de temps: saps que no tens prou estona per fer-ho prou bé com es mereix la ruta, i en lloc de fer una crònica aigualida prefereixes directament no fer cap tipus de crònica.\nMés o menys açò és el que em va passar amb el viatge a Islàndia de 2010. El que hi vam viure era tan especial que la pressió a l'hora de fer la crònica em paralitzava i feia que posposés un dia rere altre les cròniques del viatge. Fins a dia d'avui, només he estat de penjar un vídeo d'aquell viatge.\nAbans que passi açò amb el viatge als Pirineus d'aquest estiu, em posaré a fer una crònica resumida de la segona jornada, amb la confiança que les imatges expliquin un poc el que jo no diré, o bé que finalment m'acabi enrollant, que és el més probable que passi.\nOctave Lapize, guanyador del Tour del 1910, empenyent la velo port amunt.\nEl protagonista de la segona etapa del nostre Tour-tour a Pirineus era ni més ni menys que el Col d'Aubisque, a 1.709 metres d'altitud, un dels colossos del Pirineu francès i un port mític del Tour de França. De fet, és el segon port més visitat pel Tour de França: 42 ascensions des del 1947.\nLa primera visita del Tour va ser l'any 1910. El guanyador d'aquella etapa i del Tour del 1910, Octave Lapize, va dir a l'arribada que els organitzadors del Tour eren uns assassins. I probablement tenia raó, ja que l'etapa d'aquell dia va tenir 326 km i va incloure l'ascensió, per aquest ordre, del Peyresourde, l'Aspin, el Tourmalet, l'Aubisque i l'Osquich. Per aquella època, per suposat, cap d'ells no estava asfaltat, de manera que allò devia ser més semblant a una carrera de ciclocross d'ultra-fons -si és que açò existeix- que altra cosa. Supòs que molts altres corredors que venien darrere de Lapize devien dir coses més lletges que "assassins", però com que no ho va enregistrar cap periodista, els seus improperis s'han perdut en l'oblit dels temps.\nSigui com sigui, avui en dia la carretera del Col d'Aubisque està asfaltada (el mateix Tour de França va pagar en el seu dia la primera asfaltada), i els corredors ja no hi arriben amb prop 300 km a les cames. Al Tour del 2011, unes hores després de passar-hi nosaltres, hi va passar en primer lloc el francès Jeremy Roy, que anava escapat i que va mantenir la primera posició fins a pocs metres de meta, al centre de la ciutat de Lourdes, quan el norueg Thor Hushov li va passar "per sobre". Tots ens vam compadir d'ell, i especialment en Xevi, que es va sentir molt identificat des de llavors amb el ciclista francès.\nQuan succeïa tot açò nosaltres sèiem còmodament en un bar, cervesa a mos, només a uns centenars de metres de la meta. Havíem fet 133 km i ja feia una bona estona que havíem coronat el Col d'Aubisque, probablement el port que ens ha deixat més bon record de tots els que vam fer aquells dies: Tourmalet, Luz Ardiden, Aubisque, Soulour, Horquette d'Ancizan i Aspin.\nPoble de Laruns, on comença l'ascensió a l'Aubisque.\nLa part inicial de la pujada la vam fer esperonats per un ciclista amb equipació "casual". Val a dir que el més esperonat de tots era el que duia el mallot d'Irlanda.\nEl que duia el mallot d'Irlanda, que ja pujava tot sol i es tirava fotos a ell mateix per matar l'avorriment, passant per les galeries del km 9, poc abans de les segones rampes al 12%.\nLa cara bona de l'Aubisque és la que comença al poble de Laruns, i aquesta és per suposat la que vam fer nosaltres. El port té una distància de 17,3 km sostinguts a un promig del 7%, amb algunes rampes prou llargues del 12% i 13%.\nLa primera part, com és habitual, transcorre a l'ombra d'una densa massa boscosa. De tant en tant es travessa algun rierol i un estret barranc al qual m'agradaria tornar per aturar-me a contemplar-lo, ja que no ens vam aturar per res des de Laruns fins a dalt... bé, a excepció d'una vegada que ens vam desviar, a l'alçada de la Gourette, per una rampa extra que no portava enlloc.\nÉs justament a partir de l'estació de la Gourette que comença la part més espectacular del port: la carretera es torna més estreta i avança aferrada a la paret de la muntanya. La vegetació ja és més escassa, i s'obre un panorama espectacular de cims i profundes valls. Impressiona veure Laruns, allà baix, tan avall...\nPerò a partir d'aquí comença també la part dura, amb rampes sostingudes del 12% i el cansament acumulat a les cames. Paisatges que tallen l'alè (que per cert ja ens en queda ben poc, després de 14 km d'ascensió), l'ambient festiu del Tour de França, un dia esplèndid, aquella sensació de "uf açò no s'acaba mai!"... Els quilòmetres finals del Col d'Aubisque ens quedaran a la memòria per molt de temps, potser per sempre.\nEls darrers dos-cents metres, amb la meta a la vista, el pendent un poc suavitzat i els aficionats que ens animàvem com si fóssim els mateixos Faber i Lapize que es disputaven la victòria el 1910, tot açò ens va donar ales per fer un esprint final que en Xavi, que havia arribat bastant abans, va immortalitzar en aquesta foto:\nVelos gegants a dalt de l'Aubisque, en homenatge als gegants que tantes vegades han coronat aquest port.\nTot i que si m'hagués de quedar amb una part de la ruta aquesta seria com ja he dit els darrers quilòmetres d'ascensió, s'ha de dir que la part inicial de la baixada, de fet el que és pròpiament el descens de l'Aubisque en direcció al Soulour, no desmereix per res la vessant de Laruns. El paisatge és altra vegada espectacular, amb l'afegit que la carretera no té cap tipus de protecció de l'abisme que s'obre a la seva esquerra.\nEn aquesta part hi ha un detall molt especial: un túnel picat a la pedra, sense il·luminar, innundat per centenars de goteres, que, incomprensiblement, els corredors del Tour creuen sense pràcticament reduir la velocitat!\nSigui com sigui, aquesta va ser la part de la ruta que va merèixer més fotos:\nA partir d'aquí, no podem dir que hi quedés poca cosa (teníem uns 60 km per davant), però en qualsevol cas el millor i més dur ja havia passat. Ens restava coronar el Soulour, port que des d'aquesta vessant és realment curt, i la llarga baixada en direcció a Argelès-Gazost, divertida com totes les baixades però no especialment atractiva si la comparam amb altres que vam fer.\nCoronant el Soulour, que des d'aquesta vessant és ben poca cosa.\nSi alguna cosa podem destacar de la part final de la ruta va ser que a 15 km de Lourdes l'organització del Tour ens va obligar a desviar-nos per una carretera secundària i fer un portet que, psicològicament, va ser el més dur del dia.\nEl final ja el sabeu: un parell de cerveses en un bar de Lourdes veient per la tele el pas del Tour per allà on just feia unes hores havíem passat nosaltres.\nLourdes, ciutat on ens allotjàvem, i ciutat que en Jeremy Roy i el nostre Xevi per sempre duran en el record.\nAh, i me n'oblidava! Per si no en teníem prou, de retorn al càmping ens vam perdre i vam acabar donant voltes i més voltes a Lourdes...\nPublicat per j o a n f t a 20:46 1 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Carretera, França, Pirineus, Tour de France, Viatges\nDe tant en tant m'arriben vídeos que conviden a aixecar-se de la cadira i anar a a fer l'animal per allà fora... I molt de tant en tant penj algun d'aquests vídeos al blog.\nAvui en penjaré dos: el primer us tallarà la respiració. Em va arribar per primera vegada a través de n'Albert, un tiu amb molts de blogs (té aquest d'Islàndia, aquest de Noruega, aquest dels Pirineus i aquest altre de Nova Zelanda que ben segur que prest omplirà de contingut).\nAmb el segon hi he topat per casualitat avui remenant el Facebook, i és semblant al típic que els aficionats a la btt hem vist moltes vegades però que no deixa de sorprendre'ns i provocar-nos admiració i un punt d'enveja.\nEn comú tenen que són fets i protagonitzats per francesos, i també que tots ells, d'una manera o altra, volen. Aquesta és l'excusa que he trobat per penjar-los junts, tot i que la vertadera raó és que estic segur que us agradaran:\nINTENSE by VTOPO : 2012 EN FRANCE from Éditions VTOPO on Vimeo.\nPublicat per j o a n f t a 9:43 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Vídeos blocs webs etc.


Un problema de garanties (Publicat a l’ARA, 7 de maig de 2013) | Carles Boix\n← Austeritat contra creixement? (Publicat a l’ARA, 23 d’abril de 2013)\nWert o l’obsessió francesa (Publicat a l’ARA, 21 de maig de 2103) →\nPosted on May 9, 2013\tby carlesboix\nLa darrera proposta federalista del PSC té dos problemes. El primer és estratègic. El PSC no compta amb cap aliat espanyol de pes per poder dur a terme les reformes constitucionals que planteja. El segon problema, de fet molt més gros, és la seva manca de consistència lògica. Cap de les solucions que ofereix aconseguirà mantenir i protegir el nivell d’autogovern que desitgen la immensa majoria dels catalans (inclosos aquells que prefereixen un “estat federal”).\nEl punt de partida del PSC és completament encertat. El gran problema de Catalunya és la manca de garanties polítiques i jurídiques del sistema d’autogovern actual. Per una raó de disseny constitucional, els òrgans de l’estat (govern, Corts, Tribunal Suprem i Tribunal Constitucional) poden fer i desfer el règim autonòmic sense cap límit i sense que Catalunya es pugui defensar de cap manera. Per això mateix, i després de tres dècades de descentralització, totes les competències autonòmiques, incloses aquelles que, nominalment, són exclusives, es troben intervingudes per l’administració central. L’estat incompleix tots els acords pressupostaris o fiscals amb completa impunitat. I qualsevol millora (sempre minsa) en el finançament de la Generalitat vé acompanyada, automàticament, d’una reducció (fil per randa) de les partides estatals en inversió directa.\nEl problema creat per l’absència de garanties jurídico-polítiques és tan greu que, de fet, precedeix i alimenta totes les tensions emocionals, lingüístiques i d’identitat que puguin existir. Més enllà de la pèrdua de temps que suposen per a tothom, les manipulacions barroeres de Telemadrid i les declaracions, fetes des del cosmopolitisme més provicià, d’un Mariscal parteixen sempre dels mateixos supòsits, equivocats, d’interpretació del catalanisme. Pressuposen la identitat catalana com quelcom de tancat, excloent i agressiu, que alimenta el combat polític i l’ànsia de poder per motivacions irracionals, incomprensibles i, per tant, ilegítimes.\nI, tanmateix, la realitat històrica és precisament la contrària. El catalanisme sempre ha estat un ideari obert, “líquid”, una mica imprecís. El catalanisme, entès com l’intent de definir la relació afectiva i política entre ser català i ser espanyol, ha variat des del segle XIX en funció de les possibilitats d’encaixar a Espanya i d’assolir estructures d’autogovern amb una mica de substància. Quan a la majoria dels catalans els ha semblat que Espanya podia ser un projecte racional i compartit, el catalanisme no ha tingut cap embut a proclamar-se espanyol. En canvi, quan Espanya ha ensenyat la seva lletjor més profunda (és a dir, gairebé sempre), ens hem vist obligats a recular, a defensar-nos i a negar la identitat espanyola o, com a molt, a practicar una espanyolitat forçada i passiva.\nEls catalans de la primera meitat del XIX van creure que, sense haver de renunciar a la seva catalanitat, podien ser ciutadans d’una nació espanyola i d’un projecte polític incomplet però potser estimulant. Així entenc jo el pensament, meditat i estratègic, d’un Balmes i la trajectòria, plena de giragonses, d’un Prim. Però, a mesura que aquella Espanya imaginada deixava de ser possible, a mesura que ens obligaven a triar entre dues identitats que els nostres rebesavis volien sentir com a compatibles, els catalans hem hagut d’acabar abraçant una solució diferent per continuar sent el que som.\nAquest cicle d’il.lusions (purament imaginades) i de desenganys brutals s’ha repetit amb la constitució del 78. Els catalans més optimistes (o més espanyols o potser simplement més ingenus) la van defensar i la van votar perquè, dins de les limitacions imposades per la transició, van suposar, erròniament, que la constitució obria la porta a un estat compost.\nQuan es va fer tot això, però, els nostres representants van oblidar (o potser van voler oblidar) una cosa fonamental. En qualsevol contracte (i, per tant, en qualsevol constitució), les paraules tenen un valor molt relatiu. L’únic que importa és determinar qui interpretarà el contracte i qui n’aplicarà la interpretació. La constitució del 78 conté molts principis, declaracions i consideracions boniques i transcendentals. Però, al capdavall, la minoria nacional catalana no té cap capacitat de bloquejar, i per tant de protegir-se de, les decisions de la majoria. Per això som on som.\nLa proposta del PSC no canviarà aquesta situació en absolut. Catalunya controlaria l’11 per cent del nou senat: un increment irrisori, per sota del pes poblacional del país, i del tot insuficient per garantir res de pes. Per la seva banda, el llistat explícit de les competències exclusives de les comunitats autonòmiques i el reconeixement del principi d’ordinalitat fiscal a la constitució acabarien com a paper mullat. El Tribunal Constitucional (o potser la mateixa Real Academia de la Lengua) podrien reinterpretar el sentit de les paraules per portar l’aigua al seu molí. És hora, doncs, que el PSC reconegui, per honestedat intel.lectual, que l’única garantia per a l’autogovern de Catalunya és una relació paritària amb Espanya. I que d’això en diem estat propi.


Charles Bronson a Mallorca\n23 setembre 2020 00:09\nJaume Lladó | 02 octubre 2000\nSempre hi ha hagut gent disposada a prendre's la justícia, o el que ells creuen que és la justícia, per la seva mà. Per a la majoria així no és correcte i, per aquest motiu, pràcticament totes les societats modernes ho prohibeixen taxativament, perseguint, fins i tot penalment aquest tipus de comportament. Però no tothom està d'acord amb aquest principi, ans al contrari, alguns sectors hi donen suport obertament, o ho pensen malgrat no s'atrevesquin a manifestar-ho públicament.\nUna part important de la indústria de Hollywood ha estat una de les principals defensores de l'establiment de la pròpia justícia o, dit més clarament, la pura i simple venjança. Actors com Clint Eastwood, Silvester Stallone o, sobretot, Charles Bronson, han protagonitzat caramulls de pel·lícules on «el bo», després de patir una injustícia per part de qualcú o sortint altruísticament en defensa dels dèbils, s'ha dedicat a repertir mansiules a tort i a dret, fins que, el darrer de tot i després de passar per multitud de peripècies, ha aconseguit acabar amb tots «els dolents», de la manera que sigui. Normalment l'efectivitat d'aquests herois passa davant la de la policia, el xerif o l'autoritat competent que pertoca segons el guió. El motiu sol esser que aquests es troben excessivament limitats per les lleis, que els impideixen actuar amb la contundència que caldria contra els criminals. Per això l'única solució atacar els dolents directament, sense esperar cap ordre judicial i, ni molt manco, donar cap tipus d'avís.\nEn aquests films, com és lògic, «els bons» mai no s'equivoquen. Mai rep cap innocent i els que de veritat paguen ben merescut s'ho tenien. És clar que les pel·lícules són això, pel·lícules i que la realitat sol ser una altra. Però qualque pic realitat i ficció es mesclen perillosament i de tant en tant llegim a la premsa o veim per la televisió notícies de qualsevol part del món que ens parlen de pacífics veïns que han apedregat un presumpte lladre, que han penjat un presumpte violador o que han tupat un presumpte estafador.\nAlguna d'aquestes escenes em va venir al cap l'altre dia quan vaig llegir que el president de la FAGB oferia les seves forces justicieres per anar a alliberar els dipòsits de la Companyia Logística d'Hidrocarburs, assetjada per les forces del mal del pescadors i els foravilers de la Unió de Pagesos. Ja que els responsables de l'ordre no ho feien, com era el seu deure, perquè no els donaven l'ordre o perquè els ho impedia alguna llei pensada només per a afavorir els dolents. Calia una intervenció dels justiciers que acudirien en defensa de la pobra població mallorquina que patia restriccions de carburants i restablirien la pau i tranquil·litat.\nJustament la delegada del Govern Central se'ls va avançar i va enviar la policia a desallotjar els manifestants, amb la qual cosa els va impedir demostrar que, com Charles Bronson, ningú es pot resisitir a aquella raó i justícia que res tenen a veure amb les lleis, però que estan avalades pel sentit comú i el dret natural i tenen el vistiplau de tota la gent de bona voluntat que s'oposa a tot tipus de radicalismes i conductes incíviques com les d'Unió de Pagesos i les confraries de pescadors.\nLlàstima, s'hagués pogut filmar i fer-ne una pel·lícula. Segur que hauria estat un èxit de taquilla.


La Junta andalusa demana a UGT la devolució de 2 ajudes per import d´1,8 milions - Diari de Girona\nLa Junta andalusa demana a UGT la devolució de 2 ajudes per import d´1,8 milions\nSEVILLA | EFE/DDG La Junta d'Andalusia ha reclamat la devolució d'altres dues subvencions concedides a UGT, per import d'1,8 milions d'euros, corresponents als programes Orienta de 2009 i 2010, amb el que la quantitat requerida al sindicat fins ara puja a 3,6 milions d 'euros. El conseller d'Economia, José Sánchez Maldonado, va sol·licitar la seva compareixença a petició pròpia al Parlament d'Andalusia per explicar la situació dels procediments.\nFins ara, des de la Conselleria d'Economia, Innovació, Ciència i Treball s'han iniciat i tramitat 19 expedients de revisió de subvencions atorgades a UGT, dels quals quatre tenen el procediment de reintegrament de subvencions iniciat i quinze es troben en diferents fases de tramitació. En tots els casos, l'actuació de l'Administració autonòmica es produirà seguint el criteri que determini el Gabinet Jurídic.\nDel total d'expedients, nou procediments es mantenen oberts a la Direcció General de Relacions Laborals i en dos d'ells, amb data 13 de gener de 2014, es va iniciar el procediment de reintegrament de subvencions concedides al sindicat per 1,8 milions d'euros.


Muntanya de la Sella/Denia - dům k pronájmu, Muntaya de la Sella | Avander\nUbytování Španělsko Valencie Provincia de Alicante Muntaya de la Sella [ Costa Blanca ]\nod 15 079 CZK/týden Ověřit dostupnost\nČíslo objektu: ES208897\n18. 5. 2019 1. 6. 2019 7 CZK 19 960\n1. 6. 2019 15. 6. 2019 7 CZK 22 919\n15. 6. 2019 29. 6. 2019 7 CZK 29 269\n29. 6. 2019 6. 7. 2019 7 CZK 32 499\n6. 7. 2019 13. 7. 2019 7 CZK 43 030\n13. 7. 2019 17. 8. 2019 7 CZK 45 730\n17. 8. 2019 24. 8. 2019 7 CZK 43 030\n24. 8. 2019 31. 8. 2019 7 CZK 32 499\n31. 8. 2019 7. 9. 2019 7 CZK 29 269\n7. 9. 2019 14. 9. 2019 7 CZK 22 919\n14. 9. 2019 26. 10. 2019 7 CZK 19 960\n26. 10. 2019 21. 12. 2019 7 CZK 15 079\n21. 12. 2019 4. 1. 2020 7 CZK 22 919\n4. 1. 2020 11. 1. 2020 7 CZK 15 079\nUbytování Španělsko Valencie Provincia de Alicante Muntaya de la Sella


Toni l' abellerol: OBSERVEM I COL.LOQUEM UNA CAIXA NIU PER A GAIG BLAU A LA ZONA DEL BAIX VINALOPÓ ( ajude a Xama en la seua tasca de instal.lació de caixes niu) 28-12-2016\nOBSERVEM I COL.LOQUEM UNA CAIXA NIU PER A GAIG BLAU A LA ZONA DEL BAIX VINALOPÓ ( ajude a Xama en la seua tasca de instal.lació de caixes niu) 28-12-2016\nAmb bona companya visite el Pinet i la porta sur del P.N. del Fondo d´Elx . Les observacions molt variades : corb marí , jodies, xorlit daurat, tres dit, gavina bec fina , agrons , corriols menuts , blauets , camallongues , flamencs , llesna , rossinyol bort , roquerets , picot verd , xoriguer , aligot ...etc\nuna gran bandada de corba marina et veia a la platja del Pinet i no paraven d´acudir-ne més harien alvoltant de 100 ejemplars.\nalgun xoriguer i grajilles junt a un mossol surten de les palmeres i oliveres nosaltres parem a mirar...\nuna gran quantitat de vanellus junt al xorlit daurats i estornells estaven possats als camps de la carretereta que porta a Vistavellla.\njust a l´altra banda acudeix un grupet de territs menuts i Xama i Sentí fem unes fotografies però amb molt poca llum , el dia el tenim gris i molt nuvolat.\nels vols eren molt seguits ja que hi havia un aligot possat a un poste de la llum i no paraven quiets......\naquet ejemplar va aguantar a certa distància però també recelava del cotxe i aixó que vam anar poc a poc.\ncamuflat i totalment quiet , ès Xama qui el detecte i despres de dirm-me quiet , comença a fotografiar-lo.Que conste que no intentavem fer publicitat ja estava allí.\nun caga manecs no parava de atracar-se i possar-se al nostre costat i li van fer unes instantènees..........\nsempre junts , no se quina simbiòsis pot existir entre les dues epècies , pero sempre els veem junts....\nper fi acabem col.locant una caixa per a gaig blau ( Coracias gaarrulus) i abants d´acabar de instal.lar-la veem un bandol de 30 ejemplar de gralles que no paraven d´escorcollar i observaven atentament que feiem.\ncaixa disenyada i constrida per Xama , espert en aquet tipus de treballs i seguiments d´aus..................\nla caixa queda ben instal.lada i forta per a soportar entrades e eixides dels ocells.\nPublicat per Toni a 9:14


Premi Alfons el Magnànim Diputació de València de Poesia | Edicions Bromera\nInici > Nota de premsa > Premi Alfons el Magnànim Diputació de València de Poesia\nPremi Alfons el Magnànim Diputació de València de Poesia\nEdicions Bromera - Premi Alfons el Magnànim Diputació de València de Poesia\nAl poemari La flor invisible volia mostrar la interioritat invisible enfront de l'exterioritat mundana. Perquè sé que més enllà de la construcció humana de l'home existeix l'home tan simple i tan complicat als seus inicis cavernaris com a la contemporaneïtat. I també perquè sé que, més enllà del progrès tecnològic, les preguntes eternes viatgen separades de les seves fosques respostes, potser dins de les boques del foc i del gel, dins l'èter inabastable. -Misteri-.\nDolors Miquel (Lleida) compta amb una llarga trajecòria a l'àmbit de la poesia. Ha publicat llibres com El Llibre dels Homes, Haikús del Camioner, Gitana Roc, Transgredior, Mos de gat, Amb Capell, Aioç, Ver7s de la Terra, El Musot o els més recents La dona que mirava la tele o l’antologia de poesia catalana medieval Cap Home és visible. Ha guanyat alguns premis en llengua catalana com el Rosa Leveroni, el Gabriel Ferrater o el Ciutat de Barcelona. El seu ús indiscriminat de qualsevol forma poètica, és una manera de posar-les totes en entredit, perquè per a l'autora, allò important no és mai la forma, encara que la forma ens faci veure allò important.\n«Fa molts anys tenia la immensa il.lusió de publicar a València un llibre que vaig escriure cap a la segona meitat dels noranta, titulat Llibre dels homes, una mena de còpia del llibre de les dones, del gran mestre Roig. Em feia molta il.lusió de publicar-l'hi, perquè era un llibre amb ascendent valencià; perquè m'agradava aquella València plena de vida, diversa, barroca, malvarosada, que aquells anys hi vaig conèixer. M'agradava molt i les seues gents, el seu “tantseminfot”.Però, en aquella ocasió no va poder ser. Els atzars ho impediren, i el llibre s'acabà publicant a Barcelona. Ara fa poc, quan vaig saber que havia guanyat el premi Alfons el Magnànim -aquell Alfons el Magnànim que un dia em vaig topar fet pedra en una plaça de Nàpols-; vaig tenir una alegria grossa, estranya, melangiosa i present. Va ser com recuperar l'antiga il.lusió i acomplir-la, però ja d'una altra manera. Perquè de La flor invisible a Llibre dels homes, han passat molts anys, molts llibres, molts jos i també moltes Valències. »\n© Edicions Bromera 2002


Artifici incendiari - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nNo s'ha de confondre amb Bomba incendiària.\nUna carcassa del segle xvii (museu de Veste Coburg, Alemanya)\nArtificis incendiaris o dispositius incendiaris, són armes que tenen com a característica més descollant el fet que es basen en l'ús de substàncies incendiàries en combat, com: napalm, termita, trifluorur de clor o també fòsfor blanc. Les armes incendiàries s'usen per derrotar el personal (situat obertament o en refugis), per a destruir equips sensibles, materials, edificis, cultius i boscos, així com per generar incendis en una àrea d'hostilitats.\nS'han utilitzat diversos tipus de dispositius incendiaris des de temps antics. El foc grec emprat per l'Imperi Romà d'Orient, n'és un excel·lent exemple i va ser la causa de moltes victòries navals. Durant els segles xv i xvi els coets eren emprats com a arma incendiària, però van desaparèixer fins al segle xix.\n3 Acords internacionals\nÚs del foc grec. Miniatura de la crònica madrilenya de John Skilica\nUn dels primers tipus d'artifici incendiari coneguts des de l'antiguitat és el foc grec . Les municions incendiàries es van usar àmpliament durant el primera i especialment el segona guerra mundial . En algunes batudes de 1944, fins a un milió de bombes incendiàries van ser llançades durant la nit, la qual cosa va representar el 80-100 % de la càrrega de bombes d'avions. El bombardeig de les ciutats de Dresden i Hamburg va causar baixes comparables a l'efecte de l'ús d'armes nuclears a Hiroshima i Nagasaki .\nSegons els càlculs dels especialistes nord-americans, fins al 70 % de la destrucció urbana i els danys es van haver de l'ús de mitjans incendiaris. Es van usar artificis incendiaris en grans quantitats en les guerres contra Corea i Vietnam. Així, en sis anys (de 1965 a 1971), els avions nord-americans van llançar al voltant de 1,700 mil tones de municions incendiàries a la Indoxina, destruint milers de localitats.\nEn els últims anys de la guerra de Vietnam, les municions incendiàries van representar gairebé el 40 % del nombre total d'armes d'aviació utilitzades amb el suport directe de les forces terrestres, i en algunes operacions es van dur a terme per crear incendis massius a les àrees de concentració i moviment de tropes que van representar fins a 70 % de la càrrega total de la bomba de l'aeronau.\nLlançaflames d'un soldat alemany, 1944\nEls principals factors que originen els danys fets pels artificis incendiaris són l'energia tèrmica alliberada durant el seu ús i els productes de combustió que són tòxics per als éssers humans. Aquests factors es manifesten en l'objectiu des d'al cap de pocs segons fins al cap d'uns minuts de l'aplicació d'un artifici incendiari. Posteriorment, hi ha factors denominats danys secundaris que són conseqüència d'incendis emergents. El temps de durada de la seva acció pot ser des d'uns minuts i hores fins a dies i setmanes.\nEl sorprenent efecte de les armes incendiàries en les persones es manifesta de les següents formes:\nCremades a la pell, tant quan les substàncies cremades entren en contacte amb la pell del cos o en uniformes, i com a resultat de l'acció de la radiació tèrmica a la zona de foc continu;\nCremades de la membrana mucosa del tracte respiratori amb el posterior desenvolupament d'edema i asfíxia en inhalar aire molt calent, fum;\nLa incapacitat de continuar respirant (falta d'oxigen) a causa de la crema d'oxigen de l'aire en estructures tancades (refugis) i la mort de persones;\nExposició a productes tòxics de la combustió de substàncies incendiàries i materials combustibles.\nA més a més, les armes incendiàries poden tenir un fort impacte moral i psicològic en les persones, la qual cosa redueix la seva capacitat per resistir activament el foc.\nLes armes i equips militars tradicionals es veuen fortament afectats, principalment a causa de la ignició i la combustió dels materials, la fusió i la pèrdua de resistència dels elements del seu disseny. El major perill per a aquests objectes és la presència de tancs amb combustible (tancs, pots, cisternes, etc.) que poden encendre's i explotar. Els incendis en certs llocs d'equip militar, encara que no poden ser tan grans com els incendis en àrees poblades i boscos, però a causa dels brots de combustible i les explosions, són molt perillosos per al personal en o prop dels equips.\nEn 1972, segons la conclusió d'una comissió especial de l'ONU, les armes incendiàries van ser assignades condicionalment a armes de destrucció massiva. Aquesta decisió es va prendre sobre la base d'estudiar l'experiència de l'ús en combat dels artificis incendiaris i la seva alta efectivitat en la seva operació com a objectes perillosos.\nD'acord amb la " Convenció sobre la prohibició o restricció de l'ús d'armes convencionals específiques que poden considerar-se que causen danys excessius o efectes indiscriminats" (en anglès: ) ), adoptat en 1980 per l'ONU , Protocol 3 "Sobre la prohibició o restricció de l'ús d'armes incendiàries" Article 2:. L'Estat Español va aprovar aquest protocol el 29 de desembre de 1993.\nEstà prohibit l'ús d'armes incendiàries contra civils;\nEstà prohibit l'ús d'armes incendiàries en l'aire contra instal·lacions militars àrees on es concentren civils i l'ús d'altres tipus d'armes incendiàries en aquests llocs està regulat;\nEstà prohibit convertir els boscos en un objecte d'atac amb l'ajuda d'armes incendiàries, excepte en els casos en què els boscos s'utilitzin per albergar instal·lacions militars o combatents.\nEl Protocol 3 no inclou els següents tipus d'armes com a incendiàries:\nArmes l'efecte incendiari de les quals és aleatori, com a càrregues d'il·luminació, traçadores, sistemes de fum i senyals.\nMunicions destinades a la destrucció combinada per una explosió o estelles amb un efecte incendiari addicional, com equipat amb bombes explosives i projectils explosius; quan s'usa contra objectius militars com a vehicles blindats, avions, instal·lacions, estructures.\nBasats en l'experiència de l'ús d'armes incendiàries de guerres passades, els experts militars de l'OTAN creuen que les armes incendiàries s'usaran en realitzar les següents tasques operatives i tàctiques: obtenir la superioritat aèria destruint avions, personal de vol i tècnic en aeròdroms, instal·lacions d'aeròdroms, dipòsits de municions i combustible, així com estacions de radar; aïllament d'àrees de combat (en unions ferroviàries i combois, combois, concentració de tropes i equip militar, així com la creació d'incendis massius en les rutes de moviment de tropes); suport directe a les forces terrestres (atacs contra les formacions de batalla de les tropes, els llocs de llançament dels míssils, les posicions de tret de l'artilleria i diverses instal·lacions defensives).\nActualment, en alguns països, la recerca continua millorant les armes incendiàries, la qual cosa, al seu torn, determina el creixent paper de la protecció contra elles\nDibuix de 1745\nDins del context d'atificis incendiaris hi ha entre d'altres: el foc grec, el llançaflames, el còctel molotov, el pen huo qi (antic llançaflames xinès), les carcasses o la granada de mà incendiària.\nPen Huo Qi (antic llançaflames xinès)\nAplicació del "foc grec" durant el setge d'una fortalesa.\nProva d'armes inflamables (una explosió de bombes de fòsfor) sobre la nau militar Alabama, 1921\nSoldat alemany en l'Operació Barbarroja\nAplicació de Napalm durant el bombardeig del Vietnam per l'aviació francesa.\nLlançaflames flames de la 23 Divisió d'Infanteria nord-americà. Vietnam\nÚs nord-americà d'un llançaflames des d'una barca a la guerra del Vietnam\nSoldat canadenc llançant un "còctel molotov"\n↑ «coet». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\n↑ «Protocol on prohibitons or restrictions on the use of incendiary weapons». UNODA, 10-04-1981.\n↑ «Spain: Consent to be Bound to Protocol III to the Convention on Certain Conventional Weapons». UNODA, 29-12-1993.\nGrabovoi I.D. , Kadiuk V.K. Armes incendiàries i protecció contra elles . - M .: Military Publishing , 1983. - 144 p. - 75 000 exemplars.\nArdashev A.N. Armes incendiàries i llançaflames. - M .: Eksmo , Yauza, 2009. - 704 p. - (Armes de la victòria). - 3000 còpies - ISBN 978-5-699-33627-2\nEnquesta estratègica de bombardeig dels Estats Units (Guerra del Pacífic) 1946.\nFire From The Sky Article de 1944 sobre la producció de bombes incendiàries\n( DE ) Bombes incendiàries AN-M50 Arxivat 2012-07-13 a Wayback Machine., a waffentechnik.wikian.de.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Artifici_incendiari&oldid=28155189»


Després d'anys de treball en la indústria de la fotografia professional amb mitjans analògics i digitals, vaig descobrir que aquestes formes de fotografia cada vegada em donaven menys satisfacció. No hi havia prou excitació ni creativitat i vaig veure pocs desafiaments. Per tant, em vaig posar a buscar noves formes de desenvolupar la fotografia. Vaig experimentar amb la tècnica del col·lodió humit amb la qual vaig tornar al començament de la fotografia. Aquest procés fotogràfic és complex i ple de sorpreses però em vaig trobar de nou amb l'entusiasme i la creativitat de la fotografia.\nLa composició, la llum, el temps i el desenvolupament s'uneixen en un breu moment! És una oportunitat única en cada placa de col·lodió.\nDespués de años de trabajo en la industria de la fotografía profesional con medios analógicos y digitales, descubrí que estas formas de fotografía cada vez me daban menos satisfacción. No había suficiente excitación ni creatividad y vi pocos desafíos. Por lo tanto, me puse a buscar en las nuevas formas de desarrollo. Al experimentar con la técnica del colodión húmedo vi que podía volver al inicio de la fotografía. Y debido a este proceso fotográfico, que es complejo y lleno de sorpresas, me encontré de nuevo con el entusiasmo y la creatividad de la fotografía.\n¡La composición, la luz, el tiempo y el desarrollo se unen en un breve momento! Una oportunidad única en una placa de colodión.\nAfter years working in the professional photography industry with analogue and digital mediums, I discovered that these forms of photography gave me less and less satisfaction. There was not enough excitment and creativity and I saw little more challenges. So, I started looking in new ways to develop myself. By experimenting with the Wet Plate technique I could go back to the beginning of the photography. And because of this photographic process is complex and full of surprises, I found the excitement and creativity back I in the photography.\nComposition, light, time and development come together in one brief moment! One chance on one Wet Plate, only occasionally the magic of a 'one of a kind photo ...


¿Quin és el veritable origen dels mamuts?\nEs van extingir fa menys de 5.000 anys\nUn ADN de més d’un milió d’anys aporta noves claus sobre aquests animals\nAquests mamífers es divideixen en quatre grans espècies: el meridional, el de Colúmbia (Amèrica del Nord), el de les estepes (estret de Bering i Sibèria) i el llanut (Euràsia)\n17 de de febrer del 2021. 18:16\nEls mamuts, els últims exemplars dels quals es van extingir fa menys de 5.000 anys, han deixat una reguera de misteris que la ciència comença ara a aclarir gràcies a l’anàlisi de l’ADN més antic trobat fins a la data, segons revela un estudi publicat aquest dimecres per la revista ‘Nature’.\nUn equip internacional d’experts, coordinats pel Centre de Paleontogenètica d’Estocolm (Suècia), ha seqüenciat el material genètic extret dels molars de tres mamuts que van quedar enterrats al permafrost de Sibèria fa entre 700.000 i 1,2 milions d’anys.\nPrincipalment, aquests mamífers proboscidis es divideixen en quatre grans espècies paleontològiques: el meridional, el de Colúmbia (Amèrica del Nord), el de les estepes (estret de Bering i Sibèria) i el llanut (Euràsia). Aquesta nova investigació revela que el mamut de Colúmbia, que es va extingir fa uns 10.000 anys, va ser un híbrid del llanut i d’un altre llinatge genètic de mamut desconegut fins ara.\nFa aproximadament un milió d’anys, encara no havien aparegut ni els llanuts ni els de Colúmbia, ja que l’espècie dominant era el primitiu mamut estepari, recorden els autors en un comunicat. Així mateix, destaquen que aquest treball aporta noves claus per entendre quan i com de ràpid es van adaptar aquests animals als climes gelats, mentre remarquen les dificultats trobades per extreure i analitzar un ADN tan primitiu.\n«Aquest ADN és increïblement antic. Les mostres són milers de vegades més antigues que les restes dels víkings i, fins i tot, precedeixen l’existència d’humans i neandertals», observa el principal autor de l’estudi, Love Dalén, en una trobada ‘online’ amb els mitjans.\nA partir d’aquestes mostres, que contenien un material genètic molt degradat i fragmentat –un repte en si mateix–, els experts van determinar la seva antiguitat d’acord amb l’anàlisi dels dipòsits geològics on van ser trobades i de la tècnica del «rellotge molecular», que permet estimar el temps evolutiu a partir del nombre de diferències entre dues seqüències de l’ADN d’espècies divergents.\nAixí, van constatar que dos dels espècimens tenen una antiguitat de més d’un milió d’anys, mentre que el tercer és un dels mamuts llanuts més primitiu que es coneix, amb una edat d’uns 700.000 anys.\nUn llinatge desconegut fins ara\nEl més antic de tots, d’uns 1,2 milions d’anys, pertany a un llinatge genètic desconegut fins ara i que els investigadors han denominat com a mamut de Krestovka, amb referència a la localitat russa on va ser trobat.\nEl segon més antic, de més d’un milió d’anys, pertany al mamut denominat d’Adycha i podria ser un avantpassat del mamut llanut, segons els experts. Els científics assenyalen que el mamut de Krestovka es va separar de la línia d’altres mamuts de Sibèria fa més de dos milions d’anys. «Això va ser una autèntica sorpresa. Tots els estudis anteriors indicaven que només hi va haver una espècie de mamuts a Sibèria en aquell moment de la història, l’anomenat ‘mamut de l’estepa’. Però les nostres anàlisis de l’ADN demostren ara que hi va haver dos llinatges genètics diferents, que aquí denominem com el mamut d’Adycha i el de Krestovka», afirma Tom van der Valk, coautor de l’estudi.\n«No ho podem dir amb certesa encara –afegeix–, però creiem que podrien representar dues espècies diferents». També suggereixen que van poder ser els mamuts de Krestovka els que van colonitzar Amèrica del Nord fa uns 1,5 milions d’anys.\nEvolució i hibridació\nEn aquest sentit, les proves apunten que el mamut de Colúmbia va ser una espècie híbrida, amb la meitat del seu genoma, aproximadament, procedent del llinatge del mamut de Krestovka i l’altra meitat, del llanut. «És un descobriment important. Sembla que el mamut de Colúmbia, un dels més icònics de l’edat del gel a Amèrica del Nord, va evolucionar a través d’un procés d’hibridació fa uns 420.000 anys», ressalta Patrícia Pecnerová, coautora del treball.\nRespecte a l’evolució i adaptació al mitjà del llanut, els experts han obtingut noves pistes després de comparar el genoma del mamut d’Adycha amb el que té una antiguitat de 700.000 anys, així com amb el genoma d’altres espècimens molt més moderns, de tot just uns quants milers d’anys.\nMeteors al cel\nPluja d’estels Lírids: ¿quan és i com veure-la millor?\nCasos de trombosi\nOxford suspèn els assajos amb nens de la vacuna d’AstraZeneca\nLes primeres vacunes contra la Covid-19 que s'han rendit davant els assajos clínics\nAixí ha avançat la ciència\nAny u d'investigació pandèmica: més de 120.000 estudis publicats i moltes preguntes obertes\nLes seves anàlisis van demostrar que els gens variants associats a la vida a l’Àrtic, responsables, per exemple, del creixement capil·lar, la teleregulació, els dipòsits adiposos o la tolerància al fred i ritmes cardíacs, ja eren presents en el mamut més primitiu, molt abans de l’aparició dels llanuts. Això indica que la majoria de les adaptacions que van tenir lloc en el llinatge dels mamuts es van desenvolupar lentament i d’una manera progressiva en el temps.\n«La possibilitat de rastrejar canvis genètics en un esdeveniment d’especiació és únic. Les nostres anàlisis demostren que la majoria de les adaptacions al fred ja estaven presents en l’avantpassat del mamut llanut, i no trobem proves que indiquin que la selecció natural fos més ràpida durant aquest procés», conclou David Díez del Molino, un altre dels autors de l’estudi.\nBarcelonejant A Mercedes Milá li prova més el 69\nLluita contra la pandèmia Vacunar els més grans de 70 anys reduirà en un 75% les morts per Covid, però les ucis continuaran plenes\nEl camí de la immunitat El Govern sondejarà la confiança dels espanyols en les vacunes després de l’embolic amb AstraZeneca\nDol en la monarquia Mor Felip d’Edimburg, el consort reial més longeu en la història britànica\nDesconfiança Madrid diu que gairebé el 70% dels convocats rebutgen AstraZeneca