Florenci Salesas: d’agost 2014\nPeret, l'ànima d'un poble\nPortada del llibre Peret, l'ànima d'un poble (2005, edicions 62) de Cèlia Sànchez-Mústich\nEns ha deixat Pere Pubill Calaf, més conegut com a Peret, nascut a Mataró ara fa 79 anys, el rei indiscutible de la rumba catalana. Entre les moltes coses que aquests dies s'estan dient d'ell, la frase "la rumba catalana es convertirà en una república. Només hi havia un rei i no crec que tingui cap hereu" del músic Rogeli Herrero, integrant dels Manolos, m'ha semblat una de les que millor resumeixen la seva influència a nivell musical. A la portada del llibre Peret, l'ànima d'un poble (2005, edicions 62), de la seva neboda "paia" Cèlia Sànchez-Mústich, se'l mira de descriure com "un dels personatges més curiosos, excepcionals i estimats del nostre poble". Prou bona definició d'urgència. Òbviament se n'hi podrien afegir una serralada d'adjectius, alguns d'ells contraposats —coherent, contradictori, contundent, amable, esmunyedís, generós, guerrer, conciliador, intel·ligent, divertit, seductor, talentós, autodidacta, familiar, independent, murri, seriós, compromès amb les causes que creia, amant de la frivolitat ben entesa...—, entre molts altres. Amb els que de segur no fallaríem, però, serien el de geni, trencador de clixés, home irrepetible que, en la mida del que va poder, va mirar de fer sempre el que li sortia del cor... i d'altres parts de l'anatomia.\nEnmig d'aquest gran maremàgnum d'emocions en conflicte, de tristeses inconsolables, repassar l'inici del llibre esmentat, una conversa mà a mà, Peret-Cèlia, que la neboda poeta va transcriure i adaptar —sempre sota la supervisió atentíssima del seu tiet— suposa l'obertura d'una finestra que ofereix vistes inesperades, reflexions inusitades, pensaments a ras de pell. Després d'una bella introducció a càrrec de la Cèlia (que, per qüestions d'espai, obvio) Peret ens parla d'un fet ocorregut quen tenia tres anys i que el va marcar per sempre. Val la pena llegir-lo. Aquí el teniu:\nImatge de Peret durant la promoció del llibre\nSom al pic de la guerra civil i jo tinc tres anys. Estic jugant a les bales a fora la barraca. Recordo que porto pantalons curts i camisa, i benes als peus— a falta de sabates. I que em grato el cap de tant en tant perquè els polls han fet la seva barraca en els meus cabells (que són molt rinxolats i negres). Veig la meva àvia paterna, Consuelo, que renta roba en un gibrell. A mi m’han deixat amb ella i amb les meves ties Teresa i Maria perquè el meu pare està destinat a Móra d’Ebre i la meva mare es dedica a ell, a seguir-li les passes i treballar per dur-li menjar, tabac, i el que calgui. Sempre dormo al llit amb les meves ties, entre totes dues, i, ai, uix!, gairebé m’ofeguen amb la fortor d’unes untures amb que s’empastifen la cara. Avui fa bon dia i falta poc per dinar. Em miro l’àvia, que porta dol, Du un mocar al cap, un davantal i una corretja a la cintura d’on penja una cinta lligada a mig metre de fusta i unes tisores que fa servir per prendre mides i tallar teles, perquè treballa en la venda ambulant. L’oncle Mila està recolzat a la paret de les argolles, assegut en una cadira, camisa blanca, armilla negra, mocador de seda al coll, un gran bigoti groguenc a causa del fum dels caliquenyos, i un xavo que li surt de sota la gorra.\nSempre que penso en aquesta escena i en el que després va passar, ho veig com una pel·lícula en blanc i negre. Durant molt temps vaig preguntar-me per què, i ara ja ho sé: si haguessin filmat en colors aquella escena, igualment s’hauria vist en blanc i negre perquè tot era així, blanc o negre, les barraques, els cabells de la gent, les camises, els pantalons...\nJo estic entre tots dos, l’àvia i l’oncle Mila, concentrat en el joc de bales. De sobte m’espanta un soroll eixordador que ve del cel. Alço la vista: és un avió. Un avió que en vol rasant passa sobre els nostres caps. Ràpidament surten de la barraca la meva mare (que aquell dia era amb nosaltres), les ties, totes esverades i preguntant “Què passa?”. L’oncle Mila es gronxa a la cadira i amb els polzes a l’armilla els diu, tranquil·lament: “no tingueu por, és dels nostres”. L’avió fa mitja volta i fa una altra passada, aquest cop encara més baixa. Les dones xisclen “però que fa aquest paio!”. L’oncle Mila els repeteix: “tranquil·les, que és dels nostres”. L’avió, per segona vegada fa mitja volta i ara es dirigeix als corrals. Aquest cop dispara la metralladora, que destrossa les meves bales i forada el gibrell.\nEn escoltar-lo em quedo pensant que en Peret, als tres anys, va saber què era una paradoxa.\n—Et va donar una doble lliçó...\n—O triple. No sé si va ser el tiet, que es va equivocar, o si es van equivocar els de l’avió, però amb el meu raonament de nen, vaig aprendre tres coses: que hi havia gent que matava, que no em podia refiar dels missatges de tranquil·litat, i que els “nostres” no sempre volia dir “els que no et poden fer mal”, cosa que al capdavall és completament certa. Mira el món, si no: tots som “dels nostres”, de la nostra espècie, del nostre planeta, i no parem de fer-nos mal.\nPublicat per Florenci Salesas a 13:54 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Cèlia Sànchez-Mústich, llibres, música, pensaments, Peret, rumba\nBuster Keaton i The Beatles\nEls (no tant) impossibles cinc Beatles. D'esquerra a dreta: Paul McCartney (al sintetitzador Tubon), Ringo Starr (al sintetitzador Moog), Buster Keaton (a l'ukelele), John Lennon (a l'ukelele i veu) i Geroge Harrison (ukelele solista, of course)\nNo sóc de naturalesa sentimental. Per descomptat enyoro els Keystone Cops, i Mack Sennett, i Stan i Oliver i la resta. Però no visc en el passat. No tinc temps. Un diumenge de pasqua em van convidar a una festa a la casa de Mary Pickford. Allà hi érem tots els supervivents del cinema mut. Vaig mirar de passar-m'ho bé, és clar, però vaig descobrir que jo no tenia res a parlar amb ells. A mi m'agraden els Beatles, per exemple, i alguns no havien sentit mai un disc dels Beatles. Havien perdut el ritme dels temps.\n- Buster Keaton, de l'entrevista de Rex Reed per al New York Times, 1965\nIntuïa més que sabia que a Buster Keaton li agradaven els Beatles. L'única referència que havia pogut comprovar la vaig trobar al documental Buster Keaton Rides Again (1965) de John Spotton, que segueix el vell Buster durant el rodatge del curtmetratge The Railroader (1965) de Gerard Potterton i el propi Buster (no acreditat com a director, però hi ha prou evidències filmades sobre com el còmic construeix les millors escenes del curt, decideix emplaçaments de càmera, dirigeix els extres i improvisa les seves pròpies accions en els plans llargs). En una escena del documental es veu Buster passejant per un centre comercial de Canadà, parlant afablement amb la gent que se li acosta. Una jove entusiasta li demana un autògraf i li pregunta si es veritat que li agraden els Beatles. Ell respon "és clar que m'agraden. I a qui poden no agradar-li?". Amb aquella sortida no queda clar si l'home realment admira el quartet de Liverpool o mira de ser simpàtic amb aquella mossa qui, no cal dir-ho, se'n va doblement encantada (i envejada per les joves fans actuals, a jutjar pels comentaris als fòrums d'Internet).\nL'any següent, Buster participaria en el seu últim llargmetratge A Funny Thing Happened on the Way to the Forum (1966) de Richard Lester. Lester havia dirigit A Hard Day's Night (1964) i Help! (1965) els dos millors llargmetratges dels Beatles. És coneguda l'excitació del director per poder comptar amb Buster al repartiment del seu darrer film i com va lamentar haver de reduir dramàticament la seva part a causa de la sobtada (i fatal) malaltia que va patir durant el rodatge. La veneració pel vell mestre i la influència del seu estil es veuen reflectits en la quantitat (i qualitat) de gags, el treball de càmera i muntatge, i la manera com actuen els fab four, sobretot Ringo Starr, el més keatonià de tots. Hi ha acudits visuals que remeten (sense mai arribar a la còpia) directament a films del còmic, com l'escena de Ringo, la noia i el toll d'A Hard Day's Night amb forts ecos de la situació similar a The Balloonatic (1923). Després de visionar aquell film, Buster va comunicar el seu aplaudiment al jove director. Juntament amb Jacques Tati, el considerava un digne seguidor de l'estil que ell, Lloyd i Chaplin havien creat dècades enrere, sense haver caigut en el pobre pastitx habitual en casos similars.\nNo ha estat, però, fins que per pura casualitat he trobat aquest paràgraf d'una entrevista per al New York Times, feta quan l'home comptava gairebé setanta anys, que no he trobat una referència explícita a la seva beatlemania, fos quina fos la intensitat amb la qual s'havia infectat. I, és clar, em fa molta gràcia, n'estic encantat.\nDes de la perspectiva actual, amb The Beatles abastament acceptats com el grup més important de la història de la música pop, amb dos dels seus membres assolint l'estatus de mites morts, venerats fins a la nàusea, aquesta afirmació pot semblar banal, gairebé conservadora. Però feta el 1965, quan el grup només comptava amb tres discs de música "alegre, juvenil i despreocupada" (no seria fins aquell any que no apareixeria Rubber Soul, el primer tímid canvi de rumb en el so i intencions del grup), que només cal veure els documentals de l'època, amb masses d'adolescents histèriques, per adonar-te'n a dins de quin sac et podien ficar si confessaves aquella preferència musical, l'afirmació té un molt de declaració de principis. Quants de vosaltres (jovenetes de quinze anys, absteniu-vos: la pregunta va sobretot a cavallers de 70) tindríeu prou nassos d'enfrontar-vos als vostres prejudicis i dir, ben alt i fort, que sou fans de One Direction? Ah, és clar, no es poden comparar The Beatles i One Direction, em direu. Els primers eren uns genis musicals mentre els segons són un producte comercial, de laboratori, típica manufactura empaquetada d'aquesta època ultratecnificada i artificial, pensat per rentar el cervell de les noietes, que repeteixen fórmules i bla-bla-bla... Hum, no heu llegit que deia molta premsa dels Beatles el 1965, oi? Sembla mentida fins a quin punt es podrien agafar molts d'aquells antics articles i, només canviant el nom del grup, posats a contrallum s'assemblarien com dos flocs de neu a tot el que diuen els actuals, o al que diuen els prepotents seguidors de la música rock clàssica, fins de la més comercial (però també clàssica, que pentini cabells blancs, allò de "Fulano era un hortera, sí, però tenia classe, no es pot comparar amb aquests mindundis...")\nGiff animat per Kristeen del vell Buster Keaton ballant rock a cor que vols als crèdits de l'execrable Beach Blanket Bingo (1965) perpetrat per William Asher\n"...A mi m'agraden els Beatles, per exemple, i alguns no havien sentit mai un disc dels Beatles. Havien perdut el ritme dels temps."\nDiu Buster, amb la qual cosa es dedueix que podria continuar: "i sempre hi ha coses noves maques, noves cal estar amb els cinc sentits ben oberts i deixar enrere els prejudicis". No era el primer cop que Buster es mostrava escèptic amb els "vells grans temps". Enyorava les coses bones i millors d'aquells "vells temps", com diu aquí mateix, però sabia que quedar-se lamentant per tot el que s'ha endut el vent no li permet fruir amb tot allò que els temps actuals poden oferir de nou, bo i excitant. Per desgràcia no hi ha una època unívocament millor a totes, ni passada, ni present, ni futura. Totes les èpoques són l'edat d'or d'alguna cosa. Ara mateix és l'edat d'or d'un munt de coses. La nostàlgia per les alegries perdudes, tot allò que omplia la nostra miserable infància de felicitat, ens pot jugar males passades a l'hora de superar prejudicis. Les alegries del passat són un territori confortable. Es troben en aquella habitació que sabem que sempre ens hi torbarem a gust. Sorpreses cap, però sabem que quan ens sentim massa aclaparats per la voracitat del món actual (de tots els móns actuals: la vida en moviment sempre és voraç) ens hi podem anar a refugiar una estona. Aquella habitació no té finestres i ningú ens vindrà a emprenyar. Aquesta manca de finestres, però, és una arma de doble tall. Si volem que aquelles coses belles del passat no morin caldrà sortir, de tant en tant, i mostrar-les a com més gent millor, escampar als quatre vents que allò no és mort, sinó viu, ben viu. I al revés, cal sortir a fora a prendre l'aire que passa, i renovar-nos amb tot allò que passa i val la pena. Que valgui la pena per a nosaltres! "Oh, és que ara no trobo res que m'agradi", direu, i tindreu tot el dret. Segurament tindreu tota la raó del món i contra això no s'hi pot fer res. A mi també em passa això. Però sé que no és culpa del món sinó culpa meva. He estat jo que no m'he entrenat en fruir dels nous estímuls. O potser tot allò que va omplir la meva adolescència de felicitat em va entrar a la primera? Moltes de les coses que més m'agraden van suposar un entrenament dur. No he fumat mai, però tots hem sentit a dir als fumadors com de desagradables acostumen a ser les primeres cigarretes. Fins i tot els vicis requereixen un esforç, una dedicació, abans no quedis atrapat en les seves xarxes mortíferes!\nI en fi, aquesta divagació ens porta a descobrir una diferència més amb el gran mestre Chaplin. Què suposava el rock & roll per a Chaplin? Mireu el seu llarg (un monument pesadíssim al seu propi ego) A King in New York (1957) i està clar: soroll, degeneració, una banalitat que renta el cervell de la joventut americana. Què suposava el rock & roll per a Buster Keaton? Un invent genial, una música simple, directa i excitant (la qual balla amb gran entusiasme en algunes, d'altra banda abominables, pel·lícules de platja i biquinis dels anys 60). Chaplin no desaprofita la oportunitat de tenir el rock davant seu per moralitzar. Buster, es treu l'americana i es posa a ballar. Sempre és igual. Chaplin no entén el món actual perquè representa el nostàlgic del segle XIX que mira d'allargar el màxim aquella agonia dickensiana arnada tot el que pot, amb els seus carros de cavalls i els seus llums de gas, les dames de vestit llarg, una era on tot era artesania pura, delicada porcellana. Buster, en canvi, tampoc entén el món actual però perquè té pressa perquè arribi el segle següent. El món no té prou màquines encara i ell n'inventarà de noves, encara més delirants que les actuals. Chaplin abominava dels cotxes. Buster als dotze anys ja era el mecànic i el conductor de l'automòbil familiar. A Modern Times (1936) un indefens Charlot és engolit pel mecanisme de la màquina en una escena d'un simbolisme potentíssim en contra de la deshumanització del món actual: la màquina, feta d'engranatges infernals es menja l'individu, literalment. Buster, per la seva banda, hauria estat encantat de fabricar-la ell mateix, aquella màquina, amb les seves pròpies mans. Davant el terror a la tecnologia de Chaplin, Buster hi oposa l'entusiasme maquinista i la solució pràctica, sense contemplacions i sense lliçons morals ni advertir o culpabilitzar l'espectador per res. Davant l'actitud negativa i els sermons del primer, el positivisme i la diversió del segon.\n"Si no hagués estat còmic hauria estat un bon enginyer industrial" deia sempre l'amic Buster. La gran quantitat d'il·lustres personatges que van visitar casa seva han deixat prou testimonis que demostren que no anava de broma. Per tot arreu hi havia complicats gadgets mecànics a l'estil de Rube Goldberg o els invents, més nostrats, del Professor Franz de Copenhague del TBO. Qui ho havia de dir, en Buster fan dels Beatles... A mi no em sorprèn. De fet tampoc m'hauria sorprès que hagués estat fan del Kraftwerk, el grup (no estrictament còmic) més purament keatonià, amb un sentit de l'humor més sofisticadament fred, que conec, si l'home haguès viscut uns quants anys més. Més d'un ja li havia posat el sobrenom de l'"home màquina" dècades abans que als Mensch Machinen de Düsseldorf. Això ja seria ciència ficció, però. Deixem les coses com estan. I estan prou bé!\nBuster Keaton, l'home màquina\nPublicat per Florenci Salesas a 11:30 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Buster Keaton, Charles Chaplin, Cinema, música, slapstick, The Beatles


Set parelles participaran en el projecte pilot de mentoria social promogut pel Clúster Èxit en el marc del programa Incorpora Jove de “la Caixa” » Grup Èxit\nSet parelles participaran en el projecte pilot de mentoria social promogut pel Clúster Èxit en el marc del programa Incorpora Jove de “la Caixa”\nPublicat per grupexit a febrer 7, 2020 .\nUn total de set parelles participaran des d’ara i fins al juliol en el programa pilot de mentoria promogut pel Punt Incorpora Jove de Girona, gestionat per Ecosol a través del Clúster Èxit en el marc del programa Incorpora de “la Caixa”.\nLes parelles estan formades per joves sense referents adults a Catalunya participants del programa Incorpora Jove i persones que de manera voluntària faran el paper de mentors i els acompanyaran en el seu procés d’inclusió social i laboral.\nLes tasques de les persones mentores comprenen l’acompanyament en el coneixement de l’entorn i de l’activitat cultural i esportiva, suport en l’àmbit laboral, suport educatiu i formatiu, conversa, suport a l’autonomia personal i acompanyament jurídic i en aspectes de la salut, per evitar que aquests joves, sense referents, caiguin en situacions d’exclusió social.\nLes trobades amb els joves seran setmanals, i tindran una durada d’una hora i mitja durant els 6 mesos en els que es desenvoluparà la mentoria. Després de cada trobada setmanal, caldrà fer un retorn per posar en comú l’avenç de la mentoria i un cop acabat aquest període de 6 mesos, es valorarà si es dona continuïtat al projecte.


La línia de Wallace: d’agost 2016\nLes guies ho expliquen, sobretot, com una qüestió de caràcter pràctic: en una terra en la què abunda l'argila i on falta quasi per complet la pedra --en el cas de Polònia, només en el sud muntanyenc apareixen afloraments rocosos susceptibles de ser aprofitats; en la resta del país, com en la majoria de les zones pròximes banyades pel mar Bàltic, aquests afloraments són pràcticament inexistents-- sembla una decisió lògica inclinar-se per la primera com a material principal per a bastir tota classe d'edificis; incloent-hi, lògicament, aquells de caràcter monumental que, en el nostre context més immediat, tendiríem a associar amb la sòbria solidesa de la pedra tallada. És per això que, si més no en un primer moment, veure catedrals, edificis civils, fins i tot torres, castells i muralles bastits a base de milions de maons rojos, em va resultar un poc xocant, quasi diria que lleugerament impropi. Després --ja ho avançava, l'altre dia-- he sabut que aquestes construccions constitueixen un estil arquitectònic específic, anomenat precisament gòtic de rajols o gòtic bàltic, el qual es caracteritza no solament per la utilització predominant d'aquest element constructiu, sinó també, i a causa d'això, per determinades solucions arquitectòniques i per una simplicitat ornamental que, al remat, em va acabar resultant innegablement elegant. Elegància, doncs, i pragmatisme; però també resistència: tot i que alguns d'aquests edificis han estat reconstruïts després de la Segona Guerra Mundial, aguantar dempeus --o quasi-- una història com la polonesa, no està a l'abast de totes les construccions...\nDesprés d'algunes vacil·lacions, m'he decidit a utilitzar ací la paraula "rajol" en el sentit que se li dóna a Alcoi, com a sinònim de maó (bloc d’argila endurit al sol o al foc, emprat per a fer parets, voltes, xemeneies, etc,). Pel que sé, a la major part del País Valencià hom fa servir, amb aquest sentit, el terme "rajola", que jo entenc --sovint en diminutiu-- com una peça per a recobrir parets i paviments; ací ho expliquen molt bé.\nPublicat per AlfredRussel a 20:21 7 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: estiu, història, Polònia, viatges\nVeus el que vull dir? Que a mi, d'entrada, això de llogar joncs als turistes no em sembla malament; però ha d'haver-hi un control, perquè el que no pot ser es que se te'n fiquen en el jonc del costat cent i la mare amb ganes de gresca, i els qui ho paguem som els pobres caragols que vivim al prat durant tot l'any, que porte quasi tot l'estiu sense dormir...\nPer a la proposta, un any més, dels relats estiuencs de la Carme. I alerta amb les saturacions, no siga que acabem matant el caragol dels ous d'or...\nPublicat per AlfredRussel a 17:24 7 comentaris:\nPublicat per AlfredRussel a 19:33 6 comentaris:\nEvidentment, no es tracta d'ignorar altres coses que, sovint de forma totalment imprevista, se'm posen a l'abast, perquè em tinc per persona curiosa i les meues inclinacions --ja ho veieu, sense anar més lluny, en aquestes mateixes planes-- tendeixen a cobrir una gama relativament àmplia i no necessàriament coherent d'aspectes. aficions i interessos. Però és bastant habitual que, quan em plantege fer algun viatge, ho faça essencialment perquè m'interessa un tret específic (o uns pocs, com a molt) del lloc que pretenc visitar. La qual cosa m'ha dut, en ocasions anteriors, a Bretanya per veure (essencialment) dolmens, a Madeira per caminar per la laurisilva, o a la Vall d'Aosta per sentir parlar en arpità; per no parlar-ne de quan l'objectiu del viatge ha estat, quasi exclusivament, ascendir a algun cim especialment remarcable, que també ha estat el cas alguna que altra vegada.\nQue jo recorde, però, mai fins ara no m'havia plantejat un viatge amb l'objectiu primordial de veure un animal. Bé, un animal, i el lloc on va aconseguir escapar, de forma quasi miraculosa, de l'extinció, perquè de bisons europeus, a hores d'ara, se'n poden veure a molts llocs: vora cinc-mil exemplars viuen escampats per zoològics i parcs de natura arreu del món, i alguns grups han estat també reintroduïts i viuen en llibertat en un grapat de parcs nacionals europeus. Tots ells, però, descendeixen dels últims dotze animals que, a partir de les poques desenes que van sobreviure en captivitat després de la Primera Guerra Mundial (l'últim bisó europeu salvatge va ser abatut al Caucas occidental el 1927), van ser alliberats l'any 1952 al grandiós bosc de Białowieża, a l'actual frontera entre Polònia i Bielorússia, on el bisó --Żubr, en polonès-- havia sobreviscut a guerres i caceres fins el 1921.\nFascinat des de fa molts anys per la història dels bisons i l'últim bosc pristí europeu --Białowieża està considerat com l'últim reducte inalterat dels boscos mixtos que cobririen les vastes planures de l'Europa central i oriental, amb arbres que superen fàcilment els quaranta metres d'altura i els quatre-cents anys de vida-- poder recórrer durant unes hores aquells indrets, coneixent de primera mà alguns detalls de la gestió que s'hi duu a terme i admirant uns arbres que no perden la seua monumentalitat ni quan el temps els abat, ha estat una experiència que tardaré en oblidar. I no serà l'única, perquè tot i que han estat només uns dies, han estat suficients per estendre la meua fascinació a la història --turmentada com poques-- i els paisatges polonesos; però d'això --dels camps de concentració i les ciutats devastades i reconstruïdes des de la runa, del gòtic de rajoles, els Cavallers Teutònics o els caixubis, fins i tot del vodka aromatitzat amb l'herba dels bisons-- ja aniré parlant, si fóra el cas. Interessos, molts i variats; però millor d'un en un...\nA tall d'aclariment: tot i que vam poder entreveure en la llunyania un bisó lliure --i infotografiable-- mentre la guia del parc, ornitòloga experta i micòloga remarcable, ens anava desvelant els detalls del bosc, les fotos dels animals són d'unes instal·lacions incloses també en el Parc Nacional, on es mostren les principals espècies de mamífers que hi viuen: bisons, òbviament, però també ants, cèrvols, cabirols, koniks, llops o linxs. Per cert, ens explicaven a Białowieża que, tot i la seua importància excepcional i malgrat trobar-se protegit per diverses figures nacionals i internacionals, el govern polonès ha recuperat antics projectes d'explotació fustanera del bosc, sota el pretext de "protegir" els arbres de malalties i a pesar d'una oposició social cada volta més sòlida i organitzada; plou més i els boscos no es cremen fàcilment, però en certes coses no som tan diferents. I dient de focs, i de Madeira, impossible no tindre hui un pensament per a la tragèdia que està vivint-se a Funchal; força, i tan de bo el malson acabe aviat.\nPublicat per AlfredRussel a 17:50 4 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: arbres, fauna, paisatges, Polònia, viatges


TV3 estrena aquest dimarts el magazín A tota pantalla, un espai d’entreteniment que suposarà el debut a la televisió pública catalana de la presentadora valenciana Núria Roca\n4 min. Sant Joan Despí 11/09/2017 21:38\n651x366 Núria Roca: “Feia molt temps que no feia un programa en la meua llengua, i ho trobava a faltar” / FRANCESC MELCION Núria Roca: “Feia molt temps que no feia un programa en la meua llengua, i ho trobava a faltar” / FRANCESC MELCION\nTV3 estrena aquest dimarts el magazín A tota pantalla, un espai d’entreteniment que suposarà el debut a la televisió pública catalana de la presentadora valenciana Núria Roca.\nVolem tindre un espai amb el qual la gent es puga sentir identificada. Això què vol dir? Que qualsevol cosa que contem els puga interessar, que els puga servir per a alguna cosa.\nQuines seccions tindreu?\nHi ha dues tertúlies diàries: la del cor i la de televisió. I tenim moltes seccions setmanals. Eloi Cordomí farà un avanç meteorològic però des d’un altre punt de vista: fa uns dies en un pilot es va passar mitja secció parlant d’un eriçó que s’havia trobat a casa. Hui en dia està tot inventat, però volem fer una nova lectura de les seccions que més ens agraden. Dídac Castignani ens presenta un enigma i a partir d’aquí ens conta curiositats. I també parlarem de literatura amb Anna Guitart. De cinema, d’art. Miqui Puig farà la música... Tenim tantes idees que no en tenim prou amb tres hores!\nQuin to voleu donar al programa?\nNo podem tenir un to histriònic a les onze del matí, però no tenim per què estar apenats: podem estar contents, divertits. Això no vol dir que no tractem temes seriosos, esclar que ho farem! No hem d’estar tres hores rient, però sí que estarem tres hores amb el somriure a la cara.\nÉs el primer cop que treballes a TV3. T’ho havies plantejat mai?\nEn la meua vida mai m’he plantejat res: la vida em va sorprenent, i esta sorpresa és gratíssima. És un repte, una il·lusió absoluta i la possibilitat de fer el projecte que m’abellix. Estic quatre anys a la ràdio fent un programa que m’apassiona i un dia Òscar Nogueira contacta amb mi per la possibilitat de posar en marxa un magazín. Què és el que més m’agrada de la televisió? Un magazín, és el que té més a veure amb la meua filosofia. No es fa on jo visc, però no passa res. Era molt fàcil dir que sí.\nTenies ganes de tornar a la tele?\nJo sempre he dit que no em mou el mitjà: on hi haja un bon equip i un bon projecte, allí intentaré anar. És igual que siga un mitjà escrit, una novel·la, la ràdio o la televisió. A la ràdio he disfrutat molt. Ara coincidix que m’agrada el contingut i que tinc ganes de tornar a la televisió.\nFa gairebé vint anys que treballaves a Madrid i en castellà.\nSí, també és una manera de tornar una mica a casa. Feia molt temps que no feia un programa en la meua llengua, i ho trobava a faltar.\nEl teu fitxatge per TV3 va generar polèmica per un editorial crític amb els imputats pel 9-N que havies fet a la ràdio. Què en penses?\nHe fet quasi mil editorials i això m’ha costat anar als tribunals per haver dit “xoriça” a [l’exalcaldessa d’Alacant] Sònia Castedo. Quan faig un programa tinc un compromís amb l’audiència, i l’audiència es mereix que sigues transparent. No puc estar d’acord amb tot el món ni tot el món pot estar d’acord amb mi. Però és la primera vegada en 20 anys treballant que per fer una feina em pregunten què pense. Doncs qui ho pregunte, que s’ho faça mirar.\nDes de TV3 t’ho han preguntat?\nNo, no, en absolut! Vull dir a les xarxes socials. No m’havia passat mai: jo he presentat informatius i programes d’actualitat, he estat quatre anys a la ràdio i estic convençuda que molts dels editorials que he fet no els venien bé a la casa on estava, i mai m’han dit res. Aleshores, per què he de fer cas d’algú que des de Twitter diu no sé què?


La Societat de l'Espectacle/Temps i història - Viquitexts\nLa Societat de l'Espectacle/Temps i història\nSou a «Temps i història»\nEl proletariat com a subjecte i com a representació El temps espectacular\nTemps i història.\n"Oh, cavallers, la vida és curta... Si vivim, vivim per a marxar sobre el cap dels reis."\nSHAKESPEARE, Enric IV\nL'home, "l'ésser negatiu que és únicament en la mesura que suprimeix l'Ésser", és idèntic al temps. L'apropiació per l'home de la seva pròpia naturalesa és també la seva comprensió del desplegament de l'univers. "La història mateixa és una part de la història natural, de la transformació de la naturalesa en home" (Marx). A l'inrevés, aquesta "història natural" no té existència efectiva més que a través del procés d'una història humana, de l'única part que retroba aquest tot històric, com el telescopi modern l'abast del qual recupera en el temps la fugida de les nebuloses a la perifèria de l'univers. La història ha existit sempre, però no sempre sota la seva forma històrica. La temporalització de l'home, tal com s'efectua per la mediació d'una societat, equival a una humanització del temps. El moviment inconscient del temps es manifesta i esdevé veritable en la consciència històrica.\nEl moviment pròpiament històric, tot i que encara ocult, comença en la lenta i insensible formació de "la naturalesa real de l'home", aquesta "naturalesa que neix en la història humana - en l'acte generador de la societat humana -", però la societat que ja ha dominat una tècnica i un llenguatge, encara que producte de la seva pròpia història, no té altra consciència que la d'un present perpetu. Tot coneixement, limitat a la memòria dels més ancians, sempre és dirigit pels vius. Ni la mort ni la procreació són compreses com una llei del temps. El temps roman immòbil, com un espai tancat. Quan una societat més complexa arriba a prendre consciència del temps, la seva tasca és sobretot negar-lo, doncs el que veu en el temps no és el que passa, sinó el que torna. La societat estàtica organitza el temps segons la seva experiència immediata de la naturalesa en el model del temps cíclic.\nEl temps cíclic ja domina a l'experiència dels pobles nòmades, perquè es retroben davant les mateixes condicions a cada moment de la seva travessia: Hegel assenyala que "el vagar dels nòmades és només formal, ja que es limita a espais uniformes". La societat que en establir-se localment dóna a l'espai un contingut mitjançant el condicionament de llocs individualitzats es troba per això tancada a l'interior d'aquesta localització. La tornada temporal a llocs semblants és ara la pura tornada del temps a un mateix lloc, la repetició d'un seguit de gestos. El pas del nomadisme ramader a l'agricultura sedentària és el final de la llibertat mandrosa i sense contingut, el començament del treball. La forma de producció agrària en general, dominada pel ritme de les estacions, és la base del temps cíclic plenament constituït. L'eternitat li és interior: és aquí sota la tornada del mateix. El mite és la construcció unitària del pensament que garanteix l'ordre còsmic sencer al voltant de l'ordre que aquesta societat ja va establir de fet dins les seves fronteres.\nL'apropiació social del temps, la producció de l'home pel treball humà, es desenvolupen en una societat dividida en classes. El poder que s'ha constituït per sobre de la penúria de la societat del temps cíclic, la classe que organitza aquest treball social i s'apropia la plusvàlua limitada, s'apropia igualment la plusvàlua temporal de la seva organització del temps social: posseïx per a ella sola el temps irreversible del vivent. L'única riquesa que pot existir concentrada en el sector del poder per a ser materialment malbaratada en festa sumptuària s'hi troba també gastada com a dilapidació d'un temps històric de la superfície de la societat. Els propietaris de la plusvàlua històrica posseïxen el coneixement i el gaudi dels esdeveniments viscuts. Aquest temps, separat de l'organització col·lectiva del temps que predomina amb la producció repetitiva de la base de la vida social, flueix per sobre de la seva pròpia comunitat estàtica. És el temps de l'aventura i de la guerra, on els amos de la societat cíclica recorren la seva història personal; i és igualment el temps que apareix en el xoc entre comunitats diferents, la pertorbació de l'ordre immutable de la societat.\nLa història sorgeix doncs davant els homes com un factor estrany, com allò que no han volgut i contra el que es creien protegits. Però per aquest desviament torna també la inquietud negativa de l'humà, que havia estat a l'origen mateix de tot el desenvolupament que s'havia adormit.\nEl temps cíclic és en ell mateix el temps sense conflicte. Però el conflicte s'instal·la en aquesta infància del temps: la història lluita abans de res per ser història en l'activitat pràctica dels amos. Aquesta història crea superficialment a partir de l'irreversible; el seu moviment constitueix el temps mateix que aquest consumeix a l'interior del temps inconsumible de la societat cíclica.\nLes "societats fredes" són les que han ralentit en extrem la seva part d'història; les que han mantingut en un equilibri constant la seva oposició a l'entorn natural i humà i les seves oposicions internes. Si l'extrema diversitat de les institucions establertes per a aquesta finalitat, testimonia la plasticitat de l'auto-creació de la naturalesa humana, aquest testimoniatge no apareix de manera evident més que per a l'observador exterior, per a l'etnòleg que torna des del temps històric. En cadascuna d'aquestes societats una estructuració definitiva ha exclòs el canvi. El conformisme absolut de les pràctiques socials existents amb les que es troben identificades per a sempre totes les possibilitats humanes, no té altre límit exterior que el temor de tornar a caure en l'animalitat sense forma. Aquí, per a romandre en l'humà, els homes han de romandre iguals a ells mateixos.\nEl naixement del poder polític, que sembla estar en relació amb les últimes grans revolucions de la tècnica, com la fosa del foc en el llindar d'un període que no coneixerà més trastorns en profunditat fins a l'aparició de la indústria, és també el moment que comença a dissoldre els llaços de consanguinitat. Des d'aleshores la successió de generacions surt de l'esfera del pur cicle natural per a esdevenir un esdeveniment orientat, successió de poders.\nEl temps irreversible és el temps del que regna; i les dinasties són la seva primera mesura. L'escriptura és la seva arma. En l'escriptura el llenguatge arriba a la seva plena realitat independent de mediació entre les consciències. Però aquesta independència és idèntica a la independència general del poder separat com a mediació que constitueix la societat. Amb l'escriptura apareix una consciència que ja no és duta i transmesa en la relació immediata dels vius: una memòria impersonal, que és la de l'administració de la societat. "Els escrits són els pensaments de l'estat; els arxius la seva memòria." (Novalis).\nLa crònica és l'expressió del temps irreversible del poder i també l'instrument que manté la progressió voluntarista d'aquest temps a partir del seu traçat anterior, doncs aquesta orientació del temps ha d'esfondrar-se amb la força de cada poder particular; recaient en l'oblit indiferent de l'únic temps cíclic conegut per les masses camperoles que, en l'esfondrament dels imperis i de les seves cronologies, no canvien mai.\nEls posseïdors de la història han assignat al temps un sentit: una direcció que és també una significació. Però aquesta història es desplega i sucumbeix en part; deixa immutable la societat profunda ja que ella és justament el que roman separat de la realitat comuna. És per això que la història dels imperis d'Orient connota per a nosaltres la història de les religions: aquestes cronologies convertides en ruïnes només han deixat la història aparentment autònoma de les il·lusions que les embolicaven.\nEls amos que posseeixen la propietat privada de la història, sota la protecció del mite, la posseeixen ells mateixos en primer lloc sota la forma de la il·lusió: a Xina i a Egipte van tenir durant molt temps el monopoli de la immortalitat de l'ànima; així també les seves primeres dinasties reconegudes són l'organització imaginària del passat. Però aquesta possessió il·lusòria dels amos és també tota la possessió possible en aquest moment d'una història comuna i de la seva pròpia història. L'ampliació del seu poder històric efectiu va acompanyada d'una vulgarització de la possessió mítica il·lusòria. Tot això deriva del simple fet que només en la mesura que els amos es van encarregar de garantir míticament la permanència del temps cíclic, com en els ritus estacionals dels emperadors xinesos, van poder alliberar-se'n relativament.\nQuan l'eixuta cronologia sense explicació del poder divinitzat parlant als seus servidors, que no vol ser compresa sinó com execució terrestre dels manaments del mite, pot ser superada i convertida en història conscient, és menester que la participació real en la història hagi estat viscuda per grups extensos. D'aquesta comunicació pràctica entre aquells que es reconeixen com a posseïdors d'un present singular, que han experimentat la riquesa qualitativa dels esdeveniments com la seva activitat i el lloc que habitaven -la seva època- neix el llenguatge general de la comunicació històrica. Aquells per a qui ha existit el temps irreversible descobrixen en ell, alhora el memorable i l'amenaça de l'oblit: "Heròdot d'Halicarnàs presenta aquí els resultats de la seva investigació, perquè el temps no esborri els treballs dels homes..."\nEl raonament sobre la història és, inseparablement, raonament sobre el poder. Grècia va ser aquest moment que el poder i la seva transformació es discuteixen i es comprenen, la democràcia dels amos de la societat. Allà es donava l'invers de les condicions conegudes per l'Estat despòtic, on el poder mai arregla els seus comptes més que amb ell mateix en la inaccessible foscor del seu punt més concentrat: per la revolució de palau, el triomf o fracàs del qual posen igualment fora de discussió. Tot i això, el poder repartit de les comunitats gregues no existia sinó en el consum d'una vida social la producció de la qual quedava separada i estàtica en la classe servil. Només aquells que no treballen viuen. En la divisió de les comunitats gregues i en la lluita per l'explotació de les ciutats estrangeres s'ha exterioritzat el principi de la separació que fundava interiorment cadascuna d'elles. Grècia, que havia somiat la història universal, no va assolir unir-se davant la invasió; ni tan sols unificar els calendaris de les seves ciutats independents. A Grècia el temps històric es va fer conscient, però no conscient d'ell mateix encara.\nDesprés de la desaparició de les condicions localment favorables que havien conegut les comunitats gregues, la regressió del pensament històric occidental no ha anat acompanyada d'una reconstitució de les antigues organitzacions mítiques. Amb el xoc entre els pobles de la Mediterrània, en la formació i l'enfonsament de l'Estat romà, van aparèixer religions semi-històriques que passaven a ser els factors fonamentals de la nova consciència del temps i la nova armadura del poder separat.\nLes religions monoteistes han estat un compromís entre el mite i la història, entre el temps cíclic dominant encara la producció i el temps irreversible que s'enfronten i recomponen els pobles. Les religions sorgides del judaisme són el reconeixement universal abstracte del temps irreversible que es troba democratitzat, obert a tots, però en l'il·lusori. El temps tot s'orienta cap a un únic esdeveniment final: "El regne de Déu és aprop." Aquestes religions van néixer sobre el sòl de la història i allà es van establir. I encara s'hi mantenen en oposició radical amb la història.\nLa religió semi-històrica estableix un punt de partida qualitatiu en el temps, el naixement de Crist, la fugida de Mahoma, però el seu temps irreversible -en introduir una acumulació efectiva que a l'Islam podria prendre la figura d'una conquesta o al cristianisme de la Reforma, la d'un acreixement del capital- s'inverteix de fet en el pensament religiós com un compte regressiu: l'espera, en el temps que disminueix, de l'accés a l'altre món veritable, l'espera del Judici final. L'eternitat va sortir del temps cíclic. És el seu més enllà. És l'element que introdueix la irreversibilitat del temps, que suprimeix la història en la història mateixa, col·locant-se com a pur element puntual que el temps cíclic ha tornat a entrar i és abolit de l'altre costat del temps irreversible. Bossuet dirà encara: "I per mitjà del temps que passa, entrem en l'eternitat que no passa".\nL'edat Mitjana, aquest món mític no conclòs que tenia la seva perfecció fora d'ell, és el moment que el temps cíclic, que regeix encara la part principal de la producció, és realment corroït per la història. Es reconeix una certa temporalitat irreversible a tots, individualment en la successió de les edats de la vida, en la vida considerada com un viatge, un pas sense tornada per un món el sentit del qual és a una altra banda: el pelegrí és l'home que surt d'aquest temps cíclic per a ser efectivament aquest viatger que cadascú és com a signe.\nLa vida històrica personal troba sempre el seu compliment a l'esfera del poder, a la participació en les lluites empreses pel poder i en les lluites per la disputa del poder; però el temps irreversible del poder està dividit fins a l'infinit, sota la unificació general del temps orientat de l'era cristiana, en un món de la confiança armada, on el joc dels amos gira al voltant de la fidelitat i de la contestació de la fidelitat deguda. Aquesta societat feudal, nascuda del xoc entre "l'estructura organitzativa de l'exèrcit conqueridor tal com es va desenvolupar durant la conquesta" i "les forces productives trobades en el país conquerit" (La ideologia alemanya) - i cal considerar el seu llenguatge religiós en l'organització d'aquestes forces productives - ha dividit la dominació de la societat entre l'Església i el poder estatal, al seu torn subdividit en les complexes relacions de senyoriu i vassallatge de les tinences territorials i de les comunes urbanes. En aquesta diversitat de la vida històrica possible, el temps irreversible que comportava inconscientment la societat profunda, el temps viscut per la burgesia en la producció de mercaderies, la fundació i l'expansió de les ciutats, el descobriment comercial de la terra - l'experimentació pràctica que destrueix per a sempre tota organització mítica del cosmos - es va revelar lentament com el treball desconegut de l'època quan la gran empresa històrica oficial d'aquest món va fracassar amb les Croades.\nEn declinar l'Edat Mitjana, el temps irreversible que envaeix la societat, s'experimenta per la consciència vinculada amb l'antic ordre sota la forma d'una obsessió per la mort. És la malenconia de la dissolució d'un món, l'últim que la seguretat del mite encara equilibrava la història; i per a aquesta malenconia tot el terrestre s'encamina solament cap a la seva corrupció. Les grans revoltes dels camperols d'Europa són també el seu intent de respondre a la història que els arrencava violentament del somni patriarcal que havia garantit la tutela feudal. És la utopia mil·lenarista de la realització terrenal del paradís, en la qual torna al primer plànol el que estava a l'origen de la religió semi-històrica, quan les comunitats cristianes, com el messianisme judaic del que provenien, en resposta als problemes i a la dissort de l'època, esperaven la realització imminent del regne de Déu i afegien un factor d'inquietud i de subversió a la societat antiga. Havent arribat a compartir el poder a l'imperi, el cristianisme va desmentir en el seu moment com a simple superstició el que subsistia d'aquesta esperança: tal és el sentit de l'afirmació agustiniana, arquetip de tots els satisfecit de la ideologia moderna, segons la que l'Església establerta era des de feia molt de temps aquest regne del que s'havia parlat.\nLa revolta social de la pagesia mil·lenarista es defineix naturalment en primer lloc com una voluntat de destrucció de l'Església. Però el mil·lenarisme es desplega en el món històric i no sobre el terreny del mite. Les esperances revolucionàries modernes no són, com creu mostrar Norman Cohn a La persecució del mil·lenni, seqüeles irracionals de la passió religiosa del mil·lenarisme. Tot el contrari, és el mil·lenarisme, lluita de classe revolucionària parlant per darrera vegada el llenguatge de la religió, el que constitueix ja una tendència revolucionària moderna a la que encara manca la consciència de no ser històrica. Els mil·lenaristes havien de fracassar perquè no podien reconèixer la revolució com la seva operació pròpia. El fet que esperessin per a actuar un signe exterior de la decisió de Déu és la traducció en el pensament, d'una pràctica en la que els camperols revoltats segueixen caps armats fora d'ells mateixos. La classe camperola no podia arribar a una consciència justa del funcionament de la societat i de la forma de dur la seva pròpia lluita: degut al fet que li mancaven aquestes condicions d'unitat en la seva acció i en la seva consciència, va expressar el seu projecte i va conduir les seves guerres segons l'imaginari del paradís terrenal.\nLa nova possessió de la vida històrica, el Renaixement, que troba en l'antiguitat el seu passat i el seu dret, duu amb ell la ruptura joiosa amb l'eternitat. El seu temps irreversible és el de l'acumulació infinita de coneixements, i la consciència històrica sorgida de l'experiència de les comunitats democràtiques i de les forces que les destrueixen tornarà a prendre amb Maquiavel el raonament sobre el poder dessacralitzat, a dir el que no es pot dir de l'Estat. A la vida exuberant de les ciutats italianes, a l'art de les festes, la vida es coneix com un gaudi del pas del temps.\nPerò aquest gaudi del passar hauria de ser ell mateix passatger. La cançó de Lorenzo de Medicis, considerada per Buckhardt com a l'expressió "de l'esperit mateix del Renaixement", és l'elogi que aquesta fràgil festa de la història ha pronunciat sobre ella mateixa: "Que bella és la joventut - que se'n va tan de pressa."\nEl moviment constant de monopolització de la vida històrica per l'Estat de la monarquia absoluta, forma de transició cap a la dominació completa de la classe burgesa, fa aparèixer en la seva veritat el que és el nou temps irreversible de la burgesia. És al temps de treball, per primera vegada deslliurat del cíclic, al que la burgesia està lligada. El treball s'ha convertit amb la burgesia, en treball que transforma les condicions històriques. La burgesia és la primera classe dominant per a qui el treball és un valor. I la burgesia que suprimeix tot privilegi, que no reconeix cap valor que no derivi de l'explotació del treball, ha identificat precisament amb el treball el seu propi valor com a classe dominant i ha fet del progrés del treball el seu propi progrés. La classe que acumula les mercaderies i el capital modifica contínuament la natura modificant el treball mateix, desencadenant la seva productivitat.\nTota la vida social s'ha concentrat ja en la pobresa ornamental de la Cort, abillament de la freda administració estatal que culmina en "l'ofici de rei"; i tota llibertat històrica particular ha hagut de consentir la seva pèrdua. La llibertat del joc temporal irreversible dels feudals es va consumir a les seves darreres batalles perdudes amb les guerres de la Fronde o l'aixecament dels escocesos en favor de Carles Eduard. El món ha canviat de base.\nLa victòria de la burgesia és la victòria del temps profundament històric, perquè és el temps de la producció econòmica que transforma la societat de manera permanent i de dalt a baix. Durant tant temps com la producció agrària segueix sent el treball principal, el temps cíclic que continua present en el fons de la societat sosté les forces lligades de la tradició, que aturaran el moviment. Però el temps irreversible de l'economia burgesa extirpa aquestes supervivències a tota l'extensió del món.\nLa història que havia aparegut fins aleshores com el moviment dels individus de la classe dominant únicament, i per tant escrita com a història d'esdeveniments, és ara compresa com el moviment general, i en aquest sever moviment els individus són sacrificats. La història que descobreix la seva base en l'economia política coneix ara l'existència del que era el seu inconscient, però segueix tot i això sense poder treure'l a la llum. És solament aquesta prehistòria cega, una nova fatalitat que ningú domina, el que l'economia mercantil ha democratitzat.\nLa història que es troba present a tota la profunditat de la societat tendeix a perdre's a la superfície. El triomf del temps irreversible és també la seva metamorfosi en temps de les coses, perquè l'arma de la seva victòria ha estat precisament la producció en sèrie d'objectes segons les lleis de la mercaderia. El principal producte que el desenvolupament econòmic ha fet passar de la raresa luxosa al consum corrent, ha estat per tant la història, però només en tant que historia del moviment abstracte de les coses que domina tot ús qualitatiu de la vida.\nMentre que el temps cíclic anterior havia sostingut una part creixent de temps històric viscut per alguns individus i grups, la dominació del temps irreversible de la producció tendeix a eliminar socialment aquest temps viscut.\nD'aquesta manera la burgesia ha fet conèixer i ha imposat a la societat un temps històric irreversible, però negant-li el seu ús. "Va haver-hi història, però ja no", perquè la classe dels posseïdors de l'economia, que no pot trencar amb la història econòmica, ha de també rebutjar com una amenaça immediata tota altra ocupació irreversible del temps. La classe dominant, composta per especialistes de la possessió de les coses que són ells mateixos, per aquesta raó, una possessió de coses, ha d'unir la seva sort al manteniment d'aquesta història reificada, a la permanència d'una nova immobilitat en la història. Per primera vegada el treballador, en la base de la societat, no és materialment estrany a la història ja que ara la societat es mou irreversiblement per la seva base. En la reivindicació de viure el temps històric que fa el proletariat, troba aquest el simple centre inoblidable del seu projecte revolucionari; i cadascuna de les temptatives d'execució d'aquest projecte aniquilades fins ara, marca un punt de partida possible de la nova vida històrica.\nEl temps irreversible de la burgesia ama del poder, va començar per presentar-se sota el seu propi nom, com un origen absolut, l'any I de la República. Però la ideologia revolucionària de la llibertat general que havia abatut les darreres restes d'organització mítica dels valors i tota reglamentació tradicional de la societat, permetia veure ja la voluntat real que havia vestit a la romana: la llibertat de comerç generalitzada. La societat de la mercaderia, descobrint aleshores que havia de reconstruir la passivitat que li havia estat necessari sacsejar fonamentalment per a establir el seu propi regne pur, "troba en el cristianisme amb el seu culte a l'home abstracte... el complement religiós més convenient" (El Capital). La burgesia ha conclòs aleshores amb aquesta religió un compromís que s'expressa també en la presentació del temps: abandonant el seu propi calendari, el seu temps irreversible torna a emmotllar-se a l'era cristiana, la successió de la qual continua.\nAmb el desenvolupament del capitalisme, el temps irreversible s'ha unificat mundialment. La història universal arriba a ser una realitat, ja que el món sencer es reuneix sota el desenvolupament d'aquest temps. Però aquesta història, que és la mateixa a tot arreu alhora, no és encara altra cosa que la negació intra-històrica de la història. És el temps de la producció econòmica, retallat en fragments abstractes iguals, que es manifesten sobre tot el planeta com el mateix dia. El temps irreversible unificat és el del mercat mundial, i corol·làriament el de l'espectacle mundial.\nEl temps irreversible de la producció, és en primer lloc la mesura de les mercaderies. Així que el temps que s'afirma oficialment a tota l'extensió del món com el temps general de la societat, no significant més que els interessos especialitzats que el constitueixen, no és més que un temps particular.\nObtingut de «https://ca.wikisource.org/w/index.php?title=La_Societat_de_l%27Espectacle/Temps_i_història&oldid=48749»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 abr 2012 a les 12:16.


Les primeres pedres gravades | Pedres Gravades\nLes primeres pedres gravades\nEls primers gravats sobre pedra van aparèixer ja a l’època prehistòrica; els primers pobladors de la terra practicaven incisions sobre les roques per tal de representar imatges rupestres d’animals i seqüències de la seva vida quotidiana.\nFent un salt en el temps, ens trobem avui, amb l’obra gravada de Manela Gracià, que realitza les seves peces escultòriques fonamentant-se en els seus coneixements sobre gravat calcogràfic o talla dolça.\nEl gravat calcogràfic consisteix en tota una sèrie de tècniques que permeten gravar una imatge sobre el suport.\nMitjançant la pràctica de la talla dolça sobre les pedres, l’objectiu de l’artista és el de crear amb un llenguatge propi, peces úniques que tinguin la petja dels seus dissenys gravada sobre les roques.


Apartamentos Baratos en Alcossebre - Apartament 2 Dormitoris\nAlcocebre Suites Hotel - Inici Apartament 2 dormitoris (4-6 persones)\nApartament 2 dormitori (4-6 ppersones)\nSimilars als apartaments de 4 persones, aquests apartaments compten amb dues habitacions amb capacitat per a dues persones a cadascuna d'elles i un saló amb sofà llit doble podent acollir l'apartament fins a 6 persones.\nEls dormitoris poden tenir llits dobles o 2 llits individuals sent la distribució més habitual d'1 dormitori amb llit de matrimoni i 1 dormitori amb 2 llits individuals. El client pot comentar la preferència de tipus d'apartament, ja que es tindrà en compte però no es confirma fins a l'arribada. Proporcionar o no les preferències del client dependrà de l'organització interna dels apartaments i de les entrades i sortides del moment.\nTots els apartaments compten amb cuina completa amb rentadora, vitroceràmica, forn convencional, microones i frigorífic.\nTambé es compta amb terrassa i bany complet.\nEl saló està dotat amb TV i aire condicionat sota petició i amb suplement.\nDues habitacions amb capacitat per a dues persones en cadascuna d'elles.


Com instal·lar cPanel en un servidor VOS CentOS 7 o dedicat\ncPanel és el tauler de control d’allotjament web més popular, que ofereix una interfície gràfica d’usuari que permet a diferents usuaris gestionar diversos servidors amb l’ajuda d’una interfície gràfica en lloc de la línia de comandaments normal..\nAmb l’ajuda d’aquesta interfície, els usuaris poden realitzar fàcilment la majoria de les tasques que es fan al servidor d’un lloc web, inclosos la creació de correus electrònics, la càrrega de fitxers, la gestió de bases de dades, la configuració de treballs cron, etc..\nAmb cPanel, és important tenir en compte que:\nEl procés d’instal·lació de cPanel és senzill, però es poden completar un parell d’hores.\ncPanel no és una aplicació gratuïta. Es requereix una quota de llicència que és d’uns 14 dòlars mensuals o uns 200 dòlars anuals per al servidor VPS.\nUna vegada instal·lat, serà difícil eliminar-lo del servidor sense fer una restauració completa del servidor. Malauradament, cPanel no ofereix cap desinstal·lador\nNota especial: els principals proveïdors d’allotjament web solen oferir un plafó c gratuït instal·lat amb el pla d’allotjament.\n1.1 Pas 1: Configuració de cPanel\n1.2 Pas 2: Instal·lació de cPanel\n1.4 Consulteu els tres serveis VPS principals:\n1.4.1 Articles relacionats amb la informació\nUn servidor Cloud, VPS o servidor dedicat que s’executa amb CentOS 7.\nUna adreça IP estàtica. Com que cPanel no pot funcionar en una adreça IP dinàmica, necessita una nova adreça.\nCompte arrel per accedir al servidor\nUn mínim d’1 GB de RAM, però podeu recórrer a 2 GB de RAM que és molt recomanable.\nUn mínim d’espai de disc de 20 GB, però pot anar fins a 40 GB.\nPas 1: Configuració de cPanel\nAbans d’instal·lar cPanel en un servidor de núvol o un servidor virtual, heu de realitzar dos passos més.\nPrimer, assegureu-vos que teniu Perl instal·lat al servidor.\n$ sudo yum perl d’instal·lació\nDesprés d’instal·lar Perl, heu de passar un pas més. Assegureu-vos que cPanel tingui un nom de domini completament qualificat (FQDN), comunament conegut com a nom d’amfitrió. S’utilitza per identificar el vostre servidor. Heu d’incloure un nom d’amfitrió vàlid. Si eviteu aquest pas, us trobareu en problemes de nom d’amfitrió que poden evitar que l’instal·lador cPanel s’executi.\nUn error comú que es pot produir és el següent:\n2012-11-01 16:00:54 461 (ERROR): El vostre nom d’amfitrió () no està definit correctament. Per favor\n2012-11-01 16:00:54 462 (ERROR): canvieu el vostre nom d’amfitrió per un nom de domini completament qualificat,\n2012-11-01 16:00:54 463 (ERROR): i torneu a executar aquest instal·lador.\nAfortunadament, aquest error es pot solucionar. Si teniu FQDN al vostre sistema, executeu la comanda següent:\nPodeu substituir la peça vps.mydomain.com amb el vostre nom d’amfitrió. Assegureu-vos que teniu el domini.\nAra necessiteu canviar el vostre directori actual i dirigir-lo cap a / a casa directori. Per fer-ho, executeu la comanda següent:\nPas 2: Instal·lació de cPanel\nTot i que el procés d’instal·lació de cPanel té uns passos, el procés triga molt en funció dels recursos emprats per al servei. En la majoria dels casos, un programa conegut com a “pantalla” s’utilitza durant el procés. Pot ser útil en cas que esbrineu que podreu tenir problemes amb l’Internet irregular o voleu aturar el procés d’instal·lació.\n>Primer, instal·leu la pantalla i wget:\n$ sudo yum pantalla d’instal·lació wget\nUn cop instal·leu la pantalla, aneu endavant i inicieu una nova sessió:\nAmb la comanda següent, comenceu a instal·lar el cPanel amb l’ajut de WHM:\nUn cop descarregueu l’últim paquet de cPanel, inicieu el script:\nsh més recent\nAixò hauria d’iniciar la instal·lació de cPanel. Tingueu paciència ja que pot trigar un temps a completar-se.\nUn cop s’hagi acabat d’instal·lar el script, veureu la sortida a continuació:\n2016-06-11 08:42:33 222 (INFO): la instal·lació de cPanel ha acabat en 21 minuts i 23 segons!\n2016-06-11 08:42:33 938 (INFO): Enhorabona! Instal·lació de cPanel & WHM 11.56 ja s’ha completat. El següent pas és configurar el servidor.\n2016-06-11 08:42:33 938 (INFO): abans de configurar el servidor, assegureu-vos que el tallafoc permeti accedir al port 2087.\n2016-06-11 08:42:33 938 (INFO): En els sistemes RHEL, CentOS i CloudLinux, executeu / scripts / configure_firewall_for_cpanel per aconseguir-ho.\n2016-06-11 08:42:33 938 (INFO): Després d’assegurar-vos que el tallafoc permeti accedir al port 2087, podeu configurar el servidor.\n2016-06-11 08:42:33 938 (INFO): 1. Obriu el navegador preferit\n2016-06-11 08:42:33 938 (INFO): 2. Escriviu https://198.50.190.11:2087 a la barra d’adreces\n2016-06-11 08:42:33 938 (INFO): 3. Introduïu la paraula arrel al quadre de text del nom d’usuari\n2016-06-11 08:42:33 938 (INFO): 4. Introduïu la vostra contrasenya arrel al quadre de text Contrasenya\n2016-06-11 08:42:33 938 (INFO): 5. Feu clic al botó Iniciar sessió\n2016-06-11 08:42:33 938 (INFO): Visiteu https://go.cpanel.net/whminit per obtenir més informació sobre la configuració del vostre servidor per primera vegada.\n2016-06-11 08:42:33 938 (INFO): Visiteu http://support.cpanel.net o https://go.cpanel.net/whmfaq per obtenir suport addicional\n2016-06-11 08:42:33 938 (INFO): Gràcies per instal·lar cPanel & WHM 11.56!\nEl següent pas és tancar-se de la pantalla. Tingueu en compte que, fins i tot si tanqueu el servidor, l’script encara continuarà funcionant en segon pla i pot trigar una a dues hores.\nPer desactivar la pantalla, escriviu la comanda següent:\nPer tornar a la pantalla, utilitzeu l’ordre següent:\nAquest procés pot trigar fins a dues hores.\nUn cop finalitzat el procés d’instal·lació, podeu continuar i iniciar la sessió al vostre compte a través de l’adreça IP que apareix a continuació i escriure el vostre nom d’usuari i contrasenya:\nJa heu acabat amb el procés d’instal·lació. Continua i crea l’usuari de cPanel per iniciar la sessió a http://0.0.0.0/cpanel o http://mydomain.com/cpanel.\nAllà el teniu. Aquest tutorial us ha d’ajudar a instal·lar cPanel / WHM en un VPS o un servidor dedicat en un servidor CentOS 7. Recordeu-ho, cPanel us permet gestionar diversos llocs web en un sol servidor amb facilitat.\nConsulteu els tres serveis VPS principals:\nCom executar ProxySQL contra MySQL per a Monitoring on CentOS 7\nCom instal·lar Python Pip a CentOS 7\nCom instal·lar NextCloud en un servidor VOS CentOS 7 o dedicat\nCom instal·lar phpMyAdmin en un servidor VOS CentOS 7 o dedicat\nCom configurar l’autenticació LDAP amb OpenLDAP a CentOS 7\nCom instal·lar Django en un servidor VOS CentOS 7 o dedicat\nCom instal·lar la pila LAMP al vostre servidor VOS CentOS 7 o dedicat\nCom instal·lar la pila MEAN al vostre servidor VOS CentOS 7 o dedicat\nCom instal·lar PHP Composer en un servidor VOS CentOS 7 o dedicat\nCom instal·lar el panell web de CentOS a CentOS 7 VPS o servidor dedicat


AC Milan – AS Roma: Ibrahimovic tomba l'equip de Luis Enrique (2-1) - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesAC Milan – AS Roma: Ibrahimovic tomba l'equip de Luis Enrique (2-1)\nAC Milan – AS Roma: Ibrahimovic tomba l'equip de Luis Enrique (2-1)\nL'equip 'rossonero', rival del FC Barcelona en els quarts de final de la Champions League, consolida el seu liderat en la Serie A\nIbrahimovic fa dos gols en el triomf del Milan / FOTO: www.acmilan.com\nQuart triomf consecutiu d’un conjunt 'rossonero' que camina amb pas ferm cap a la conquesta de l''scudetto'. L’equip dirigit per Massimiliano Allegri lluita per revalidar el títol de Lliga i aquest dissabte s’ha imposat per 1 a 2 davant el Roma, club en el qual hi ha els exbarcelonistes Luis Enrique i Bojan Krkic.\nEn un dels duels més complicats, l’equip s’ha sobreposat a la diana inicial d’Osvaldo, que ha vist porteria quan restaven pocs minuts per arribar-se al descans. Així, Zlatan Ibrahimovic ha capgirat el marcador amb un doblet en el segon temps, que permet als de San Siro seguir dominant el 'calcio'. Un gol des del punt de penal en la represa del matx ha facilitat la igualada, i, el davanter suec, de nou, en els instants finals, s’ha encarregat de decidir el partit de la 29a jornada aixecant l’esfèrica per sobre de Stekelenburg i definint amb un cop de cap.\nEl central Thiago Silva, per la seva banda, ha hagut d’abandonar el terreny de joc als deu minuts per problemes musculars. D’aquesta manera, el defensa brasiler és dubte per al matx davant el FC Barcelona, tot i que encara no es coneix l’abast de la seva lesió. "Serà pràcticament impossible comptar amb Thiago Silva per al partit de Champions", ha manifestat el tècnic del Milan un cop ha finalitzat el partit davant el Roma.


Guanyem el Premi Civisme a la Cohesió Social - Punt de Referencia\nGuanyem el Premi Civisme a la Cohesió Social\nEl Departament de Treball, Afers Socials i Família de la Generalitat de Catalunya ha guardonat Punt de Referència amb el primer Premi Civisme a la Cohesió Social 2020, uns reconeixements que premien projectes que tenen per finalitat, generar una millor convivència en diferents àmbits de la sicietat.\nHem estat premiades pel nostre programa de mentoria social. Ens alegra que s’hagin posat en valor les relacions de mentoria que, més enllà de ser enriquidores en tots els aspectes relacionals i de desenvolupament personal, són sobretot, pel jovent tutelat i extutelat, un enllaç que els permet formar part de la societat més enllà dels circuits d’atenció al jovent vulnerable. Acompanyar al jovent en el seu procés d’emancipació vol dir també, generar-los un entorn més favorable pel seu desenvolupament, vetllar perquè puguin tenir un rol actiu en la societat, reconèixer-los com a ciutadans de ple dret i posar-los en valor en el conjunt de la societat. Com sabeu, Punt de Referència som l’entitat pionera a l’Estat Espanyol en desenvolupar la mentoria social, mitjançant la aconseguim teixir ponts entre persones i establir els vincles necessaris per una cohesió social real i una transformació de l’entorn.\nL’entrega dels premis es va dur a terme virtualment el dia 12 de gener, en un breu acte institucional on vam poder conèixer els altres projectes premiats, com el Projecte Home, amb qui hem compartit el Primer Premi, que promou la dignitat i l’autonomia de les persones amb droodependència. Estem molt orgulloses d’haver estat escollides d’entre més de 30 candidatures a la nostra mateixa categoria.\nRebre aquest guardó ens fa començar l’any amb una bona dosi d’energia, el guardarem amb il·lusió!\nConsulta els Premis i Reconeixements que ha guanyat Punt de Referència al llarg dels anys.


Investiguen un home per l'incendi forestal que va arrasar 13 hectàrees a Aiora - À Punt\nInvestiguen un home per l'incendi forestal que va arrasar 13 hectàrees a Aiora\nEl foc es va originar en un vehicle autocarregador que proveïa una màquina estelladora.\nImatge d’arxiu de l'incendi d’Aiora / Guàrdia Civil\n14 de setembre 2020 - 16:29\nLa Guàrdia Civil investiga un home de 42 anys com a presumpte autor de l'incendi forestal que el passat 3 de setembre va arrasar 13 hectàrees al terme d'Aiora. El foc es va originar a causa d'un vehicle autocarregador que proveïa una màquina estelladora.\nEn l'extinció van intervindre dèsset mitjans aeris i terrestres d'Albacete i de València. Va ser complicat controlar les flames perquè era una zona de barrancs, de difícil accés per terra i sense tallafocs naturals.\nL'operació va acabar el 8 de setembre amb la investigació a l’home com a suposat autor d'un delicte d'incendi forestal per imprudència greu. Les diligències han passat a disposició de la Fiscalia de Medi Ambient de València.


laterceravia.cat – La passió bavaresa – Joan Ferran (CatalunyaPRESS)\nLa passió bavaresa – Joan Ferran (CatalunyaPRESS)\nHi va haver un temps en aquest país en què Baviera i Baden-Württemberg estaven omnipresents en els discursos dels governants nacionalistes catalans. Sí, Jordi Pujol -germanófilo empedreït que va estudiar al Col·legi Alemany de Barcelona- i els seus coreligionaris, ens aclaparaven amb referències constants als estats alemanys, als seus singularitats ia la CSU. Em diran que d’això fa molt de temps i que tot aquell enamorament germànic dels nois pujolistes es va transformar en amors letons i kosovars, relegant al bagul dels trastos vells la passió bavaresa del patriarca i els seus filípiques.\nParadoxalment avui, després de la sentència del Tribunal Constitucional alemany, el cas bavarès ja no interessa gens ni mica al cosmos sobiranista. Els seus líders miren cap a un altre costat mentre els mestres de a sou corren un espès vel sobre això. Ignorar és, per a ells, millor que assimilar.\nL’alt tribunal alemany ha dictat sentència. Ha dit explícitament que el dret a separar-se de l’estat alemany no és una competència dels “landers” sinó de tots els ciutadans alemanys. A la carta magna no hi ha espai per als processos secessionistes. Els sona aquesta música?\nVist el vist, i en un país tan sensibilitzat al voltant de referèndums, processos i fanalets, a un servidor de vostès no deixa de sorprendre l’escassa rellevància mediàtica que ha tingut aquesta resolució en la premsa catalana, i no diguem a la ràdio i televisió pública . El menyspreu informatiu de la sentència del Tribunal Constitucional alemany contrasta amb informacions tan pintoresques com l’obertura, a Moscou, d’una “ambaixada” de separatistes californians que aspiren a segregar dels Estats Units amb l’ajuda del Kremlin. El friki es porta.\nJa veuen. Abandonada la passió bavaresa, i tal com van les coses, potser a més d’un li convindria prendre unes quantes cerveses a Munic la vora del foc d’un fanalet estelat i anar traient conclusions.\nPer La Tercera Via|2017-01-08T00:28:41+00:00gener 8th, 2017|Categories: Notícies, Opinió|Etiquetes: Baviera, Referèndum|0 Comentaris


Política de privacitat | Hotel Riu Fluvià\nHOTEL RIU FLUVIÀ, com a Responsable del Tractament, l’informa que, segons el que es disposa en el Reglament (UE) 2016/679, de 27 d’abril, (RGPD) i en la L.O. 3/2018, de 5 de desembre, de protecció de dades i garantia dels drets digitals (LOPDGDD), tractarem les seves dades tal com reflectim en la present Política de Privacitat.\nDenominació social:CONGECARIBE 2012, S.L.\nNom comercial: HOTEL RIU FLUVIÀ\nDomicili: Ctra. de Santa Pau 17800 Olot, Girona\n• Si és necessària per a la prestació d’algun dels nostres serveis mitjançant relació contractual entre vostè i nosaltres.\nLes dades poden ser comunicades a empreses relacionades amb HOTEL RIU FLUVIÀ, per a la prestació dels diversos serveis en qualitat d’Encarregats del Tractament. L’empresa no realitzarà cap cessió, excepte per obligació legal.\n• Sol·licitar la portabilitat de les seves dades d’acord amb l’Article 20 de el RGPD.\nPot exercir aquests drets enviant comunicació, motivada i acreditada, a info@riufluvia.es.


Rental Apartment Ondines B/C II- Saint-Lary-Soulan Saint-Lary-Soulan França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n8 Rue De Soulan Résidence Ondine B/C, Sent Lari e Sola Centre, Saint-Lary-Soulan, França, 65170 - Veure al mapa\nMés informació sobre Rental Apartment Ondines B/C II- Saint-Lary-Soulan\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Saint-Lary-Soulan, Rental Apartment Ondines B/C II- Saint-Lary-Soulan és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nRental Apartment Ondines B/C II- Saint-Lary-Soulan ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha habitació familiar, s'admeten animals de companyia.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Rental Apartment Ondines B/C II- Saint-Lary-Soulan.


L'Aula de Salut torna amb noves formacions gratuïtes sobre hàbits saludables\nInici » Actualitat » Notícies » L'Aula de Salut torna amb noves formacions gratuïtes sobre hàbits saludables\nTEMES: Educació,Persones,Persones amb diversitat funcional, Viure en Salut\nTags: aulasalut, 2019, elprat, elpratssalut, hàbitssaludables\nA més de l'alimentació i l'activitat física hi ha factors que influeixen molt com les condicions socials, culturals, mediambientals, d'habitatge i de territori, així com el gènere, l'ètnia, l'orientació sexual i afectiva i el nivell socioeconòmic\nImatge de l'Aula de Salut febrer-abril 2019\ndilluns, 11 febrer, 2019 - 08:45\nL'Aula de Salut pren una nova embranzida aquest 2019, amb noves activitats formatives en hàbits saludables, gratuïtes i obertes a tota la població. Quan és necessari, a més, aquestes formacions fan una tasca reeducativa per tal que a nivell individual i col·lectiu ens fem responsables dels canvis necessaris que poden millorar la nostra salut i prevenir possibles malestars i malalties.\nVivim a un país on l'esperança de vida és de les més longeves del món, però cal treballar ara perquè la qualitat de vida sigui òptima durant tot el cicle vital. Millorant els hàbits saludables (amb una alimentació saludable i incrementant l'activitat físicia) podem prevenir alguns tipus de càncers. Aquest és un exemple del poder que tenim les persones sobre la nostra salut.\nEl Consell Municipal de Salut, espai de consulta, debat i informació\nLes condicions socials, culturals, mediambientals, d'habitatge i de territori condicionen, també, la salut de la població. Eixos d'opressió com són el gènere, l'ètnia, l'orientació sexual i afectiva, el nivell socioeconòmic... influeixen molt.\nPer parlar de tots aquests temes, la primera Aula de Salut de l'any serà una ponència de Lucia Artazcoz: "Habitació pròpia, condicions de vida i salut", coincidint amb la primera sessió del Consell Municipal de Salut d'enguany (12 de febrer). Recordeu que el Consell és un espai de consulta, informació i debat que facilita la implementació i optimitza les politiques i projectes institucionals.\nFins a l'abril s'abordaran qüestions com la salut bucodental, eines per afrontar la soledat, el foment de l'autoestima en els infants, els reptes amb els nens i les nenes de 2 a 3 de anys, sense oblidar un dels actes centrals de l'any com és la IV Festa de la Salut i de l'Activitat Física (6 d'abril). L'Aula de Salut interacciona i suma esforços amb altres projectes de ciutat, com el Pratfamílies (Departament municipal d'Educació), i facilita recursos formatius de comunitat a col·lectius com ara les persones usuàries del Servei de Rehabilitació Comunitària, que també són obertes a tothom (prèvia inscripció). El cartell només és un resum de totes les activitats que es fan, hi ha moltes més propostes que podeu consultar en aquest enllaç.\nMés informació a elprat.cat/salut i per consultar dubtes us podeu adreçar a salut@elprat.cat


Venda d'entrades 37 Saló Internacional del Còmic de Barcelona\namb Carnet Jove\nVenda d'entrades a taquilla\nEntrada general 10.-€\nEntrada descompte (Carnet Jove; targeta rosa; +65 anys) 8.-€\nMenors de 12 anys 7.-€\nNens menors de 7 anys (nascuts a partir del 16/04/2011) Gratuïta\nAccés gratuït per a menors de 7 anys (nascuts a partir del 16 d'abril de 2011), acompanyats d'un adult. Quan compris la teva entrada n'hauràs d'adquirir una per al petit de forma gratuïta a la taquilla.\nLes taquilles obriran només durant la celebració del saló i la seva obertura estarà condicionada per l'aforament.\nLes entrades anticipades només poden comprar-se online.\nL'entrada per a grups escolars serà vàlida únicament per al dijous 12 i el divendres 13 d'abril.\nQuan surtis del Saló, no llencis la teva entrada! Gràcies a un acord entre el Saló Internacional del Còmic de Barcelona i el Museu Nacional d'Art de Catalunya (MNAC), podràs entrar gratuïtament al MNAC entre el 12 d'abril i el 12 de maig de 2018. No et perdis aquesta visita a un dels nostres millors museus!\nL'entrada al Saló Internacional del Còmic de Barcelona serà d'un sol accés. Un cop s'hagi sortit del Saló no es podrà tornar a entrar a excepció de les persones acreditades.\nL'organització es reserva el dret de demanar DNI o llibre de família per acreditar l'edat del menor.\nPolítica de cancel·lació i devolucions d'entrades


Almenys tres morts i diversos ferits en l’explosió d’un edifici a Madrid | Redacció | Barcelona | Successos | El Punt Avui\nAlmenys tres morts i diversos ferits en l’explosió d’un edifici a Madrid Almenys tres morts i diversos ferits en l’explosió d’un edifici a Madrid Almenys tres morts i diversos ferits en l’explosió d’un edifici a Madrid Almenys tres morts i diversos ferits en l’explosió d’un edifici a Madrid + Almenys tres morts i diversos ferits en l’explosió d’un edifici a Madrid E-mail\nBarcelona - 20 gener 2021 16.31 h\nL’explosió ha malmès les plantes superiors de l’edifici, al carrer Toledo de Madrid EFE.\nAlmenys tres morts i diversos ferits en l’explosió d’un edifici a Madrid Almenys tres morts i diversos ferits en l’explosió d’un edifici a Madrid Almenys tres morts i diversos ferits en l’explosió d’un edifici a Madrid Almenys tres morts i diversos ferits en l’explosió d’un edifici a Madrid Almenys tres morts i diversos ferits en l’explosió d’un edifici a Madrid E-mail\nUna forta explosió ha destrossat aquest dimecres part d’un edifici situat al centre de Madrid. Almenys tres persones han mort, vuit més han resultat ferides de diversa consideració i una ha desaparegut, segons han informat Emergències Madrid, la delegació del govern estatal, que ha confirmat la tercera víctima.\nLa deflagració s’ha produït escassos minuts abans de les tres de la tarda en un immoble situat al número 98 del carrer Toledo, al barri de la Latina, molt a prop de la Puerta de Toledo, segons ha detallat l’agència d’emergències.\nDe moment es desconeixen les causes de l’incident. Segons el testimoni d’una veïna, en el moment de l’explosió s’estarien duent a terme treballs de manteniment a les calderes de la calefacció central.\nEl sinistre ha afectat almenys quatre plantes de l’edifici que allotja el centre parroquial adjacent a l’església Virgen de la Paloma, i que està situat a l’altre extrem d’un recinte que, a banda del temple, també acull l’escola La Salle la Paloma. A l’immoble hi ha els salons de la parròquia i habitatge dels sacerdots.\nFins al lloc dels fets s’hi han desplaçat fins ara 9 dotacions dels Bombers i 11 unitats del Samur. A la zona s’hi ha instal·lat un hospital de campanya per atendre els afectats.\nEmergències Madrid ha detallat que s’han atès onze ferits lleus, un dels quals amb pronòstic greu. Aquest últim ha estat traslladat a l’hospital La Paz.\nDels ferits, els més significatius són un home de 26 anys amb fractura de turmell i traumatisme lumbar, amb pronòstic moderat i traslladat a l’Hospital de la Paz. Un altre home, de 53 anys, ha sofert traumatisme cranioencefàlic i ha estat traslladat al Ramón y Cajal.\nSegons els responsables de la parròquia , els sacerdots han estat atesos pel Samur i estan fora de perill. Quatre d’ells es troben bé però l’estat d’un cinquè és “molt greu”. També han informat que hi havia “una persona laica” desapareguda.\nLes tres víctimes mortals són tres homes, entre les quals la persona que inicialment s’havia donat per desapareguda.\nEs tracta d’un electricista de 35 anys, fidel d’aquesta parroca, que hi havia acudit a donar “un cop de mà” en la reparació de la caldera.\nEls efectius d’emergències han evacuat els usuaris d’una llar d’avis situada al costat del bloc afectat i els han traslladat a un hotel proper.\nSegons ha informat l’alcalde i han confirmat posteriorment els responsables del centre geriàtric, cap dels residents no hauria resultat ferit.\nPel que fa als alumnes i professors de l’escola, el centre ha comunicat que “tots els nens i el personal del col·legi es troben bé”. Segons ha explicat l’alcalde, només hi hauria algunes rascades i petites contusions per la caiguda de runa des de l’edifici sinistrat cap al pati.\nMartínez-Almeida ha explicat que l’edifici on s’ha produït l’explosió s’ha incendiat per dins. Els Bombers han optat per no apagar les flames per evitar que s’acumulin bosses de gas.


Altınorfoz Hotel Ayasturkmenli Turquia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 8 allotjaments a Ayasturkmenli.\nKurucay Mevkii Susanoglu , Ayasturkmenli, Ayasturkmenli, Turquia, 33944 - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Ayasturkmenli, no busqui més enllà de Altınorfoz Hotel. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAltınorfoz Hotel també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Ayasturkmenli. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, aparcacotxes, aparcament de cotxes són només algunes de les comoditats que fan que Altınorfoz Hotel sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, servei de despertador, balcó/terrassa, telèfon, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent platja privada, centre esportiu, sauna, piscina exterior, piscina coberta. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Altınorfoz Hotel la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Ayasturkmenli.\nTots els tipus de viatgers (136) Parelles (60) Viatgers en solitari (8) Famílies amb infants petits (38) Famílies amb infants grans (8) Grups (22)\nAllotjaments a Ayasturkmenli


Juniors md Luis, autor en Juniors MD - Page 3 of 5\nAmb l’inici del nou any és moment de fer la segona Assemblea General del curs. L’Assemblea General és el major òrgan de decisió del nostre Moviment i com a tal, tots els Centres estem cridats a participar d’ella amb l’objectiu de posar a Déu en mig de les nostres activitats. En aquesta ocasió el lloc […]\nEL COR DIOCESÀ DE JUNIORS, EL COR ASHIRA I PRÓDIGO RAP, UNITS EN UN CONCERT SOLIDARI\n11/12/2019 /in Sin categoría Valencià pll_5df0e23d2c204 /by Juniors md Luis\nLa Basílica del Sagrat Cor de Jesús (al costat de la Seu Diocesana) acull el proper diumenge 22 de desembre a les 18:30 una cita per a tot aquell amant de la música. Pródigo Rap, el seminarista valencià que uneix l’estil rap amb lletres cristianes, el cor Ashira, de la parròquia de l’Eliana, i el […]\nCaritas Diocesana de València, premi Sant Maure 2019\n20/11/2019 /in Sin categoría Valencià pll_5dd52f51ebb4b /by Juniors md Luis\nCom tots els anys, el proper diumenge 1 de desembre Juniors Moviment Diocesà celebrarà la festa del seu patró, Sant Maure. Aquesta data tan assenyalada al nostre calendari serveix per a reconéixer la important labor que realitzen els Educadors i Col·laboradors Juniors. Aquest any la celebració tindrà lloc en Xàtiva, al Seminari Menor. Al llarg […]\nEls propers 26, 27 i 28 de març tindrà lloc en la población Italiana d’Assís un encontre convocat pel Papa Francesc amb joves, economistas i emprenedors socials (creients i no creients) de tot el món, The Economy of Francesco. En aquest event es parlarà, es debatra i s’analitzaran les possibilitats de fomentar una economia justa […]\nEl projecte Fent familia pretén expandir-se a noves iniciatives a més dels dossiers de treball per a famílies en els Centres Juniors. L’Equip Diocesà llança un concurso on es premien les maneres més originals de treballar el valor de la familia en els Centres. Qualsevol centre es pot presentar i d’esta manera potenciar la participación […]\nEl passat diumenge 6 d’octubre, Juniors MD va celebrar la primera Assemblea General del curs 2019-2020. Prop de 200 joves, responsables dels 80 centres es van congregar a l’església Santa Maria de Requena, acollits pel centre Juniors del Salvador de Requena, pertanyent a la Vicaria V. L’Assemblea General és el major òrgan de decissions dins […]\nFent Família al inici del curs\n24/09/2019 /in Sin categoría Valencià pll_5d8a0c22c9bff /by Juniors md Luis\nAmb l’arribada de l’inici de curs Juniors, cal recordar que el Moviment guanya força si no sols els xiquets i joves formen part d’ell. Juniors ha d’estar recolzat per les famílies. Amb aquest motiu, l’Equip Diocesà de Famílies llança un nou “Fent família” on es proposen idees per tal d’acollir i fer partícips a les […]\nJuniors M.D. presenta la nova campanya d’animació i formació\n26/06/2019 /in Sin categoría Valencià pll_5d1352149e225 /by Juniors md Luis\nEste mes de juny, va tindre lloc en la Seu Diocesana la presentació de la nova campanya d’animació i formació, que dona inici al Projecte Sinõdus, on la principal finalitat és aconseguir que els Educadors Juniors es senten acompanyats per Jesús i visquen aquest acompanyament com una experiència transformadora que motive la missió evangelització que […]\nTorna l’Assemblea General el 3 de febrer\n17/01/2019 /in Sin categoría Valencià pll_5c40e514b51bc /by Juniors md Luis\nComencem l’any amb l’oportunitat de compartir al costat dels nostres companys/es de Juniors la primera Assemblea General de 2019, la qual ens dóna l’oportunitat d’expressar les opinions que es donen des dels nostres centres i participar en el Moviment d’una manera activa sobre els projectes i activitats que es duran a terme durant el nou […]\nCentenars d’Educadors Juniors celebren l’any nou a Madrid!!\n07/01/2019 /in Sin categoría Valencià pll_5c33cbbba382f /by Juniors md Luis\nEl passat mes de desembre durant la celebració del cap d’any, va tindre lloc l’experiència Taizé Madrid, on alguns dels components del nostre moviment van tindre l’oportunitat d’estar gràcies a que Juniors ha sigut participe de l’Acolliment Taizé de València. El divendres 28 de desembre, 7 autobusos van marxar cap a Madrid per a viure […]\nLa Trobada Europea de Taizé es posava en marxa aquest divendres 28 a les 6:00h del matí, quan 7 autobusos movien cap a Madrid organitzats per “Acogida Taizé Valencia”, amb la qual col·labora Juniors per apropar aquesta experiència als Educadors del moviment. Aquesta 41ª trobada compta amb més de 15.000 joves que viuen fins al […]\nFent Família torna per Nadal\n15/12/2018 /in Sin categoría Valencià pll_5c1440aa4633d /by Juniors md Luis\nEl Moviment Juniors i les famílies són dos conceptes que van sempre de la mà, ja que són part fonamental en els centres Juniors i formen part de l’acció transformadora que realitzem a les parròquies. Per això, l’Equip Diocesà de Famílies ha llançat una edició especial de Nadal del “Fent Família”. Aquest document presenta una […]


Discografia vital - Crítica musical: Girl Talk - Night Ripper (2006)\nNingú amb dos dits de front seria capaç d'agafar entre els seus dits un cd com aquest d'una estanteria si no fos per fotre-se'n de la seva horrible -horrorosa- portada, més digna d'una autoproducció que una altra cosa. Poder caldria dir que, per gaudir d'aquest disc cal no tenir dos dits de front.\nEl fenomen Girl Talk parteix d'un absolut nerd anomenat Gregg Gillis que, en sortir de la seva feina d'enginyer biomèdic (nine-to-five en dirien els estatunidencs) es planta al bell mig de la pista d'alguns dels clubs més in dels USA i amb el sol ajut d'un ordinador portàtil s'embarca en unes sessions absolutament iniciàtiques seguides amb veritable èxtasi pels assistents reproduint temes hiper-ballables que utilitzen centenars -i això és literal- de samples que el noi ve emmagatzemant compulsivament des de fa anys d'alguns dels temes més famosos de la història recent del pop-rock. Des de Madonna fins a George Benson, d'Aerosmith fins a Fleetwood Mac, tota tonada reconeixible que hagi passat a formar part del subconscient musical de la seva audiència és susceptible de sonar, tan sols durant uns pocs segons, convidant constantment ja sigui al ball compulsiu de les tonades reconegudes, ja sigui a jugar a una mena de trivial compulsiu, això sí, sense deixar mai de bellugar-se.\nL'èxit massiu d'aquestes sessions l'han portat a editar aquest àlbum sota el segell Illegal Art. I el nom del segell pel qual ha gravat no és en va doncs en Gillis confessa no pagar royalties pel "robatori" dels samples que empra. De fet, el que aquest noiet amb cara de desencaixat de Pittsburg fa no és pas nou. El col·lectiu Negativland de Jonh Oswald ja va "perpetrar" allà pel 1992 una mena de collage samplejat de diversos temes dels U2. No cal dir que la maquinària legal i burocràtica de les multinacionals es van llençar a la jugular dels heretges que havien gosat actuar al marge dels royalties. El futur de'n Gillis, com ell mateix admet, no és prometedor si continua fent-se famós pels seus àlbums. Només en aquest disc, els fanàtics del seu art ja han comptabilitzat més de 300 samples dels 2000 que l'autor admet haver fet servir.\nAixò no seria més que una anècdota propicia digna dels blogs d'actualitat musical de no ser perquè el resultat, més enllà de la curiositat té una empenta i una trempera realment aclaparadora. Els encreuaments musicals que Girl Talk ens proposa son, ja des d'un bon començament, atrevits, diferents i, el que és més important, aconseguits. Sentir com la preciosa Bittersweet Symphony dels The Verve entra per encavalcar-se sobre uns gemecs femenins que marquen el ritme de la cançó no deixa de ser una experiència al·lucinant. I les mescles de gèneres semblen ser una de les jugades preferides del de Pittsburg: pop per sobre (o és per sota?) de hip-hop, rock amb dance, etc.\nI el que és més interessant és el fet de que aquestes associacions produeixen en alguns casos, a més de sonoritats d'indubtable impacte, noves interpretacions dels texts dels temes que es samplejan plegats, obrint la porta a unes escoltes, diguem-ne, més intel·lectuals.\nDe totes maneres, no cal oblidar que estem davant d'un producte de la nostra era. Un poti-poti de gèneres, estils, èxits, bases rítmiques, efectes de so, que provenen d'una mena de saqueig intensiu de l'actualitat musical dels darrers 30 anys i que, en definitiva, s'acaba convertint en una mena d'història musical comprimida.\nEn qualsevol cas, si en Gregg Gillis aconsegueix escapolir-se de la policia i si és capaç de trobar-se algú que tingui a bé dissenyar-li portades més decents, podem estar davant d'un dels grans mites musicals del primer decenni del segle XXI.\nPublicat per Marc Ambit a les 1:21 p. m.\nsunxez ha dit...\njo només he escoltat el Feed The Animals, i ja em va impactar...\ni aquest dissabte actua a Razz!\nDoncs anima't a venir el dissabte. Promet ser espectacular de debò.\nSi et decideixes, digues-m'ho, que ens podem trobar i fer una cerveseta.\nBalanç musical de l'any 2006\nSteeleye Span - Commoners Crown (1975)\nEls "millors" del 2006\nThe Automatic - Not Accepted Anywhere (2006)\nFrida Hyvönen - Until Death Comes (2006)\nThe Beauty Room - The Beauty Room (2006)\nRatatat - Ratatat (2004)


IB3N | Els voluntaris eivissencs fan 'cridades solidàries' a la gent gran\nIB3 Notícies > societat > Els voluntaris eivissencs fan ‘cridades solidàries’ a la gent gran\nEls voluntaris eivissencs fan ‘cridades solidàries’ a la gent gran\nEs reparteixen en diversos torns i poden arribar a fer una vintena de cridades al dia\nNova iniciativa solidària. L’Associació de Voluntaris d’Eivissa ha posat en marxa les ‘Cridades solidàries’. En poden arribar a fer més d’una vintena cada dia. Sobretot, van dirigides a persones que viuen soles, moltes d’elles majors.\nUn centenar de persones s’han afegit al llarg de l’estat d’alarma a l’Associació de Voluntaris d’Eivissa per fer ‘Cridades Solidàries’. Es fan a aquells que estan passant el confinament sols, molts d’ells majors. Expliquen com es troben, els seus pensaments o que han fet al llarg del dia.\nEls voluntaris es reparteixen en diversos torns i poden arribar a fer una vintena de cridades al dia. Alguns d’ells també s’ofereixen per anar a fer-los la compra, a la farmàcia o a llençar-los la brossa.


El Roble Holidays Alhaurin el Grande Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nCamino De La Raja, Lugar Urique, Alhaurin el Grande, Espanya, 29120 - Veure al mapa\nMés informació sobre El Roble Holidays\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, El Roble Holidays és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Alhaurin el Grande. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Roble Holidays també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Alhaurin el Grande. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, instal.lacions de barbacoa.\nL'ambient de El Roble Holidays es reflexa en cada habitació. piscina privada, aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent bany, camp de golf (a 3 km), piscina exterior, solàrium, equitació. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, El Roble Holidays és una selecció idònia per a la vostra estada a Alhaurin el Grande.\nNúmero d'Identificació Fiscal local / Llicència de lloguer: VTAR/MA/0608\nCal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació. Cal que informeu El Roble Holidays de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Aquest allotjament no accepta comiats de solters o festes similars. Número de llicència: VTAR/MA/0608


si sou una 'persona altament sensible', aquí us expliquem com transformar la vostra aclaparació en un poder suau - Bones Xerrades\nLa lliçó: Esteu fàcilment desbordats per coses com ara llocs concorreguts, olors fortes o sons forts i pel·lícules violentes? Tens emocions internes complexes que de vegades et provoquen dificultats? o impedeix dormir a la nit? Si la resposta és afirmativa, és possible que se us classifiqui com a persona molt sensible, però no esteu sols. El 15% al 20% de la població està formada per HSP (persones altament sensibles). Són éssers humans normals que tenen un sistema nerviós sensible que els fa aclaparar més fàcilment el món que els envolta; sentir cada emoció molt profundament; empatitzar fàcilment amb la gent que els envolta; i també els fa molt creatius. Elena Herdieckerhoff és una d’aquestes persones altament sensibles que vol ajudar les persones a adoptar la seva pròpia sensibilitat, transformar-la en poder i sensibilitzar els seus companys HSP.\nExtracte notable: “M’agradaria dirigir-me als dos grans elefants de la sala quan es tracta d’estereotips HSP. El primer supòsit és que HSP ha de ser simplement introvertits encoberts que vulguin un nom més aficionat. El fet és que el 30% dels HSP són en realitat extroverts. Molts suposen que les HSP són dones. Pot sorprendre que el 50% dels HSP siguin, de fet, homes. A la nostra societat, els homes no se suposa que siguin sensibles, sinó agressius i competitius. Malauradament, la noció que els homes poden ser sensibles i forts és encara massa un concepte aliè '.\n“HSP no s’ha d’amagar del dolor d’aquest món en una incubadora protectora. El seu paper és intensificar i compartir els seus dons sensibles amb tots nosaltres. Crec que, com a humans, a tots ens uneix la nostra experiència de sensibilitat i empatia. A més, no crec que haguem de ser un HSP per tenir cura, per marcar la diferència '.\nL'altaveu: Elena Herdieckerhoff és la fundadora de Emprenedora , una organització d’autoajuda per a persones altament sensibles. També és mentora empresarial per a empresaris HSP, oradora motivacional sobre el tema de persones altament sensibles i formadora corporativa per a empreses interessades a entendre millor la seva plantilla HSP.\n(ESCOLTAa la inspiradora xerrada que hi ha a continuació) -Foto representativa de Vic Xia, CC\nmodelem la vida\nde jove museu exposició d'estiu de l'amor\nEl programa 'Welcome Home' inspira els soldats dels Estats Units per última vegada\nTot el Canadà tocat per les últimes paraules del polític, enfrontant-se a la mort amb optimisme\nAixí és Com una Comunitat de 1 Milió de Persones Conté a l'Coronavirus amb Tan Només 2.000 Casos\nLa família troba monedes d'or del segle XV mentre treia males herbes al jardí: 6.000 tenen tresors excavats durant el tancament\nLes bicicletes fabricades amb materials reciclats estalvien tones de plàstic cada any\nLa parella ensopega amb 10 milions de dòlars en monedes velles enterrades\nPer primera vegada, els investigadors fabriquen plantes que brillen de manera sostenible i que un dia podrien il·luminar les nostres cases\n41 estats han reduït les seves emissions de carboni mentre augmentaven les seves economies


Gudauri Luxe Apartment Gudauri Geòrgia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 211 allotjaments a Gudauri.\nApart-Hotel New Gudauri near Gondola lift, Gudauri, Gudauri, Geòrgia, 1800 - Veure al mapa\nAl visitar Gudauri, vosté es sentirà com a casa a Gudauri Luxe Apartment, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Gudauri Luxe Apartment asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix servei d'habitacions, transport hotel/aeroport, habitació familiar, ascensor, servei de llançadora per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nL'ambient de Gudauri Luxe Apartment es reflexa en cada habitació. calefacció, balcó/terrassa, estació d'Ipod, llits extrallargs (> 2 metres), aparell de televisió LCD/pantalla de plasma són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com esquí. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Gudauri Luxe Apartment.\nCal que informeu el Gudauri Luxe Apartment de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els comentaris (8) Parelles (2) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (3) Grups (4)