L'exdelegat a Madrid Gorka Knörr serà el representant del Govern davant de la Unió Europea\nLaura Vilagrà en una imatge d'arxiu. FRANCESC MELCION\nBarcelonaAmb la nova etapa de relacions oberta entre el govern de Catalunya i la Moncloa, hi haurà dos espais clau en aquesta legislatura: la taula de diàleg –a la qual l'independentisme vol portar la resolució del conflicte polític– i la Comissió Bilateral Generalitat-Estat. Segons fonts governamentals, aquesta última comissió, que s'ha de renovar aquest dimarts a través d'un acord de govern, estarà presidida per la consellera de Presidència, Laura Vilagrà, a més d'incloure el vicepresident, Jordi Puigneró; el conseller d'Economia, Jaume Giró; la secretària general de Presidència, Núria Cuenca; el secretari general de vicepresidència, Ricard Font, i la delegada a Madrid, Ester Capella. Aquest nomenament coincideix amb una primera cita important pel que fa a la relació amb l'Estat: la primera reunió entre el president, Pere Aragonès, i el president espanyol, Pedro Sánchez, a Madrid.\nLa Comissió Generalitat-Estat és un òrgan permanent de cooperació entre el govern espanyol i la Generalitat, previst a l'Estatut. És en aquest marc que la llei preveu que s'abordin les qüestions d'autogovern o les qüestions competencials que puguin entrar en conflicte amb l'Estat. En la passada legislatura, però, només es va reunir un cop: l'1 d'agost del 2018, quan la presidia el republicà Ernest Margall com a conseller d'Exteriors. No es va arribar a acords concrets més enllà de constituir totes les comissions mixtes que preveu l'Estatut: la Comissió Mixta de Transferències, la d’Afers Econòmics i Fiscals i la d’Infraestructures, i també les quatre subcomissions de la Bilateral. La més activa d'aquesta última etapa ha sigut fins ara la de Seguiment Normatiu, Prevenció i Solució de Conflicte, que és on s'ha intentat reduir la conflictivitat de competències al Tribunal Constitucional.\nAmb la presidència de Vilagrà de la Comissió Bilateral Generalitat-Estat, la consellera de Presidència centrarà totes les atribucions de les relacions institucionals del Govern. Cal veure si, durant aquest mandat, la nova etapa amb la Moncloa es tradueix en la reactivació dels acords en les comissions mixtes.\nEl de la Comissió Generalitat-Estat no és l'únic nomenament previst de manera imminent. També es preveu que el Govern designi com a delegat de la Generalitat davant de la Unió Europea Gorka Knörr, que en l'anterior legislatura era el delegat a Madrid. Aquest també serà un lloc clau per al Govern, ja que té el repte de tornar a greixar les relacions amb les institucions europees, que es van veure tocades després de l'octubre del 2017. Fins ara qui exercia aquest càrrec era Meritxell Serret, exconsellera exiliada i ara diputada d'Esquerra, però el va deixar quan va decidir tornar a Catalunya per presentar-se davant del Tribunal Suprem.\nGorka Knörr en una imatge de l'abril a Brussel·les Acn\nKnörr és nascut a Tarragona, però en un primer moment va fer carrera política al País Basc. Va estar vinculat al PNB i després a Eusko Alkartasuna, formació de la qual va ocupar la secretaria general del 1998 al 2004. De fet, com a representant d'aquest partit va formar part de la mesa del Parlament basc com a vicepresident i va ser inhabilitat per desobediència juntament amb el president, Juan María Atutxa (PNB), i la secretària primera, Kontxi Bilbao (IU), per negar-se a dissoldre el grup Sozialista Abertzaleak (SA), després de la il·legalització de Batasuna el 2003. Posteriorment el Tribunal Europeu de Drets Humans va condemnar Espanya per no garantir-los un judici just i el Tribunal Suprem va haver d'anul·lar-los la condemna.\nLa vinculació de Knörr a la política catalana va arribar el 2019 amb la incorporació a la llista de l'expresident Carles Puigdemont a les eleccions europees, on va ocupar el cinquè lloc. Pocs mesos després va ser nomenat com a delegat de la Generalitat a Madrid durant la presidència de Quim Torra.\nLaura Vilagrà Gorka Knörr Govern


“Jo tenia un look macarrilla, però ell era un heavy de llibre: cabells llargs, barba, ungles pintades, vestit de negre…”, rememora el polític\n651x366 Gabriel Rufián disfruta molt més tenint amics que pensen diferent d’ell. / ACN Gabriel Rufián disfruta molt més tenint amics que pensen diferent d’ell. / ACN\nQuan anava a l’institut, Gabriel Rufián va fer un molt bon amic. “A la classe eren tot noies i quatre nois, i ell era el meu company de pupitre”, recorda. “Jo tenia un look macarrilla, però ell era un heavy de llibre: cabells llargs, barba, ungles pintades, vestit de negre…” Estudiaven el batxillerat humanístic, i a tots dos els agradava la música i escriure. Es van entendre de seguida. De fet, rememora Rufián, eren tan i tan amics que fins i tot va córrer el rumor que estaven enrotllats. “Sempre ens saludàvem amb dos petons, i suposo que, fa vint anys, a algunes persones els xocava. No hauria tingut cap problema si fos veritat, però dona la casualitat que tots dos som heterosexuals. Així que nosaltres rèiem del tema i en fèiem conya. De tant en tant apareixíem al pati de l’escola agafats de la mà només per fotre”, diu el diputat.\nJustament, el que a Rufián li agradava més del seu amic era que era “una persona molt oberta i molt sensible”. “Jo potser anava amb el xip de los hombres no lloran, i ell ens va ensenyar una mica a tots que es podia llegir poesia i que podies parlar dels teus sentiments obertament i que no passava res”, explica.\nQuan tots dos van començar a treballar del que havien estudiat, Rufián i el seu amic (a qui prefereix mantenir en l’anonimat) es van separar durant un temps. Fins que, fa uns anys, es van retrobar. “Jo sabia que s’havia fet càmera però no sabia on, i de sobte me’l vaig trobar en un acte. Ara ens trobem sovint, i de vegades la gent flipa perquè si estic en una entrevista o en un míting i el veig, ho aturo tot i vaig a abraçar-lo. Un polític abraçant un càmera… és estrany”, assegura.\nRufián afirma que trobar temps per als amics no sempre és fàcil, però té molt clar que continuar mantenint gent “de quan no eres qui ets és la millor manera de no perdre el cap”. “Quan surts a la tele la gent et tracta o bé com si fossis Justin Bieber o bé com si fossis Cruella de Vil. Les persones que et coneixen de tota la vida, en canvi, et donen una visió molt diferent, et recorden coses, et fan sentir com eres, com si el temps no hagués passat… I això, mentalment és molt sa”.\nPer a Rufián, una bona amistat és aquella amb qui “pots estar còmode en qualsevol situació” i que, passi el que passi, “saps que no et jutjarà”. “Encara que xoqui, jo sempre he disfrutat molt més tenint amics que pensen diferent de mi. Em costaria fer-me amic d’algú que negui la violència masclista, però tinc amics que voten el PP, i això és molt sa perquè et dona una visió més diversa de la vida, et treu de la bombolla”. Amb gent diferent de tu, conclou Rufián, “la vida sempre és molt més rica”.


Lluís Bosch: “Al món de la literatura en català falta crítica” - Ajuntament de Tiana\nLluís Bosch: “Al món de la literatura en català falta crítica”\nHo diu el guanyador del Premi Agustí Vehí del 2015\nL'escriptor barceloní Lluís Bosch, guanyador del Premi Agustí Vehí de l’any passat, assegura que actualment “es publica massa” en aquesta llengua sense atendre a uns mínims requisits de qualitat. Un fenomen que, al mateix temps, provoca que la vida d’una novel·la sigui molt més efímera.\nEl Premi Agustí Vehí és un dels punts forts del Tiana Negra i, enguany, s’han presentat encara més novel·les que l’any passat per fer-se amb aquest guardó. Un total de 28. Tot i així, qui s’ha alçat finalment amb el premi ha estat Silvestre Villaplana, amb el llibre Els ossos soterrats. Però que se n’ha fet del guanyador de l’any passat, Lluís Bosch, i de la seva novel·la Besòs Mar?\nSegons el mateix autor, la novel·la encara va funcionant, però de manera discreta. Un tipus de vida que, d’acord amb en Bosch, avui en dia és habitual amb els llibres en català. Una vida “d’anar fent”, sense destacar, però mantenint-se present en un món on es publiquen una quantitat massiva de títols cada any.\nDe fet, en quant al volum de publicació, Lluís Bosch considera que, actualment, “es publica massa” en llengua catalana i que, a més, “hi ha molta benevolència a l’hora de publicar”, perquè és un idioma en constant perill. Per això, segons ell, “l’acte polític” d’escriure en català passa en alguns casos per sobre de la qualitat literària.\nTot i així, Lluís Bosch segueix sent un apassionat de la literatura i assegura que el guardó que va rebre a Tiana li va permetre tenir una repercussió als mitjans que, d’altra manera, no hauria tingut.\nA més, destaca que ell va acabar involucrant-se en el gènere negre com un “repte”, però ara sembla que li ha agradat i, de fet, la novel·la que està preparant per aquest 2016 girarà precisament al voltant d’aquesta temàtica.\nBosch bromeja amb que aquestes novel·les li podrien obrir les portes del Tiana Negra en un futur proper. De moment, estarà present en la quarta edició del festival amb la presentació del llibre Besòs Mar i com a part del jurat que ha escollit al guanyador del Premi Agustí Vehí.\nEscolta a l'enllaç adjunt l'entrevista amb Lluís Bosch.


29/09/2020 ( Inscripcions obertes ).\nVIII edició: del 29 de setembre al 29 d'octubre del 2020\n- Col·legiats dels COF: 50.00 €\n- No col·legiats: 70.00 €\n- Pre-col·legiats: 50.00 €\ndel 13/07/2020 al 29/09/2020\nEls éssers humans dediquem un terç de la nostra vida a dormir. El son és una part integral de la vida quotidiana, una necessitat fisiològica que permet restablir les funcions físiques i psicològiques essencials per aconseguir un rendiment diari ple.\nEls trastorns del son i en particular l'insomni són motius de consulta freqüent. Més de 30% dels pacients d'atenció primària es queixen d'insomni i si se'ls pregunta per les hores que dormen, el 20% ho esmenten per iniciativa pròpia i el 5% va al metge amb l'objectiu principal de rebre tractament per aquest problema.\nEl fenomen ha estat relacionat amb un increment de la morbiditat i la mortalitat en general i amb un consum més gran de recursos sanitaris. Fa disminuir la qualitat de vida de la persona que el viu i interfereix en la vida laboral, social i familiar.\nLa farmàcia pot jugar un paper important en el consell i la recomanació de mesures específiques tant per prevenir com per instaurar tractaments que puguin contribuir a millorar la qualitat del son de la població.\nEl curs proporciona els coneixements per fer una atenció farmacèutica correcta que ajudi a prevenir trastorns del son i a millorar la qualitat de vida d'aquells pacients que tenen insomni. Específicament , el curs proporciona les claus perquè des de la farmàcia puguem:\n• Aplicar les guies d'actuació per fer una gestió del pacient de forma correcta.\n• Recomanar les mesures higièniques i dietètiques per tractar i prevenir l'insomni.\n• Dispensar els tractaments d'indicació farmacèutica i aportar informació personalitzada aquesta medicació.\n• Promoure l'ús racional dels medicaments i evitar l'automedicació o l'ús inadequat d'un medicament no indicat.\nCurs estructurat en casos pràctics freqüents a la farmàcia com a eix d'aprenentatge.\nDissenyat perquè es pugui seguir de forma àgil, atractiva i pedagògica, amb un enfocament totalment pràctic i basat en un aprenentatge col·laborador amb debats, fòrums i tutories\nA més del contingut multimèdia i el test final d'avaluació necessari per superar el curs, els participants tindran a disposició:\n• PDF per descarregar\n• Tutor proactiu a les consultes dels alumnes\n• Atenció i seguiment personalitzat de l'alumne\nMòdul 1. Clínica\n• Definició i epidemiologia\n• Fisipatologia i etiopatogènia\n• Avaluació diagnòstica\nMòdul 2. Actuació farmacèutica\n• Signes i símptomes d'alarma. Criteris de derivació\n• Protocol d'intervenció farmacèutica\nMòdul 3. Tractament\n• Tractament no farmacològic\n• Tractament d'indicació en fitoteràpia\n• Altres tractaments d'indicació\n• Tractaments de prescripció. Actuació farmacèutica en la primera dispensació\nMòdul 4. Situacions especials\n• Síndrome de les cames inquietes\n• Hiperplàsia prostàtica.\nMòdul 5. Gestió de la categoria\nNavarro, Concepción, investigadora Universitat de Granada i presidenta d’Infito


ocellscat: Anellament a Aguiro, la Vall Fosca\nAnellament a Aguiro, la Vall Fosca\nEn aquest anellament hi vam estar 3 dies, el 19, 20 i 21 d' agost de 2011. L'anellador va ser Pere Josa però també hi va participar més gent a la que li interessa el tema.\nL'anellament va ser en camps de dall a 1500m d'altitud. També hi havia molts rosers i ja començava a haver-hi arbres caducifolis. Les xarxes quedaven obertes durant la nit.\nAl primer dia, ja vam començar amb escorxadors, una bosqueta vulgar, mastegatatxes, una tallareta comuna, pit-roigs, tords comuns, un bitxac, tallarols grossos, rossinyols, tallarols de casquet, piules dels arbres i una verderola. Una de les coses que ens vam fixar, va ser que al mig dia, quan feia més calor només ens queien escorxadors, això significa que són uns ocells molt adaptats a la calor i que la suporten molt bé.\nAl segon dia, vam començar amb una gran sorpresa que a tots ens va fer molta il·lusió. Un enganyapastors!! Va ser impressionant sobretot la boca, perquè té un bec molt petit, però la boca molt grossa.\nMés endavant van caure, mosquiters comuns, mallerengues carboneres, un papamosques gris, pit-roigs, rossinyols i una altra gran sorpresa, una tallarol emmascarat!!(No l'havíem vist mai)\nAl mig dia va caure un escorxador i cap a la tarda van anar caient piules dels arbres, mastegatatxes, merles, tallarols de casquet i un boscaler pintat gros.\nAl tercer i últim dia, vam tancar xarxes al migdia. Durant el matí van caure cotxes cua-roges, mastegatatxes, merles, pit-roigs, una tallareta comuna, tallarol de casquet, piules dels arbres, rossinyols mosquiters de passa i ens vam acomiadar amb un boscaler pintat gros i un pica-soques blau!!\nPublicat per Jazel i Bernat a 0:56\nEn aquest lloc web ens agradaria compartir les nostres experiències ornitològiques i els nostres interessos amb tots vosaltres.\nJazel i Bernat\nViatge a Suècia i Noruega\nFotografies de l'anellament a Aguiro, la Vall Fosca\nLa muntanya de Roda de Berà\nFotografies de l'anellament a l'Illa de Bítem\nAnellament a l'Illa de Bítem


Moncofa inaugurarà el pàrquing d'autocaravanes el pròxim 25 de març\nEs troba a escassos 500 metres del mar i a 5 minuts del poble\nL'Ajuntament espera atraure nous turistes tot l'any\nL'àrea d'autocaravanes que l'Ajuntament de Moncofa ha habilitat en la localitat ja es troba finalitzada. La inauguració tindrà lloc el pròxim dia 25 de març en un acte en el qual s'espera que acudisquen representants de l'Ajuntament i s'espera que nombrosos autocaravanistes.\nLa zona ubicada a escassos 500 metres del mar i al costat d'una zona verda, en què s'han col·locat taules i jocs infantils, està sent molt ben rebuda pels autocaravanistes i, de fet, encara que no s'haja inaugurat oficialment ja hi ha vehicles tots els dies.\nL'espai habilitat per a pàrquing compta amb espai per a 30 vehicles, a més a més de xarxa d'aigua, enllumenat públic i, en breu, es col·locarà un panell indicatiu dels principals punts d'interés de la localitat, tant turístics com comercials.\nL'Ajuntament de Moncofa espera amb esta mesura atraure nous turistes durant tot l'any, i que estos puguen visitar i realitzar les compres en la localitat.


La revolució tecmed: la indústria europea de tecnologia mèdica - Informe Biocat 2015\nLa majoria de persones fem servir cada dia algun dispositiu mèdic. Des de màquines d’IRM (imatge per ressonància magnètica) d’alta tecnologia i robots quirúrgics fins a lents de contacte o preservatius, actualment hi ha més de 500.000 productes d’aquest tipus disponibles, segons l’Associació d’Indústria Europea Eucomed.\nSegons MedTech Europe, a Europa al voltant d’un 7,5% del total de despesa sanitària correspon a tecnologies mèdiques. El segment més gran dins del sector el 2013 va ser la diagnosi in vitro, amb un total de vendes mundials de 47.400 milions de dòlars, seguida de la cardiologia (39.900 milions), el diagnòstic per la imatge (35.500 milions) i l’ortopèdia (33.800 milions), segons el portal d’estadística Statista.\nEl sector de les tecnologies mèdiques és una de les indústries més innovadores. Eucomed afirma que els productes de la indústria solen tenir un cicle vital de 18 a 24 mesos abans de ser substituïts per dispositius més avançats. Habitualment, les tecnologies mèdiques se situen al capdavant de la llista de camps tecnològics amb més sol·licituds de patents. Segons l’Oficina Europea de Patents, el 2014 es van registrar més sol·licituds de patents en el camp de la tecnologia mèdica (11.124) que en qualsevol altre tipus de tecnologia, inclosa la comunicació digital (10.018), la biotecnologia (5.905) i la indústria farmacèutica (5.270).\nMolts gegants d’aquesta indústria, com ara Johnson & Johnson o Baxter, tenen seu als Estats Units, però alguns d’ells podrien tenir interès a traslladar-se a Europa per aprofitar uns impostos considerablement més baixos: Medtronic, per exemple, ja s’ha mudat a Irlanda.\nA tot Europa, hi ha aproximadament 25.000 empreses de tecnologies mèdiques que donen feina a més de 575.000 persones. Als Estats Units, unes 520.000 persones treballen per a 6.500 empreses de dispositius mèdics. Això demostra que l’estructura de la indústria és diferent entre tots dos continents. La indústria europea es veu dominada per petites i mitjanes empreses (pimes). El 2014, només cinc de les vint empreses de dispositius mèdics amb més facturació estaven situades a Europa (Siemens AG, Fresenius, Koninklijke Philips, Novartis, Essilor). Molts d’aquests “champions” de les tecnologies mèdiques a Europa són part de grans conglomerats industrials, com ara Siemens o Philips, o d’empreses farmacèutiques com Novartis i Roche. Tot i que a Europa hi ha companyies globals clau, gairebé un 95% es poden considerar pimes.\nEl sector de les tecnologies mèdiques és una de les indústries més innovadores. El 2014 es van registrar més sol·licituds de patents en el camp de la tecnologia mèdica que en qualsevol altre sector\nLa indústria i els mercats europeus de tecnologies mèdiques\nAmb aproximadament un 40% de la despesa mundial en dispositius mèdics, els Estats Units són el mercat únic més gran del sector. Europa se situa en segona posició amb un 30% de la despesa mundial, uns 100.000 milions d’euros l’any. Però països emergents com ara la Xina o el Brasil estan creixent ràpidament, amb classes mitjanes en augment que demanen una atenció sanitària millor. Mentre que els mercats occidentals ja són prou madurs avui dia, en un futur el creixement de les empreses de dispositius mèdics provindrà majoritàriament de països emergents.\nEl mercat únic més gran a Europa és Alemanya, amb un volum de vendes de 26.800 milions de dòlars l’any, segons la companyia d’estudis de mercat Business Monitor International (BMI). Malgrat el fet que molts hospitals tenen dèficits, la demanda d’equips mèdics és estable a Alemanya.\nEl segon mercat europeu més gran és França, amb unes vendes de 15.000 milions de dòlars. En els últims anys, el govern francès ha implementat una sèrie de mesures per reduir costos, com ara endurir els requisits de reemborsament de dispositius mèdics. L’anomenat programa PHARE (en francès Performance Hospitalière pour des Achats Responsables) pretén estalviar 120 milions d’euros anuals als hospitals francesos en costos d’adquisició de productes d’un sol ús i 36 milions en dispositius d’imatge mèdica. Els hospitals busquen reduir la despesa agrupant els processos de compra en grans centrals de compra.\nEl 2014, el mercat de dispositius mèdics britànic tenia un valor d’11.300 milions de dòlars. Tot i que s’espera que el Servei Nacional de Salut (NHS), amb un 80% de la despesa en tecnologia mèdica del país, tingui un dèficit de finançament de 30.000 milions de lliures l’any 2020, BMI pronostica un creixement anual del 6,8% fins al 2018.\nValorada en 9.400 milions de dòlars, el mercat de dispositius mèdics italià és el quart més gran d’Europa. Amb un dèficit nacional immens, el 2014 el govern italià va controlar la despesa pública de dispositius mèdics. Com que un 70% del mercat de tecnologies mèdiques depèn de la despesa pública, els experts esperen un creixement lent del sector al llarg dels propers anys. A més, actualment, les empreses compten amb retards en els pagaments d’institucions públiques.\nUn panorama similar es presenta en el cas d’Espanya, el cinquè mercat europeu més gran, valorat en uns 5.000 milions de dòlars. Com en el cas italià, el Sistema Nacional de Salut espanyol també ha hagut de reduir la despesa considerablement.\nBMI assumeix que la majoria de mercats europeus tornaran a créixer a partir del 2015, a excepció d’alguns estats del sud, com ara Itàlia i Espanya, que s’han vist més afectats per la crisi econòmica actual. La companyia d’estudis de mercat espera que els mercats europeus occidentals presentin una taxa de creixement anual compost (TCAC) del 3,7% entre el 2014 i el 2019. Ja que s’espera que el TCAC mundial se situï al voltant del 6,6%, la rellevància de la regió per a la indústria de la tecnologia mèdica es veurà relativament afectada.\nEls Estats Units són el mercat únic més gran del sector. Europa se situa en segona posició, amb uns 100.000 milions d’euros l’any\nClústers europeus de tecnologia mèdica\nTot i que trobem empreses de tecnologia mèdica per tot Europa, han aparegut una sèrie de clústers industrials regionals. Aquestes regions compten amb una concentració força alta d’empreses de dispositius mèdics, proveïdors de components, clíniques i serveis d’investigació enfocats a la recerca mèdica. Les empreses d’aquests clústers es beneficien no només de les oportunitats de la recerca col·lectiva i de la proximitat dels experts en diversos àmbits mèdics, sinó també de la col·laboració en aspectes com el lobby i la compra de components.\nAl centre d’aquests clústers mèdics sovint hi trobem empreses mundials de dispositius mèdics o universitats de fama mundial que atrauen talent, capital i indústries de proveïdors. Per exemple, l’àrea entre les ciutats alemanyes de Nuremberg i Erlangen va ser el bressol de la unitat sanitària de Siemens. Avui dia, la zona compta amb 180 empreses de tecnologia amb més de 16.000 empleats. A més, 40 hospitals hi atenen més de 500.000 pacients l’any i 20 instituts de recerca hi ofereixen un munt d’oportunitats per a la col·laboració en investigació.\nUn dels clústers més grans d’Europa es troba a la petita ciutat de Tuttlingen, al sud-est d’Alemanya. Amb més de 400 empreses de tecnologia mèdica que compten amb més de 13.000 empleats, la regió afirma ser el “centre mundial de la tecnologia mèdica”. Amb el fabricant d’instruments quirúrgics Aesculap i la productora d’endoscòpies Karl Storz com actors més importants, més d’un 90% d’empreses del clúster són pimes.\nDesprés que Irlanda comencés a atraure empreses estrangeres a la dècada de 1970 a base d’impostos de societat baixos i incentius a la investigació, moltes grans empreses nord-americanes es van traslladar a l’àrea de Galway. Després d’això, es va establir ràpidament una indústria de tecnologia mèdica autòctona, i amb ella un panorama d’investigació molt innovador.\nLa BioRegió de Catalunya, a l’estat espanyol, també s’està convertint cada cop més en un dels llocs top per a la innovació en tecnologies mèdiques, amb més de 730 empreses de ciències de la vida. D’aquestes, més de 200 treballen en l’àmbit de les tecnologies mèdiques i comptem amb més de 11.200 treballadors. La indústria es beneficia de la cooperació amb 41 centres de recerca, 15 hospitals universitaris, 13 parcs científics i tecnològics i 11 universitats que imparteixen estudis en ciències de la vida i de la salut. L’alta concentració d’organismes d’investigació en ciències de la vida ha facilitat l’aparició de numbroses start-ups de tecmed.\nLes 360 empreses de tecnologia mèdica que hi ha a l’àrea de Zuric, a Suïssa, poden recórrer a les capacitats excepcionals d’investigació de les universitats de la ciutat, com ara l’Escola Federal Politècnica de Zuric (ETH Zürich) i la Universitat de Zuric (UZH).\nTambé trobem altres clústers mèdics molt importants a l’àrea entre Estocolm i Uppsala, a Suècia, amb 611 empreses (incloses companyies farmacèutiques i biotecnològiques) i 20.852 empleats, i a Alsace Biovalley, a França, amb més de 150 empreses de tecnologia mèdica.\nEn un futur, l’anomenat “triangle daurat” entre Londres, Cambridge i Oxford, amb institucions acadèmiques de primera categoria, es convertirà probablement en un altre hub de tecnologia sanitària. Londres ha encetat diverses iniciatives per reunir investigadors mèdics, hospitals, empreses de tecnologia mèdica i biològica, l’NHS i empreses de capital risc.\nCatalunya, amb més de 200 empreses de tecmed, s’està convertint en un dels llocs més capdavanters a Europa per a la innovació en tecnologies mèdiques\nLa indústria de tecnologia mèdica passa per un període de canvi fonamental. D’una banda, els canvis demogràfics arreu del món i les malalties cròniques tenen una prevalença cada cop més alta que accentua la demanda de dispositius mèdics de qualitat, equips de diagnòstic per la imatge i solucions innovadores d’eHealth. De l’altra, els ajustats pressupostos públics i les mesures d’austeritat frenen cada cop més la despesa sanitària, especialment al sud d’Europa.\nEn conseqüència, els hospitals sovint es mostren reticents a invertir en equips mèdics de preu elevat o separen les seves compres per grups amb l’objectiu d’abaratir els preus. Les assegurances mèdiques necessiten cada cop més que les empreses de tecnologia mèdica demostrin que els nous tractaments no només són eficaços medicinalment, sinó que també ajuden a reduir costos del sistema, per tal d’acceptar finançar-los.\nSegons un informe de l’assessoria Analysis Group, els preus dels dispositius mèdics implantables s’han reduït entre un 17% i un 34% del 2007 al 2011, en funció de la categoria.\nLes empreses del sector intenten adaptar-se a les noves condicions introduint tecnologies que permeten reduir despeses, com ara solucions de salut mòbil, i nous models de negoci. Per exemple, algunes empreses han començat a oferir serveis de cost per tramitació, en lloc de simplement vendre dispositius. El gegant nord-americà Medtronic, per exemple, dirigeix laboratoris sencers de cateterització per hospitals.\nLes empreses del sector intenten adaptar-se a les noves condicions introduint tecnologies que permeten reduir despeses, com ara solucions de salut mòbil, i nous models de negoci\nConsolidació i M&A (fusions i adquisicions)\nL’entorn del mercat canvia ràpidament i això explica en part l’onada de fusions i adquisicions a la indústria de tecnologies mèdiques. El 2014, el sector es va veure sacsejat per la fusió de 42.000 milions de dòlars de Medtronic i Covidien, dos dels pesos pesants de la indústria. Una de les motivacions del pacte va ser probablement estalviar impostos i poder traslladar la seu de l’empresa des dels Estats Units fins a Irlanda. La dimensió importa cada cop més dins del sector. Les empreses busquen créixer per contrarestar l’enorme poder de negociació dels grups de compra i per aconseguir efectes sinèrgics. Després de l’adquisició de Biomet per 13.000 milions de dòlars, l’empresa d’ortopèdia Zimmer va afirmar que espera obtenir-ne unes sinergies anuals de 270.000 milions de dòlars.\nD’altra banda, les pressions per l’augment dels preus obliguen les companyies a concentrar-se en l’estratègia empresarial i vendre unitats perifèriques. Per exemple, el gegant farmacèutic alemany Bayer va vendre el seu negoci per a la diabetis per 1.000 milions d’euros a Panasonic Healthcare el 2015, i la seva divisió de dispositius d’angiopatia a Boston Scientific per 300.000 milions d’euros.\nUn altre eix impulsor de les fusions i adquisicions és l’accés a les tecnologies emergents. L’empresa suïssa Roche, per exemple, ha invertit de forma contundent durant els darrers anys per aconseguir empreses de diagnòstic molecular, ja que són rellevants per a les seves branques farmacèutica i de tecnologies mèdiques. Covidien va adquirir l’empresa israeliana Given el 2013, creadora d’una càpsula endoscòpica mínimament invasiva.\nEl canvi constant dels mercats, l’estalvi de costos, la pressió dels grups de compra, l’augment de preus i l’accés a noves tecnologies expliquen la recent onada de fusions i adquisicions\nUna altra raó per l’actual onada de M&A és l’entrada de les empreses de béns de consum i de tecnologies de la informació al mercat dels dispositius mèdics. La ubiqüitat de la tecnologia mòbil i el desig dels pacients de tenir un paper més actiu en la gestió de la seva pròpia salut podrien indicar que la indústria de la tecnologia mèdica està preparada per a una disrupció digital.\nGoogle va ser notícia amb alguns dels seus projectes més ambiciosos, com ara les lents de contacte intel·ligents per a diabètics o les píndoles per empassar que detecten diverses malalties en les primeres fases. Apple va llançar l’aplicació Healthkit per millorar la comunicació entre doctor i pacient i facilitar els assajos clínics.\nEl gegant tecnològic IBM ha començat a trobar aplicacions mèdiques per al seu sistema informàtic de big data, Watson. Aquest ordinador es va fer famós per haver guanyat participants humans al concurs televisiu Jeopardy, demostrant l’habilitat per entendre el llenguatge natural. En diversos projectes, IBM va posar a prova l’habilitat de Watson per fer servir els poders computacionals per ajudar els metges a prendre decisions de diagnòstic i de tractament. IBM ha establert una nova unitat de negoci per comercialitzar Watson al mercat sanitari i ha accedit a cooperar amb algunes de les empreses de tecnologia mèdica clàssiques com Medtronic i J&J. L’agost del 2015, IBM va anunciar que havia comprat el proveïdor de sistemes d’imatge mèdics Merge Healthcare per 1.000 milions de dòlars amb l’objectiu de fer servir les habilitats cognitives del Watson per interpretar imatges mèdiques.\nPer assolir l’objectiu de convertir-se en un dels fabricants d’equips mèdics líders al món abans del 2020, el grup coreà d’electrònica Samsung ha adquirit diverses empreses de tecnologies mèdiques des del 2010, inclosa l’empresa d’imatge mèdica de Boston NeuroLogica i el fabricant de dispositius d’ultrasò Medison. A més, Samsung ha obert un fons d’inversió de 50 milions de dòlars per invertir en empreses emergents innovadores que desenvolupin sensors i programari per a solucions mèdiques mòbils. El juny de 2015, l’empresa va anunciar que cooperaria amb Medtronic per desenvolupar aplicacions mòbils per a diabètics.\nMalgrat que l’activitat dels nouvinguts resulta pertorbadora per a moltes de les empreses de tecnologies mèdiques clàssiques, és poc probable que els gegants en tecnologia de la informació desbanquin els seus competidors d’un dia per l’altre. Comporta molts anys d’experiència introduir nous productes al mercat en un sector tan regulat com les tecnologies mèdiques. Així doncs, és més probable que les empreses de tecnologies de la informació busquin cooperar amb companyies tecmed més experimentades per comercialitzar les seves idees. Google, per exemple, va anunciar el 2014 que s’havia unit a la suïssa Novartis per desenvolupar les lents de contacte intel·ligents, per mostrar maduresa al mercat.\nCanvis en el panorama regulador\nCom que el benestar i, de vegades, les vides dels pacients depenen del bon funcionament dels dispositius mèdics, un dispositiu nou ha de passar per processos reguladors exigents abans d’entrar al mercat. Mentre que als Estats Units hi ha una sola institució reguladora, la FDA, encarregada d’aprovar i controlar els dispositius mèdics, a Europa aquesta tasca correspon a diversos organismes notificats. Aquestes entitats són institucions independents acreditades per les autoritats nacionals dels estats membres de la Unió Europea. Avaluen la documentació tècnica i els sistemes de qualitat de les produccions i comproven si els dispositius funcionen correctament.\nEl 2011, després que el fabricant d’implants de mama francès PIP fes servir silicona barata en comptes de materials sanitaris i afectés milers de pacients, el sistema va entrar en pànic i es va posar sobre la taula la necessitat d’una regulació més estricta. Les institucions de la Unió Europea i els estats membres treballen actualment en una nova legislació que revisarà les directives europees dels dispositius mèdics. L’objectiu principal és millorar la qualitat de la feina dels organismes notificats i la seguretat dels dispositius mèdics. Entre aquestes mesures trobem un control més estricte d’aquests organismes i el concepte “d’organismes notificats especials” (en anglès SNB, Special Notified Bodies) per algunes categories de dispositius. Els fabricants de tecnologies mèdiques temen que unes mesures reguladores més exigents comportin un augment de costos per comercialitzar nous productes i frenin la innovació. Un dels nous requeriments que ja ha pogut notar la indústria són les auditories sense previ avís. Els organismes autoritzats estan obligats a dur a terme auditories imprevistes als llocs de fabricació de productors, subcontractistes importants o proveïdors de components.\nEls fabricants de tecnologies mèdiques temen que unes mesures reguladores més exigents comportin un augment de costos per comercialitzar nous productes i frenin la innovació\nTecnologies emergents i futures\nGairebé cap indústria implementa innovacions en el procés de fabricació i producció tan ràpidament com la indústria de les tecnologies mèdiques. Per exemple, les empreses tecmed es troben entre les pioneres a l’hora de descobrir aplicacions de tecnologia d’impressió 3D. A causa de la necessitat d’adaptar molts dels productes mèdics a pacients individuals, la impressió 3D ja s’ha convertit en el procés estàndard en la fabricació d’alguns dispositius, com ara audiòfons o implants dentals. S’espera que els recanvis de maluc i de genoll impresos en 3D siguin la tendència general en un període de dos a cinc anys.\nUna de les tendències més importants en salut és la medicina personalitzada, mitjançant la qual els metges poden adaptar els tractaments per cada pacient. En aquest context, els sistemes de diagnòstic molecular tenen cada cop més importància, ja que analitzen el genoma i el proteoma del pacient per trobar marcadors biològics que apuntin a certes malalties i predir la reacció de la persona a cada tractament.\nCom ja hem dit, la digitalització de la sanitat avança. Els pacients fan servir telèfons i dispositius mòbils per controlar la seva salut. Aplicacions de big data, com ara l’ordinador Watson d’IBM, serviran per ajudar a prendre decisions de diagnòstic i de tractament i a predir l’esclat de pandèmies analitzant patrons de les malalties. Actualment, ja existeixen sistemes robòtics, com ara el dispositiu Da Vinci d’Intuitive Surgical, que ajuden alguns doctors a l’hora d’operar.\nAls laboratoris de recerca, els científics treballen en tecnologies encara més futuristes. En uns anys, els dispositius nanomètrics viatjaran a través dels vasos sanguinis a la recerca de marcadors biològics de malalties, proporcionant medicaments i atacant cèl·lules cancerígenes. Els investigadors també treballen en tecnologies que puguin interpretar corrents elèctrics al cervell. Aquest tipus d’interfícies podrien ajudar algun dia pacients quadriplègics a controlar exosquelets motoritzats.\nEls científics també intenten portar la impressió 3D un pas més enllà. Repliquen teixit humà amb l’ajuda d’impressores 3D. El 2013, investigadors de la Universitat de Hangzhou, a la Xina, van afirmar que havien fabricat un ronyó artificial. Actualment, el repte més important de la “bioimpressió” és proveir de sang les estructures impreses perquè puguin sobreviure. Tot i que potser encara som a dècades de veure empreses que puguin imprimir òrgans totalment funcionals, en un futur pròxim la tecnologia podria fabricar teixit per a assajos clínics.\nEls pagadors públics i les assegurances mèdiques demanaran que els nous dispositius mèdics no només millorin el tractament, sinó que també ajudin a estalviar costos\nLa indústria dels dispositius mèdics s’enfronta a reptes en diverses àrees. Els canvis reguladors són imminents, entren nous competidors al mercat i els pressupostos de sanitat públics disminueixen constantment. No obstant això, la perspectiva de la indústria promet. L’envelliment demogràfic i una classe mitjana que creix a escala mundial indiquen que la demanda de tecnologia mèdica no pararà d’augmentar en el futur.\nLes empreses de dispositius mèdics hauran d’utilitzar noves tecnologies per poder-se adaptar als canvis, ja que els pagadors públics i les assegurances mèdiques demanaran que els nous dispositius mèdics no només millorin el tractament, sinó que també ajudin a estalviar costos.\n* Thomas Klein, periodista independent establert a Alemanya, escriu sobre la indústria de tecnologia mèdica i ha estat el director editorial de l’European Medical Device Technology (EMDT) fins al 2015. Anteriorment, va treballar com a editor i com a cap de projecte al FAZ-Institut, una filial del grup editorial del Frankfurter Allgemeine Zeitung (FAZ), on escrivia sobre diversos temes econòmics, però sobretot se centrava en la gestió de la innovació i en el sector de les TIC. Va estudiar Ciències Polítiques, Sociologia i Història a la Universitat de Tréveris.


Creativitat i innovació, claus de la nova educació | AMPA IPSE BLOC ... un espai per a la comunicació i per a la participació.\n05/05/2013 — ampaipse\nDeu experts en educació reclamen un canvi radical de paradigma a les escoles.\nDossier especial del diari ARA “La nova revolució educativa“.\nARA – La nova revolució educativa (pdf)\nEnllaç d’interès: La nova revolució educativa. Els gurus de l’educació reclamen un canvi radical de paradigma a les escoles. Isaac Salvatierra.\nKeneth Robinson“Creativitat i alfabetització són igual d’importants”\nL’especialista anglès Ken Robinson defensa que la “creativitat és avui tan important com l’alfabetització” i que s’hi hauria de donar “el mateix tractament”. Considera que és una habilitat essencial per treballar en la nova economia i en un món globalitzat. Per això aposta per potenciar el que ell en diu el “pensament divergent”, i que defineix com “l’habilitat de veure moltes possibles respostes a una mateixa pregunta”. Es tracta d’una habilitat que tots els nens tenen en néixer però que van perdent a mesura que creixen, “no perquè es facin grans sinó perquè són educats en un model que et diu que només hi ha una resposta correcta a la pregunta, la que diu el llibre o el mestre”. Així, Robinson denuncia que l’escola està matant la creativitat.\nSegons l’expert, el sistema educatiu actual va ser dissenyat i concebut per a l’economia industrial, i va generar un model que considerava la intel·ligència com la suma del “raonament deductiu” i el “coneixement dels clàssics”, és a dir, l’habilitat acadèmica. “Això ha portat caos a la vida de molta gent”, condemnada a creure que no és intel·ligent.\nL’habilitat acadèmica: el passat\n“No ens podem permetre seguir per aquest camí”, diu Robinson, i al·lega que en els pròxims 30 anys es graduarà més gent que en tota la història de la humanitat. La irrupció de les tecnologies al mercat de treball i l’explosió demogràfica han transformat l’ambient en què aquests joves hauran de sortir-se’n. “Un títol acadèmic ja no et garanteix una feina”, alerta. I defensa un canvi radical en l’educació pública que fomenti la creativitat i la col·laboració en grup, d’on sorgeixen les millors idees.\nA les escoles, reclama abandonar “l’actual disseny, fet a imatge de la industrialització”, que les equipara a “fàbriques, amb timbres, edificis separats, especialitzats per temes i nens per grups d’edat”. És urgent canviar aquestes estructures, diu, per fer aflorar el talent de cada nen i la seva creativitat.\nRichard Gerver “Educar els nens perquè mai necessitin un cap”\nL’exassessor de política educativa al govern britànic de Tony Blair, Richard Gerver, proposa una educació “no per al segle XXI, sinó ja per al XXII”. La seva experiència com a director d’escola, que li va valer un premi l’any 2005 per haver convertit un centre a punt de tancar en un dels més innovadors del món, el revesteix encara de més autoritat a l’hora de parlar d’educació. Segons Gerver, els nens neixen “lliurepensadors i amb ganes d’aprendre”, però de seguida que entren a l’escola “els ensenyen que l’únic aprenentatge important és el que els explicaran allà”, en el qual es basaran per avaluar-los. Això servia per al sistema taylorista d’organització de la feina, diu, en què tothom feia una mateixa feina de la mateixa manera durant tota la vida, però avui ja no serveix.\nPer educar en l’economia del futur, Gerver aposta per mirar què busquen empreses com Google, Apple o Facebook, i això són, diu, “persones que mai no necessitin un cap”, que puguin actuar i prendre decisions per elles mateixes sense que un director de departament els digui què han de fer. L’educació, doncs, hauria de formar nens autosuficients i emprenedors. De fet, per Gerver, l’educació del segle XXI “hauria d’encoratjar els nens a trencar les normes constantment i desafiar les convencions”.\nPer poder fer efectiva aquesta nova educació, Gerver opina que “cal atreure a la professió docent els perfils més emprenedors i creatius, fent l’ensenyament atractiu als lliurepensadors”. El mestre necessita, diu, capacitat d’innovació, col·laboració i també “un alt grau de comprensió emocional i empatia”. Per saber motivar els seus alumnes, a més, l’expert aposta perquè els currículums de la carrera docent incloguin “una part d’actuació i interpretació” perquè les habilitats comunicatives són fonamentals.\nHoward Gardner “L’escola ha d’ensenyar a aprendre”\nNo tots els alumnes són iguals i, per tant, no tots aprenen igual ni destaquen en els mateixos àmbits. El psicòleg nord-americà Howard Gardner és el pare de la teoria de les intel·ligències múltiples. Defensa que no hi una intel·ligència única i mesurable -a través de tests, per exemple-, sinó que n’hi ha, com a mínim, vuit: lingüística, logicomatemàtica, cineticocorporal (o física), musical, naturalista (o científica), interpersonal (capacitat d’empatitzar amb els altres), intrapersonal (capacitat de comprendre’s a un mateix) i espacial (alguns la consideren una subcategoria, a cavall entre la logicomatemàtica i la física). I cap d’aquestes àrees no és superior a les altres, de manera que la intel·ligència no és, segons Gardner, una habilitat com qualsevol altra que cadascú té en més o menys quantitat. I, per tant, s’ha d’ajudar l’alumnat a utilitzar al màxim les vuit capacitats.\nCreu, en aquest sentit, que la funció principal de l’escola és “ensenyar a aprendre”, i no focalitzar l’atenció de manera especial en les intel·ligències lingüística i matemàtica, sinó donar eines per desenvolupar aquestes intel·ligències que cada persona tindrà més o menys desenvolupades. La seva teoria, que defensa la necessitat de fomentar les potencialitats innates de l’alumne, va canviar el món educatiu dels Estats Units i, en general, del món occidental als anys 80.\nFrancesco Tonucci “Les aules haurien de desaparèixer”\nEl pedagog italià Francesco Tonucci considera que, abans de pensar en disciplines, l’escola hauria de fer-se càrrec de les “bases culturals”. “El fracàs escolar és una conseqüència d’això”, assegura Tonucci, que creu que els nens, tot just iniciar la seva etapa educativa, haurien de començar a “pensar i escoltar” i rebre inputs com, per exemple, la música. El pedagog, que és també assessor en matèria educativa del Museu de Ciències Naturals de Barcelona, troba a faltar a les escoles determinades experiències. Assegura que el mestre hauria d’adoptar una actitud d’escoltar els alumnes i que els materials de treball haurien de ser “els que els alumnes portin amb ells, el seu bagatge vital i cultural”. Per això creu que els mestres de primària són fonamentals, perquè el desenvolupament cerebral més important es dóna quan els nens són petits.\n“L’escola no hauria de tenir aules, sinó tallers i laboratoris, i els nens s’haurien de moure i passar d’un lloc a un altre en funció dels seus interessos”, explica Tonucci. Així, l’escola podria estar dividida en espais per a la ciència, la lectura, l’art i la música. També aposta per ajuntar alumnes de totes les edats: “És necessari barrejar-los, perquè a la vida la gent està barrejada”, diu. En definitiva, segons aquest expert, el paper de l’educació hauria de ser “buscar, identificar i desenvolupar” l’àmbit potencial d’excel·lència de cada persona.\nTony Wagner “Necessites feina? Inventa-te-la”\nL’especialista en educació de Harvard Tony Wagner explica en el seu llibre Creating innovators , amb Robert A. Compton, com educar els nens perquè siguin “innovadors”, l’habilitat que ell considera clau per poder triomfar en l’economia del segle XXI. Wagner alerta de la creixent desaparició de les feines ben pagades que requereixen habilitats mitjanes, ja sigui perquè hi ha moltes persones que poden fer-les o perquè han quedat obsoletes. Per Wagner, l’única opció per tenir un bon sou en el futur és ser capaç d’aportar un valor afegit. Tal com resum Thomas L. Friedman al seu article sobre Wagner al The New York Times “Necessites feina? Inventa-te-la”, Wagner defensa que “com que el coneixement és a l’abast de tothom a través de qualsevol aparell connectat a internet, ja no és tan important el que saps com el que pots fer amb el que saps”. Per això, la capacitat de resoldre problemes de manera creativa i oferir noves solucions, és a dir, la innovació, esdevé l’habilitat fonamental que cal desenvolupar en les futures generacions.\nAdmet que continuaran fent falta alguns coneixements bàsics però creu que cada cop cal deixar més espai a l’experimentació i la creativitat, sobretot a partir de la secundària. Wagner advoca per una educació que fomenti la motivació, la curiositat, la perseverança i la “disposició a assumir riscos”, amb els fracassos del camí com a base de l’aprenentatge.\nFrancesc Pedró “L’eficàcia del mestre, el factor clau”\nUna de les eminències catalanes en el món de l’educació és Francesc Pedró, assessor de polítiques educatives a la Unesco. És també un reformista de l’educació, convençut que l’escola actual no desenvolupa les competències per al segle XXI. Però, com a coneixedor de primera mà de les dinàmiques governamentals en educació -ara des de la Unesco i abans des de l’OCDE-, les seves propostes intenten ser més possibilistes. Aposta per reformar quatre parts cabdals dels sistemes educatius: l’autonomia de centres, el lideratge, la professionalitat docent i el currículum. I fer-ho a partir de tres elements: la definició d’estàndards clars que els alumnes han d’assolir en termes de competències; l’establiment de sistemes d’avaluació d’aquestes competències tant per als alumnes com per als docents (rendiment de comptes), i el suport personalitzat als alumnes acompanyat d’incentius a l’esforç. En aquest sentit, admet que baixar de 24 a 23 alumnes per aula no té cap impacte, sinó que la diferència es nota quan el grup es redueix més significativament.\nBasant-se en la recerca internacional, defensa que “l’eficàcia docent” és el factor més important per a l’èxit educatiu, i per això proposa incentivar els bons mestres amb complements salarials, per exemple, guanyats a partir d’avaluacions acurades de la seva feina.\nSalvador Cardús “Mestres que transmetin expectatives”\nEl sociòleg Salvador Cardús està d’acord que “no pot ser que l’escola mantingui les estructures rígides que té ara”. Aposta també per més “flexibilitat” per adaptar-se a les capacitats de cada alumne i una aposta més gran per la “innovació en la utilització de les noves tecnologies” dins de l’aula. Quant als grups d’edat, creu que encara cal mantenir-los com a divisió bàsica, però “introduint-hi més flexibilitat per trobar espais especialitzats”.\nAra bé, Cardús alerta que “no es pot parlar del que és desitjable sense tenir en compte la realitat i els recursos disponibles”. Pel sociòleg català, les crides de molts gurus internacionals per centrar la nova educació en la creativitat i la innovació obliden que “l’escola no és només per a les elits”. “Cal educar també els que seran caixers de supermercat, mecànics o taxistes”, unes feines que no desapareixeran en l’economia del segle XXI. “Esclar que caldrà impulsar més l’emprenedoria perquè també aquests perfils puguin impulsar els seus propis negocis”, admet Cardús, però sense abandonar “el que el pedagog Gregorio Luri en diu la cultura cívica bàsica” i que requereix uns mínims coneixements comuns.\nPer Cardús, “el desafiament més gran que té l’escola, més enllà de currículums i mètodes, és la formació del mestre”, i reclama que siguin capaços de “transmetre altes expectatives als seus alumnes”.\nYong Zhao “En lloc d’empleats, emprenedors”\n“No necessitem empleats, sinó emprenedors”. Així resumeix Yong Zhao el canvi de paradigma que cal aplicar a l’educació del segle XXI. Zhao explica que el sistema d’avaluació PISA de l’OCDE ha impulsat un moviment reformista en l’educació de tots els països que promou una estandardització de les “competències” que “tots” els alumnes han de tenir en acabar l’etapa obligatòria. Una voluntat “d’homogeneïtzació” que ha portat molts estats (ara també l’espanyol) a recentralitzar les polítiques per imposar un “control” estatal sobre el que han d’aprendre els infants. Però amb aquest sistema, diu Zhao, “els futurs estudiants no esdevindran competitius globalment” perquè “el món ha canviat”.\nAvui totes les economies estan interconnectades. Els joves hauran de competir per una feina a escala global i per reeixir hauran d’aportar un valor afegit, al “contrari de l’homogeneïtzació”. “Els talents tradicionalment deixats de banda seran els més demanats, com el disseny, la narració, l’empatia, el joc i el sentit”, apunta Zhao. Per això, defensa que la nova educació “fomenti els talents i l’excepcionalitat”: és el que demana la nova economia. Creativitat i emprenedoria són les claus del seu paradigma, que a l’escola aposta per la personalització en lloc d’un mateix pla d’estudis per a tothom. “No hem de formar persones que busquen feina sinó creadores de feina”, conclou.\nRoger Schank “L’escola ha de reproduir la vida real”\nLa seva recerca en el camp de la intel·ligència artificial el va portar a descobrir les mancances de l’escola i els seus processos d’aprenentatge. Schank admet que és un “radical” de l’educació i que les seves idees poden resultar “molestes”, com el seu convenciment que la majoria de matèries que s’estudien als instituts, com matemàtiques, llatí, literatura i història, no haurien de figurar al currículum “perquè no seran mai necessàries en la vida diària”. Però la seva teoria sobre l’aprenentatge té molt de sentit. “Sempre comença amb una fita”, l’objectiu que actua de “motivació”, i és un procés “inconscient” que s’activa “quan els plans fallen” i cal buscar solucions per aconseguir-lo, explica. “Aprendre és una aventura, però l’escola no ho és”, perquè continua com fa més de cent anys, donant lliçons que “els estudiants no escolten i després mai recorden”, afegeix. “Recordar no és un procés conscient, sinó que es basa en experiències”, diu, i per això proposa que els mestres deixin les lliçons i es converteixin en suports d’un aprenentatge que l’alumne ha de fer per ell mateix, buscant “fonts d’informació o l’ajuda de llibres, ordinadors o companys”.\n“Cada currículum ha d’explicar una història” que parteixi d’uns objectius a assolir i que reprodueixi “situacions que els alumnes viuran en la vida real”, defensa, per desenvolupar les habilitats que realment li caldran en sortir de l’escola.\nSalman Khan La revolució de l’educació ‘online’\nSalman Khan no és un especialista en educació, però ha estat impulsor d’una de les principals revolucions del món de l’aprenentatge en l’educació superior. Aquest professor, enginyer i informàtic nascut als Estats Units, de mare índia i pare bengalí, i format al MIT i a Harvard, és el creador de la Khan Academy. El que va començar com uns vídeos de YouTube perquè els familiars de l’Índia entenguessin més bé la matemàtica avançada és avui una plataforma amb més de 2.000 vídeos sobre tot tipus de disciplines, amb generadors d’exercicis, avaluacions i estadístiques per a cada alumne. Va ser la primera acadèmia virtual gratuïta del món, el 2006. Avui les universitats més prestigioses a escala internacional n’han seguit l’estela i han decidit endinsar-se en aquest nou entorn educatiu a través dels MOOC (Massive Open Online Courses). La falta d’un model econòmic per a aquesta educació gratuïta -la Khan Academy funciona amb donacions i els MOOC són finançats per les universitats- aixeca alguns recels. Però l’èxit de l’experiència anima les teories de catedràtics, com Woodie Flowers, del MIT, que aposten per deixar els continguts teòrics a la web com a font d’autoaprenentatge dels alumnes, i així alliberar les aules per a la pràctica d’escenaris reals amb un professor que actuï només com a mentor.\n« El germà de Wert farà classe al carrer com a “alternativa a les retallades”\n12 Vídeos de YouTube que tot educador en línia ha de veure »


Motors de 600 cv, benzina, terra, asfalt i molt de gas! Així es defineix el BarcelonaRX, prova del Campionat del Món FIA de Ral·licross que arriba l’abril a Barcelona per tercer any consecutiu.\nEl FIA World RX of Catalunya arriba per quart any consecutiu al Circuit de Barcelona-Catalunya. Els dies 14 i 15 d’abril del 2018 torna l’espectacle del rallycross: una modalitat que combina terra i asfalt en un circuit de poc més d’un quilòmetre.\nVehicles de 600 CV, més potents que un F1 en acceleració, ens sorprenen amb avançaments, salts, contacte i molta emoció. Aquesta edició està emmarcada en el Horse Power Festival, tot un conjunt d’activitats de motor com ara xous, exhibicions, test drive, market, food trucks i música.


Concert a benefici de les dones adivasis a l'Índia - Agenda - Dones en Xarxa\nConcert a benefici de les dones adivasis a l’Índia\nLloc:Luz de Gas. c/ Muntaner 246\nOrganitza: Fundació ADA per al Desenvolupament dels Adivasis\nMés informació: T. 932 097 711\nPreu 12 euros. Persones a l’atur, 5 euros.\nAmb Joan Chamorro Quartet & Eva Fernández, Andrea Motis i Magali Datzira. Els i les adivasis són descendents dels primers pobladors de l’Índia. Actualment són al voltant de setanta milions, i la majoria pateixen greus problemes de marginació.


Casa El Ciprés - Casa rural a Cobisa (Toledo)\nN. de llits: 2 de matrimoni, 4 individuals, 2 supletoris\nExterior: Piscina, Terrassa, Mobiliari de jardí, Jardí, Barbacoa, Zona d'aparcament.\nInterior: Rentaplats, Menjador, Cuina, Calefacció, Televisor, Microones.\nServeis: Bressol disponible, Activitats per a nens, Accés a internet.\nSituació: Accés asfaltat, A prop d'un riu.\nActivitats terrestres: Rutes gastronòmiques, Caça.\nCasa El Ciprés casa rural, situat a Cobisa, Toledo. Allotjament oficial 45012120113


Werner Bischof - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n16 de maig de 1954 (38 anys)\nRosellina Bischof (1949–1954)\nWerner Bischof (Zuric, 26 d'abril de 1916 - Trujillo, Perú, 16 de maig de 1954) va ser un fotògraf suís.\nVa estudiar a l'Escola d'Arts Decoratives de Zuric (1932-1936), sent alumne de Hans Finsler, fotògraf de la Nova Objectivitat, el que el va portar a un estil meticulós i perfeccionista. Al sortir de l'Escola d'Arts, comença a treballar a Zuric, primer com a fotògraf independent i posteriorment a la revista Graphis. El 1942 va entrar com a fotògraf de moda a la revista Du, però després de la Segona Guerra Mundial va començar un viatge per Europa retratant els desastres creats per la contesa mundial.\nEl 1948 realitza un reportatge sobre els Jocs olímpics d'hivern a Sankt Moritz per la revista Life.\nEl 1949 es casa amb Rosellina, amb la que va tenir dos fills: Marc, nascut el 1950 i Daniel, nascut el 1954, nou dies després de la mort del seu pare. Marxen a Anglaterra, on col·labora amb els diaris Picture Post i Observer. Aquell mateix any va ingressar a l'Agència Magnum, convertint-se en reporter internacional, encara que va seguir amb el seu estil perfeccionista, caracteritzat per la composició de la llum i l'estructura formal de les seves instantànies.\nEl 1951 va realitzar un reportatge per a la revista Life a la província índia de Bihar, que va publicar amb el títol Fam a l'Índia, obtenint un gran èxit. En els següents anys va viatjar pel Japó i Corea, reflectint principalment els ambients de pobresa d'aquests països i, en especial, els nens. L'any següent es trasllada com a corresponsal de guerra a Indoxina per la revista Paris-Match. Posteriorment projecta un gran reportatge sobre Amèrica del Sud marxant amb la seva dona cap a Mèxic a finals de 1953.\nL'any 1954 viatgen per Santiago de Xile i Panamà. La seva dona Rosellina, en avançat estat de gestació torna a Suissa i ell surt cap a Perú on perdria la vida en un accident de trànsit als Andes peruans.\n↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 1,4 Photo Poche Werner Bischof (en castellà). París: Centre National de la Photographie, 1988.\nWerner Bischof a Magnum Photos\nPàgina de Werner Bischof\nWerner Bischof a la revista Graphis.\nISNI: 0000 0001 1026 3793\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Werner_Bischof&oldid=17647220»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 oct 2016 a les 00:50.


el millor tipus d’amor\nSegons diuen, l’amor és tot tipus de complicats. Molta gent et diria que l’amor propi és el millor tipus, però, és difícil aconseguir aquell “amor en si” a què se’ns ha ensenyat a tenir. La majoria de les dones avui dia se sotmeten a tot tipus de pressió, des de la societat, els mitjans de comunicació, la comunitat i fins i tot des de si mateixes. Ara, com podem aconseguir de nou l’amor propi?\nsortir amb un home de 17 anys\n'És el primer que necessita'! com gairebé tots els meus amics em diuen. 'Et fa sencer'! com he llegit d'articles de tot el web. Però, mai no m’ho vaig pensar: “Sempre ha estat dins”. en part a causa de la baixa autoestima. Sempre estava pensant massa en coses que ara no importarien. Lentament, es va rentar el cervell segons els estàndards de la societat de la bellesa, equiparant-se a més amor propi. No podia sortir, perquè ja em van deixar xuclar. Em van creure que per tenir aquest amor propi, jo necessitava ser el més bonic que puc ser.\nRealment no hi ha cap mal en voler ser més bonic, però tot comença des de sentir que ets realment bonic. Hauria de venir des de la mentalitat adequada, no pas perquè sol·licités l'acceptació. Mai no ha de ser de l’enyorança pròpia, ni d’intentar adaptar-se a la gent que l’envolta. La millor versió de tu mateix hauria de ser un esforç col·laboratiu del cor i la ment. Una versió que té una perspectiva optimista a la vida i una força impulsora plena de passió per assolir els vostres somnis.\nconèixer nois calents\nAra, m’he adonat que no és difícil trobar l’amor a si mateix. No ho busqueu a cap altre lloc, més encara en estranys. El millor tipus d’amor no és el tipus romàntic ni l’amor per la família i els amics. Tampoc és l’amor que té per l’altre que és important i, sens dubte, el “amor” pel vostre estand d’una nit. No és l'amor romàntic que sovint es mostra a les pel·lícules; quan un nen salva una dona en situació d’angoixa o una noia desconeguda es troba amb un home que li canviarà la vida per sempre. Recordeu que, 'feliç des de sempre' només era destinat als llibres, i l'amor en realitat és el canvi de jocs.\nEl millor tipus d’amor és el que trobeu buscant l’ànima; el tipus que triga temps a ser descobert i alimentat adequadament. És el tipus d’amor que us alimenta diàriament i fora, però segueix sent bé. És el tipus que et fa estimar-te més a tu mateix cada dia. És el tipus d’amor que et fa sentir bé i et fa esperar un altre dia.\nEl millor tipus d’amor sempre es troba dins.\nNomés penso en tu quan se m’ha perdut\nCom ser més feliç que la seva ex\n17 formes de la televisió ha destruït el meu cervell\nActualment hi ha 17 persones que han nascut als primers anys dels anys 90\nLes semblances neurològiques entre els escriptors amb èxit i els malalts mentals\n100+ cognoms italians sense esforç clàssic\nPer què les noies fortes mai persegueixen nois simpàtics\nÉs per això que les nenes que perdonen els altres tenen difícilment perdonar-se


La CDU escull Kramp-Karrenbauer per substituir Merkel\nLa Unió Demòcrata Cristiana opta pel continuisme a la presidència del partit\n5 min. Berlín 07/12/2018 20:07\n651x366 Annegret Kamp-Karrenbauer durant el seu discurs al congrés federal de la CDU a Hamburg aquest divendres / Focke Strangmann / EFE Annegret Kamp-Karrenbauer durant el seu discurs al congrés federal de la CDU a Hamburg aquest divendres / Focke Strangmann / EFE\nAnnegret Kramp-Karrenbauer és l’escollida per substituir Angela Merkel a la presidència de la Unió Demòcrata Cristiana (CDU). Així ho han decidit els 1.001 delegats del partit en un congrés extraordinari celebrat a Hamburg i que suposa el tancament d’una era per al principal partit del conservadorisme alemany i un dels principals a escala europea. L’encara cancellera d’Alemanya deixa la direcció de la formació que ha pilotat els últims 18 anys, des de la qual ha construït un lideratge incontestable durant bona part de la seva carrera política.\nMerkel crida a la cohesió en el seu discurs de comiat de la CDU\nLa primera votació ha servit per descartar la candidatura de Jens Spahn, el jove ministre de Sanitat molt crític amb Merkel. En la segona, Kramp-Karrenbauer s'ha imposat amb 517 vots (52%) al seu principal rival, Friedrich Merz, que n'ha obtingut 482 (48%). L’ajustada diferència, de només 35 vots, evidencia que les divisions persisteixen en el si de la força conservadora. Els crítics de Merkel haurien preferit Merz per obrir una nova etapa, més conservadora, per a la CDU. Merkel ha aconseguit finalment que la seva candidata s'acabi imposant en un congrés considerat històric.\nAmb l’elecció d’AKK (la sigla amb què se la coneix popularment en la política alemanya), la CDU aposta, per tant, pel continuisme: la fins ara secretària general del partit va ser l’elegida per la mateixa Merkel quan ara fa uns mesos la cancellera va començar a preparar el seu comiat del poder. Kramp-Karrenbauer és una política amb una llarga trajectòria en diferents càrrecs públics, mare de tres fills i catòlica practicant d’accent social. Amb una molt bona relació amb Merkel, AKK no hauria de suposar cap obstacle perquè Merkel acabi la legislatura com a cancellera l’any 2021.\nEl triomf del “seny”\n“ El seny ha triomfat”, titula el diari muniquès 'Süddeutsche Zeitung' la seva crònica sobre el congrés d’Hamburg. És un bon resum de la sensació que deixa una cimera política que podria haver significat un canvi fonamental en una formació clau per al futur d’Alemanya, un país d’esperit essencialment conservador. Tant Merz, un advocat milionari amb un programa marcadament neoliberal i estretes connexions amb el sector financer, com Spahn, un conservador de només 38 anys però amb unes enormes ambicions polítiques, haurien suposat un trencament radical amb l’herència de Merkel. El triomf d’AKK suposa, en canvi, una transició molt més suau i menys problemàtica per a la cancellera. Merkel comptarà amb una estreta aliada a la presidència del seu propi partit.\n“ Som l’últim gran partit popular i vull que continuï sent així el dia de demà. Europa, Alemanya i el món necessiten una CDU forta i hem de lluitar per aconseguir-ho. És la feina que ens uneix”, ha dit Kramp-Karrenbauer en el seu discurs. Durant poc més de vint minuts, ha exposat el seu programa amb un llenguatge directe i un to decidit: AKK vol un estat social, fort i també exigent amb els seus ciutadans. La nova presidenta de la CDU ha sigut descrita a Alemanya com una “mini-Merkel”. No en va, com la cancellera, es caracteritza pel seu estil pragmàtic i poc pretensiós. Però AKK és bastant més conservadora en qüestions de llibertats individuals i drets civils, com ara el matrimoni homosexual i l’avortament.\nMerkel diu adeu\nEl congrés d’Hamburg també ha servit d’escenari perquè Merkel s’acomiadés de la presidència d’un partit que no seria el mateix sense ella i el seu llegat polític. “ És l'hora d'obrir un nou capítol. Avui, a aquesta hora, en aquest moment, em sento sobretot satisfeta per un sentiment de gratitud. Per a mi ha sigut un gran plaer, tot un honor. Moltes gràcies". Han sigut les últimes paraules del discurs de Merkel davant el miler de delegats arribats d’arreu del país, que li han dedicat un aplaudiment de deu minuts. Tot i les fortes crítiques que ha patit entre les seves pròpies files, la seva altura política continua sent indiscutible entre els democristians alemanys.\nAmb l’adeu definitiu de Merkel de la presidència de la CDU, ara li toca a AKK construir un perfil i un discurs propis sobre els quals cimentar un nou lideratge conservador. La proximitat política i personal de Kramp-Karrenbauer amb la cancellera podria suposar una oportunitat d’or per a la jove ultradreta d’Alternativa per a Alemanya (AfD), que s’ha servit del discurs més centrista de Merkel per obrir un sòlid espai electoral a la dreta de la CDU.\nLa nova presidenta de la CDU sembla tenir bones cartes per aconseguir el seu objectiu: com a primera ministra de l’estat federat del Sarre entre el 2011 i el 2018, va aconseguir més del 40% dels vots en les eleccions regionals celebrades el març de l’any passat. Tot dependrà, amb tot, de les urnes. Els comicis regionals, municipals i europeus del 2019 seran la primera prova de foc.


Bany de masses al Miniestadi - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesBany de masses al Miniestadi\nBany de masses al Miniestadi\nEl primer equip ha completat el tradicional entrenament nadalenc de portes obertes en un escenari ple de gom a gom, amb gairebé 14.000 espectadors Durant la sessió, Adriano Correia ha patit una contusió al turmell dret i ha abandonat l’activitat per precaució\nEl Miniestadi ha tornat a viure una altra jornada memorable coincidint amb el tradicional entrenament nadalenc de portes obertes del primer equip de futbol del Barça. El camp s’ha anat omplint de mica en mica d’espectadors -13.855- que volien veure de ben a prop els seus ídols.\nEls han pogut veure tots, dirigits per Jordi Roura. En aquesta ocasió, Tito Vilanova no ha participat en l’entrenament, perquè ha considerat que el protagonisme havia de ser per als jugadors. El tècnic s’ha quedat treballant al despatx del Camp Nou.\nAdriano abandona la sessió per precaució\nL’equip ha fet un escalfament culminat amb els habituals rondos i un joc de possessió molt intens i extens. Durant l’activitat, Adriano Correia ha patit una contusió al turmell dret i ha abandonat l’entrenament per precaució. Éric Abidal, molt aplaudit, s’ha exercitat al matge i Valdés n’ha fet una part, seguint amb el seu treball específic. També hi era Oier Olazábal, porter del filial.\nMentrestant, l’afició s’ho passava de meravella amb la presència dels Barça Toons, d’un animador i moltes sorpreses, entre les quals, el moment en què els jugadors han llançat pilotes a les graderies. A part, els més afortunats han pogut fotografiar-se i aconseguir els autògrafs dels cracs blaugrana.


Restriccions de trànsit a Barcelona - ???? Ciutat del Motor Badalona\nMoure’s amb cotxe és molt pràctic, fins que t’adones de la quantitat de temps que passes en els embussos o comproves que el nostre entorn està cada vegada més contaminat. Moltes ciutats ja estan tractant de buscar solucions a aquests problemes, les restriccions de trànsit a Barcelona estan entre les mesures adoptades.\n1 Una millora necessària\n2 Quins cotxes no podran circular per Barcelona?\n3 Com es farà el control?\n4 Restriccions a l’aparcament\n5 S’aconseguiran millores?\nSi vius a l’àrea metropolitana de Barcelona, o et desplaces habitualment per aquesta zona, segur que ja t’has adonat que el problema de la contaminació no és cap mite. Les vies aguanten tant trànsit diàriament que les emissions de gasos contaminants s’han disparat.\nEl trànsit a Barcelona mai ha estat fàcil, però si l’excés de cotxes pot afectar la nostra salut, llavors està clar que cal buscar mesures alternatives.\nEl protocol s’aplica a l’anomenada Zona de Baixes Emissions (ZBE), que abarca uns 95 quilòmetres quadrats. Això inclou gairebé tota la ciutat de Barcelona i quatre municipis més.\nLes restriccions de trànsit s’apliquen de moment únicament durant els dies d’alta contaminació per diòxid de nitrogen (NO2). Els que no poden circular són:\nVehicles que no tinguin el distintiu ambiental de la DGT: gasolina anteriors a l’any 2000, dièsel d’abans de 2006 i furgonetes matriculades abans d’octubre de 1994.\nMotos, ciclomotors i quadricicles lleugers que no tinguin etiqueta de la DGT, que són les matriculades abans de l’any 2003.\nDe moment al llarg d’aquest any no ha estat necessari recórrer massa a aquest veto, ja que la contaminació ha estat sota control.\nAra bé, les coses canviaran quan comenci 2020. A partir del proper any les restriccions de trànsit a Barcelona seran permanents de dilluns a divendres feiners de 7 del matí a 8 del vespre.\nEn aquesta franja els vehicles més contaminants tindran totalment prohibit circular dins de la ZBE.\nAixò sí, és possible que finalment s’opti per flexibilitzar la norma els divendres, avançant l’hora d’acabament de la restricció. Així s’agilitzarà el tràfic de tots aquells que se’n van fora a passar el cap de setmana.\nEn aquest cas s’ha optat per controlar el compliment de la norma verificant la matrícula del vehicle, prescindint d’adhesius.\nLa sanció per saltar-se la prohibició és de 100 €, però no implica l’obligatorietat d’abandonar la ZBE. Això sí, si incompleixes la norma i segueixes circulant per la zona restringida, res no impedeix que una altre control et pugui tornar a parar i sancionar-te.\nCompte perquè les restriccions que ja estan en marxa també afecten a l’aparcament en zona blava i verda de la capital catalana. Els no residents a la zona ZBE paguen 2 € més l’hora pel que fa a la tarifa habitual, llevat que tinguin un cotxe ECO o Zero emissions.\nAixò encara és una incògnita, però s’espera que a partir del 2020 el trànsit a la zona afectada per les restriccions de trànsit a Barcelona es redueixi fins a un 7% (uns 50.000 vehicles per dia).\n27 de Juny de 2019 /0 Comentaris/per Ciutat del Motor\nNou Opel Corsa: zero emissions KIA XCeed: un crossover urbà


En un comunicat, la federació ha explicat que si se sumen a les pèrdues acumulades pel sector de la restauració i de l'oci nocturn des de la sortida del primer estat d'alarma aquestes superen els 4.000 milions d'euros.\nPer això, ha acusat la Generalitat de menysprear i arruïnar a milers de famílies que viuen d'ambdós sectors, i d'actuar "en tot moment de manera improvisada, ineficaç i de mala fe".\nCreu a més que els 50 milions d'ajudes per a reforçar la restauració, l'estètica, l'oci nocturn, parcs infantils i altres establiments afectats, també anunciats aquest dijous, són una quantitat "insignificant".\nPer al secretari general de Fecasarm, Joaquim Boadas, no es poden aprovar mesures restrictives per valor de 1.800 milions d'euros i aprovar mesures d'ajuda per valor de 90 --en referència a la suma dels 40 milions inicials i els 50 nous-- a repartir amb molts sectors.\n"Només el sector de l'oci nocturn ja necessitaria ajudes per valor de 1.000 milions d'euros i el de la restauració un paquet inicial de 750 milions d'euros i, si no es fa d'hora, moltes empreses hauran de tancar definitivament les seves portes", ha criticat , i ha dit que només s'han aprovat ajudes per valor del 1,5% de les pèrdues de la restauració i d'un 0,4% de les de l'oci nocturn.


La NCAA i l’esport universitari als EUA | El Jurista\nLa NCAA i l’esport universitari als EUA\nLa NCAA, o “National Collegiate Athletic Association” és l’associació nacional d’esports universitaris. Aquesta entitat és l’encarregada d’organitzar totes les competicions interuniversitàries i interdisciplinàries en les que participen les universitats dels EUA:des del bàsquet fins al futbol, passant per l’hoquei sobre gel, lluita lliure, waterpolo, tir amb arc, ping-pong i tant femení com masculí.\nFundada l’any 1906, la NCAA ha anat evolucionant i adquirint més competències i, actualment, no només coordina les lligues esportives sinó que també s’encarrega de regular totes les activitats relacionades amb l’esport universitari. I és que els esportistes universitaris als EUAestan molt sol·licitats.\nUna universitat americana té dues grans maneres d’adquirir prestigi i augmentar la seva importància, a la vegada que obtenir majors ingressos dins del panorama nacional: el reconeixementper la recerca científica o pels èxits esportius. Tenint en compte que un reconeixement per investigació pot trigar anys en donar-se, i que un campionat es pot guanyar en un any si es fitxen els jugadors adequats, no ha de sorprendre que les universitats ofereixin millors beques als estudiants amb un gran currículum esportiu que amb un bon expedient acadèmic. Per posar un exemple: la beca mitjanaa la qual un estudiant amb bones notes pot aspirar és al pagament parcial de la carrera (normalment un 20%, en casos excepcionals pot arribar al 40%). Amb molta sort,aquest estudiant aconseguirà treballar dins la universitat i, per tant, no pagarà part de la matrícula i se li reduiran les despeses del dia a dia. En canvi, un alumne amb un bon currículum esportiu (això vol dir que o ha guanyat algun trofeu en la seva etapa a l’institut, o els observadors de la universitat l’han recomanat), pot fàcilment aconseguir que se li cobreixin totes les despeses d’alimentació, llibres, residència i fins i tot assistents (estem parlant, en alguns casos, de beques fins a 200.000$ per any), així com un tractament especial en relació a la vessant acadèmica: des de prioritat en la configuració d’horaris, fins l’assignació de tutors o absències permeses.\nEn aquest estat de les coses, i sota els principis de què els esportistes en les seves categories són estudiants i no professionals, la NCAA ha anat desenvolupant reglaments atenent a les categories en les que es troben els esportistes. En aquests no tant sols es regulen les normes bàsiques de comportament (que són majoritàriament iguals en tots els reglaments), sinó que també s’estipulen els requisits mínims per a poder ser considerat esportista per la NCAA.\nLa secció més important (i problemàtica) d’aquests reglaments és, sens dubte, la referent a les relacions laborals dels jugadors, i als beneficis que aquests poden aconseguir quan competeixen. De caràcter general, cap jugador/atleta podrà rebre una contraprestacióper jugar/competir més enllà de les de tenir una habitació, matrícula i material acadèmic per l’any escolar. Tenint aquesta regla en compte, no ha de sorprendre, llavors, que jugadors com JoshRuggles, guanyador de l’últim torneig de triples de la Lliga Endesa (4000 € de premi), rebutgin premis econòmics pels seus èxits esportius. Tot i així, el pagament post-partit no és, en si, il·legal. La normativa de la NCAA, de fet, preveu que en els partits a casa els jugadors puguin rebre fins a 15$ en forma de paga mentre que en els casos de partits jugats fora, la quantia que reben pot ser equivalent a la què la universitat paga als seus treballadors esportius en viatges de negocis. A la vegada, la NCAA permet que els equips facilitin als jugadors llocs de treball per a que així aquests puguin guanyar diners, sempre i quant aquest no estiguin relacionats amb la explotació de la seva imatge com a atleta (art. 15.2). Per últim, cal destacar també les limitacions que es preveuen per a què siguin les universitats les que treguin profit econòmic dels jugadors mitjançant actes aliens a l’àmbit esportiu.\nLa NCAA és igualment l’encarregada de fer complir el reglament i al llarg dels anys s’ha guanyat la fama de ser estricte i inflexible, però lenta i ineficaç. Si bé es cert que universitats com la de Califòrnia s’han vist obligades a pagar grans sumes de diners per haver-se descobert que pagaven, de mà en mà, als seus jugadors de bàsquet, al ser moltes les formes en que un jugador pot rebre diners, són pocs els jugadors i poques les universitats que arriben a ser sancionades per la seva conducta. I és que, a la pràctica, molts són els jugadors que efectivament reben diners per jugar: des de regals fets pel cos tècnic (cotxes, aparells de música), fins a diners aconseguits després de visitar la casa de l’entrenador, fent feines de manteniment en el propi equip en les quals mai s’apareix però sí que cobra, o ingressant diners per firmar autògrafs (cas Johnny Manziel), entre d’altres.\nAquesta situació, però, s’ha vist agreujada en els últims mesos per un cas flagrant de pagament als jugadors (i no de forma espontània, sinó reiterada en els últims anys). Després de confessions de diversos ex alumnes del collegeOklahoma State a la revista SportsIlustrated, s’ha sabut que fins a 29 jugadors d’aquesta universitat van rebre diners en la seva carrera esportiva.\nJa en ple expedient de la pròpia NCAA, s’ha descobert que alguns dels jugadors que van confessar van arribar a rebre800$ en metàl·lic habitualment després de cada partit. Aquest diners, que es van anar pagant durant les 10 temporades d’entre el 2001 i el 2011, es podien rebre de tres formes: amb pagaments directes als jugadors de forma independent a la seva actuació sobre la pista (independentment d’un bon o mal rendiment); amb pagaments depenent del seu rendiment (i en forma de sobres, encaixades de mans, regals,…) o amb feines de manteniment inexistents. L’objectiu d’aquests pagaments? Provocar que els jugadors que rebien diners volguessin obtenir-ne més, forçant-los a millorar els seus registres i les seves aportacions a l’equip (de fet, al 2011 l’equip de futbol americà va quedar 3r en el rànquing nacional).La quantia evidentment també era variable; des de 2000$ anuals fins als més de 25.000$ que podien rebre algunes estrelles (18.000 € l’any).\nPel que s’ha dit fins ara pot semblar que la vida d’un esportista universitari és molt còmode i luxosa. Però no ens hem de deixar enganyar: el percentatge de jugadors que reben primes elevades és mínim (3-5% estatal) pel que la majoria d’atletes inscrits en alguna lliga de la NCAA no reben diners per competir (però si es passen la major part del seu temps lliure entrenant). Qui si obté, però, beneficis en tot moment són les universitats.\nUn estudi publicat el passat mes de setembre per l’associació nacional de jugadors d’universitat (NCPA) ha calculat la despesa extra educativa (el conegut com out-of-pocket expenses) dels atletes de la NCAA i l’ha comparat amb la mitjana estatal. Així mateix, ha estimat el valor de mercat dels equips de les universitats per obtenir el benefici aproximat que els centres n’obtenen d’ells. En els resultats obtinguts, l’associació ha demostrat que, aproximadament, un 85% dels jugadors i atletes viuen per sota de la mitjana estatal (i pròxims, o per sota, del llindar de la pobresa estudiantil). Les xifres més colpidores, però, s’obtenen quan es comparen els beneficis que suposen aquests equips per les universitats amb els diners amb els que viuen els seus esportistes: l’equip de futbol americà de la universitat de Texas suposava, per a la universitat, uns beneficis de 513,922$ l’any, mentre que la mitjana de out-of pocket expenses dels jugadors era de 778$ (més, en molts casos, els 3.624$ que costa l’escolarització per any). L’equip de bàsquet de la universitat de Duke, per una altra banda, suposa per a la universitat uns beneficis de 1,025.656$, vivint els jugadors amb només 732$.\nEs per aquest motiu que actualment hi ha judicis oberts per aconseguir que els atletes universitaris puguin tenir dret a part dels beneficis que ells mateixos aporten a les seves universitats. Un dels més seguits és el que, ara per ara, es troba pendent de sentència per la Cort Federal de Califòrnia. En ella, els demandants demanen més drets econòmics dels estudiants en detriment de l’organització NCAA proposant com a mesura resolutòria una modificació del reglament d’aquesta entitat en totes les categories (sobretot però, en la DivisionI –la més televisada). Concretament, aquests mateixos litigants proposen modificar el reglament reformant els articles corresponents a les relacions laborals i econòmiques .\nEn definitiva, el debat sobre la legitimitat dels atletes universitaris de cobrar part dels beneficis que ells mateixos generen està obert. Si bé es cert que alguns d’aquests atletes viuen de forma còmode durant la seva etapa acadèmica, n’hi ha d’altres que no. La possibilitat de pagar els atletes, però, de ben segur que acabaria amb els problemes de pagaments il·legals. Es més, si es paguésels atletes universitaris, se’ls estaria donant un incentiu per quedar-se a la universitat i complir les seves carreres, i no abandonar el centre educatiu per a participar en una lliga professional.Per últim, en el moment que s’accepta que els atletes universitaris aporten beneficis a la universitat amb les seves actuacions, es podria defensar la possibilitat de què aquests mateixos són treballadors universitaris, i en conseqüència, se’ls hauria d’aplicar les lleis laborals federals.


DONACIONS OBERTES FINS EL 31 DE MAIG\nEntre les 6 hores i les 23 hores, Badalona és esport i solidaritat.\nEl diumenge 24 de maig, practica esport solidari. Amb responsabilitat i seguint les ordres de confinament y desescalada vigents el mateix dia de l’esdeveniment, practica l’esport que t’agradi, com t’agradi i quan t’agradi, dins de casa o pels carrers de Badalona: córrer, bici, caminar, patinar, escales, gimnàstica, encistellar la pilota o qualsevol altre que se’t passi pel cap.\nCOM ACONSEGUIR EL DORSAL SOLIDARI\n1. Omple el formulari per inscriure’t al #BadalonaEsportSolidari i escull l’import de la teva donació.\n2. Rebràs un correu electrònic de confirmació i el teu dorsal solidari, que podràs imprimir i personalitzar a casa. El dorsal solidari és el 0 per tothom. Si no els rebs, mira a la bústia de correu brossa.\n3. El dia 24, durant tot el dia, fes l’activitat esportiva que més t’agradi, fes #BadalonaEsportSolidari.\nAJUDA’NS A DIFONDRE #BadalonaEsportSolidari ENTRE ELS TEUS SEGUIDORS A LES XARXES\nFes visible la teva solidaritat lluint el teu dorsal solidari\nSeria molt xulo que et fessis una fotografia ensenyant el teu dorsal solidari i la compartissis a les teves xarxes socials anunciant que formes part de #BadalonaEsportSolidari i animant a d’altres a participar. Si ho fas, escriu els hashtags #fundaciosique #BadalonaEsportSolidari.\nTambé seria molt maco que durant l’activitat, pugessis fotos o stories a les teves xarxes etiquetant a la Fundació Sique. Així ens trobarem tots a les xarxes. Gràcies!\nLa gran acció solidària de l’esport i els aficionats a l’esport de Badalona.\n#BadalonaEsportSolidari es una iniciativa impulsada per la Fundació Sique per a persones amb discapacitat intel·lectual, adreçada als esportistes i aficionats de la nostra ciutat, en col·laboració amb l’Ajuntament de Badalona i les entitats esportives de la ciutat i municipis fronterers.\nParticipa en el repte #BadalonaEsportSolidari i col·labora amb la Fundació Sique per persones amb discapacitat intel·lectual.\n#BadalonaEsportSolidari uneix les entitats esportives, esportistes i aficionats a l’esport, en una acció solidària destinada a la compra de mascaretes, guants, bates i gels desinfectants per a l’autoprotecció dels usuaris i professionals de la Fundació Sique de Badalona.\nEls fons recaptats també ajudaran a mantenir actius els serveis 24 h / 7 dies que els nostres 25 professionals ofereixen a les 50 persones usuàries de la Llar – Residència i el servei de suport a la llar per persones dependents.\nEl 24 de maig, fes-ho possible.\nL’aparició de la Covid-19 ha agreujat la ja de per si precària situació econòmica de les entitats al servei de les persones amb risc d’exclusió social. També ha augmentat els riscos laborals dels professionals de l’atenció directa a les persones, i està afectant els serveis a les persones dependents, les més vulnerables al coronavirus, juntament amb el col·lectiu de la tercera edat.\nLa situació per mantenir la normalitat dels serveis i garantir la seguretat contra el contagi dels nostres usuaris i professionals, és en aquests moments molt complicada.\nNomés la solidaritat, compromís i voluntat de la ciutadania pot ajudar a apaivagar aquesta situació.\nTelèfon incidències inscripcions: 606 45 06 37\nSi us plau, selecciona a continuació la quantitat (en euros) que t'agradaria donar:\nACROSPACE – AGRUPACIÓ EXCURSIONISTA BUFALÀ – ARQUERS BADALONA – ASSOCIACIÓ ARTS MARCIALS BADALONA – ASSOCIACIÓ BÀSQUET BADALONA (ABB) – ASSOCIACIÓ ESPORT DONA I CULTURA – ASSOCIACIÓ ESPORTIVA BADALONÉS (AEB) – ASSOCIACIÓ ESPORTIVA SANT ANDREU NAZARET – BADALONA DRACS – BARTU MARTÍNEZ ENTRENADOR PERSONAL – BEACH TENNIS BADALONA – BITLLES CATALANES – CLUB CICLISTA BADALONA – CLUB ESCACS COR DE MARINA – CLUB FUTBOL BUFALÀ DE BADALONA – CLUB HOQUEI PATINS BADALONA – CLUB JOVENTUT BADALONA – CLUB KORFBAL BADALONA – CLUB MARISTES ADEMAR – CLUB NATACIÓ BÉTULO – CLUB REM BADALONA – CLUB RÍTMICA GIM VANESPORT – CLUB RÍTMICA MONTIGALÀ – CLUB VELA BADALONA – CROSSFIT BADALONA – ESCOLA BADALONÉS – ESGRIMA BADALONA – ESPAI COS PILATES BADALONA – ESPORT FEMENÍ BADALONA – ESPORTS JORDI ROIG – FIT KID BADALONA – FUTBOL UNIÓ ESPORTIVA GRAMENET – JOSH RICART 71,PERSONAL TRAINER – LA ROTLLANA – MÀGIC BODY GYM – MUSUBIKAI AIKIDO BADALONA – NEXT MVP BADALONA – O2 BALSARENY WELLNESS FITNESS CENTRE – PATINATGE ARTÍSTIC BADALONA – RUGBY CLUB BADALONA – SOHOFIT BADALONA – TENNIS MAS RAM – UE MONTGAT – URAVIOGA


Guanyadors del sorteig de 2 dorsals: - Pujada al Montsià\nTal com estava previst el 26/8/2016 vam fer el sorteig del dorsal que vam posar en marxa unes setmanes abans.\nInicialment vam dir que sortejaríem un dorsal entre totes aquelles persones que fessin un “m’agrada” a la foto del concurs que vam publicar al facebook de la Pujada al Montsià però ens vam deixar portar per l’emoció del moment i l’alta participació (més de 300 persones) i en vam sortejar dos.\nCristina Valls Sobrerroca i Carlos Forner Sospedra.\nEnhorabona als dos. Aviat ens posarem en contacte amb ells per a informar-los del procediment per a fer la seva inscripció.\nPodeu veure el vídeo de com va anar el sorteig:\n29 d'agost de 2016 /by Administrador\nhttps://www.pujadamontsia.cat/wp-content/uploads/2016/08/sorteig-20160826.jpg 712 1280 Administrador http://www.pujadamontsia.cat/wp-content/uploads/2021/07/logo-pujada-montsia-2021.png Administrador2016-08-29 16:10:332016-08-29 17:43:00Guanyadors del sorteig de 2 dorsals:\nLa Samarreta Neteja de senders i proveïment d’aigua


Vilagrà, sobre la taula de diàleg: "No em passa pel cap que ningú es desdigui de l'acord de govern"\nVilagrà, sobre la taula de diàleg: “No em passa pel cap que ningú es desdigui de l’acord de govern”\nLa consellera de la Presidència ha respost així a les crítiques de Borràs i de Torra a la taula, avui a la Universitat Catalana d'Estiu\n19.08.2021 - 16:17\nActualització: 19.08.2021 - 18:17\nLa consellera de la Presidència de la Generalitat, Laura Vilagrà (ERC), ha defensat la necessitat de fer la taula de diàleg amb l’estat espanyol i ha recordat que és en el programa de govern que van signar Esquerra, Junts i la CUP. “No em passa pel cap de pensar que ningú, tres mesos després d’haver signat l’acord, se’n desdigui. Perquè això seria anar a les palpentes i anar canviant d’estratègia”, ha afegit.\nHo ha dit aquesta tarda a la Universitat Catalana d’Estiu, poques hores més tard que la presidenta del parlament, Laura Borràs, i el president Quim Torra, tots dos de Junts per Catalunya, s’hagin mostrat escèptics respecte de la taula, a la UCE mateixa. Torra, fins i tot, ha arribat a dir que no s’hauria de fer. Joaquim Forn ahir també se’n va mostrar escèptic.\n“Estic ben convençuda d’això que fem”, ha dit en canvi Vilagrà. “Els mesos vinents, caldrà reforçar aquesta negociació, que serà una de les més complexes que haurem tingut mai. I l’hem d’explorar fins al final, fins a esgotar totes les possibilitats.”\nHa afegit que el Consell d’Europa era qui havia demanat a totes dues parts que s’asseguessin a dialogar: “A Europa no s’entén que no esgotem les vies de diàleg i de negociació.” I ha subratllat: “Això que farem els mesos vinents, ho farem amb convicció, perquè tot ho hem pactat i escrit en el pacte de govern de fa tres mesos.”\nVilagrà ha dit que la negociació amb l’estat espanyol té el suport del 80% dels catalans i que el govern català hi anirà amb dues propostes: l’amnistia i l’exercici del dret a l’autodeterminació. Ha explicat que en l’acord de govern ja es deia que es faria un monitoratge i un rendiment de comptes públic de la taula.\nFinalment, també ha defensat l’estratègia actual del govern: “Tant en un moment de negociació com d’embat democràtic, és molt important de reforçar-nos, de ser més forts electoralment i també en la mobilització.”


Art i Emocions -\nACOMPANYANT INFANTS A TRAVÉS DE L’EXPRESSIÓ ARTÍSTICA\nEls centres educatius esdevenen, juntament amb les famílies, un dels principals contextos de prevenció, promoció i detecció de la salut. El model actual defensa la importància dels Equips d’Assessorament Psicopedagògic (EAP) i intenta dur a terme el Pla Salut, Escola i Comunitat (PSEC, 2010). El PSEC exigeix la transversalitat i la coordinació de les entitats i institucions educatives, sanitàries i comuntàries per tal de promoure i educar en salut.\nPer tal de dur-ho a terme, en l’àmbit educatiu considera com a marcs d’intervenció específics tant el currículum i l’organització escolar, com els serveis educatius, el treball amb les famílies, o les col·laboracions externes i els projectes específics.\nEn aquest sentit, l’expressió artística aporta intrínsecament el desplegament de les capacitats creadores de l’ésser humà, les quals són de vital importància per al seu ple desenvolupament.\nConcretament, Art i Emocions contribueix a assolir els objectius del PSEC en tant que promou l’educació i la integració emocional de l’infant i ho fa possibilitant un marc segur de confiança i sosteniment perquè aquest pugui expressar, canalitzar, elaborar i integrar les seves vivències emocionals, especialment en aquells casos en què allò que necessita ser expressat no pot fer-se verbalment.\nTallers d’Art i Emocions per a centres educatius i socioeducatius amb infants de 3 a 12 anys.\nTallers per a pares i mares sobre Acompanyament d’infants a través de l’expressió artística.\nConsultoria per a centres educatius d’Infantil, Primària i centres socioeducatius.


Rafel Nadal i Anne Jacobs, els llibres més prestats a la Biblioteca d'Igualada durant el segon trimestre de l’any\nRafel Nadal i Anne Jacobs, els llibres més prestats a la Biblioteca d’Igualada durant el segon trimestre de l’any\nEl fill de l’italià i La senyora Stendhal, de Rafel Nadal. L’escriptor i periodista és un dels més llegits pels usuaris de la Biblioteca d’Igualada. La recreació històrica i el llenguatge planer amb què explica les històries situen els seus llibres entre els més prestats.\nAltres llibres són:\n– El fibló, de Sílvia Soler. Novel·la contemporània, realista i intimista, que explora la relació de tres germanes que hereten l’antiga casa familiar i decideixen anar-hi a viure. Com totes les històries d’aquesta autora tan estimada, aquest llibre també fa niu en el cor del lector.\n– La villa de las telas, d’Anne Jacobs. És la primera part d’una saga familiar formada per tres volums que es van publicar originàriament en alemany entre els anys 2014 i 2018. Intrigues, secrets familiars, amors i desamors i una ambientació històrica que recrea la industrialització a la ciutat d’Augsburg omplen les pàgines d’aquesta història. Una veu narrativa que recorda a les de Lucinda Riley o Kate Morton.\n– La desaparició de Stephanie Mailer, de Joel Dicker. La intriga és la marca de la casa de tot el que escriu aquest jove autor suís. Després del debut mundial de La veritat sobre el cas Harry Quebert en aquest llibre es capbussa en uns fets esgarrifosos que tenen lloc a Orphea, una petita ciutat costanera dels Hamptons : l’alcalde i tota la seva família han mort assassinats a casa seva, juntament amb una noia que passava per allà fent jòguing i havia sigut testimoni del crim.\n– Las hijas del capitán, de Maria Dueñas. L’autora de la reeixida novel·la El tiempo entre costuras parla aquí de les relaciones entre els membres d’una colònia espanyola a la ciutat de Nova York, a l’any 1936.\n– La trena, de Laetitia Colombani. L’autora -guionista, directora i actriu de reconegut prestigi- aborda les històries de tres dones que, nascudes en continents diferents, comparteixen unes idees i uns sentiments que les uneixen en un poderós anhel de llibertat.\n– Trilogia d’El silencio de la ciudad blanca, d’Eva García Sáenz de Urturi. Primer volum d’una trilogia que combina crims rituals, arqueologia, passions i misteris ambientada al País Basc, que ja ha estat portada al cinema. La segueixen Los ritos del agua i Los señores del tiempo.\nI a nivell de tot Catalunya\nUn dels fenòmens literaris recents, Canto jo i la muntanya balla, d’Irene Solà, ha estat el llibre més prestat a la Xarxa de Biblioteques Municipals durant els mesos d’abril, maig i juny del 2020, un període marcat per la progressiva reobertura de les biblioteques després del tancament dels equipaments el mes de març degut a la covid19. La segueix la novel·la de Dolores Redondo La cara norte del corazón i Largo pétalo de mar d’Isabel Allende.\nEn l’àmbit audiovisual s’imposa la cinta del director francès Rémi Bezançon La biblioteca de los libros rechazados, que ens explica una història de misteri que arrenca precisament en una biblioteca. La segueix la cinta d’espionatge La espía roja, protagonitzada per l’octogenària Judi Dench, i finalment trobem la cinta espanyola de Pedro Almodóvar Dolor y gloria.\nPel que fa a les novel·les juvenils, trobem en primera posició Invisible, la darrera obra d’Eloy Moreno, seguida de Meravelles de l’americà Brian Selznick, i en tercer lloc, de la novel·la gràfica de Pam Smy Thornhill: orfenat de noies.\nEn el podi dels títols més prestats en novel·la estrangera se situa la guardonada Normal People de Sally Rooney. El segon i tercer lloc l’ocupen, respectivament, La tresse de Laetitia Colombani i The Guardians de John Grisham.\nArticle anteriorL’ACA destina 20 MEUR per a millorar el subministrament d’aigua de diversos municipis catalans\nPròxim article“Unexpected”, nou treball d’Eva Verde & Publio Delgado


Espanya manté el nivell d'alerta terrorista però reforça la vigilància als aeroports\nFERRAN CASAS Madrid Actualitzada el 22/03/2016 20:10\n651x366 Fernández Díaz i representants de les forces de seguretat / MINISTERI DE L'INTERIOR Fernández Díaz i representants de les forces de seguretat / MINISTERI DE L'INTERIOR\nEl govern espanyol manté l'actual nivell d'alerta antiterrorista (quatre sobre cinc amb mesures reforçades) després dels atemptats a Brussel·les. Al ministeri de l'Interior s'ha reunit aquesta tarda la mesa de valoració de l'amenaça terrorista per abordar el nivell de risc. Presidida pel ministre de l'Interior, Jorge Fernández Díaz, i pel secretari d'estat de Seguretat, Francisco Martínez, asseia a la mateixa taula els màxims responsables de la lluita antiterrorista a Espanya de la Policia Nacional, la Guàrdia Civil, el Centre d'Intel·ligència contra el Terrorisme i el Crim Organitzat (CITCO) i del Centre Nacional d'Intel·ligència (CNI). A la reunió s'ha analitzat l'impacte dels atemptats, a les portes de la Setmana Santa, i s'han acordat les accions especials a emprendre. Fernández Díaz ha explicat que es mantindrà el nivell quatre reforçat i que no es passa al cinc perquè no hi ha indicis d'un atemptat imminent.\nEl que sí que es farà és reforçar les mesures de seguretat als aeroports i l'espai aeri. El ministre no les ha volgut detallar per una qüestió de seguretat i ha fet notar que altres infraestructures crítiques de transports ja estan protegides. Després dels atemptats del novembre a París el nivell d'alerta antiterrorista va situar-se en el 4 dins una escala de 5.\nEl nivell 4, l'actual i que només s'havia aplicat després dels atemptats de l'11-M de 2004 a Madrid , ja implica una especial prevenció, protecció i investigació a les infraestructures crítiques, i es va reforçar amb mesures addicionals de vigilància. El nivell 5 seria el de màxima protecció i mobilització policial i només s'activarà si els serveis d'informació i intel·ligència detecten que un atemptat terrorista pot ser "imminent" a Espanya a partir d'alguna amenaça "concreta". Podria implicar el tancament de fronteres, restriccions de l'espai aeri i la mobilització de l'exèrcit per col·laborar amb les forces de seguretat.\nFernández Díaz ha explicat que seguiran treballant en la investigació i que serà especialment severa en el seguiment de les xarxes socials, "que són fonamentals per a la captació".\nEn el terreny polític s'ha reunit també la mesa de partits que van subscriure el pacte contra el terrorisme jihadista. A l' acord hi ha el PP, el PSOE i C's. Podem no el va voler signar però el seu diputat Rafael Mayoral hi ha anat en qualitat d'oberservador. Allà s'acordaran, si s'escauen, mesures de tipus polític i es donarà informació de primera mà sobre les mesures que s'hagin pres. Tots ells han referendat la unitat en la lluita antiterrorista.\nEl president en funcions, Mariano Rajoy, ha agraït les mostres d'unitat dels partits. Ha trucat al líder del PSOE, Pedro Sánchez, i durant cinc minuts han tingut un intercanvi d'impressions.\nSánchez, que és a les Canàries, ha afirmat que "la democràcia sempre prevaldrà sobre el terror" i ha recordat que, davant del terrorisme, "hi ha la llibertat".\nPablo Iglesias, líder de Podem, no ha signat l'acord però aquest dimarts ha demanat "màxima unitat" entre els partits i actuar tots amb una "sola veu".\nEl president de Ciutadans, Albert Rivera, ha estat informat per la vicepresidenta Soraya Sáenz de Santamaría, i ha aprofitat l'atemptat per fer una crida a la unitat nacional i europea. "Si a Europa no treballem coordinadament, no podrem vèncer un fenomen global com és el terrorisme", ha dit.\nFelip VI s'ha posat en contacte amb el rei Felip de Bèlgica per traslladar-li el seu suport. El monarca espanyol no tenia avui cap acte oficial previst, fet pel qual no ha calgut alterar la seva agenda, com sí que ha passat en el cas de tots els líders polítics.\nPacte d’estat en any electoral