Tertúlia sopar amb el Sr. Albert Cortina, advocat i urbanista, director de l’estudi DTUM, dimarts 4 d’octubre de 2016 | gironinsabarcelona\nTertúlia sopar amb el Sr. Albert Cortina, advocat i urbanista, director de l’estudi DTUM, dimarts 4 d’octubre de 2016\n5 Octubre 2016 at 10:11 1 comentari\nEs puntual a la cita. Fan temps amb en Carles i en Lluís mentre esperem els altres tertulians. Un cop ja establerts a lloc, ens el presenta la Maria Abellanet tot assegurant que, malgrat tractar temes candents i no pas fàcils com el de la intel·ligència artificial —s’han trobat en convencions i en espais de debat i treball fins i tot en entorns tensos com per exemple darrerament sobre ”Turisme responsable i sostenible“—, sempre ha trobat que és intel·ligent i inquiet i les seves postures acostumen a ser sempre prudents i responsables. «Ens vàrem conèixer a la UIC en unes jornades sobre Smart Cities i després hem connectat, fins al punt que ha estat escollit per fer la Lliçó inaugural del curs del CETT el proper dia 24. Ha fet un munt de màsters adquirint una gran transversalitat. Impulsor de processos d’implicació ciutadana, que a més fa molt bé. Concretament la mediació, que acostuma a ser poc emprada i poc posada a la pràctica.» Ens inicia en el camp dels seus estudis que parteixen de la condició humana i la seva activitat individual i social davant dels reptes actuals de convertir-nos amb humans artificials —millorats amb xips, cibernèticament o amb intel·ligència artificial—, cosa que exigeix una ètica per definir els límits de les noves biotecnologies. Es pregunta si anem vers una mena de totalitarisme cibernètic o cap a una noocràcia democràtica (figura democràtica que es basa en la intel·ligència col·lectiva, la sincronització global de la consciència humana i el poder distribuït horitzontalment). «M’agrada perquè parla de nous paradigmes i de la necessitat de l’ètica per adaptar els reptes de futur.»\nEl senyor Cortina, abans de començar, es vol justificar, «d’una trajectòria a cops un tant heterodoxa», explicant-nos com és que un advocat com ell s’ha posat en tot aquest vesper de les tecnologies exponencials: robòtica, nanotecnologia, biotecnologia, TICs, integració cognitiva, neurociència, intel·ligència artificial… «Doncs casualment i per una conjunció astral. Òbviament, com a urbanista ja m’havia interessat per les smart cities (ciutats intel·ligents), pels problemes de l’eficiència energètica, l’autosuficiència i la intel·ligència ambiental, però un dia del mes de juliol de 2013 el cridà a un seminari internacional on es parlava de les smart cities, d’humanisme i de tecnologies emergents amb d’altres personalitats el prior de Poblet, Lluc Torcal, procurador general del Císter —que en Lluís coneix perquè havia estat alumne del C.O.U “Jaume Bofill”—, un home transversal que, a més de filòsof i teòleg, és físic quàntic i que ha portat el monestir a l’eficiència energètica. «En començar a tractar aquest tema hi ha una gran preocupació i fins i tot un cert temor. També necessitat per a conèixer. Si volem una ciutat per a les persones, hem d’estudiar què passarà amb elles, cal tenir una panoràmica general. Volem saber més coses…De fet tot és fruit de la curiositat. D’allí sorgiren col·laboracions i sinèrgies i fins ara. Es per aquest motiu que ara estic investigant i treballant en projectes que des d’un urbanisme ecològic i social relacionin l’hàbitat humà i la convergència entre aquestes tecnologies emergents (que comprenen la intel·ligència artificial, la robòtica, la nanotecnologia, la biotecnologia, les tecnologies de la informació i de la comunicació, la integració cognitiva, la neurociència …), així com la seva interacció i integració en l’ésser humà, en el seu hàbitat i en l’ambient natural del que formem part. »\nEns diu que ha estructurat la xerrada inicial a partir de sis blocs i es passa a desenvolupar el primer, el futur singular que se’ns planteja per davant, però atès que ja han servit l’aperitiu, variat i saborós que ens predisposa a un gaudi sensorial preludi de l’intel·lectual de la tertúlia—taps de pernil ibèric, botons de truita de patates a mena de calamars a la romana, llauna de navalles en escabetx i broqueta de calamar amb maionesa—, a partir que li diguem que faci el favor de menjar, els temes van fluint igual que les preguntes.\n«Ja us avanço que no soc transhumanista. M’agrada haver-ne ajudat a endegar el debat obert i crític, ja fa tres anys, i, si s’escau, poder fer-ne alguna proposta de futur. Precisament, el proper 17 de novembre, sortirà a la llum el tercer llibre que he coordinat conjuntament amb el meu bon amic i científic Miquel-Àngel Serra, titulat “Singulars. Ètica de les tecnologies emergents en persones amb diversitat funcional”, on s’explica com les biotecnologies trencaran els límits entre les altes capacitats, les capacitats ordinàries i les discapacitats de les persones. El primer llibre que va veure la llum el març de 2015 gràcies a l’editorial Fragmenta, es titulava “Humans o Posthumans? Singularitat tecnològica i millorament humà” i va servir per obrir el debat a la societat. El segon llibre publicat al febrer de 2016 per Ediciones Internacionales Universitarias titulat “Humanitat infinita. Desafiaments ètics de les tecnologies emergents” va ser el resultat d’un curs d’estiu celebrat a la Universidad Internacional Menéndez Pelayo de Santander el més de setembre de 2015 i organitzat gràcies al patrocini de la Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno. En aquest curs, un conjunt d’experts de màxim nivell internacional varen aprofundir en els temes derivats del transhumanisme, la singularitat tecnològica, el millorament humà i la neuroeducació.»\nQuan al fet de si som prou conscients que s’està dissenyant un futur, totalment diferent i que en diuen singular, amb una espècie humana millorada biotecnològicament a partir de la transformació radical de les condicions naturals, assegura que el problema és que som en ple canvi disruptiu i no ens n’adonem. Amb el mòbil arribem arreu. Els Jocs Olímpics i Paralímpics donaran pas properament a les Olimpíades Biòniques on competiran ciborgs amb capacitats augmentades biotecnològicament. Ja parlem d’enginyeria genètica, teràpia gènica, implants neuronals, nanomedicina, intel·ligència artificial…El segle XIX va ser el segle de les utopies; el XX, amb les guerres, els camps de concentració i el perill nuclear, el de les distòpies; en aquest XXI som en un moment d’incertesa i desencís. Quina es la nova utopia/distòpia? El transhumanisme vol ser l’ideològica dominant del segle XXI.\n«On anem?» I es respon: «Hi ha una filosofia o ideologia que sorgeix com a resposta i que s’anomena transhumanisme. Es tracta d’un moviment cultural, intel·lectual i científic que s’està transformant en una ideologia. Al mon angloamericà aquesta corrent de pensament ja porta uns 20 anys desenvolupant-se en alguns departaments d’universitats de prestigi com són les d’Oxford o Stanford. Alguns situen l’origen remot del transhumanisme l’any 1957, quan el biòleg Julius Huxley, germà d’Aldous, proposà el terme a New Bottles for New Wine. Es referia a la possibilitat de millora de l’ésser humà, mitjançant la ciència i la tecnologia, fos des del punt de vista genètic o des de la perspectiva social i ambiental, que li possibilités transcendir-se ell mateix. Actualment, segons la World Transhumanist Association podem entendre el transhumanisme com una manera de pensar el futur a partir de la premissa que l’espècie humana, en la seva forma actual, encara no ha arribat al final del desenvolupament; seríem en una etapa molt preliminar, de transició. Segons els transhumanistes, podrem dissenyar-nos biotecnològicament, cercar la immortalitat cibernètica, i abolir el sofriment.\nEn aquest moment arriben en Francesc X. i la Mercè i, atès que la Mercè ha hagut de fer un treball universitari sobre el transhumanisme i ha llegit articles del Sr. Cortina, li fa gràcia explicar que l’ha conegut abans per les seves teories que no en persona. A partir d’aquí, encara que el nostre convidat procura no desviar-se del pla de la xerrada, la va seguint amb interrupcions de qüestions dels contertulians, cosa que converteix la sessió en molt interessant, perquè se l’escolta com aquell qui té doctrina per oferir.\n« El filòsof suec Nick Bostrom (1973), des d’Oxford, com a transhumanista, proclama que és un deure moral millorar les capacitats físiques i cognitives de l’espècie humana mitjançant l’aplicació a l’home de les noves biotecnologies a fi que es puguin arribar a superar el patiment, la malaltia, l’envelliment i, fins i tot, la mort. Els transhumans, esdevindran robots? »\n—Tots tenim al nostre ADN un afany per superar-nos. Un tret bàsic del ser humà prové de la idea del millorament, del perfeccionament del projecte humà.\n—El ser humà vol superar límits, transcendir a nivell personal i espiritual. El transhumanisme es centra en la intel·ligència. Però d’acord amb l’humanisme dels segles XIX i XX, cal anar en compte, dons el ser humà no només és intel·ligència. S’ha caigut en el reduccionisme més absolut. El debat ètic rau en concretar que vol dir superar els límits. Cal posar límits per por? Es cert que hi ha riscs, cada científic en el seu camp parla de riscs. Hi ha riscs existencials, com ara que la tecnologia no ens pot fer immortals. El transhumanisme, diu que no ens posem límits, que arribem allà on vulguem.\n—Amb aquesta mentalitat no se suprimeix l’ètica i la religió?\n—El moviment transhumanista , en principi, es manté al marge de las religions tradicionals a les que considera bioconsevacionistes i arcaiques. No obstant, una part de la corrent transhumanista vol erigir-se en una nova religió del tecnohumanisme. La meva visió com a creient és que resulta més interessant cercar la transcendència mitjançant el desenvolupament de la intel·ligència espiritual.\nPer a l’enginyer i director d’enginyeria de Google, Ray Kurzweil la nostra espècie està a punt d’evolucionar artificialment i esdevenir una cosa diferent del que ha estat sempre. Kurzweil és un dels inspiradors més rellevants del moviment transhumanista i cofundador de la Singularity University. El Wall Street Journal el titllà com un geni inquiet i la revista Forbes com la màquina de pensament definitiva. Segons el “visionari” Kurzweil, aviat serem organismes cibernètics, ciborgs o essers biònics, es a dir, persones a les que se’ls haurà incorporat una biotecnologia disruptiva en el seu cos o ment.\nD’aquest salt al posthumanisme, a Silicon Valley, a través de la Singularity University promoguda l’any 2007 per Google, Cisco, Nokia, la NASA i altres corporacions tecnològiques, en diuen Singuralitat tecnològica o simplement Singularitat, un esdeveniment que Kurzweil diu que eclosionarà en un moment no llunyà…\nAlgú ha llegit que això s’esdevindrà entre el 2045 i el 2050… «En què consistirà?», demana.\nAmb un augment espectacular del progrés tecnològic degut al desenvolupament de la intel·ligència artificial, que superarà la intel·ligència humana, justament en un moment singular. Això ocasionarà canvis socials inimaginables, impossibles de pronosticar, perquè es produirà la fusió híbrida entre tecnologia i intel·ligència humana. Kurzweil pronostica per a aquest segle XXI l’alliberament de la humanitat de les cadenes biològiques ja que els implants cibernètics ens milloraran dotant-nos d’habilitats físiques i cognitives que ens permetran actuar integradament amb les màquines fins al punt que els ordinadors tindran una intel·ligència no pas diferent de la dels humans. La línia entre humans i màquines es difuminarà i fins i tot s’especula amb una vida artificial intel·ligent, sensitiva i conscient. Ens trobaríem doncs en una cursa per veure si la intel·ligència artificial, que actualment es desenvolupa de forma exponencial, guanyarà a la intel·ligència humana.\n—Som al Hall de L’Odissea de l’espai 2001, que va preveure Clark, quan l’ordinador s’imposa als humans. La màquina trenca o supera el protocol humà…\n—Exactament. Certs films son com oracles postmoderns, solen marcar les principals tendències de futur. Ja hem vist problemes, per exemple, en els trens automàtics. Es fan protocols de milers de pàgines per a una línia de metro sense conductor en cas d’accident. Qui és responsable? El fabricant, el controlador, el proveïdor, qui? Aquest és un dels problemes per desenvolupar cotxes autoconduïts. En cas d’accident, què? Qui se’n responsabilitza? Com introduïm codis de valors a les màquines que hauran de prendre decisions morals que fins ara preníem nosaltres? I caldrà anar més en compte quan es tracti d’implants cerebrals per “millorar” la intel·ligència humana\n—Però si arribem a aquesta frontera, aviat s’ultrapassarà i hi podrà haver ciborgs amb un 60% consciència o intel·ligència robòtica i només un 40% biològica. En comptes de parlar de persones amb discapacitats caldrà fer-ho de individus amb supracapacitats.\n—Ja es fa. Tots els humans tenim alguna o un altre discapacitat. Un té miopia i l’altre no hi sent bé. Tots som vulnerables, fràgils, envellim i al final morim. Crear essers amb supracapacitats és un límit que ara es vol traspassar… però no sabem quines conseqüències tindrà per l’espècie humana.\n—Tindrà supracapacitats qui se les pugui pagar.\nSi no anem en compte, crearem en el futur encara més desigualtats que avui. I cal preguntar-se quanta desigualtat podran suportar les nostres democràcies. És fonamental encarar els desafiaments ètics de l’human enhancement (millorament humà) de les propostes transhumanistes.\n—El transhumanisme només proposa accelerar el millorament humà a aquesta tendència tecnològica irreversible on cada cop més interactuarem i integrarem al nostre cos i ment més tecnologies NBIC (Nanotecnología-Biotecnología-Infotecnología-Cognotecnología). Així els transhumanistes pretenen transformar radicalment la condició humana, en un primer estadi cap l’esser transhumà, i amb el temps, cap a un procés de fusió irreversible entre totes dues intel·ligències —i hi ha qui afegeix, les dues consciències—, la humana i l’artificial. Emergirà aleshores una nova espècie o uns nous organismes tecnològics als quals denominen posthumans.\n—Realment, quines serien les diferències entre el transhumà i el posthumà?\n—Els transhumà seria un ésser humà en transformació, amb capacitat físiques i psíquiques superiors a les de l’humà normal degut a la aplicació de millores parcials genètiques i tecnològiques. El posthumà, no ho sabem encara, seria un organisme tecnològic o un ésser amb capacitats que excedeixen de forma excepcional a les humanes; per això l’ambigüitat entre humà i posthumà. La qüestió és si podran o no prendre consciència de sí mateixos un cop assoleixin la capacitat de prendre decisions autònomes. Cada cop més deleguem activitats en les màquines. Si aquestes aprenen és on tot canvia i pot resultar inquietant. Hem d’autolimitar-nos, tot i que potser aquest moment arribarà igualment. Possiblement ja estiguem convivint amb éssers transhumans i amb formes incipients de posthumans. Hi ha qui preveu transhumans unigenèrics, intergenèrics, transgenèrics…Allò de “no em sento en el cos adequat” diuen que s’acabarà. Pot ser aquest sigui el que alguns voles com a darrer estadi del disseny de la pròpia condició humana. El transhumanisme, com a nova religió tecnològica, vol explicar a la seva manera (reduccionista) la transcendència de l’esser humà.\nPassen el primer plat, un arròs de sípia i llagostins amb escuma d’allioli, us asseguro que, per repetir, més que humà en aquest cas diví, regat amb Magenc D.O. Empordà, un blanc jove però complex amb aromes cítrics àcids, d’entrada fresca amb volum en boca i un final amb acidesa i uns amargs varietals que lli aporten diversitat, de la bodega Cellers d’en Guilla. I quant al negre L’Altre 2015, D.O. Costers del Segre, un negre jove amb criança de 4 mesos d’un aroma intens de fruites vermelles i regalèssia, amb una entrada fresca i agradable del celler Lagravera d’Alfarràs. Uns vins del país que ens demostren que adient resulta la política del km0, que cal practicar també amb els vins de proximitat i més quan tenim tants bons cellers. Hi ha qui continua pensant que la Singularitat tecnològica de què parlàvem només la podrà adquirir qui tingui més poder adquisitiu.\n—Ja hem vist pel·lícules amb robots que es milloren ells mateixos o amb ciberhumans o ciborgs manant i tractant humans empobrits i famolencs com ramats…\n—D’aquí la necessitat de la reflexió ètica, més enllà de prejudicis i dogmatismes. L’ésser humà no és només genoma, connectoma i matèria mortal. El filòsof Francesc Torralba diu que la intel·ligència espiritual és el que ens caracteritza com a humans. Som capaços de transcendir-nos. Quin paper hi juguen doncs la consciència, la democràcia, l’ètica amb tota l’artificialització que se’ns proposa? Ara bé, tinguem en compte que l’ètica occidental no és l’oriental. La seva cosmovisió, antropologia i els seus valors son molt diferents, no són els nostres. Per molt que nosaltres desaccelerem el procés d’artificialització, si apareixen organismes tecnològics o intel·ligències artificials a Xina o Índia, què? I es diu que el 2050 un 35% de la població serà xinesa i india. Altrament, quan s’han posat límits, sempre s’han superat. Ara mateix, si a la Terra som 7.300 milions d’humans, hi tenim 25 mil milions de mòbils. Més de tres vegades la població mundial!\n—Contra el perill del totalitarisme cibernètic vostè parla de noocràcia democràtica…\n—En l’actual etapa de transició disruptiva cap a un futur singular, jo proposo un humanisme integrador i avançat, així com una ètica global perquè les tecnologies emergents estiguin al servei de les persones, de la biosfera i de la noosfera, i no al revés. La noocràcia, es el govern del “nous”, dels savis, és a dir de la intel·ligència que comporta la sincronització de la consciència humana i del cosmos. Si volem que aquesta governança sigui democràtica, caldrà construir des de ara mateix una intel·ligència col·lectiva crítica i forta, que no depengui d’una Superintel.ligencia centralitzada en “ment de rusc”. El gener del 2015, el Future of Life Institute (Bostonm), publicà una carta signada entre d’altres per Stephen Hawking, Lord Rees, Nick Bostrom, Elon Musk…basada en el document Research Priorities for Robust and Beneficial Artificial Intelligence en què s’exposaven les avantatges de la intel·ligència artificial, però també urgia la necessitat de valorar-ne els futurs impactes i la seva seguretat, i riscos existencials, sobretot si s’arribés a un alt grau de connectivitat global. Stephen Hawking, per exemple, a diferència dels transhumanistes que volen accelerar-ho tot per arribar quan abans a la Singularitat, proposa alentir el procés que permetrà l’explosió de Superintel.ligencia artificial, no vol arribar a un govern d’una elit noocràtica que domini la resta del planeta amb un alt grau de superpoblació empobrida i controlada pels robots. La governança democràtica canviaria i es posaria en qüestió. Entraríem en un cibertotalitarisme apocalíptic.\n—Però, per delimitar-ho una mica, exactament en què se sustenta aquesta societat post-humana?\n—Dons el transhumanisme per avançar en l’adveniment de la Singularitat ens proposa tres pilars bàsics: la superintel·ligència, la superlongevitat i el superbenestar.\n—Per això vostè impulsa el Projecte Hàbitats (+) Humans i el Projecte Singulars, Millors i Diversos?\n—En comptes d’aquesta ideologia transhumanista que vol superar a l’esser humà, jo aposto per un humanisme integrador i avançat. M’agradaria promoure el debat social, les estratègies i les accions dirigides a desenvolupar un nou paradigma que humanitzi la ciència i la tecnologia, promogui el perfeccionament del projecte humà sense sortir-ne de la seva pròpia condició humana. Es clar que vull l’augment de les nostres capacitats físiques i cognitives, però sempre que es garanteixin la dignitat, la llibertat, la singularitat i la dimensió espiritual de l’ésser humà des d’una autèntica ecologia integral (natural, humana i social). Per això, també ens cal un urbanisme ecològic i social que faci de les nostres ciutats i territoris uns hàbitats més humans, capacitadors i inclusius per a totes les persones.\nEs planteja, arribats aquí, quines tecnologies veurem en un futur pròxim per millorar persones normals i sanes. Es parla de teràpies sorgides de l’enginyeria genètica (selecció d’embrions, transferències citoplàsmiques, fecundació in vitro), el dòping (químic, físic o genètic), els transplantaments i la medecina regenerativa, la nanomedicina, la neurotecnologia que inclou implants neuronals al cervell o interfases cervell/ordinador o dispositius portables (cyberware)…\nEls tecnoptimistes creuen que ens transformarem en una altra cosa més enllà de les adaptacions de l’espècie humana i ens convertirem acceleradament en essers sintètics superiors i més feliços que els essers orgànics que l’evolució biocultural ha anat modelant lentament fins ara. Però, i la tecnologia militar, i els drons?\n«Ara s’ha conegut l’acord entre EUA i Nigèria per fabricar-hi drons per controlar bona part del continent africà, que, com sabeu, és gairebé ja propietat del govern i de les empreses estatals xineses. Ha costat 100 mil milions de dòlars.»\n—També es parla de la criogènia.\n—Sí. La immortalitat cibernètica pretén “treure” la informació del cervell per dur-la en un futur a un suport de silici o a un holograma. Mitjançant la criopreservació pretenen mantenir congelat el cervell després de la mort amb l’esperança de reutilitzar la informació acumulada allà al seu cervell per més endavant. Però, creueu-me, s’hi esmercen grans recursos en la criopreservació (a Madrid, per exemple, volen construir un centre de referència europeu). En el fons, l’inici i el final de la vida segueixen sent una incògnita. Guardem cordons umbilicals i cervells per un futur incert.\n—Però no deien que totes les cèl·lules tenen intel·ligència, que hi ha una intel·ligència ambiental? Boff parla d’intel·ligència còsmica.\n—L’Internet de les coses, el dataísme o big data, la biologia sintètica, el medi ambient artificialitzat…. Bé sigui a la biosfera o bé en el propi esser humà, la tecnologia vol hibridar-se amb la vida orgànica intel·ligent. Aquest procés ja ha començat.\nServeixen el segon plat, un turbot al forn al punt. Just quan el convidat reprèn el detall sobre els pilars del posthumanisme: la superintel·ligència, la superlongevitat i el superbenestar.\n« De la superinteligencia ja n’hem parlat, de com s’hi arribaria, en evolucionar vers una intel·ligència artificial que, segons el posthumanisme, podria adquirir inclús una certa “consciència”. Si llavors els humans volguéssim integrar-nos ho podríem fer estant en contacte directe amb aquesta Superintel.ligència. El resultat seria una fusió on les seves habilitats serien les nostres. Imagineu els canvis que comportarà només si pensem en el món laboral. Estudis rigorosos parlen que en deu anys a EEUU d’un 40% a un 50% de les feines les faran les màquines. Cal enfocar dons de forma urgent l’ensenyament cap a la potenciació de les intel·ligències múltiples de la persona, de la seva part més creativa, estratègica o imaginativa, ja que aquestes aptituds sembla que no es veuran tant afectades per l’automatització. Hi ha una recent proposta de resolució del Parlament Europeu del 2105 amb recomanacions destinades a la Comissió, on es qualifica els robots autònoms com a persones electròniques i es determinen recomanacions ètiques i de regulació jurídica. Fins i tot s’ha plantejat en algun fòrum la possibilitat que els propietaris d’aquests robots hagin de cotitzar a la Seguretat Social. Poseu que una màquina fa la feina d’un fabricant de llonganisses de sis homes; quins recursos ens deixaria el seu treball? I què en farem amb la població que està fent tasques més o menys automatitzables? Per altra banda, la superlongevitat comportarà canvis de tota mena a nivell familiar, econòmic i social. Els transhumanistes diuen que la convergència de les biotecnologies evitaran la gran quantitat de morts causades per l’envelliment. I alguns d’ells, com parlàvem abans, fins i tot arriben a finançar processos criònics, o projectes d’immortalitat cibernètica, que segur actualment ens semblen utòpics. Es per això que caldrà pensar en gerontociutats, gerontoturisme… si no ens governa una gerontocràcia noocràtica. Els càncers i les malalties més envitricollades es curaran biotecnològicament. Es parla dels killer app (nanorobots destructors) de la mida d’una cèl·lula de la sang, que hi viatjarien pel nostre corrent sanguini destruint patògens, bandejant escombraries sanguínies, corregint l’ADN i revertint els processos d’envelliment. Aquest camí cap a la superlongevitat te límits? Tot el que podem fer ens convé?»\n—Caldrà passar pel sedàs això del superbenestar. Si vivim més temps i la població augmenta exponencialment, d’on treure recursos, terra, aliments, aigua? Si ara ja necessitaríem un planeta terraqüi i mig segons la petjada ecològica, quin futur es dibuixa? El planeta és finit. 10.000 milions no hi cabem.\n— En aquest cas l’objectiu que defensen els transhumanistes en relació amb el superbenestar és, primer investigar i eliminar el sofriment (per exemple, mitjançant la genètica o amb substancies que potenciïn el millorament del comportament moral…). Els transhumanistes diuen ser abolicionistes del patiment. Creuen que es més senzill evitar el dolor que assolir el benestar, l’abundància i la felicitat per a tots sense passar pel patiment. Aquesta cosmovisió representa un xoc frontal, per exemple, amb el cristianisme. Aquesta tradició religiosa és plenament conscient de la fragilitat i vulnerabilitat de l’esser humà i de la seva condició mortal. És Déu i no la tecnologia qui salva a l’home d’aquesta condició mortal per fer-lo finalment immortal a través de l’Amor. Amb el budisme el transhumanisme potser s’entendria millor per allò de la reencarnació i evitar el sofriment. No obstant, una felicitat garantida per la tecnologia trenca amb les creences espirituals tant d’Occident com d’Orient. Els transhumanistes creuen que les religions mil·lenàries quedaran obsoletes en aquest futur singular.\nQuant a la superació del nostre confinament en el planeta Terra, potser cal preguntar-se si hi ha un pla B per als posthumans. Sempre hi ha plans B. Com en el cas del banc de llavors a Suècia per si tenim algun cataclisme, s’ha pensant en tota mena de possibilitats. Pandèmies, guerres nuclears, un desastre o que els ciborgs, amb més intel·ligència que nosaltres ens acabin dominant. Fins i tot s’ha pensat a emigrar a un altre planeta. No heu vist el film Mart? Ens van inoculant que la vida a l’exterior del nostre planeta és possible pels humans “millorats”.\n—Tant a Terminator como a Matrix es concep el posthumà com una xarxa en augment progressiu de connexions capaç de propiciar l’emergència d’una consciencia tecnològica. Els homes podem millorar moralment però, i els posthumans?\n—La idea de singularitat del nou ésser posthumà sembla coincidir en obres d’Asimov i d’altres. L’espurna de l’autoconsciència surt de la culminació d’un procés de millora dels organismes tecnològics capaços de reconèixer-se com a noves formes de vida autònoma. Ara bé, aquestes noves formes, com es relacionaran amb els humans? Jan Huston, potser de forma més precisa, defineix el posthumà com a VAS (Vida Artificial Sensitiva), màquines intel·ligents, autònomes, autoconscients i capaces de reproduir-se. No obstant, malgrat tot, jo crec que la intel·ligència vital – com l’anomena el filòsof gironí Jordi Pigem – que en realitat resulta ser pura consciencia, supera amb escreix a la vida sintètica o a la intel·ligència artificial que te el seu suport en lo inert.\nPassen les postres: Carrot de cake amb gelat de mascarpone i salsa amaretto. I tot seguit cafès i aigües.\n—Humans i ciborgs podem acabar a maldades. Estem condemnats sense escapatòria.\n—Estem davant d’una confrontació de dos paradigmes. El de l’ecologia integral i la conversió ecològica com a una filosofia i un nou estil de vida tal i com ens proposa el Papa Francesc a la seva carta encíclica Laudato si’, on ens recorda que cal tenir cura de la casa comuna, i el paradigma tecnocràtic que pensa que la tecnologia ens ho resoldrà tot. Hi ha gent que vol agafar un bon llibre i anar-se’n a la natura i d’altres que estiren els braços i diuen: “On m’han d’endollar?”. Els clàssics, homes savis, deien: In medio stat virtus. Est modus in rebus.\n—Orgànics i sintètics.\n—Justament. I a vegades, els extrems es toquen. Hi ha qui ja parla de la necessitat d’una Tercera Guerra Mundial que resolgui el problema de superpoblació amb els 10 m. milions d’habitants a la Terra. Kissinger deia recentment en un llibre que primer ha d’arribar el caos i després, la potencia hegemònica podria construir un Nou Ordre Mundial pel segle XXI. Ara mateix sembla com si estiguéssim ja en aquest gran conflicte global combatut per fases. Hi ha masses punts calents… Som en un temps crucial i molt perillós. De nou el filòsof Jordi Pigem ens adverteix que, “mentre el Titànic s’està enfonsant, la gent es posa a caçar pokémons a la coberta”. I això és el que no pot ser. Jo, sincerament, crec que al final ho sabrem fer bé. No hem de tenir por! Cal tenir una actitud esperançadora malgrat la confusió i d’incertesa que apareixen com els signes dels nostres temps.\n—Escolti, ara que no ens sent ningú: Google, Amazlon, Apple són simples cercadors o són espies que tenim a casa?\n—Aquesta és l’altra. Si tot és vist, contemplat, per no dir espiat, de quina democràcia gaudim? La governança del món canvia. Podríem entrar en un nou ordre mundial en què els ciutadans, de manera obligatòria o voluntària, connectaríem les nostres ments a una Superintel·ligència artificial estructurada en forma de “ment rusc”. Cadascú faria la seva tasca i hi hauria una “abella reina”, és a dir, un superorganisme tecnològic centralitzat controlat per una elit millorada biotecnològicament. Òbviament aquest no es el món que vull deixar als meus fills. És per això que al mateix temps que tracto de millorar aquest present-futur que es manifesta amb les seves llums i les seves ombres, em preocupo fonamentalment sobre quins fills deixaré a aquest món. I en aquesta tasca de millora de la persona, segueix sent fonamental l’educació en valors, la cultura i l’espiritualitat.\n—Als anys 90, es deia que Bill Gates (l’amo i creador de Windows), tenia el projecte de posar 800 satèl·lits en òrbita geostacionària al llarg de tot el planeta. Volia fer la gran xarxa. Vaja una internet privada. Al 94 però, quan encara no havia endegat el projecte, internet va esclatar i ja no hi va ser a temps. Als 80’s recordo que recent titulat, ja a una empresa i del sector tecnològic avançat, vaig demanar on era el fax. La resposta per què el volem? Mentre no el tinguin clients i proveïdors… i tenien raó. Cal una massa crítica per que funcioni. I en tots els casos ningú, fins ara, pot controlar quan es produeix. No estarem en el mateix cas?\n—Dons em sembla que sí. Entre d’altres cal un major debat i la conscienciació de tothom sobre la situació real de tot plegat. Al debat de presentació del llibre ¿HUMANOS O POSTHUMANOS? Singularidad tecnológica y mejoramiento humano a l’Auditori de la Pedrera (23 de març de 2015), el filòsof Francesc Torralba va ja va dir que el tema, que no ho oblidem, parteix de la sofisticació de la tecnologia, no com un simple instrument sinó com un sistema tecnològic. Penso que el tema és complex. Aquest paradigma tecnocràtic va a néixer en un entorn neoliberal (Silicon Valley) i pot acabar en mans d’ideologies de la col·lectivitat. A nivell polític, per exemple, només conec que Podemos hi ha treballat en petits grups de debat. Vaja podríem dir que potser comencen a voler transitar vers la noocràcia democràtica.\n—Els posthumans, tindran emocions i sentiments de tristesa, alegria, frustració, desig…? Tindran sentit de l’humor?\n—Us ho diré quan es desenvolupin, però em sembla que en necessitaran molt sentit de l’humor si volen ser realment com els humans.\nLa tertúlia , malgrat ser d’aquelles que deixen fons, ha passat volant. S’ha fet mitjanit sense adonar-nos-en. En Lluís fa lliurament d’una litografia de Pujolboira, artista empordanès nascut a Barcelona, és pintor de llum i color. De l’abstracció de jove, va passar a la figuració. La litografia en qüestió es ben representativa de l’època de la sèrie Mediterrània de gran format, en que apareix el blau tant característic. Hi incorpora també la simbologia habitual, com el cigne, i alguns objectes, inclosa la figura, que ordena per criteris plàstics no realistes remarcant una gran fuga central a l’infinit. Un paisatge d’ample visió amb un horitzó molt llunyà, emmarcat per dos elements que centren la composició. També incorpora alguns reflexos surrealistes, característic de molts artistes de l’Empordà. Tot seguit amb al nostre convidat, fem les fotos de rigor al hall de l’hotel i ens acomiadem. Encara no fa fred.\nEnllaços d’interès relatius al tema ¿Humans o posthumans? Ètica global per un futur singular\nAccés als tres llibres que ha coordinat recentment, en els que s’analitzen de manera transversal i interdisciplinària els desafiaments ètics de les tecnologies emergents. També proposen algunes de les claus per construir una societat capacitadora i inclusiva pel futur que ja es fa present, des d’un humanisme integrador i avançat pel segle XXI:\n1-¿HUMANOS O POSTHUMANOS? Singularidad tecnológica y mejoramiento humano. (Fragmenta, 2015).\n2-HUMANIDAD ∞. Desafíos éticos de las tecnologías emergentes. (Eiunsa, 2016).\ni el tercer a presentar-se a Barcelona el proper 17 de novembre:\n3-SINGULARES. Ética de las tecnologías emergentes en personas con diversidad funcional ( Eiunsa, 2016).\nTot seguit una entrevista que resumeix bé els temes abordats en aquesta trilogia i un parell d’articles per al debat:\n(webs linkedin, Fragmenta editorial, la Vanguardia i viquipèdia)\nNascut a Barcelona (1961) és advocat i urbanista. Té un perfil acadèmic i professional transversal. Ha cursat estudis en Arquitectura (UPC –ETSAV) i ha realitzat estudis de Doctorat en Geografia (UAB). És Màster en Estudis Regionals, Urbans i Metropolitans (UAB), Màster en Gestió Urbanística (UP-ETSAB) i Màster en Assessoria Jurídica i Fiscal d’Empreses Constructores i Immobiliàries (UPC de Madrid – ETSA de Madrid). Diplomat de Postgrau en Medi Ambient Urbà i Sostenibilitat (UPC-ETSAB) i Màster en Estudis Territorials i de la Població (UAB). Director de l’Estudi DTUM (Dret, Territori, Urbanisme i Medi ambient), despatx que des de l’any 1992 està especialitzat en ordenació del territori, urbanisme, medi ambient i paisatge, és gestor d’idees i projectes amb valors. Professor i investigador en ètica ambiental i en ètica aplicada a l’urbanisme i a l’ordenació territorial a la UAB i a la UPC, és també consultor en hàbitat humà, intel·ligència ambiental i biomimètica. Impulsa processos estratègics, de governança i innovació social, així com projectes de conservació de la natura, custòdia del territori i gestió del paisatge. Entre altres publicacions especialitzades cal destacar: Gestió del Paisatge (Ariel, 2009) i Nova cultura del territori i ètica del paisatge (CADS, 2010). És coordinador i coautor juntament amb el científic Dr. Miquel-Àngel Serra de llibres que han encès debats fronterers entre ciència, tecnologia, sociòlogía, filosofia i espiritualitat: ¿Humanos o posthumanos? Singularidad tecnológica y mejoramiento humano (Barcelona: Fragmenta Editorial, 2015), Humanidad∞. Desafíos éticos de las tecnologías emergentes (EIUNSA, 2016) y Singulares. Ética de las tecnologías emergentes en personas con diversidad funcional (EIUNSA, 2106). Durant el període 2012- 2016 ha estat secretari de la Junta Directiva de la Societat Catalana d’Ordenació del Territori, filial acadèmica de l’Institut d’Estudis Catalans i membre del Consell Assessor de l’Observatori del Paisatge de Catalunya. Ha estat patró de SOM – Fundació Catalana Tutelar Aspanias entre els anys 2005 y 2014.\nEntrevista amb el Sr. Joan Pere Viladecans, pintor i gravador, publicada al Dominical del Diari de Girona\tReferència al Diari de Girona del segon llibre del gironí del grup Joan-Pere Sureda\n1. Continguts d’interès actualitzats en els darrers mesos | gironinsabarcelona | 19 Setembre 2016 a les 10:15\n[…] –Nova tertúlia sopar amb el Sr. Albert Cortina, advocat i urbanista, directorr de l’estudi DTUM, d… (dimarts 4 d’octubre de 2016) […]


Royal Marina Plaza Hotel Guangzhou Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNo. 288 Qinghe East Road, Shiqiao, Districte de Panyu, Guangzhou, Xina, 511400 - Veure al mapa\nDistància des del centre 34 km\nDistància des de l'aeroport 51,1 km\nTé alguna pregunta per a Royal Marina Plaza Hotel?\nMés informació sobre Royal Marina Plaza Hotel\nBen situat a la l'oci familiar, els restaurants, els paisatges area de Guangzhou ciutat, Royal Marina Plaza Hotel us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. L'hotel és a 34 km del centre de la ciutat i permet accedir a les instal.lacions més importants de la ciutat. No és menys excepcional el fàcil accés que té l'hotel a les incontables atraccions i llocs d'interès de la ciutat com Day and in-Store (Panyu dashi), Dongcheng wholesale Market, Panyu Blood Station.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Guangzhou. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, seguretat 24 hores, botiga de conveniència, casino, recepció 24 hores.\nL'hotel compta amb 303 precioses habitacions, i totes inclouen televisió de pantalla plana, catifes, sala d'estar separada, accés a internet (sense fils), habitacions per a no fumadors. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent centre esportiu, sauna, piscina coberta, spa, massatge. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Royal Marina Plaza Hotel no troba competidors en cap categoria.\nTorre Canton - 19,93 km\nIlla Shamian - 24,25 km\nTemple dels Sis Banians - 24,93 km\nSaló Commemoratiu de Sun Yat-sen - 25,09 km\nTemple Ancestral del Clan Chen - Museu d'artesanat folklòric - 25,46 km\nMuntanya Baiyun - 29 km\nComentaris d'Agoda (272)Comentaris de Booking.com (108)


Taller pràctic: Mailchimp Servei de Desenvolupament Empresarial ICEC\nHome > Històric agenda > Taller pràctic: Mailchimp\nTaller pràctic: Mailchimp\n22 jul 2021 10:00-13:00 EN LÍNIA\nAprèn a crear i gestionar llistes de correu i butlletins\nEn aquesta sessió aprendrem com funciona Mailchimp i com podem treure el màxim profit a aquesta eina. Maquetarem un butlletí (aprendrem com funciona l’eina de maquetació), farem un enviament (aprendrem a programar els enviaments), n’analitzarem les estadístiques i aprendrem a crear nous segments de mercat a partir del comportament dels usuaris davant d’un correu electrònic (per exemple, creant un segment nou a partir de la gent que ha obert un correu o de la gent que ha clicat en un dels enllaços d’un correu).\nAconseguir una comunicació efectiva per correu electrònic.\nImportació d’una base de dades a Mailchimp.\nCreació d’un correu electrònic efectiu.\nEnviament del correu electrònic.\nEstadístiques del sistema.\nCreació de segments avançats.\nDinàmica previa: El taller és una experiència participativa i col·laborativa que demana la implicació activa de totes les persones que hi participen. Es porta a terme, necessàriament, amb la càmera oberta i micròfon actiu.\nTaller adreçat a professionals i empreses del sector cultural i creatiu.\nDisposar d’un compte a Mailchimp i de contingut per maquetar un correu electrònic (un text per enviar i alguna imatge).


#OpinionVP 'Models de negoci basats en l’economia circular i competitivitat', por @VanessaCamposCl - Valencia Plaza\nModels de negoci basats en l’economia circular i competitivitat\nFoto d'arxiu del procés per a l'elaboració de compost. Foto: ISABEL M. PITA/EFE\nAquesta setmana que ara acaba, quan aquesta columna es publique, els informatius de tot l’estat estaran parlant de la manifestació de les dretes espanyoles a Madrid en una competició per a veure qui la té més gran, la bandera. No puc evitar que em vinga a la ment la cèlebre frase d’Antonio Machado: “De diez cabezas, nueve embisten y una piensa”. Els propose que agafem la opció de pensar, millor ens anirà a tothom.\nMentre tot això passa per aquestes latituds, en la costa oest dels USA a l’estat de Califòrnia, la Universitat de Berkeley publica des de fa molt de temps una revista sobre temes de management que és coneguda i apreciada a tot el món per la seua qualitat i visió de futur dels temes que tracta. La revista s’anomena: California Management Review. Aquesta opinió sobre l’esmentada revista és compartida tant des del món de l’empresa com des de l’acadèmia a nivell global. Doncs bé, aquest any 2018 la California Management Review va publicar un número especial sobre economia circular. La qual cosa ens indica que a l’estat dels USA que és punter en startups i empreses tecnològiques hi ha consciència que es van a produir canvis importants en els models de negoci de les empreses al llarg d’aquest S.XXI i que aquests canvis suposaran una transformació important de la manera de les empreses de competir als mercats, la qual cosa implica una clara tendència a una transformació de molt de calat del model productiu. Perquè, algú dubta que els models productius es transformen a través de les empreses? Benvinguts al bottom-up. I per ací banderitas al balcón i a veure qui du la banderita més gran... Ai mare!\nEl punt de partida de l’economia circular es basa en la constatació que des de la revolució industrial, el món s’ha desenvolupat a diferents velocitats però sempre basant-se en un model econòmic lineal que necessita disposar de quantitats ingents que recursos per a dur a terme una producció de masses que després serà consumida en massa també. La producció i consum en massa s’ha desenvolupat a nivell empresarial via models de negoci anomenats “take, make, dispose”: agafa, fes i llança. D’aquesta manera, vàries generacions de consumidors hem vist el usar i llançar com quelcom natural, quan realment no ho és.\nAquest model econòmic lineal i el model de negoci a nivell empresarial en el que es basa, hui en dia, necessita consumir recursos a una velocitat que és un 50% major a la velocitat que el planeta és capaç de generar aquests recursos. S’estima que per al 2030 amb aquest model farien falta més dos planetes per a poder seguir produint i consumint en massa, cap al 2050 en farien falta tres de planetes. Per tant aquest model de producció i consum en massa és insostenible.\nAixí, per exemple, la Fundació Ellen MacArthur assenyala que mitjançant l’aplicació de models de negoci basats en l’economia circular, es podrien generar 1,3 trilions d’Euros de valor a l’economia europea. Tanmateix, aquesta fundació defensa en diferents informes publicats que aquests models de negoci basats en l’economia circular són aplicables a empreses de qualsevol dimensió, tant a empreses consolidades com a empreses emergents. Aquesta generació de valor estimada per a l’economia europea respon, des del meu punt de vista, a la capacitat potencial que tenen els models de negoci basats en l’economia circular de generar avantatges competitius tant per la via de la diferenciació com per la de la reducció de costos (sense necessitat de reduir salaris). És a dir, la transició cap a models de negoci basats en l’economia circular, si es fa bé i a temps, podria ser l’oportunitat de molts territoris del sud d’Europa per a aconseguir un teixit empresarial altament competitiu i sostenible des del punt de vista mediambiental i social. És un tren que no ens podem permetre perdre.\nPerò, concretament, quins principis hi ha darrere dels models de negoci basats en l’economia circular? Específicament, estem parlant de cinc principis sobre els quals es pot desenvolupar un model de negoci sostenible basat en l’economia circular: les cadenes de subministrament circulars, la recuperació i reciclatge de materials, construir productes per a durar (vs. l’actual obsolescència programada), les plataformes per compartir i, finalment, la concepció del producte com a servei. En les properes columnes anirem endinsant-nos dins de cadascun d’aquests principis i reflexionarem en torn a les seues potencialitats aplicables al teixit empresarial valencià.


Matí de criminalització dels CDRs – Ràdio Terra\nLa Guardia Civil ha detingut una vuitena de persones relacionades amb els Comitès de Defensa de la República. Dues d’elles acusades de rebel·lió i terrorisme per les protestes de Setmana Santa.\nTot plegat l’endemà d’una nova visita del rei espanyol a Barcelona que va anar acompanyada d’una protesta dels CDRs i de l’alumnat de l’ESMUC, a qui no es va deixar accedir a l’escola a causa de la visita del monarca.\nFem un recompte de les persones mortes en mans del masclisme aquest 2018. A Catalunya ja són 6 les dones assassinades que se sumen a un home i una dona morts en assassinats masclistes al País Valencià.\nDemà la unitat d’antiavalots dels Mossos d’Esquadra de Barcelona s’asseu de nou a la banqueta dels acusats per uns fets durant les protestes de Can Vies.\nUnes 80 persones han participat en les II Jornades formatives de la campanya ‘No i punt!’, en les quals tres conferenciants han reflexionat sobre les festes tradicionals i com s’hi transmet el sexisme\nI ahir el jutjat contenciós administratiu de Lleida va desestimar la demanda pel nomenclàtor franquista


- Evita la contaminació radioactiva dels reactors cada dia que funcionen.\nTancar les nuclears definitivament el 2021 és evitar la contaminació radioactiva que produeix el funcionament diari de les centrals, especialment la ingestió de Triti, el residu radioactiu més abundant que expulsa cada dia un reactor nuclear. El Triti pot formar aigua tritiada, que no es diferencia de l'aigua potable. Com es manté actiu durant uns 243 anys, la seva forma de penetració més habitual és al ser ingerit al respirar, al beure aigua tritiada, o al menjar un producte que contingui aigua tritiada en la composició.\nLa gran quantitat de Triti que emeten els reactors, la seva mobilitat i la seva capacitat de penetració en l'organisme, el fan molt perillós. Afecta a persones, plantes i animals que viuen a les rodalies de les centrals atòmiques, però també pot viatjar a llargues distàncies.\nA Estats Units es calcula que la majoria de la població beu habitualment aigua tritiada. A Espanya s'ha eludit investigar rigorosament l'impacte en la salut de la radiació "normal" que emeten les centrals.\nUn aire, un aigua, una terra més netes, uns aliments més sans també són conseqüència de tancar les nuclears, evitant la ingestió del Triti i altres compostos que cada dia s'expulsen al medi ambient.\nBreu apunt de la història del conflicte de les baixes dosis, l'Organització Mundial de la Salut i l'Agència Internacional de l'Energia Atòmica, i el paper dels professionals de la salut.\nMés ampliació de la informació. El conflicte de les “baixes dosis”, el cas d'Europa i Espanya


Andreu Valor, ‘poemitzat’ i revalorat - El Temps\nAndreu Valor, ‘poemitzat’ i revalorat\nAndreu Valor | Ray Martínez\nDes dels començaments com a cantautor, Andreu Valor (Cocentaina, el Comtat, 1978) ha anat buscant diverses fórmules per acompanyar musicalment una veu imponent i una posada en escena notable. Els primers discos bevien de diferents tradicions autorals, del pop a la cançó en català o les penúltimes fornades de cantautors en castellà, com Ismael Serrano. Una trilogia inicial amb la qual acumulà repertori i notorietat.\nMés tard es va aliar amb Joan Amèric per traure Coinspiracions (2015), va sotmetre les seues composicions a l’acompanyament de banda de música en l’ambiciós però desigual Bandatòrium i, finalment, es va embarcar en una gira per celebrar una dècada de carrera musical. D’aquesta darrera iniciativa sorgeix ara Un concert de deu anys, CD i DVD que recullen el concert de tancament a Cocentaina, el desembre de 2017.\nEl de Cocentaina, en tot cas, ha tingut el bon criteri d’acompanyar una nova operació retrospectiva amb una mirada cap endavant, un disc amb cançons noves amb el qual poder ampliar el cercle de seguidors. Aquest àlbum és Poemitza’t, quinze temes en els quals Valor aborda textos poètiques dels quatre punts cardinals del domini lingüístic català. Amb noms referencials com els de Maria Mercè Marçal, Ponç Pons, Pere Quart, Joan Valls, Marc Granell, Ovidi Montllor, Miguel Hernández, l’alguerès Antoni Canu i la rossellonesa Simona Gay, al costat de signatures més contemporànies com Alba Àlvarez, Maria Teresa Ferrer i Marga Gonzàlez. Textos que, tot i ser aliens, connecten amb la identitat d’Andreu Valor, contenen les temàtiques i les pulsions presents a les cançons pròpies, que ja tenien tendència al lirisme: el desig, les tensions de la relació amorosa, l’estima a la terra i als paisatges o el neguit de les injustícies.\nTot i això, és en l’embolcall musical on es veu més clara l’evolució com a artista. Valor conserva una certa singularitat en la manera de col·locar les frases i d’interpretar. I el treball d’adaptació dels poemes al discurs musical és impecable: gairebé res no sona forçat ni grinyola, els versos s’hi adapten amb naturalitat. O, si voleu, el cantautor ha encertat en les tries que li eren més favorables.\nEl disc sona a Andreu Valor, però l’arquitectura musical és més rica i densa que en els discos anteriors. Per copsar això cal atendre als detalls: el trenat de pianos i guitarres de la vigorosa “Lo Nassaiol. Xu Antoni”, la subtil flaire d’alt-country de “Tremolaran els arbres” o els vents de “La festa de la sal” i “En el reguitzell”, que també fan enlairar-se “Temps d’esforç” i el seu darrer tram, amb una èpica desacostumada en la trajectòria del contestà.\nUn primer tram notable que fa cimera amb “Adéu a l’Illa”, un conscienciós treball melòdic subratllat per unes magnífiques guitarres acústiques i elèctriques, el bonic duo amb Neus Ferri de “Cendra viva” i la sorprenent “Fragments d’un retaule”. Potser altres temes com la senzilla “Illa” o “Homenatge als incompresos” fan un lleuger pas enrere, però la incursió més acostada que li recordem al dream-pop en “Lluny de tu” o els teclats vintage de “Sonet”, juntament amb les seues melodies, tornen a apujar la nota. Arrodonida definitivament per “Remor exclusiva”, amb la veu de Valor desfermada enmig de bonics i precisos arranjaments.\nUn artista poemitzat. I revaloritzat gràcies al que és el seu millor disc fins ara.\nBureo Músiques, 2018\nINSOCAT-3_Monografic-JOVES (versió curta) (285,1 KB)\nINSOCAT-3 Mongrafic -JOVES (versio llarga) (1,2 MB)


Xarxes socials: una addicció descontrolada – Lestonnac TGN Report\nEls joves i les xarxes socials. (Font de la imatge: unsplash.com)\nSón una eina indispensable en les nostres vides i les hem convertit en una necessitat primària\nLes xarxes socials estan molt presents en la nostra vida. Les podem considerar perilloses, però també tenen les seves virtuts. No és bo abusar-ne, s’ha de fer un bon ús d’elles.\nCom a punt positiu, les podem considerar un mitjà de comunicació molt útil on pots assabentar-te de coses que estan passant a l’altra punta del món. Amb un sol clic podem tenir tota la informació que necessitem. També ens podem comunicar amb tothom sense necessitat de parlar per carta o en persona. Pot ser una forma d’oci amb la qual no ens avorrim mai.\nD’altra banda també sembla evident que tenen alguns desavantatges. Estem exposats a tot, i qualsevol persona pot tenir informació teva confidencial ja que tot el que es penja o s’escriu deixa de ser de la teva propietat i passa a ser de la respectiva xarxa social. Estan dissenyades per a crear addicció i que ens hi passem el màxim d’hores possibles. Des de ben petits ens passem moltes hores exposats a les xarxes i això pot acabar perjudicant-nos mental i visualment, ja que els nens que comencen des de ben menuts es refugien en aquestes i no aprenen a relacionar-se ni amb el medi exterior ni amb la seva família i amics.\nPoc a poc les tecnologies van evolucionant i involucrant-se cada vegada més en la vida de la gent fins a ser indispensables en el nostre dia a dia, per això, hem de vigilar de passar més temps amb les nostres famílies i amics per a conèixer-nos més.


Can Juncadella: barra lliure? - Diari de Girona\nEls amos de la polèmica finca han intentat legalitzar obres fetes i construeixen un xalet que contradiria la normativa\nlloret de mar | e.batlle 05.08.2012 | 10:36\nLa construcció del nou xalet de luxe crida l´atenció als banyistes de cala Canyelles per les immenses grues. diari de girona\nS'estan talant arbres a la zona de Can Juncadella a cala Morisca de Lloret, que és una àrea protegida. Aquesta era una de les primeres actuacions que denunciaven l'any 2008 l'entitat ecologista de SOS Lloret i que posaven per primer cop la finca en el punt de mira mediàtic, polític i dels ecologistes. I és que fins llavors, tot el que es feia dins la finca no havia sortit a la llum però el fet és que va aixecar les primeres sospites d'irregularitats en aquesta zona PEIN del massís de Cadiretes i que també està sota la protecció de la Xarxa Natura 2000 i a primera línia de mar.\nUna tala d'arbres que va desembocar amb nous camins que anaven des de la finca a la cala, la col·locació de tanques de filferro que rodejaven la finca, moviments de terra i fins i tot la neteja dels símbols del sender GR-92 que transcorria pel mig de la finca i que fins llavors havia estat d'accés públic. Aquest punt va fer posar el crit al cel als ecologistes i també veïns de la zona que van lluitar per reclamar que seguís obert.\nTot això finalment va desembocar amb un acord entre Flinder Data SL, societat que gestiona la finca i l'Ajuntament de Lloret per fer un camí de ronda que uniria cala Canyelles i cala Morisca per primera línia de mar i no pas passant per la finca de Can Juncadella com es feia fins llavors. L'acord però encara no s'ha materialitzat i l'Ajuntament de Lloret fa pocs dies es queixava que és a causa de la lentitud de la Generalitat alhora de donar alguns permisos necessaris per poder executar el projecte.\nPerò aquest no és l'únic conflicte urbanístic que hi ha a la finca sinó que, com es pot veure des de fa pocs dies, des de la platja de Canyelles s'observen dues grues molt altes i també, ja des d'un angle i més elevat, la futura construcció del xalet de luxe. Una construcció que no ha estat absenta de polèmica, ja que si bé l'Ajuntament assegura que té tots els permisos per poder-se alçar; l'any 2008 el departament de Medi Ambient afirmava que els usos de la construcció no s'adeien al que permet un espai inclòs a la Xarxa Natura 2000 i s'oposava al projecte.\nEn concret, en un informe alertava que si bé estava prohibit el xalet el que sí que es podia fer en enderrocar-se les velles edificacions -casa masovers i galliner- era unes de noves lligades a l'activitat agrícola, ramadera o forestal.\nMalgrat els informes contraris llavors, en aquests moments a Can Juncadella s'està construint i el consistori manté que amb tota la documentació en regla. En canvi l'entitat ciutadana SOS Lloret que al seu dia va portar el tema a la Fiscalia de Medi Ambient ara fa pocs dies va recordar que al seu parer l'obra que es fa incompleix la normativa i reclama a la Fiscalia de Medi Ambient "màxima celeritat" en la resolució de la denúncia presentada.\nIntents de legalitzar fallits\nTot i que aquest presumpte il·legalitat s'estigui cometent ara segons SOS Lloret, algunes de les denúncies han tingut també alguns fruits: sancions i fins i tot prohibició de legalització de les actuacions comeses. Una d'aquestes és per exemple quan els amos de Can Juncadella van reomplir la platja de còdols de cala Morisca de sorra i això va acabar amb una sanció de la Direcció General de Costes.\nO una altra seria com la Comissió Territorial d'Urbanisme va frenar l'intentat de legalitzar diverses actuacions ja realitzades a la finca i que l'Ajuntament de Lloret havia tramitat per tal que poguessin mantenir-se: una pèrgola i les escales que duien fins a la platja. I és que segons el llavors cap d'Urbanisme a Girona legalitzar aquestes obres no estava justificada i, a més, no comptaven amb permisos de Medi Ambient.\nL'opacitat amb què actuen des de la societat Finder Data, la gestora de Can Juncadella, sumada a les obres i acutacions polèmiques que es realitzen a la finca provoquen recels no només de l'entitat ciutadana SOS Lloret, sinó dels polítics locals que sempre tenen la finca al punt de mira. Algun d'ells més d'una vegada ha assegurat que dóna la sensació que tant l'Ajuntament com d'altres administracions donen "barra lliure" al magnant del Kazakhstan per fer i desfer en aquest espai, cosa que sempre han negat des d'arreu.


L'alcaldessa de VNG visita l'Ajuntament de Sant Cugat del Vallès\nNeus Lloveras va signar el Llibre de la ciutat. FOTO: Ajt. Sant Cugat del V.\nL'objectiu era conèixer l'experiència d'organització d'aquella administració local, que ha implantat sistemes de gestió més moderns en els darrers anys\nL'alcaldessa de Vilanova i la Geltrú, Neus Lloveras, i el gerent municipal, Javier Martínez, van visitar ahir a la tarda l'Ajuntament de Sant Cugat del Vallès, amb l'objectiu de conèixer-ne el model de funcionament. Neus Lloveras va ser rebuda per l'alcaldessa de la ciutat vallesana, Mercè Conesa, i un grup de tècnics.\nEl govern de Vilanova i la Geltrú està treballant per crear un equip directiu, liderat pel gerent Javier Martínez, que dirigeixi una reestructuració de l'organització municipal per fer-la més eficient. "Tal com hem expressat en el PAM, hem de treballar per buscar l'excel·lència, la transparència i la proximitat en la gestió municipal", ha manifestat Neus Lloveras.\nLa visita d'ahir a Sant Cugat va servir "per escoltar els consells i l'experiència d'un dels primers ajuntaments que va començar a funcionar d'aquesta manera, professionalitzant la gestió municipal", ha explicat l'alcaldessa. L'administració local de Sant Cugat va iniciar la reorganització el 1999 i l'ha estat implantant durant tots aquests anys en diferents fases, fins a arribar a un nivell de modernització i eficiència que serveix de model a altres administracions.


COMARCAL MEDIA | Grup mediàtic Comarques Centrals | Canals acull el lliurament dels premis Isabel Ferrer\nLes cinc dones protagonistes enguany són Silvia Terrasa, informàtica i directora de l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeria Informàtica; Mónica Bueno, soprano que treball al Cor de la Generalitat i primera dona en interpretar l’himne de València; Susana Gisbert, portaveu de la Fiscalia Provincial de València i especialitzada en violència de gènere; la nadadora paralímpica amb 5 medalles, Ariadna Edo i Belén Bueno, bombera forestal, referent en una professió encara molt masculinitzada.\nL’acte s’engloba dins les activitats per a celebrar el Dia Internacional de la Dona del 8 de març comptant amb la presència de la vicepresidenta de la Generalitat Valenciana, Mónica Oltra, que prèviament acudia al consistori canalí per signar al llibre d’honor.\nEn la gala presentada per la directora general d’Igualtat, Maria Such es va donar pas a cadascuna de les premiades. En primer lloc la regidora d’Igualtat de Canals faria entrega del guardó al vici-rector de Cultura de la Universitat d’Alacant, Carles Cortés, en nom de l’escriptora alcoiana Isabel Clara Simó, desapareguda el passat 13 de gener que va portar a la seua generació la veu de les dones a la literatura, trencant moltes cadenes.\nSeguidament fou el torn d’Asunción Ventura, lliurant el premi el secretari autonòmic d’Igualtat per la Diversitat, Alberto Ibáñez. Per a Asunción el fil conductor de la seua vida personal i professional sempre ha estat el tema de la igualtat que ja es remunta mentre estudiava la carrera de dret.\nLa vicepresident i consellera d’Igualtat i Polítiques Inclusives, Mónica Oltra, seria l’encarrega d’entregar el premi a Rosa Guiralt pel seu compromís amb les víctimes de la violència de gènere.\nUns reconeixements més que merescuts per a tres dones que han destacat per trencar els prejudicis socials i culturals que impedeixen la igualtat entre homes i dones tal i com ja al segle XVIII va fer Isabel Ferrer.\nEn la seua intervenció, la vicepresidenta va presentar, a més la campanya del seu departament per al 8 de març baix el lema “Vull ser com” centrada en la recerca de dones referents.\nEl Centre Cultural Calixte III de Canals acollia el dimarts 3 de març per la vesprada el lliurament de la vintè-segona edició dels Premis Isabel Ferrer dependents de la Direcció General de l’Institut Valencià de les Dones i que enguany han recaigut en la professora de Dret Institucional i consellera del Consell Jurídic Consultiu, Asunción Ventura; en la fiscal delegada de Violència de Gènere, Rosa Guiralt i a títol pòstum a l’escriptora Isabel Clara Simó.


Lluís Llongueras Batlle - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nperruquer i artista català\nLluís Llongueras Batlle (Esparreguera, Baix Llobregat 24 de maig de 1936) és un perruquer i artista polifacètic (escultor, fotògraf, escriptor i pintor) català. Començà com a ajudant de perruqueria als 14 anys a la prestigiosa perruqueria Can Dalmau. Ha destacat els aspectes creatius i artístics de la seva professió i l'ha internacionalitzat. Ha escrit llibres professionals i col·laborà amb Salvador Dalí en la realització d'una gegantina perruca per al Teatre-Museu Dalí de Figueres, que hi és exposada.[n. 1] Té oberts establiments a algunes ciutats d'arreu del món i gaudeix de fama internacional. També ha practicat la fotografia, la pintura, l'escultura i el dibuix. El 2000 va rebre la Creu de Sant Jordi. L'any 2008 rebé la Medalla al treball President Macià.\nMusa III (1991-1993)\n24 de maig de 1936 (1936-05-24) (83 anys)\nPerruquer, escultor i artista polifacètic\nL'any 1958 establí la seva primera perruqueria a Barcelona, a partir d'aquesta ha anat ampliant establint diferents perruqueries arreu del món. En el 1968 va enregistar un disc educacional al segell Belter amb la colaboracio de Ana Kiro, Alma Maria de "Los 3 Sudamericanos" i Helena Bianco de "Los Mismos", sota el nom "Aumente su Atractivo con los secretos de Llongueras y sus peinados". El 1972 obrí el primer saló de perruqueria unisex de l'Estat espanyol. Com a empresari també ha estat l'impulsor i creador de diverses franquícies en acadèmies i establiments de perruqueria. La marca Llongueras compta amb més de 50 establiments franquiciats a l'estat Espanyol i 120 salons arreu del món.\nEl 2010 va ser acomiadat per la seva pròpia filla mitjançant un burofax. Després d'un conflicte legal, van arribar a un acord amb un intercanvi d'accions i participacions entre les seves societats.\n↑ Dita perruca serviria com a cortina per a l'habitació que Dalí va dedicar a l'actriu Mae West. La perruca figura en el llibre Record Guinness de 1992 per ser la perruca més gran del món.\n↑ 1,0 1,1 Perfil. Dossier de premsa de "Repassem l'actualitat?", amb Lluís Llongueras. Fundació Romea. 2010\n↑ Lluis Llongueras: «Tengo que luchar contra la fama para poder ser artista» a Sur.es (castellà)\n↑ «Aumente su Atractivo».\n↑ «Lluís Llongueras i Batlle». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\n↑ Lluís LLongueras, premio nacional de la franquicia 2011 (castellà)\n↑ Grau, Xavier; Elena Freixa «Quan els lligams de sang es barregen amb el negoci». Ara Emprenem (Diari Ara), 21-09-2014, p-38-39 [Consulta: 24 setembre 2014].\nPàgina de Lluís Llongueras\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Lluís_Llongueras_Batlle&oldid=22630567»\nDarrera modificació: 17 gen 2020 a les 01:08


espai sensus: 12/2010\nAmb aquesta preciosa imatge trobada a Un coeur en Provence us vull desitjar un Bon, Feliç, Esperançador, Enriquidor, i milions de coses més, 2011!!\nQue vingui ple d'il·lusions, de projectes, de trobades, de coneixences, d'esperança i molt d'amor!!\nObra d'art o campana extractora\nNou extractor de la casa Pando. Disseny creativitat i tecnologia es donen de la ma en el nou model de campana I-1300.\nDe formes volumètriques, combinant-se acer inoxidable i alumini anoditzat impregnat de color la converteixen en més que una campana, en una peça d'art.\nEs complementa amb una il·luminació a base de Leds que la fan un producte ecològic i sostenible.\nPreciosa reforma on es va apostar per un gran espai diàfan i espaiós, que va de façana a façana. Mobles fets a mida, bissazza al bany, grans miralls, un joc encertat de materials!\nPublicat per Unknown a 22:39 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Barcelona, reforma\nHonor als clàssics\nBuensalido Architects ha dissenyat aquesta casa a Filipines. Molt monocromàtica i de línees pures resalta perquè és plena de mobiliari dels grans clàssics: les Eiffel dels Eames, la Diamond de Bertolia, les Pantom, la tauleta tubular d'Eileen Gray...\nEtiquetes de comentaris: clàssics, visita\nAmb una imatge de la meva lounge preferida us desitjo unes Bones Festes!!\nGaudiu de la família i de tots els rituals nadalencs...\nQui no fa l'arbre és perquè no vol\nApartament a Manhattan\nQuina enveja!! Un apartament a Manhattan....amb idees i pocs diners, quin pis més maco!\nPublicat per Unknown a 11:51 0 comentaris\nMés idees nadalenques\nLa decoració del països escandinaus cada vegada és més coneguda gràcies a Ikea. I sobre tot els detalls nadalecs són els que solen agradar-me més, són detalls minimalistes, delicats, gens carregats i molt adequats a qualsevol tipus de decoració.\nQuina cucada...per posar els ous bullits!\nEtiquetes de comentaris: cuina, decoratiu\nL'escultor Ignacio Canales Aracil ha creat aquestes exquisites escultures a base de flors i plantes. Plenes de bellesa, originalitat, delicadesa i bon gust són un elogi a la naturalessa i al medi ambient.\nEtiquetes de comentaris: art; museu, flors\nIdea amb fotos\nArbre de Nadal econòmic\n9 estils de vestidors\nLa nena del exorcista\nMangas de Patricia Urquiola


Jornada sobre ajudes per a desenvolupar projectes en el medi rural – Associació per al Desenvolupament Rural del Camp d'Elx\nHem organitzat amb l’Associació per a la Sostenibilitat i Innovació Rural (AsiR – GAL Sud d’Alacant) la jornada informativa Ajudes per a desenvolupar projectes en el medi rural el pròxim dimecres, 6 de febrer, de 16 a 20 hores, en el Centre de Desenvolupament Empresarial d’Elx (CDE).\nEs tracta d’una activitat gratuïta, dirigida a emprenedores i emprenedors rurals, emmarcada en la campanya de difusió de les ajudes LEADER del Programa de desenvolupament rural de la Comunitat Valenciana 2014-2020, a les quals poden optar microempreses no agrícoles i xicotetes industries agroalimentàries del Camp d’Elx.\nIntervenen la gerent d’AsiR – GAL Sud d’Alacant, María Jesús Torres García, per a donar indicacions i pautes tècniques per a presentar un projecte LEADER, així com l’enginyera agrònoma i exgerent del GAC Serranía Rincón de Ademuz, LEADER II, María José Payá Valdés, amb la ponència Quin tipus d’empreses necessita el medi rural. El programa inclou un networking per a emprendre i compartir idees i experiències.\nEn l’acte d’inauguració participaran el vicepresident d’AsiR – GAL Sud d’Alacant i president d’ADR, Pascual Serrano Pérez, i els regidors de Medi Ambient i de Creació d’Empreses de l’Ajuntament d’Elx, Antonio García Díez i Héctor Díez Pérez.\nInformació i inscripcions: info@turismeruralelx.es\nEsta entrada fue publicada en Activitats, Ajudes y etiquetado Camp d'Elx, leader. Guarda el permalink.\n← Ajudes LEADER | Convocatòria oberta\nXIII Volta Matola en bici →


Una de les masies per casaments a Girona molt especial\nTurisme rural en familia\nLloguer d’espais per a grups i empreses\nMasies per casaments\nMasies per turisme rural\nHome/General/Una de les masies per casaments a Girona molt especial\nMas Gircós és una de les masies per casaments a Girona molt especial.\nLa fan especial el fet de ser una masia antiga i també l’esplèndid entorn natural que la rodeja. De nit només veiem el cel i les muntanyes que rodegen l’àmplia Garrotxa, sense veure cap llum de cap població ni casa.\nA més, Mas Gircós és una casa de colònies i per tant permet organitzar casaments d’una manera més asequible al mateix temps més personalitzada a la manera de fer de cada parella.\nArribar a Mas Gircós és fàcil doncs es troba a pocs minuts entre Girona i Olot. Tot i així els convidats es poden quedar a dormir a la masia després del casament i gaudir així de l’endemà tots plegats.\nMés informació sobre casaments a la masia: https://www.albacasaments.com/\nBy admin|2017-09-14T07:06:21+00:00gener 16th, 2017|General|0 Comments\nUna masia per casaments de fàcil accés\nUna masia per casaments\nReservar les colònies escolars\nEl quadern de camp i el dossier de de crèdit de síntesis en les colònies de volcans\nMas Gircós S/N 17850 Sant Ferriol


Donacions a la CASS\nTot i el to elevat de les declaracions de la cònsol d’Escaldes sobre el fons de solidaritat, tot estava pactat amb el Govern per destinar el milió del comú als ERTOS i als autònoms. Ara cal buscar com, perquè tot s’ha complicat.\nActualitzada 29/07/2020 a les 06:29\nDesprés de tanta polèmica, declaracions i insinuacions de que hi ha un enfrontament permanent, resulta que el Govern i el comú d’Escaldes ja havien acordat que els diners de la corporació vagin a la CASS per destinar-los als ERTOS i als autònoms. Res a dir, al final hi ha moltes necessitats i aquest milió d’euros que s’estalviarà l’executiu serviran per tapar un altre forat, fins i tot podrien a anar per a assumptes que no siguin del grat de la cònsol major, Rosa Gili, perquè al final ha estat una qüestió de formes i una teatralització per evitar convergir amb el Govern. En un primer moment la cònsol socialdemòcrata va fer unes declaracions que semblaven tot un desafiament a l’executiu demòcrata: “No volem que els diners es destinin a pagar una Cimera Iberoamericana o altres coses que no podem compartir”, va afirmar després del darrer consell de comú. Paraules buides més dignes d’una campanya electoral que d’una autoritat comunal, perquè al final els diners van a una o altra caixa i el Govern els administrarà per allò que cregui més convenient. No hi ha cap enfrontament, els cònsols escaldencs, i el cap de Govern i el seu ministre de Finances, van acordar destinar els diners als ERTOS a través de la CASS, de manera que es va poder donar la satisfacció a Gili de no haver de fer-ho al fons solidari. El problema és que els estatuts de la CASS no permeten aquest tipus de donacions i ara toca trobar la fórmula legal perquè l’aportació dels comuns arribin a l’executiu a través de la CASS. Al final és fer-ho tot més complicat, perquè la despesa descomunal a causa del virus de l’administració central no depèn d’un milió d’euros d’Escaldes, però és bo donar una imatge d’unitat en moments difícils. La corporació escaldenca sap perfectament que els diners que repercutiran en benefici dels veïns de la parròquia serà molt superior al milió d’euros, i per tant no és necessari entrar en discussions estèrils. L’escenari no convida a l’optimisme i faran falta molts diners per a moltes altres necessitats, malauradament.


UAB – Seminari Taifa\nCarta a la rectora de la UAB\n15 Gener 2009 /0 Comments/in Cursos i xerrades /by seminari taifa\nExcma. Sra. Rectora de la Universitat Autònoma de Barcelona\nEns dirigim a vostè en relació amb l’expedient d’expulsió de la Universitat a sis alumnes de la mateixa. Som membres del Seminari d’Economia Crítica TAIFA, un grup de treball voluntari d’economistes des d’una perspectiva crítica amb la disciplina de l’economia i la societat, que originat a lʹAutònoma funciona de forma independent des d’abans de 1990 i del qual formem part molts llicenciats d’aquesta Universitat. Encara que la majoria de nosaltres ja no estem a la UAB i no podem seguir en detall tot el que hi passa, alguns aspectes ens han portat a seguir amb més atenció els últims esdeveniments d’activisme estudiantil que hi han tingut lloc.\nUn company nostre, un membre del Seminari TAIFA, és un dels sis estudiants expulsats. Pel coneixement que tenim del nostre company, pel seu interès crític en l’economia, en la Universitat i en la marxa de la societat, ens sembla que caldria entendre que, si han existit els fets dels que els acusa, encara que ells no admeten\nhaver‐los realitzat, s’haurien dut a terme en el fragor d’un conflicte que mostra clarament la preocupació dels estudiants per l’orientació que s’està donant a la universitat catalana i espanyola, en el marc d’un programa europeu, i per la profunda falta de participació real dels estudiants i altres estaments socials en les decisions que afecten la Universitat. Les diferències d’opinió es converteixen amb freqüència en conflictes i fins i tot en enfrontaments com el que ha passat a la UAB si no hi ha oportunitat real de diàleg i d’incidir en les decisions que afecten a un col∙lectiu, i és molt possible que és això el que ha estat en la base dels fets denunciats.\nEns sembla que la forma de resoldre una situació conflictiva no consisteix en sancions unilaterals que per la seva magnitud tenen un gran impacte en la vida dels sancionats. Són molts els exemples de casos en els quals s’ha mostrat que les actituds repressives per part de qui ostenta el poder no contribueixen a resoldre els problemes sinó a aprofundir‐los; també que cert tipus de penalitzacions contribueixen a separar de les institucions persones molt preocupades per les mateixes i de gran vàlua. Seria interessant comparar les persones que es va demostrar que van contribuir a valuoses aportacions a la societat amb els estudiants dòcils o els més crítics en la seva època d’universitaris.\nCreiem que seria necessari enfonsar i aprofundir en el diàleg i intentar generar veritables oportunitats de participació en les decisions dels estaments socials implicats, en aquest cas els estudiants i professors universitaris, però també d’altres nuclis de la societat perquè no es produïssin situacions de conflicte més tenses.\nCom a persones vinculades a lʹAutònoma, només volem assenyalar‐li que no ens sembla que les expulsions siguin el procediment adequat per resoldre el problema del conflicte en qüestió. I que seria necessari generar àmplies oportunitats de diàleg entre les autoritats universitàries i els estudiants sancionats perquè, sense recórrer a decisions unilaterals i dures, es pugui resoldre la situació que ha portat a decidir la seva expulsió. Ens sembla que és totalment desproporcionat impedir a aquests estudiants continuar els seus estudis a la UAB.\nEsperem que la nova responsabilitat que ara ostenta, per a la qual li volem desitjar molt encert, s’iniciï trobant una solució no repressiva per a aquest problema, permetent a aquests sis estudiants continuar els seus estudis en les seves facultats respectives. Hem escoltat les seves paraules a favor del diàleg i que aquestes formen part del seu projecte com a rectora. I és per això que creiem que la millor manera de\ncomençar aquesta nova etapa per a la UAB sigui trobant una solució no repressiva i volem convèncer‐nos que aquesta és la via que serà utilitzada ja en aquesta ocasió, com a inici d’una forma participativa, oberta i justa, de dur a terme la seva comesa de regir la UAB. Així ho desitgem i esperem.\nSeminari d ́Economia crítica TAIFA\nhttps://seminaritaifa.org/files/2018/09/Dibuix-sense-títol2.png 0 0 seminari taifa https://seminaritaifa.org/files/2018/09/Dibuix-sense-títol2.png seminari taifa2009-01-15 03:57:482009-01-15 03:57:48Carta a la rectora de la UAB


Familiars de residents que van morir per covid-19 a la llar Sant Josep de Lleida denuncien falta d'informació - Teleponent\nInici Coronavirus Familiars de residents que van morir per covid-19 a la llar Sant...\nFamiliars de residents que van morir per covid-19 a la llar Sant Josep de Lleida denuncien falta d’informació\nAsseguren que es van sentir "impotents" i que es podrien haver evitat morts si s'hagués actuat "des del primer moment"\nFamiliars de residents morts per covid-19 a la Llar Sant Josep de Lleida en la primera onada denuncien falta d’informació. Asseguren que van sentir “impotència” perquè es van assabentar del brot pels mitjans de comunicació i lamenten que moltes de les morts es podrien haver evitat si s’haguessin seguit els protocols “des del primer moment”.\nAixí ho han explicat quatre familiars de tres dels usuaris de la residència que van morir per covid-19, aquest dimecres al jutjat d’instrucció 1 de Lleida. L’advocat que els representa, Xavier Prats, considera que queda palesa la “falta de capacitat, interès i de lideratge per part de la directora” i també la falta de material i la falta d’organització a l’hora d’aïllar els pacients malalts dels sans.\nEl jutjat d’instrucció 1 de Lleida ha escoltat aquest dimecres 4 familiars més de 3 dels residents que van perdre la vida per covid-19 a la Llar Sant Josep de Lleida durant la primera onada. Els altres 4 familiars de 3 víctimes més van declarar el passat 10 de març. Tots ells han coincidit a denunciar falta d’informació per part del centre ja que no se’ls va comunicat del brot ni tampoc que la Generalitat va autoritzar a endur-se els residents a casa si eren negatius.\nAsseguren que va es van assabentar de tot pels mitjans de comunicació i que quan van trucar al centre ja era “tard” per a molts d’ells.\nUna de les persones que ha declarat aquest dimecres és l’Eva Roca. Tenia ingressada la seva mare de 82 anys, amb problemes de mobilitat però sense patologies prèvies. Explica que va demanar endur-se la seva mare a casa però que no va poder ja que, tot i que li van fer la PCR un divendres i “hores més tard ja tenien els resultats al centre”, no se’ls hi va comunicar fins dilluns que era negativa.\n“Aquell cap de setmana es va contagiar perquè des del centre no van actuar correctament“, assegura. “Tot i que la meva mare estava en una habitació individual, aquell cap de setmana la van posar amb una altra companya que era positiva. A més, tenia contacte amb altres residents en zones comuns”, afegeix.\nTant a ella com a la resta de familiars de 6 de les víctimes les representa l’advocat Xavier Prats, que insisteix que de les proves practicades fins ara es dedueix que des del centre, i concretament la directora, no va prendre les mesures de prevenció i seguretat necessàries per frenar els contagis. “Queda palesa la falta de capacitat, interès i lideratge per part de la directora i també la falta de material i la falta d’organització a l’hora d’aïllar els pacients malalts dels sans”, explica.\nLa directora, que va declarar el 9 d’octubre de 2020 (PODEU VEURE VÍDEO AQUÍ), va explicar al jutjat que van estar sense metge del 16 al 26 de març de 2020 i que davant la impossibilitat de contractar més metges, va demanar ajuda al CAP Primer de Maig, situat al davant mateix, però que els metges es van negar a anar.\nEl magistrat va sol·licitar llavors al Centre d’Atenció Primària que informés si es va negar l’atenció sanitària a la residència i, si va ser així perquè. En l’informe, segons va explicar Prats, el director mèdic del CAP assegura que no es van negar a atendre els usuaris de la residència i concreta que el 19 de març de 2020 van donar assistència a un pacient, el 21 de març a 3 i el 25 de març a 3 més, unes dates que coincideixen amb els 10 dies que la directora reconeix que van estar sense metge.\nAra, Prats ha demanat que declari el director de Benestar de la Generalitat per saber si la directora de la residència es va posar en contacte amb ells per demanar-los ajuda.\nLes famílies denunciants acusen tant a la residència Llar Sant Josep com a la seva directora d’homicidi per imprudència, de delicte continuat d’omissió del deure de socors, delicte continuat d’atemptat contra la integritat moral i d’un delicte continuat contra els drets dels treballadors, per la mort dels seus familiars.\nLa Llar Sant Josep de Lleida és de titularitat pública i ha estat una de les residències de persones de la tercera edat que va tenir més morts de covid-19 amb 36 persones entre el 28 de març i el 15 d’abril de 2020, el 40% dels residents.\nArticle anterior4 anys i mig de presó pel caçador que va matar un pagès a l’Urgell\nArticle següentDetingut a Lleida un conductor que portava 400 grams de marihuana al vehicle


Almudaina és un poble pintoresc i tranquil a l’ombra d’una torre àrab, situat al vessant nord de la serra del seu mateix nom, en la marge dreta del riu Serpis. Els límits del terme són: al Nord i Est, Planes; a l’Oest, Benimarfull i Benillup; i al Sud, Balones i Millena. La seva superfície és irregular, accidentada en els contraforts de la serra i, ondulada en el sector Nord. L’altura més important és l’Alt de la Caseta (1008 m.). Les aigües del terme les recullen els barrancs del Molló i del Colomer, afluents de la riera d’Almudaina, que serveix de límit amb Planes. El clima és d’hiverns freds, amb algunes nevades, i estius temperats; dominen els vents de ponent i llevant, ocasionant aquests últims les pluges des de desembre a febrer.\nLligada sempre a l’estratègia militar del Castell de Planes, es conserva a Almudaina una torre-fortalesa moruna. Mesura 22 m. d’alçada i és de base quadrada. S’aixeca sobre una penya ia la vora d’un precipici i, segons l’historiador Francisco Higueras, pertany a l’època romana …\nLlegir Història d'Almudaina


L'Ajuntament de Benissa incorpora un nou vehicle destinat al servei de recollida de residus, restes vegetals, elements voluminosos i enderrocs. Es tracta d'un camió de tres eixos que incorpora un braç articulat que permet la recollida d'aquests residus.\nLa incorporació d'aquest vehicle a la flota de Benissa Impuls suposa un pas més en el procés de renovació de la flota i de l'adaptació de la mateixa a les noves i creixents necessitats, especialment en entorns d'urbanitzacions que per les seues característiques generen major nombre de residus, moltes vegades difícils de retirar pels vehicles tradicionals.\nAmb aquesta inversió Benissa Impuls tracta de fer front a l'increment de residus en entorns pròxims als contenidors, situació que es genera amb excessiva reiteració i que suposa una situació molesta i desagradable.\nPer la seua part, Abel Cardona, Alcalde de Benissa i president de Benissa Impuls, destaca que "l'adquisició d'un nou vehicle de recollida de RSU com aquest, és una acció que continua reforçant la línia estratègica de renovació del parc mòbil de Benissa Impuls, imprescindible donat l'estat actual de la majoria de camions, antics i amb molt de desgast acumulat a causa del seu ús contínuat i a doble torn".\nL'objectiu d'aquesta adquisició és augmentar l'eficiència del servei de recollida de residus, incorporant un vehicle més modern, eficient i menys contaminant que els seus predecessors. "Millora també així la comoditat i seguretat del personal que farà ús d'ell. I, a més a més, s'incorpora una nova imatge corporativa de l'empresa unida a la campanya informativa de serveis i accions que Benissa Impuls aplicarà progressivament en les pròximes setmanes", assenyala l'Alcalde.


Què està pensant un noi quan et fa un petó - Bloc\nUna de les preguntes més interessants a les quals mai se’ns respon gaire sovint és: 'Què està pensant un noi quan et fa un petó?' Les dones presumeixen que està pensant: 'Guau la beso!' o potser que s'està separant completament a mesura que la sang surt del seu cervell cap a altres llocs.\nI, per descomptat, si una dona li pregunta al seu xicot 'Què estàs pensant mentre besem?' probablement obtindrà una resposta molt informàtica en la línia de 'Quina bella que ets, estimada!'\nPerò anem-hi. Què li fem a alguns nois què en pensen realment durant aquest primer, tan important petó. Tot és gratuït? O, de vegades, els nois pensen coses estranyes o vergonyoses?\nVegem onze exemples del que pensen els homes mentre fan un petó a la dona dels seus somnis i en paraules dels homes.\n1. “Crec que wow ella fa molta calor. Crec que tan sorprenent és besar-la, sobretot si és espontània. '\nPer descomptat, la majoria dels homes tenen el mateix pensament inicial, és a dir, això és fantàstic. Si se senten atrets per tu i després s’aconsegueixen un petó, són extàtics. Quant més se sentiu atret per tu, més passió sent, sobretot si ha pensat a moure’s tota la nit.\n2. 'Em pregunto si la beso de la manera correcta? Li agrada? He d’estar atent als senyals durant el petó? ”\nEl pànic també és una reacció força habitual, ja que tots els homes volen la reputació de ser un bon creador i, tot i així, durant una activitat íntima on la comunicació es calma, els senyals són confusos. Una mala crítica pot deixar a un noi amb un fun.\n3. “Bé, sobretot em sento tot formigueig i penso, wow ella és un bon xef!”\nDonem crèdit per on sigui degut! Si us sembla un bon xef, el més probable és que estigui pensant. És divertit besar-te, saps el que fas i saps què vols. Això és sexy i, sens dubte, això pressiona.\n4. “M’agrada, Gee espero que no tingui mal alè. No, espero que no ho sigui.\nEs produeixen petons imperfectes i el mal alè d’un sopar punyent pot afectar la qualificació general del petó. Les cebes i els alls no sempre van bé amb moments íntims dolços sota les estrelles.\n5. “No estic acostumat a fer petons. De vegades penso: què faig amb les mans? He d’inclinar el cap o…? ”\nBesar se sent bé, però quan els sentits estan elevats per excitació, no és estrany pensar en detalls diversos sobre on posar les mans, com inclinar la cara i, fins i tot, què sonen els teus llavis. Ell pensa el mateix! Aquests pensaments conscients de si mateixos són naturals, però com més t’enfocis en el plaer, menys intrusos seran.\n6. “Realment intento resistir-me a tirar-me la llengua per la gola. Estic molt confós sobre com utilitzar la meva llengua. Normalment espero que comenci a besar-se en francès. '\nAlguns homes són conscients de la llengua, sobretot perquè tots hem llegit un article o dos a Cosmo sobre les dones que parlen la llengua. Els homes són conscients d’això i intenten evitar estar massa humits, massa descarats o endinsar-se massa durant un petó apassionat.\n7. 'Què dimonis és aquest soroll?'\nHola, de vegades els homes es distreuen fàcilment pel soroll de fons i notaran si hi ha un so fort, un rumor estrany o fins i tot una cita interessant d’una televisió propera. No vol dir que s'hagi avorrit del petó, sinó que és només un tipus observant!\n8. 'Obro els ulls i llavors això estrany i estrany passa quan em pregunto si ella em mira i em fijo fixant-me, i després em mira.'\nNo us preocupeu pel contacte visual durant el petó. La reacció natural és tancar els ulls quan es besen dues persones, però no és gran cosa si voleu mantenir-los oberts. Simplement intenteu evitar mirar massa temps, ja que pot ser una mica massa tàntric per a la primera cita.\n9. 'Per ser sincer, sobretot noto on es troben els seus pits i penso: tindrem relacions sexuals?'\nBé, per què no ens dius què en penses realment? Però sí, molts nois es transmeten ràpidament i es pregunten si tindreu relacions sexuals. Perquè en aquest cas, han de saber si han de començar a coll, afecció, carícia o portar-te a un llit, etc. No és només el nivell de excés ... Hi ha algunes logístiques implicades en la planificació de la primera cita sexual. Per evitar aquest moment incòmode, intenteu fer un petó en un lloc que no sigui massa privat o apartat, ja que això li sembla anticipat.\n10. 'A la meva part del pensament, crec, oi ... què vol dir això?'\nPer descomptat, li agrada el petó, però es pregunta què significa això ... perquè siguem conscients, la meitat de l'emoció d'un nou romanç és el que 'significa' i com canviarà l'amistat per sempre. Això vol dir que ets nuvi i núvia? Va ser un accident? Què li diràs a tothom? Aquests tipus de pensaments són habituals. Els homes gaudeixen de l'escàndol d'un bon petó, sobretot quan és una sorpresa. Així que deixeu-los anar una mica.\n11. 'Tornem a fer això!'\nSi el primer petó va bé, és probable que pensi 'Noi, segur que voldria tornar-ho a provar' o alguna cosa així. Així que si hi entra, indicat per un llenguatge corporal positiu i un rostre somrient (a diferència de l’altra mirada que sembla que només va veure un fantasma), aleshores s’inclina lleugerament i ofereix-li un altre gust.\nEls homes són criatures lògiques i visuals, així que mentre senten el plaer d’un bon petó, també pensen en el significat més profund. Hi ha una cosa com l’ansietat del rendiment a l’hora de fer un petó, de manera que introduïu una idea al vostre primer petó, on, quan i per què de tot. L'elecció d'una bona ubicació de petó 'espontània' podria fer l'experiència encara més memorable.


Sobrietat i contenci�, Josep Pascual (lpc3.com)\nSobrietat i contenci�\nJosep Pascual 14-07-2012\nMembra Jesu Nostri, de Dietrich Buxtehude\nLa petite bande; Sigiswald Kuijken, dir.\nEl cicle de set cantates titulat Membra Jesu Nostri és prou conegut i ja comptem amb excel·lents versions enregistrades però mai no està de més incidir en ell si ens arriba de la mà d'un director al que sempre cal fer atenció com és Sigiswald Kuijken. Es tracta de set obres en què cadascuna d'elles és una mena de meditació sobre diferents parts del cos estigmatitzat de Crist a la creu. S'hi alternen parts instrumentals, corals i àries per a solista. És una obra mística, sense el dramatisme gairebé operístic de les passions tot i que el rerefons sigui el mateix amb el mateix protagonista però aquí, més que narrar uns fets, el que compte és l'expressió del dolor pel fet en sí. L'esquema es manté gairebé invariable: introducció instrumental i ària entre dues seccions corals. Potser la sobrietat de l'obra afavoreix un plantejament com el de Kuijken, habitual en això d'un instrument i/o veu per part. Evidentment els mínims efectius no donen massa joc a l'espectacularitat tot i que sí que afavoreixen la claredat textural i, sobretot, contrapuntística. Els efectius instrumentals compleixen perfectament i formen un grup cohesionat en la línia habitual de Kuijken i les veus funcionen millor en conjunt que com a solistes. De fet, la distància pel què fa a la qualitat que separa veus i instruments és considerable, i guanyen amb diferència els instruments. I és que fins i tot alguna veu té problemes d'afinació i el timbre no sempre és convincent. Tot i això, és una bona versió com no pot ser d'una altra manera venint de qui ve, però és evident que amb uns altres cantants el resultat hagués estat diferent. Si més no, per alguns d'ells. Completa el CD una cantata fúnebre sobre la interpretació de la qual diríem el mateix tot i que, a més, hagués resultat potser força més atractiva i més propera a l'esperit original de l'obra amb un nombre major d'efectius o, si més no, amb una interpretació més dramàtica i no tan continguda. En tot cas, com sempre en Kuijken, diferent, sorprenent i, per damunt de tot, es fa escoltar.


Botigues de Catalunya, Mercat del Parc a taula a Mataró\nMercat del Parc a taula a Mataró\nLloc: Plaça Santa Anna de Mataró\nHora: de 10.00 a 20.30 h\nAquest pròxim dissabte, 17 de novembre, se celebrarà el 17è Mercat del Parc a taula a la Plaça Santa Anna de Mataró, des de les 10.00 i fins a les 20.30h, amb una representació de productors i cellers dels espais naturals protegits vinculats a aquest programa.\nAquest Mercat, promogut per l'Àrea de Territori i Sostenibilitat de la Diputació de Barcelona, es desenvolupa en col·laboració amb l'Institut Municipal de Promoció Econòmica de Mataró, i forma part de les activitats organitzades en el marc de Parc a taula.\nParc a taula és un programa de desenvolupament econòmic que promou la Diputació de Barcelona amb l'objectiu de destacar els valors naturals, culturals i paisatgístics dels nostres parcs, mitjançant la viticultura, els productes naturals de proximitat i l'elaboració que en fa la gastronomia.\nParc a taula es concep com un programa transversal de l'Àrea de Territori i Sostenibilitat, que forma part de la Xarxa de Productes de la Terra, amb uns objectius generals i uns d'específics que deriven de la gastronomia, la producció artesana i la viticultura de proximitat i de qualitat que podem trobar en aquests territoris.\nD'aquesta manera, els restaurants de les poblacions vinculades als espais naturals protegits proposen degustar diferents plats, elaborats específicament amb productes naturals i cuinats per mans expertes. Als restauradors, s'hi afegeixen els productors i artesans alimentaris del territori, que aporten la matèria primera de qualitat que exigeix la millor cuina. Per últim, s'inclouen allotjaments propers al parc, que ofereixen el millor servei per tal de gaudir d'una estada relaxant i alhora confortable. En aquesta edició 2012, ja en formen part 155 empreses.


Diputació de Girona - Noticies - La Diputació de Girona edita una guia d'itineraris pel Parc Natural del Montseny\nLa Diputació de Girona edita una guia d'itineraris pel Parc Natural del Montseny\nLa guia es titula A peu pel Montseny oriental i proposa una sèrie de senders senyalitzats per recórrer els paisatges del Parc Natural i descobrir-ne la riquesa patrimonial i cultural. L’ha escrit la documentalista del Museu Etnològic del Montseny, Gemma Font, i el tècnic del parc del Montseny, Narcís Vicens, n’ha estat el coordinador.\nEl llibre es va presentar divendres passat al Museu Etnològic del Montseny (Arbúcies), en un acte públic al qual hi van assistir el vicepresident de la Diputació de Girona i diputat d'Acció Territorial, Miquel Calm; l'alcalde d'Arbúcies, Pere Garriga; el director del Museu Etnològic del Montseny, Jordi Tura; l'autora i el coordinador del llibre, Gemma Font i Narcís Vicens, i l'autor de les il·lustracions, Martín Gallego.\nEl text s'estructura en 14 itineraris de diversa llargària i dificultat. En cadascun d'ells es descriu la ruta i s'hi inclouen uns apunts sobre l'entorn relacionats amb la flora i la fauna més rellevants, o bé comentaris sobre aspectes singulars del recorregut.\nDe cada itinerari també se n'esmenta la durada, així com el desnivell de la ruta. A més, s’hi mostra una acurada cartografia, realitzada a partir d'informació obtinguda de l'Institut Cartogràfic de Catalunya i del Parc Natural del Montseny, de manera que ens podem situar en el context general del recorregut i identificar els elements toponímics i geogràfics més emblemàtics.\nDins la secció final de cada ruta s'hi afegeixen les adreces d'interès relacionades amb el camí, i l'explicació sobre com arribar amb transport públic i privat al punt d'inici de l'itinerari.\nCada recorregut s’acompanya de fotografies i il·lustracions de flora i fauna de la zona, les quals potencien el pes de la part gràfica en el conjunt de la guia.\nEls itineraris. La majoria dels itineraris transcorren per camins i senders de llarga tradició, utilitzats pels habitants del Montseny per tal d’accedir a llocs comuns com masos, fonts, ermites, etc. D'altres són recorreguts clàssics de l'excursionisme montsenyenc, com el cim del turó de l'Home, les Agudes i el Matagalls, o caminades que porten a indrets emblemàtics del Parc, com el castell de Montsoriu o la vall de Santa Fe.\nTots els itineraris són d'anada i tornada pel mateix recorregut excepte dos, que són circulars (el del castanyer de les Nou Branques, a Viladrau, i el del roc Perer, a Santa Fe de Montseny). En alguns casos, es pot enllaçar dues rutes i retornar al punt d'inici, com passa amb els itineraris de Santa Fe i del turó de l'Home.\nMés informació: www.ddgi.cat/publicacions\nA la foto, d'esquerra a dreta: Pere Garriga, Miquel Calm, Gemma Font, Narcís Vicens, Jordi Tura i Martín Gallego, divendres al vespre al Museu Etnològic del Montseny.\nParc Natural del Montseny Comunicació Cultural


Poesia, història i fotografia: de maig 2011\nFormacions i devocions\nEl Valle de las Piedras Encimadas es troba a una mica més de dues hores i de 200 km al NE de Puebla i de la Ciutat de Mèxic, a uns 2 400 m sobre el nivell del mar, i té la característica i encant especial que aquí i allà es troben escampades entre els extensos prats o pinedes grans blocs de pedres amb formes molt capricioses i encimbellades les unes sobre les altres. Des d’animals domèstics i que ens poden ser molt familiars com conills, gossos, ànecs o granotes, d’altres de molt més grossos i fantàstics com un llangardaix, un elefant o un dinosaure, i fins i tot n’hi ha que semblen una cara, un atlant, una parella d’enamorats o una família sencera, com és el cas de les de la foto.\nHi ha diverses llegendes sobre l’origen d’aquestes formacions rocoses, però avui se sap que són del període terciari, i que tenen uns 65 milions d’anys. L’activitat volcànica, les reaccions químiques, l’erosió per la pluja, el vent i la humitat són els factors que al pas d’un temps immemorial formaren i modelaren el conjunt escultòric de Piedras Encimadas.\nUna de les dues carreteres que hi porten passa per Zacatlán i Chignahuapan, dues poblacions que mereixen una parada, així com en època de pluja les cascades que hi ha entre aquestes dues poblacions. Els camps de pomeres florits són un altre atractiu i font de riquesa important.\nZacatlán fou fundada pels totonacas a començaments del segle VII i conquerida per Rafael López Ávila el 1520, però el monestir franciscà no es comença a construir fins el 1555, i l’actual temple de Sant Pere i Sant Pau fins a finals del segle XVI. És per tant el darrer dels temples basilicals franciscans en territori poblà, d’un estil purista, amb una preciosa pila baptismal i belles pintures recentment restaurades.\nEl temple parroquial és en canvi més barroc, però conserva una capella dedicada a la Verge de Guadalupe amb bells murals de la seva aparició a Juan Diego. Un gran rellotge presideix el centre del Zócalo fent honor a la tradició rellotgera quasi centenària d’aquesta població i convida a pensar en el pas del temps per aquests indrets se la Sierra Norte de Puebla i a resseguir els altres carrers abans de donar una ullada a la Barranca des del mirador o el restaurant o les cabanyes que s’hi ubiquen.\nFinalment Chignahuapan és molt conegut pel balneari que es troba a 5 km, però també per la basílica de la Puríssima Concepció i la grandària tant de la imatge (més de 7 m d’alçada) com de la nau, que va visitar el llavors papa Joan Pau II i ara ja beat en una de les seves 5 anades a Mèxic. També són molt conegudes les boles d’ornament dels arbres nadalencs i els dolços de jamoncillo.\nL’església parroquial, dedicada a sant Martí té una façana de facció molt popular, i la glorieta també, i com que hi plou força, molts teulats són amb ràfecs com a Cuetzalan, Zacapoaztla i altres pobles de la Sierra Norte.\nAtlixco, 9 d’abril,de 2011\nPublicat per Joan B. Fort Olivella a 13:43 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2011, art, Chignahuapan, excursions, geologia, Mèxic, pintura religiosa, Puebla estat de, volcans