El Patronat de Turisme reuneix a Nova York una vintena d'agents especialitzats en productes de luxe - Diari de Girona\nEl Patronat de Turisme reuneix a Nova York una vintena d'agents especialitzats en productes de luxe\nL'acció promocional compta amb el suport del xef Joan Roca com a ambaixador de la destinació\nacn | nova york 14.06.2016 | 20:18\nEl Patronat de Turisme reuneix a Nova York una vintena d'agents especialitzats en productes de luxe ACN\nEl Patronat de Turisme Costa Brava Girona ha reunit una vintena d'agents de viatges especialitzats en productes i experiències de luxe amb l'objectiu que incloguin dins dels seus catàlegs la Costa Brava. El desembre de 2015, es va crear el Club Premium, que engloba una quarantena d'hotels, empreses de serveis i restaurants amb estrella Michelin que busquen fer-se forts en el segment del turisme d'alt nivell. El turista americà té un alt poder adquisitiu i, a més, fa estades llargues. Algunes de les motivacions principals dels seus viatges són el ciclisme de carretera i l'enogastronomia, dos atributs que les comarques gironines reuneixen. Per això, des del Patronat volen fer incidència en aquest mercat. Aquest dimarts han ofert als agents especialitzats un tast de vins i flors silvestres i, posteriorment, un dinar. L'acció promocional ha comptat amb un ambaixador de luxe: el xef Joan Roca, que des de dilluns ostenta el títol de millor cuiner del món.\nEl Patronat de Turisme Costa Brava Girona ha posat el punt i final a un seguit d'accions promocionals a Nova York amb un esdeveniment pensat per al sector del luxe. Per això, ha convidat una vintena d'agents de viatges especialitzats en experiències úniques i viatges al detall per als americans. Entre els assistents hi havia membres de les xarxes d'agències Virtuoso, USTOA i Ensemble Travel Group. També agents especialitzats en gastronomia com Tour de Forks i en cultura, Heritage Tours Private Travel.\nL'objectiu és convèncer-los perquè ofereixin als seus clients l'opció de visitar la Costa Brava i viure allà "experiències úniques". Actualment, l'oferta de luxe de la Costa Brava la conformen una quarantena d'empreses que estan integrades al club Premium, que va néixer al desembre de 2015 de la mà del Patronat de Turisme Costa Brava Girona. Es tracta d'hotels i apartaments de luxe, empreses de transport de luxe i d'activitats i dels 13 restaurants amb estrella Michelin de les comarques gironines.\n"El turisme americà ens interessa, s'està entre una i dues setmanes al territori i fa una despesa important perquè usa tots els recursos i experiències turístiques d'alt valor afegit", ha destacat el director de l'Agència Catalana de Turisme, Xavier Espasa, que també ha participat de l'organització de l'acte.\nDurant l'acció, els agents de viatges han tastat tres vins de la DO Empordà –amb les recomanacions d'un dels sommeliers d'El Celler de Can Roca, Dani Martínez- i les han maridat amb flors silvestres portades des de Catalunya pel botànic Evarist March. Posteriorment, s'ha fet un dinar on s'hi ha sumat el xef Joan Roca, que ha fet d'ambaixador de la destinació just l'endemà de proclamar-se com al millor xef del món i que El Celler de Can Roca ocupi la segona posició en el rànquing que elabora cada any la revista 'Restaurant'.\nEl director de màrqueting del Patronat de Turisme, Jaume Marín, ha assenyalat que durant l'estada a Nova York s'han fet quatre accions diferents per promoure la destinació i ha destacat el fet que Joan Roca els hagi fet costat. "Avui tenim el suport del millor xef del món, entrar així al mercat americà amb aquesta potència t'ho posa molt més fàcil i ho hem d'aprofitar", ha manifestat Marín. A més, el director de màrqueting també remarca que les comarques gironines poden satisfer les expectatives dels americans interessant en cicloturisme de carretera, cultura i enogastronomia.


2017/2017_06_07_Dinamitzacio_comers_Besos.jpg dimecres, 7 de juny de 2017\nPersonatges Merche Teruel, Associació de Comerciants Xavier Nogués Jaume Manuel, Associació Concessionaris Mercat Besòs Montserrat Ballarín, regidora de Comerç i Proximitat Jesús Pastrana, Associació de Comerciants 019\nEls darrers anys han estat uns anys difícils pel comerç del Besòs i el Maresme un barri on, segons expliquen els comerciants de la zona, la crisi econòmica s’ha fet notar i molt. La situació de l’economia en general i la proximitat de grans superfícies comercials han deixat tocades les botigues de barri. Al Mercat del Besòs, per exemple, han tancat un terç de les parades. Per això ara han decidit unir forces per aconseguir que la situació millori. L’Associació de Comerciants Xavier Nogués , la 019, el mercat i l’Ajuntament han arribat a un acord per dinamitzar el comerç local.\nL’objectiu és aconseguir un seguit de millores. Per exemple, que els comerciants es renovin, amb cursos, en aspectes com les noves tecnologies. També que els establiments siguin més accessibles o instaurar un servei de repartiment a domicili. S’organitzaran,a més, diverses fires i iniciatives comercials al llarg del calendari. Totes aquestes accions han de contribuir a millorar l’ocupació laboral i a dignificar el territori. És una estratègia que s’emmarca dins del Pla de barris que l’Ajuntament està executant al Besòs i al Maresme durant el mandat actual.\nDesprés d’un anys difícils, el comerç del Besòs i el Maresme ha unit forces per tornar a créixer i prosperar.\nMerche Teruel, Associació de Comerciants Xavier Nogués\n“Hem patit la crisi com tothom però afegida amb una penalització més forta perquè tenim molt a prop els grans magatzems.”\nL’Associació de Comerciants Xavier Nogués, la 019 i el Mercat del Besòs han signat un acord amb l’Ajuntament per dinamitzar el comerç de proximitat. I és que al mercat, per exemple, han tancat un terç de les parades.\nJaume Manuel, Associació Concessionaris Mercat Besòs\n“T’has de renovar i t’has de posar al dia, tant d’horaris com de serveis, a l’alçada de qualsevol altre tipus de comerç.”\nL’acord preveu la formació dels comerciants en aspectes com les noves tecnologies. També la millora de l’accessibilitat als establiments, la creació de noves fires i iniciatives comercials o una ampliació de l’oferta, amb, per exemple un servei a domicili.\nMontserrat Ballarín, regidora de Comerç i Proximitat\n“Per crear barri, per millorar l’entorn, dignificar els espais, generar cohesió social, ocupació en cada territori.”\nEls comerciants esperen que, després dels anys que ha costat aconseguir un acord d’aquest tipus, l’aposta de l’Ajuntament no acabi aquí.\nJesús Pastrana, Associació de Comerciants 019\n“El que volem demanar i demanem sempre és implicació, implicació i implicació per part del districte i els polítics.”\nLa dinamització del comerç del Besòs i el Maresme s’emmarca dins de l’estratègia del consistori per posar al dia aquesta zona de la ciutat amb el Pla de barris.


Llibres per llegir: La dona veloç • Ràdio Capital de l'Empordà\nConcentració per demanar més efectius de la Policia Local de Palamós\nMaria Teresa Calabús\nLlibres per llegir: La dona veloç\nCom cada dimecres, al Supermatí parlem de llibres amb la Teresa Calabús de la llibreria el Cucut. Avui ha estat el torn de “La dona veloç” d’Imma Monsó.\nSinopsi de La dona veloç:\n«Sóc ràpida. No ho puc evitar. La meva germana ho és. La meva àvia, tot un referent familiar, ho era. El meu pare ho era, tot i que ara no ho és tant. Vinc d’una família on el que no anava prou ràpid era tard o d’hora exterminat (més d’hora que tard, com comprendreu, perquè a casa el que es podia fer avui no es deixava per demà). I, si no era exterminat, s’autoexterminava».La Nes és una psiquiatra de quaranta-vuit anys que viu sota la pressió d’una percepció del temps anormalment accelerada. Filla d’un cirurgià d’una ciutat provinciana, pertany a una família dividida en dues categories: els Ràpids i els Lents.La dona veloç és una original mirada del gran «mal» contemporani: la tirania de la immediatesa en la majoria d’àmbits de les nostres vides i les dificultats que tenim per distingir el que és «important» del que és «urgent».\nArticle anteriorGreen Day actuaran el 30 d’octubre a Madrid\nArticle següentSelena Gomez torna amb ‘Lose You To Love Me’\nPalamósGerard Escaich Folch - 2 d'agost de 2021\nEl sindicat del CSIF ha organitzat una concentració per aquest dimarts per reclamar més efectius de la Policia Local de Palamós després de més de 10 anys sense ningún agent nou\nPrimera Fila - 2 d'agost de 2021\nPrograma sencer Ràdio Capital - 23 de juliol de 2021\nPere Maruny presenta el darrer llibre “La mort dels altres”\nCultura Mariona Fernández Serra - 11 de juliol de 2021\nLa llibretera de la Vitel·la, de Palafrugell, guanya el premi X Memorial Pere Rodeja\nCultura Redacció - 6 de juliol de 2021


Baschet a Barcelona: Curs Intensiu, juliol 2013\nCurs Intensiu, juliol 2013\nProper curs intensiu: Introducció a l'Escultura Sonora Baschet\nCurs de lliure elecció: no cal ser estudiant universitari per assistir-hi.\nPreinscripció oberta: envieu un correu amb les vostres dades personals a "metaludic@gmail.com".\nEls continguts i activitats del curs contemplen totes les vessants i potencials del l'Escultura Sonora Baschet: història; principis acústics, musicals i de diseny universal subjacents; anàlisi de la relació entre forma, materials i sonoritats... Com a activitat central del curs, cada assistent el·laborarà una petita escultura sonora basada en els principis Baschet al llarg de les sessions. L'equip docent posarà més èmfasi en els àmbits que més interessin als assistents. El curs va adreçat tant a músics i escultors com a educadors i pedagogs, així com tothom qui tingui interés en aquesta forma híbrida d'art i ciència. Més enllà de la construcció, el curset també inclou sessions diàries d'experimentació sonora col·lectiva amb les peces originals Baschet i les peces construïdes pel taller de la facultat, però no calen coneixements musicals previs. En finalitzar el curset, tots els alumnes tindran els coneixements essencials per plantejar-se nous projectes constructius i musicals.


El Jordi Serra i Massansalvador, ja no representa al GIC\nDavant les circumstàncies que hem tingut al si de la associació, alienes a la voluntat de la junta i, finalment, de l’assemblea, hem hagut de prendre decisions dràstiques cauteritzants, pel bé de l’associació, del pacte de govern i del conjunt del poble. Tot amb la finalitat de reconduir la situació en la qual ens trobem, i que ja ha transcendit al nostre àmbit, que es l’associació del GIC.\nÉs molt desagradable haver de demanar al nostre cap de llista l’acta de regidor, molt. Perquè es trenquen confiances, il•lusions i es toquen situacions personals. Però quant es prenen decisions com aquesta, és després de molt de temps de patir el menyspreu, la indiferència, el bloqueig i l'oposició als acords del propi grup que el va impulsar i el va defensar. Després de molts mesos mirant de conciliar postures mitjançant la mediació, d'interpretar desitjos, ara ens queda un buit i moltes preguntes, dues d'elles cabdals: Què hem fet malament? Què ens ha portat fins aquí?\nAquestes lletres no són el lloc per parlar malament de ningú, ni és la nostra voluntat faltar al respecte a qui fins ara ha estat el nostre regidor. Molt al contrari. Ens limitem a dir que el senyor Jordi Serra i Massansalvador ha deixat de gaudir de la nostra confiança pública i política i, en conseqüència, deixa de pertànyer al GIC a tots els efectes. Això ens ha portat a prendre mesures disciplinàries i a demanar-li l’acta de regidor. Intentem així poder reconduir el programa de govern, que vèiem perillar si no hi posàvem remei. L’estabilitat del govern és i segueix sent la nostre prioritat.\nUn pacte de govern que consolida una forma plural i nacional de fer política, la il•lusió de tot un poble, que vota majoritàriament per un procés nacional, que vota amb voluntat de canvi, amb transversalitat per opcions transparents, públiques i de consens. Un projecte que ha de ser el pal de paller de la nova República Catalana. Un nou país on imperi el municipalisme proper, participatiu, democràtic i de servei. Només així al costat del ciutadà i dels interessos públics, podem mirar amb il•lusió els esdeveniments que ens portaran al Ressorgiment Nacional Català.\nAgraïm l’interès de les veïnes i veïns que s’atansaren a nosaltres, als que ens van fer confiança i sobretot als que fan un Collbató millor amb el seu treball.\nJunta del GIC\nCollbató, 7 d’agost de 2016


Escola de Secundària - MySchool\nEl departament de Secundària de Mallorca International School està actualment en fase de desenvolupament, i té com a objectiu principal crear persones preparades per al futur, capaços i innovadores, que marquin una diferència significativa en el món. L’escola s’esforça per aconseguir els estàndards acadèmics més alts possibles, i manté la filosofia que s’obtenen més èxits en oferir experiències d’aprenentatge variades, creatives i estimulants, així com en desenvolupar les habilitats personals de cada estudiant. Aquesta és una cosa molt valuosa a l’hora d’abordar les seves qualificacions i la vida en general. Les lliçons són impartides per especialistes, en temes acuradament seleccionats, pels quals ells senten autèntica passió, així com unes habilitats consolidades, la qual cosa els permet establir una bona relació amb els estudiants d’aquesta edat en particular.\nKey Stage 3 (11-14 anys)\nEls estudiants d’11 a 14 anys gaudeixen d’una experiència d’aprenentatge molt oberta i creativa, basada en el Currículum Nacional Britànic. Els mestres especialistes treballen en equip de manera interdisciplinària, amb un tema de recerca, el qual vincula l’aprenentatge en totes les àrees temàtiques. La metodologia de l’escola sorgeix d’una important evidència de recerca, com a projectes d’èxit a Finlàndia i Singapur, els quals mostren que el cervell humà no funciona bé en tasques aïllades, ja que està més còmode i es desenvolupa millor si participa en un aprenentatge que impliqui seguir múltiples línies de recerca i configurar enllaços.\nLes unitats comencen amb una “gran idea” i un punt d’entrada inspirador per a fomentar el desig d’embarcar-se en el viatge d’aprenentatge. Durant la unitat, els estudiants desenvolupen les seves habilitats, adoptant un enfocament d’aprenentatge basat en la investigació, participant en recerques independents o col·laboratives, resolent problemes i experimentant per a trobar solucions. Les unitats acaben amb una “collita d’aprenentatge”, durant la qual els estudiants resumeixen el que han après i avaluen la seva experiència d’aprenentatge d’una manera creativa, com una presentació, un curtmetratge, un podcast, un article d’una revista o, fins i tot, una representació dramàtica.\nMentrestant, es fa un gran èmfasi en el desenvolupament d’habilitats clau, com la lectura i l’escriptura, que es monitoritzen acuradament per a garantir que cada estudiant estigui completament preparat i en el nivell correcte a l’hora d’entrar a Key Stage 4.\nYear 9 és un “Any de Transició”, durant el qual s’apliquen principis similars a la resta de Key Stage 3. No obstant això, l’estil d’ensenyament i aprenentatge s’adapta per a preparar als estudiants per a la següent fase de l’escola, Key Stage 4.\nKey Stage 4 (14-16 anys)\nPlanificat per a començar per setembre de 2020, Key Stage 4 és el punt en el qual els estudiants s’embarquen en el programa d’examen GCSE, amb les matèries obligatòries d’anglès, matemàtiques, ciències i espanyol, així com una àmplia gamma de matèries opcionals, que inclouen diferents alternatives, com a geografia, història, drama, psicologia, educació física, alemany, art i disseny, música, ciutadania global, entre altres. GCSE és un intens programa d’estudi de dos anys, amb una gran quantitat de matèria per aprendre, i avaluats externament per la Junta d’Examen Edexcel. Durant aquests anys, es requereixen elevats nivells d’habilitats personals per a tenir èxit, inclosa la capacitat d’autogestionar-se, col·laborar, pensar críticament, consultar de forma independent i mantenir la motivació. És aquí on la base sòlida d’habilitats personals, desenvolupada diàriament a l’Escola Primària i a l’Escola Secundària inferior, realment paga els seus dividends i assegura que els estudiants de MySchool destaquin entre la multitud.


[12/02] «Le Droit Social» - Bomba al Terminus - Sociétés Savantes - Manifest antimilitarista - «A la Lucha» - Conferència sobre Camus - Saperas - Druard - Ippoliti - Henkès - Aligué - Penido - Planche - Vallejo - Alba - Miranda - Montseny - Pérez Ibáñez - Aldana - Nunkov - Matha - Roman - Vaglio - Giacomelli - Ainoza - Rubia - Sánchez Izquierdo - Buil - Cano - Abió\nefemerides | 12 Febrer, 2019 13:24\nCapçalera del primer número de Le Droit Social\n- Surt Le Droit Social: El 12 de febrer de 1882 surt a Lió (Arpitània) el primer número del setmanari Le Droit Social. Organe socialiste révolutionnaire. Portava l'epígraf «Llibertat - Igualtat - Justícia». Fou el primer periòdic anarquista editat a Lió i l'òrgan de la Federació Socialista Revolucionària Lionesa. Publicà molts escrits dels Grups de Dones Revolucionàries i d'altres organitzacions. Van ser gerents Louis Dejoux i, després, Adolphe Bonthoux. Hi trobem articles de Félicien Bonnet, Adolphe Bonthoux, Toussaint Bordat, Chavrier, Claude Crestin, Antoine Crie, Antoine Cyvoct, Joseph Damians, François i Louis Dejoux, Amédée Denéchère, C. Dervieux, Jean-Marie Dupoisat, Gustave Faliès, Feuillade, Georges Garraud, Émile Gautier, Joseph Genoud, Jean Grave, Louise Michel, Jules Morel, Pierre Lucien Pemjean, Élisée Reclus, Thomas, Frédéric Alexandre Tressaud, Eugène Vermesch, Charles Voisin, entre d'altres. Dues sèries d'articles («La société au lendemain de la Révolution» i «Organisation de la propagande révolutionnaire») es van editar en futlletó. El primer gerent, Louis Dejoux, va ser condemnat el 25 de maig de 1882 per l'Audiència del Roine a un any de presó i a 200 francs de multa per diversos articles on exalçava l'acció de Fournier, jove obrer sense feina de 19 anys que el 24 de març de 1882 disparà a Roanne contra el seu patró Bréchard, i fugí a Suïssa. En sortiren 24 números, l'últim el 23 de juliol de 1882 i fou substituït per L'Étendard Révolutionnaire. Organe anarchiste hebdomadaire (1882).\nÉmile Henry al cafè Terminus segons Flavio Costantini\nL'Hôtel des Sociétés Savantes\nDibuix antimilitarista de Tardi\n- Publicació del manifest «La Internacional anarquista i la guerra»: El 12 de febrer de 1915 es fa públic en tres idiomes (anglès, francès i alemany), a Londres (Anglaterra), el manifest antibel·licista «La Internacional anarquista i la guerra» (L'Internationale Anarchiste et la guerre; International Anarchist Manifesto on the War), que serà publicat en el número de març de la revista londinenca Freedom. Va ser signat per 36 companys i companyes anarquistes: Leonard D. Abbott, Alexander Berkman, Luigi Bertoni, L. Bersani, G. Bernard, G. Barrett, A. Bernardo, E. Boudot, A. Calzitta, Joseph J. Cohen, Henry Combes, Nestor Ciele von Diepen, F. W. Dunn, Ch. Frigerio, Emma Goldman, V. García, Hippolyte Havel, M H. Keell, Harry Kelly, J. Lemaire, E. Malatesta, H. Marques. F. Domela Nieuwenhuis, Noel Panovich. E. Recchioni, G. Rinjders, J. Rochtechine, A. Savioli, A. Schapiro, William Shatoff, V. J. C. Schermerhorn, C. Trombetti, Pedro Vallina, G. Vignati, Lillian G. Woolf i S. Yanowsky. Van romandre fidels al seu ideal antimilitarista, afirmant: «No existeix distinció possible entre guerres ofensives i guerres defensives [...]. Només existeix una guerra d'alliberament: la que a tots els països es realitza pels oprimits contra els opressors, pels explotats contra els explotadors. El nostre paper és el de cridar els esclaus a la rebel·lió contra els seus amos. La propaganda i l'acció anarquista han d'aplicar-se amb perseverança per debilitar i disgregar els diversos Estats, per cultivar l'esperit de rebel·lió i per crear el descontent en els pobles i en els exèrcits.»\nPortada del primer número d'A la Lucha\n- Surt A la Lucha: El 12 de febrer de 1937 surt a Figueres (Alt Empordà, Catalunya) el primer número del periòdic anarquista A la Lucha. Órgano de la Federación Comarcal de JJ.LL. CNT-FAI. Portava el lema: «Anarquía es superación». Aquest òrgan de les Joventuts Llibertàries, de la Confederació Nacional del Treball (CNT) i de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI), publicà molts d'articles sobre el món sindical, especialment referents als sindicats agrícoles, i notícies comarcals i culturals. Encara que molts d'articles van anar signat amb pseudònims (Aurelio, Espartacus, Febo, Quim, Reporter Callejero, etc.), hi van col·laborar Gregorio Campos, M. Cros, V. González, Joan Oliveras, Frederic Pujol, J. Sagols, Joan Sans Sicart i Pau Vergés, entre d'altres. L'últim número conegut és l'11, del 23 d'abril de 1937.\nCartell de la conferència a Marsella\n- Conferència sobre Camus: El 12 de febrer de 1967 a la Sala Mazenod de Marsella (Provença, Occitània) l'intel·lectual anarquista Maurice Joyeux fa una conferència sota el títol Albert Camus et la Révolte. L'acte, organitzat pel grup «Culture et Liberté», era la cloenda d'una petita gira que havia començat el 10 de febrer a l'explanada de la Sala del Pavelló Popular de Montpeller i l'endemà a la Sala de l'Ajuntament d'Avinyó, organitzada pels grups anarquistes locals. Maurice Joyeux fou íntim amic d'Albert Camus.\nConferència sobre Camus (12 de febrer de 1967)\nMarc Druard [militants-anarchistes.info]\n- Marc Druard: El 12 de febrer de 1854 neix a Guise (Picardia, França) el propagandista anarquista Marc Aimé Melchior Druard. Quan era molt jove començà a treballar a la foneria del Familisteri de Guise, on residia amb sa companya, Félicie Bourdelot, amb qui es casà el 31 de desembre de 1879 i amb qui tingué cinc fills i una filla. En 1888 va ser acomiadat de la feina per les seves idees i, segons la policia, convocava reunions i incitava els companys a cridar «A baix la burgesia! Visca la Comuna, la bandera roja i l'anarquia». Inscrit en la llista negra dels patrons, no trobà feina. Abandonà sa companya malalta i, després de deixar els fills en una institució de caritat, emigrar a Bèlgica amb la seva amant, anomenada Jacob Tennelier (o Vennelier). Treballà a la foneria de Nestor Martin a Molenbeek-Saint-Jean (Brussel·les, Flandes) i freqüentà els grups anarquistes de la regió de Brussel·les. Expulsat de Bèlgica, el març de 1889 retornà a França i troba feina com a obrer modelista a la fàbrica «Brichet» de Revin (Xampanya-Ardenes, França). Anomenat cap de taller, fou un dels principals propagandistes anarquistes de la regió. En aquesta època sembla que tornava a viure amb la seva esposa Félice Bourdelot. El 26 de juliol de 1891 va ser detingut a Fumay (Xampanya-Ardenes, França), juntament amb Auguste Martin-Coupaye i Henry Chuillot, quan tenien una reunió preparatòria per activar el moviment anarquista a la ciutat, i va ser acusat d'haver amagat al seu jardí la dinamita que havia servit per realitzar els atemptats comesos el juny anterior a Charleville i a Revin contra gendarmeries i contra el domicili d'un industrial. L'11 de novembre de 1891 va ser jutjat per l'Audiència de les Ardenes i absolt per manca de proves, mentre Henry Chuillot, Eugène Bigel i Clovis Alcide Bourgeois, autors dels atemptats, van ser condemnats a dures penes de presó. No obstant això, segons l'informe policíac, ell tingué la idea d'usar la dinamita que Auguste Martin-Coupaye li havia donat durant una conferència de l'anarquista Jean-Baptiste Clément, la qual va lliurar a Henry Chuillot –fets dels quals es podrien deduir que va ser víctima d'una conxorxa policíaca. Acomiadat de la fàbrica «Brichet», trobà nova feina en un taller de ferreteria, però el març de 1892 va ser també engegat. Vidu, es traslladà al Nord i després a París, on s'ajuntà amb una criada jove anomenada Cotis. Marc Druard va morir en data indeterminada a la regió parisenca.\n- Francesco Ippoliti: El 12 de febrer de 1865 neix a San Benedetto dei Marsi (Abruços, Itàlia) el metge anarquista Francesco Ippoliti. Sos pares es deien Siverio Ippolitti, petit terratinent, i Rachele Ottavi. En 1894 es llicencià en medicina i cirurgia a Nàpols. Format en un ambient republicà i positivista, arribà al socialisme llibertari. Va ser conegut com «El metge dels pobres», ja que es dedicà sobretot a assistir els més necessitats, als quals socorria de franc. En 1901 va ser nomenat metge municipal d'Aschi, a Ortona dei Marsi. Entre 1902 i 1914 fou regidor municipal socialista a Pescina. Fundà i animà el Cercle «Il Progresso» de San Benedetto dei Marsi, on s'agrupaven els anarquistes i socialistes del poble i el qual reivindicà l'autonomia municipal d'aquesta localitat de la de Pescina. Entre 1903 i 1907, amb algunes interrupcions, continuà exercint de metge municipal a Aschi. El novembre de 1905 assistí com a delegat al congrés de la Federació Anarquista Socialista Làcia (FASL) celebrat a Roma. L'abril de 1907 organitzà una recollida de signatures dirigida al Ministeri de l'Interior per demanar l'autonomia municipal de San Benedetto dei Marsi, poblada per 4.000 persones. A partir de gener de 1908 va ser nomenat metge municipal de Castellafiume. Aquest mateix any va escriure anònimament en I Piccoli Farabutti, versos satírics rimats per a ser instrumentats i cantats de denúncia contra la corrupció dels polítics, religiosos i militars, cançons que encara actualment es canten a la zona. El 22 de juliol de 1911 va ser condemnat pel tribunal d'Avezzano a 10 mesos de presó i a 1.000 lires de multa per «difamar i injuriar», en el periòdic La Marsica i en un full volant, Vincenzo de Sanctis, metge municipal de San Benedetto dei Marsi d'aleshores --mai no es complí aquesta condemna. Després exercí de metge municipal a Spurgola i a Ronciglione, on els informes policíacs l'acusaven de fer propaganda subversiva en conferències privades. Entre 1915 i 1919 exercí de metge municipal a Bagnorea --més tard Bagnoregio--, on restarà fins a finals de 1920. Entre el 12 i el 14 d'abril de 1919 fou delegat per Bagnorea al congrés fundacional de la Unió Comunista Anàrquica Italiana (UCAI), que se celebrà a Florència. El setembre de 1921 retornà a San Benedetto dei Marsi, on mentrestant s'havia constituït un nucli anarquista adherit a la Federació Anarquista Abrucesa (FAA). Participà en la preparació del III Congrés de la Unió Anarquista Italiana (UAI), que se celebrà entre l'1 i el 4 de novembre de 1921 a Ancona. Mantingué una estreta correspondència amb el destacat anarquista romà Temistocle Monticelli i amb Attilio Conti, i una gran amistat amb Errico Malatesta i Ottorino Manni, entre d'altres; a més d'intensos contactes amb la colònia llibertària italiana establerta als Estats Units. Col·laborà en nombroses publicacions periòdiques (L'Adunata dei Refrattari, Avanti!, L'Avvenire, Fede, Il Germe, Libero Accordo, La Marsica, Pagine Libertarie, etc.) i va escriure poemes, fulletons i opuscles. Fou un dels organitzadors dels jornalers de San Benedetto dei Marsi i instigà els pagesos a la rebel·lió contra el «feudalisme» del Príncep Torlonia, el qual s'havia enriquit dessecant el Fucino --tercer llac de la península italiana en grandària--, que donà lloc a 16.000 hectàrees de terreny per conrear, i que governava el seu feu amb regles medievals amb el suport del clergat i de la forces de l'ordre corruptes. Entre el 14 de gener i l'11 de maig de 1923 fou hoste d'Ottorino Manni a la seva casa de Senigallia, lloc on passarà diverses temporades. Després de patir una «expedició punitiva» d'un escamot feixista, en 1924 passà temporades a Sulmona i a Scanno. El 10 de febrer de 1925, en un escorcoll del seu habitatge, els carrabiners li van confiscar exemplars de L'Adunata dei Refrattari. L'octubre de 1925 marxà a Roma, on el 24 d'abril de 1926 va ser apallissat per un escamot feixista comandat pel capitost Nicola Tarquini. En 1926 publicà l'opuscle Storia morale ed amministrativa del comune di Pescina, on relata la història de la «camorra política local» des del 1870; però l'11 de juny d'aquell any, els carrabiners segrestaren tots els exemplars acusant-lo d'atiar l'«odi de classes» entre la població del Fucino. El 19 de juliol d'aquell any, la policia segrestà tres còpies d'aquest fullet i exemplars de Il Libero Accordo i de L'Adunata dei Refrattari a casa del seu amic Francesco de Rubeis. El 6 d'agost de 1926, en un altre escorcoll, la policia descobrí a casa del metge sis còpies del fullet i a casa de De Rubeis, dues pistoles automàtiques no declarades, dos carregadors de recanvi, 132 cartutxos i 47 exemplars de L'Adunata dei Refrattari. Ambdós van ser acusats d'«incitar l'odi de classes» i condemnats a cinc anys de reclusió a l'illa de Pantelleria. El 21 de gener de 1927 la pena per al metge es va reduir a tres anys i el 26 de maig de 1927 va ser posat en llibertat condicional a causa de la seva salut. El 6 de juny de 1927 retornà a San Benedetto dei Marsi. El 27 de setembre de 1927, a causa del contingut d'una carta enviada des dels EUA, va ser novament detingut i confinat a Lipari. Durant la seva estada en aquesta illa va escriure un diari, Lipari - Deportazione. Sette mesi e mezzo di dimora (30 settembre 1927 - 12 maggio 1928). A l'illa conegué Luigi Galleani i mantingué estrets contactes amb representants dels moviments anarquistes d'Itàlia i d'altres països i amb la premsa llibertària. A causa de la seva edat i de la seva salut, el confinament va ser substituït per dos anys d'amonestació i el 16 de maig de 1928 ja era de bell nou a San Benedetto dei Marsi i fou inscrit en la llista de persones a detenir en determinades circumstàncies. El 17 de juliol i el 22 i 29 de desembre de 1928 patí escorcolls policíacs. El 31 de desembre de 1928 va ser detingut preventivament en ocasió de les noces d'Humbert II de Savoia. Entre finals de 1928 i principis de 1929, com que encara no podia viatjar, mantingué una important relació epistolar amb Osvaldo Maraviglia, que l'ajudà econòmicament, Attilio Conti, Paolo Schicchi i Camillo Berneri, entre d'altres. Després passà temporades a Bagnoregio i a Curadi Vetralla i el novembre de 1929 retornà al seu poble. El 22 de maig de 1930 patí un nou escorcoll. El 3 de juny de 1930 va ser denunciat per distribuir un manifest subversiu anarquista i el 25 d'agost d'aquell any arribà al seu domicili un paquet des de Bagnoregio on, entre llibres de medicina i cirurgia, havia una gran quantitat de revistes, llibres i periòdics llibertaris; per tot això va ser detingut acusat de propaganda anarquista. Decidí, a la manera franciscana, desprendre's de tots els seus quantiosos béns, per «ser el més pobre dels pobres, per no ser còmplice». Francesco Ippolitti va morir debilitat físicament, tot sol i relegat a l'oblit --només rebé el suport de Francesco de Rubeis i sa companya Pasqualina Martino--, el 7 de gener de 1938 --alguns citen el 8 de gener-- a San Benedetto dei Marsi (Abruços, Itàlia). Des de 1997 un carrer de la seva ciutat natal porta el seu nom. En 2007 Oliviero La Stella publicà la biografia Francesco Ippoliti. Un anarchico abruzzese agli inizi del Novecento.\nFoto policíaca de Pierre Henkès (ca. 1894)\n- Pierre Henkès: El 12 de febrer de 1867 neix al XII Districte de París (França) l'ebenista anarquista Pierre Henkès. Sos pares es deien Mathias Henkès i Marie Deker. El 16 d'abril de 1888, per les seves activitats llibertàries, se li va decretar l'expulsió de França i es va refugiar a Bèlgica. En 1894 el seu nom figurava en una llista d'anarquistes a controlar establerta per la policia ferroviària de fronteres francesa. Desconeixem la data i el lloc de la seva defunció.\nFoto policíaca de Joan Aligué Casals (1914)\n- Joan Aligué Casals: El 12 de febrer de 1892 neix a Terrassa (Vallès Occidental, Catalunya) l'anarquista Joan Aligué Casals –el seu primer llinatge també citat Aliguer. Sos pares es deien Valentí Aligué i Dolors Casals. Treballà de llauner i milità en el moviment llibertari de Terrassa. En 1911 va ser nomenat secretari auxiliar de l'acabat de fundar Ateneu Sindicalista de Terrassa i en 1913 col·laborà en el periòdic La Voz del Pueblo d'aquesta localitat. El 4 d'agost de 1913, quan era secretari del Sindicat de l'Art Fabril, va ser detingut a Terrassa, juntament amb el regidor i president d'aquest sindicat Jeremies Busqué, arran d'uns enfrontaments amb la Guàrdia Civil durant la vaga general del ram fabril declarada arreu de Catalunya. Fugint del servei militar, és declarà insubmís i creuà els Pirineus, arribant el gener de 1914 a Perpinyà (Rosselló, Catalunya Nord). Participà en la fundació del «Centro Español de los Pirineos», del qual va ser nomenat president, encara que després va ser exclòs per la seva oposició a portar una insígnia amb la bandera espanyola. En 1918 treballà com a llauner al taller de Moli Martin de Perpinyà i va ser fitxat com a «anarquista militant, propagandista i amb sentiments germanòfils». Desconeixem la data i el lloc de la seva defunció.\n- José Penido Iglesias: El 12 de febrer de 1894 –algunes fonts citen erròniament el 13 de febrer de 1895– neix a Conxo (Santiago de Compostel·la, la Corunya, Galícia) l'anarquista i anarcosindicalista José Penido Iglesias. Emigrà a Amèrica amb sa companya Encarnació Mora. A Cuba, on nasqué sa filla Olga en 1927, començà a militar en el sindicalisme i per aquest motiu va ser expulsat de l'illa. En retornar a la Península, s'instal·là d'antuvi a Santander i després a Gijón, on treballà, com a Cuba, de taxista. Entre 1932 i 1933 estudià la titulació de practicant a la Universitat de Santiago de Compostel·la i en acabar la carrera treballà a l'Institut de Malalties Venèries de Gijón. Durant els anys de la II República espanyola, estigué afiliat durant un temps a Izquierda Republicana (IR, Esquerra Republicana) i després entrà a formar part de la Confederació Nacional del Treball (CNT) a Astúries. El cop feixista de juliol de 1936 l'agafà a Gijón (Astúries, Espanya), on formà part del grup «Tierra», que s'integrà en la Federació Anarquista Ibèrica (FAI). Fou responsable d'organitzar la sanitat de la seva comarca, creant petits hospitals de sang, com ara el de Somió a Gijón. La seva relació amb els metges de la zona, la majoria de dretes, fou bona, com es va veure durant el judici que se li va realitzar en acabar la contesa. El setembre de 1936 s'incorporà com a voluntari al Batalló 219, també anomenat «Batalló Galícia», del qual va ser comandant en diverses ocasions i amb el qual lluità a Astúries (batalla d'El Mazucu) i a Bilbao, al front de la III Brigada Mixta. El gener de 1937 era cap del Batalló 19 («Batalló Astúries»). Participà en l'assemblea de l'Agrupació Confederal Galaica, celebrada el 17 de gener de 1937 al Cinema Roxy de Gijón, on va ser nomenat delegat de Propaganda Escrita. Durant la primavera de 1937 fou cap de la Brigada Expedicionària del Cos de l'Exèrcit d'Astúries. Quan la zona nord de la Península caigué a mans feixistes, aconseguí arribar a Barcelona (Catalunya) i després passà a Madrid, on va ser nomenat major de milícies de les brigades 39 i 183. Més tard es posà al front de la V Divisió de l'Exèrcit Republicà del Centre i, segons algunes fonts, encapçalà també la «Columna de Ferro» un cop militaritzada. Amb el triomf franquista, va ser detingut a Alacant, amb sa companya i sa filla de nou anys, i tancat al camp de concentració d'Albatera, on treballà a la infermeria i des d'on pogué establir contactes amb la militància amb la intenció de reorganitzar la CNT. El juliol de 1939 va ser traslladat a la presó valenciana de la cartoixa de Porta Coeli i el març de 1940 a la de Gijón, on va ser condemnat el maig d'aquell any a 12 anys i un dia de presó. En 1942 va ser traslladat a la presó de Alfaro i encara passà per la de Sant Sebastià. Un cop alliberat, el març de 1943 començà a participar en la reorganització del moviment llibertari clandestí a Gijón i La Felguera, des del sector «col·laboracionista» o «possibilista», tot aprofitant la seva feina de practicant que li permetia viatjar sense aixecar sospites. Ocupà càrrecs orgànics d'importància, com ara la secretaria de la CNT d'Astúries, i estigué relacionat amb la xarxa d'evasió de Francisco Ponzán Vidal. L'1 de gener de 1945 va ser detingut al seu domicili de Gijón amb Jacinto Rueda Pérez i Porfirio Blanco García, que es trobaven en missió orgànica, i tots tres van ser interrogats a la Direcció General de Seguretat de Madrid, però van ser alliberats el 6 de gener per manca de proves. També en 1945, en representació del Comitè Nacional de la CNT, assistí al Ple Regional del Nord que se celebrà a Barakaldo (Biscaia, País Basc), i el 22 de març de 1946 al Ple Nacional de la CNT, on va ser nomenat delegat general en l'Exterior, en substitució de Manuel Vicario. Des de Barcelona passà a França clandestinament. Com a delegat del Comitè Nacional de la CNT en l'Exterior, mantingué relacions amb la Sveriges Arbetares Centralorganisation (SAC, Organització Central de Treballadors Suecs). El desembre de 1947 intervingué en el Ple de Tolosa de Llenguadoc amb la ponència sobre relacions amb la Unió General de Treballadors (UGT). En 1948 acceptà com a estratègia la restauració borbònica i alguns el titllaren d'«anarcomonàrquic». Amb Miguel Vázquez Valino i José Luis Chamorro Castro, formà part del Comitè Regional gallec, el qual edità entre 1948 i 1950 el butlletí Solidaridad. A començament dels anys cinquanta passà a Veneçuela. A Caracas treballà d'infermer en un hospital psiquiàtric i després es va fer representant de la multinacional alemanya de fàrmacs Hoesch fins a la seva jubilació. En 1956 era president del Centre Gallec de Caracas. Entre 1961 i 1962 formà part del Consell Directiu de la «Hermandad Gallega» de Veneçuela. En 1964 morí sa companya i l'octubre d'aquest any retornà a la Península. El novembre de 1966 s'instal·là a Madrid amb sa filla. José Penido Iglesias va morir el 6 de novembre de 1970 a Madrid (Espanya). Trobem articles seus en diverses publicacions llibertàries, com ara Acción, CNT i Exilio.\nFernand Planche segons una xilografia de Jean Lébédeff\n- Fernand Planche: El 12 de febrer de 1900 neix a Saint-Rémy-sur-Durolle (Alvèrnia, Occitània) l'escriptor i militant llibertari Fernand Claude Planche, també conegut com Fernand Granier. Fill d'un modest artesà, que morí poc després del seu naixement, també va perdre sa mare quan tenia set anys i va ser recollit pels avis materns. Son avi el ficà com a aprenent de polidor de vidres a les moles del riu Durolle, al seu pas per Thiers. Cap al 1919, quan sos avis ja eren morts, s'instal·là a París. Després va fer el servei militar com a mecànic d'aviació a Dijon i a Alemanya, on la misèria feia estralls. Tota aquesta experiència va fer que esdevingués antimilitarista. Quan tornà a la vida civil va treballar de ganiveter i començà a freqüentar els cercles anarquistes. Entre el 2 i el 4 de desembre de 1922 assistí a Levallois al III Congrés de la Unió Anarquista (UA). Durant les eleccions legislatives d'abril i maig de 1924 es presentà com a candidat abstencionista per la llista llibertària de la IV Circumscripció de Saint-Denis i Sceaux. Entre desembre de 1923 i març de 1925 col·laborà en Le Libertaire i, a partir del 8 de gener de 1928, en La Voix Libertaire, òrgan de l'Associació dels Federalistes Anarquistes (AFA). Fou un dels promotors de la cooperativa creada per a subministrar diners per a l'adquisició d'un terreny amb la finalitat de construir la «Maison Anarchiste», que finalment fou edificada a París. En 1934, amb Émile Bidault, fundà La Conquête du Pain, periòdic obert a totes les tendències de l'anarquisme («Síntesi anarquista») i del qual s'editaren 45 números fins al 1935. També col·laborà en La Brochure Mensuelle. En una botiga del barri parisenc de Boulogne-Billancourt venia tota mena d'estris tallants, que també reparava i esmolava. Entre el 20 i el 21 de maig de 1934 assistí a París al Congrés de la Unió Anarquista («Congrés de la Unitat»). En 1936 fou nomenat secretari de la Federació Anarquista de llengua Francesa (FAF), que s'havia creat arran del congrés tingut a Tolosa de Llenguadoc entre el 15 i el 16 d'agost d'aquell any en oposició a la Unió Anarquista, criticada com a centralista i com a acostada a la esquerra politicosindical marxista francesa (Plataformisme). Entre març i agost de 1937 fou el responsable de l'administració i de la redacció de Terre Libre, òrgan de la FAF. A finals de 1936 marxà a Barcelona (Catalunya) per fer costat la Revolució que s'havia engegat. En 1939 va ser inculpat de complicitat en un delicte de deserció i tancat durant l'hivern de 1939 i 1940 a la presó parisenca de la Santé; després fou internat com a «mesura administrativa» al camp de Maisons-Laffitte. Quan la desfeta, els detinguts van ser evacuats cap a Pau. Després del bombardeig de Meung aconseguí escapar furtant una bicicleta i retornà a París, on retrobà sa companya Laure i es posà a treballar en una fàbrica. El seu cas es va reobrir i, sota l'amenaça de ser detingut, s'allistà per un any com a treballador voluntari a Alemanya i marxà a Berlín. En 1942, encara fugat, fou inculpat de provocació a la insubmissió i fou cridat a comparèixer davant un tribunal correccional, però no s'hi presentà. Aleshores va ser condemnat a sis mesos de presó que estaven coberts preventivament. Quan acabà el seu allistament a Alemanya, tornà a París. El seu nou domicili al III Districte fou lloc de reunió del moviment anarquista clandestí. Amb l'Alliberament esdevingué el representant de les ganiveteries d'Alvèrnia i participà activament en la reconstrucció del moviment anarquista, col·laborant en Le Libertaire, L'Unique i Pensée et Action. Durant l'hivern de 1945 i 1946, entre París i Martinet-sur-Durolle, va escriure el seu primer assaig, La vie ardente et intrépide de Louise Michel (1946 i 2005). En 1947 ajudà en l'edició de La Révolution inconue, de Volin. El febrer de 1948 publicà Durolle --reeditat en 1986 sota el títol Durolle au pays des coutelliers-- i l'octubre Kropotkine, en col·laboració amb Jean Delphy. El novembre de 1948 reedità L'unique et sa propriété, de Max Stirner --redactà el pròleg i Émile Armand el prefaci. La fallida de la seva editora (Slim) va posar fi a la seva carrera d'escriptor i aleshores esdevingué presentant. En 1950, davant el perill d'una nova guerra, emigrà amb sa companya a Nova Caledònia amb una màquina de fer maons, amb la idea d'elaborar totxos per a la construcció; però el projecte fou un fracàs ja que la sorra canac no era idònia per a l'artefacte. Laura, que mostrava signe de desequilibri mental arran de la guerra, acabà internada en un hospital psiquiàtric de l'illa Nou, on finà, i ell tornà al seu antic ofici de polidor de vidres. A Oceania continuà amb la propaganda anarquista, distribuint cinc números de Défense de l'Homme, periòdic fundat per Louis Lecoin. Entre 1954 i 1957 realitzà i edità tot sol un periòdic mimeografiat, La Raison. Organe de l'Association des Libres Penseurs de Nouvelle Calédinie et dépendances. En aquests anys realitzà programes radiofònics, entre els quals destaquen el del cinquantenari de l'aniversari de la mort de Louise Michel i el del centenari de la Comuna de París. A Nova Caledònia s'oposà al règim colonial, defensant, com ja va fer Louise Michel, el poble canac. Després va comprar uns terrenys al sud de l'illa amb la intenció de practicar la ramaderia, però el projecte fou un fracàs a causa de les constants baralles que tenia amb els nadius melanesis de l'illa Ouen situada davant de la seva propietat. Finalment es lliurà a la pesca i la venda de petxines, que compaginà fent de vigilant nocturn. Fernand Planche va morir el 20 d'abril de 1974 a Nouméa (Nova Caledònia), atropellat per un cotxe quan circulava amb bicicleta.\n- Eugenio Vallejo Isla: El 12 de febrer de 1901 neix a Valladolid (Castella, Espanya) l'anarquista i anarcosindicalista Eugenio Vallejo Isla. Obrer metal·lúrgic de la Hispano-Suïssa, de la qual era membre del seu Comitè Obrer, milità en el Sindicat del Metall de la Confederació Nacional del Treball (CNT) de Barcelona (Catalunya) i fou membre del Comitè Local de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI). Fou força actiu durant les vagues del sector en el període republicà. Entre 1932 i 1938 col·laborà en Solidaridad Obrera. En 1933 va fer una gira de conferències a diferents sindicats i ateneus (Barcelona, Poblet, Sabadell, La Torrassa, etc.) i l'octubre d'aquell any es llicencià de l'Exèrcit. El 13 de desembre de 1934 va ser detingut, amb Rafael Sellés, per la Brigada Especial com a caps del moviment de protesta contra la jornada de 48 hores al ram de la metal·lúrgia. L'abril de 1936 participà en un míting a Barcelona. Arran de l'aixecament feixista de juliol de 1936 va ser nomenat delegat de confiscacions d'instal·lacions industrials del Departament de Guerra del Comitè Central de Milícies Antifeixistes de Catalunya. A petició de Buenaventura Durruti, que el considerava el més preparat del seu sindicat, va ser nomenat membre de la Comissió d'Indústries de Guerra (CIG) de la Generalitat de Catalunya en la Secció de Siderometal·lúrgica, que es va constituí el 7 d'agost de 1936. D'antuvi confeccionà un balanç de la situació de les fàbriques i dels tallers i proposà un pla de producció d'armament. Seguidament contactà amb els sindicats confederals de productes químics i amb el de mineria de Sallent amb la finalitat d'engegar la producció en massa de productes bèl·lics. Abans que la Generalitat se n'adonés, posà en marxa les indústries de guerra i els consells d'obrers i soldats. La seva tasca va ser tan efectiva –290 fàbriques i 150.000 treballadors i treballadores dedicats a la fabricació d'armament en juliol de 1937– que quan la Generalitat, mitjançant el conseller d'Hisenda Josep Tarradellas Joan, controlà la situació el van respectar en el seu càrrec, convertint-se en l'home de confiança de la CNT dins la CIG. El setembre de 1937 negocià, amb Alejandro Otero Fernández, subsecretari d'Armament i Municions del Govern de la II República espanyola, i els seus assessors soviètics, la integració de la indústria catalana amb la de la resta de l'Estat. També frenà la producció de material de guerra al marge de la CIG. En la seva tasca rebé el suport i l'assessorament de Teodoro Colomina, Ferran Latorre i Vladimir Bisxitzki, entre d'altres. Malgrat l'oposició del Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC) a la seva tasca i la manca de suport del govern republicà espanyol, el conseller Tarradellas el defensà, a ell i a la seva gestió, ja que, malgrat els sabotatges comunistes (robatori de blindats, entrebancs posats pel govern per a la concessió de les divises necessàries per a importar matèries primeres, dificultats en l'abastiment de materials, declaracions injurioses a la premsa, etc.), creà del no-res una indústria bèl·lica eficient. El maig de 1938 la CIG es remodelà i passà a anomenar-se Consell Tècnic de la CIG i ocupà el càrrec fins l'agost de 1938 quan aquest Consell Tècnic va ser dissolt arran de perdre la Generalitat la titularitat de les seves fàbriques i magatzems i passar aquests a poder estatal. A partir de maig de 1938 dirigí la fàbrica F-14 de Sarrià, on es muntava el mosquetó Mauser. En aquests anys col·laborà en diferents publicacions llibertàries, com ara Luz y Fuerza, Nuevo Aragón i Solidaridad Obrera. Quan el triomf feixista era un fet, el gener de 1939 creuà els Pirineus i fou tancat al camp de concentració de Barcarès. A finals de 1940 retornà a Catalunya i muntà un taller de metal·lúrgia a Esplugues de Llobregat. Aquest fet va ser censurat per la CNT que el repudià i l'expulsà de l'organització. Eugenio Vallejo Isla va morir el 20 de gener de 1969 a Barcelona (Catalunya).\n- Manuel Alba Blanes: El 12 de febrer de 1903 neix a Almodóvar del Río (Còrdova, Andalusia, Espanya) l'intel·lectual anarquista i anarcosindicalista Manuel Alba Blanes. Fill d'una família humil, va ser un home de múltiples inquietuds polítiques i culturals (jornaler, mestre, músic, compositor, poeta i dramaturg), tot d'una manera autodidacta. Fou membre de l'«Estudiantina de Palma del Río» i del «Círculo de la Amistad», i tingué contactes amb el «Círculo de Posadas». Com a músic creà l'himne oficiós del seu poble natal (Pueblo alegre y soñador) i formà part de comparses i de murgues. En 1925 fundà i presidí l'Ateneu Popular d'Almodóvar. Estava afiliat a la Confederació Nacional del Treball (CNT). En 1928 es casà amb Enriqueta Sanz Palma, serventa de Francisco Natera, el major terratinent d'Almodóvar d'aleshores. El 23 de juliol de 1928 estrenà el drama popular Entre dos fuegos, del qual només es realitzà aquesta representació. Entre el 9 de març de 1936 i l'1 de setembre de 1936 ocupà l'alcaldia del seu poble natal, destacant en temes com la desocupació, l'educació, l'igualtat de gènere, la salut o la pobresa; fou l'últim batlle republicà d'Almodóvar del Río. El juliol de 1936 dirigí la resistència contra els aixecats i el 20 de juliol de 1936 proclamà el comunisme llibertari a Almodóvar. A partir d'agost de 1936 fou comissari polític del «Batalló Fermín Salvochea» i, després, de la «Columna Andalusia-Extremadura». Manuel Alba Blanes va morir el 16 de març de 1937 al front de Pozoblanco (Còrdova, Andalusia, Espanya), però el seu cos mai no va ser trobat. Té dedicada una avinguda a Almodóvar. En 2007 l'Ateneu Popular d'Almodóvar del Río i l'editorial Berenice publicà Entre dos fuegos, ja que fou trobat un manuscrit del mateix que es donava per perdut --el 26 d'octubre de 2007 fou reestrenada. L'edició d'aquesta peça teatral ve acompanyada amb el DVD del curtmetratge En la memoria, sobre la seva vida, de Fran Prieto Almagro i Nacho Blanes, pel·lícula que ha rebut diversos premis. Aquest Ateneu Popular també creà un premi amb el seu nom per reconèixer les autors que defensen la llibertat de pensament amb la seva actitud vital i professional.


Memòria d'activitats científiques\nVideo divulgatiu XRQTC\nEnergia neta i catàlisis\nPropietats físiques en materials i nanodispositius\nBioquímica i soft matter\nL'Institut de Química Teòrica i Computacional de la Universitat de Barcelona (IQTCUB) està integrat per més de 60 investigadors experts en diferents àmbits de la Química Teòrica i Computacional. La recerca que es du a terme abasta des del desenvolupament de mètodes i eines computacionals, a l'aplicació de diferents tècniques d'estructura electrònica i simulació a l'estudi en ciència de materials, reactivitat i dinàmica de les reaccions químiques i sistemes biològics i de soft-mater.\nEl principal objectiu és generar sinèrgies de recerca motivant les activitats interdisciplinàries per aconseguir abordar nous reptes. Un altre objectiu important és compartir experiència en la gestió de recursos computacionals, que són la principal eina d'aquest tipus de recerca.\nVeure la benvinguda del director de l'IQTCUB.\nPer una informació més detallada veure la memòria d'activitats de l'IQTCUB 2017 i el vídeo divulgatiu de la XRQTC.\nLlistar tots els events\n(només usuaris iqtc!)


Records vivencials d'Eladi Huguet\nObrir els ulls al món\nNascut a Vilaplana\nA cal Mengol\n19 de desembre 1933\nesdeveniments de l' any 1933\nEls Oficis del Pare\nEscuts.- La Mussara i Mascabrés\nels meus germans\nEscuts Salvat i Bigorra\nEl meu germà Anton\nHa mort el meu germà\nLa meva infància\nElements de la natura\nLlamps.Trons, i Vents.\nLa tardor, festes i fruits\nTardor : Treballs al camp\nJocs senzills i barats\nJocs amb joguines\nGuerra, postguerra i racionament\nAgraïments. Nadal i Missa del Gall\nEl Tió i el Pessebre\nPastorets i Actors\ncarta,esperant, cavalcada i Reis\nEls Innocents, Innocentades i L'Home dels Nassos\nCampanar,campanes, ús, bateig i parts\nTocs de campanes a Vilaplana.\nTocs menors, tocs civils i matraques\nAigua, riera i fonts\nFonts, rentar-se i rentar roba\nNaixements 1.930 - 32 i de 1.934 .\nAnar a l'escola i fer d'escolà\nEscolà. Mossèn Anton. Sala Parroquial\nEls Germans del Pare\nLes cases de les darreres\nCa la Peirona .\nCa- la -Peirona. II part\nEls parents de La Mussara\nPetits records inoblidables\nPetits records inoblidables II part\n" Cal Pepet Bidó "\nHospital i Cova carlins\nEls Germans de la Mare : Cal Sisquet\nCasament, mort i fills de " Cal Sisquet "\nles filles de " CAL SISQUET " : La LOLA\nLa vida a " Cal Molí "\nLa PADRINETA MERCÈ\nRECORREGUT DE LA PADRINETA\nCasaments de 1.908 a 1.930\nNascuts al 1.935 i l.936\nLA MARIA : Humana, espiritual i moderna\nNOM : ELADI\nELADI nom d'origen grec, i el seu significat és grec, aquell que procedeix de la Helade ( regió grega ). A Catalunya és habitual la imposició de tres noms. M'imposaren els de : ELADI, FRANCESC, JOSEP. El primer correspon al padrí, el segon a la padrina i el tercer al capellà que bateja ( normalment posa el patró de la parròquia o el seu nom ). Era corrent mantenir secret el nom, que només saben els padrins o la persona que per dret l'imposa. Creian que, si el nom fos propagat abans del bateig, l'infant es moriria. Aquest costum té un regust màgic. Deian també que els infants que neixen porten encarnada l'ànima dels pares, avis o besavis, per això molts infants porten el nom dels pares, avis o besavis per perpetuar el llinatge. Si es tenien dubtes respecte al nom a escollir, s'encenien tants ciris iguals de pes i de condicions com noms dubtaven de donar, dedicat cada ciri al sant respectiu, i es decidia per aquell ciri que durava més i es posava el nom que el ciri portava.\nEls nostres avis creien que l'infant que se li posava el nom del Sant del dia del bateix ( molt freqüent a les dos Castelles i Galícia ) estava immunitzat d'embruixaments. A cap d'aquests motius no correspont el meu nom: Eladi. Simplement el meu pare no volia posar noms comuns com : Josep, Joan, Jaume, Sebastià, etc. En va apadrinar dos i els va posar respectivament els noms d'Ezequiel i Blanca.\nSegons la BIBLIA ( llibre del Génesis 2, l9-20 ) Déu va fer passar tots els animals terrestres i totes les aus del cel davant d'Adàn, perquè els veiés i imposés llurs noms. En efecte tots els noms posats per Adàn als animals vivents, aquests són els seus noms propis. Segons la ideologia bíblica el posar nom adient a una persona o animal, significa el coneixement perfecte de dita persona o animal. El nom és com el segell d'identitat , per això és molt important , escollir un nom que reflecteixi el tarannà de la persona que el porta . D'Eladis ni ha un al 8 de gener, un altre al l8 de febrer i un altre el 8 de maig; ja que ni els pares ni els padrins escolliren quin d'ells, un any abans d'entrar al Seminari, vaig escollir el del 18 de febrer.\nRealitzà una important tasca entre els visigots toledans. Emparentat amb la familia reial visigòtica ocupà molts càrrecs de govern a la capital ( Toledo ) com administrador de les finançes del Regne ( antecedent del Ministre d'Hisenda ), reconeixent-li molta eficàcia i rectitut de criteri. Desprès és reclogué al monestir d'Aglarga, prop de Toledo , on barretjat amb els monjos realitzà sempre les tasques més humils. A la mort de Auresio va ésser elegit arquebisbe de Toledo, quan ja passava dels 60 anys . Va construir una capella meravellosa que és precisament on se'l va enterrar. Morí el 18 de febrer de l'any 632. Admití al diaconat a Sant Ildefons, que fou el seu successor. Sant Ildefons diu d'ell : " encara que vestia secular vivia com un monjo i les almoines i dons que feia ELADI, eren tan abundants, que semblava que tots els necessitats estiguessin com agafallats del seu ventre i d'ell rebessin els aliments". Negocià amb el rei Sisebut la delicada convivència entre les comunitats jueva i cristiana.\nEls padrins del baptisme foren instituïts el segle XI pel papa Sant Higini per tal que actuessin i parlessin per boca de l'infant puix que no ho podia fer ell personalment. Els padrins han de ser creients sòlits, amb experiència, capaços de donar l'ajut necessari al nou batejat en el seu camí de vida cristiana . Per això els padrins són persones majors d'edat. El batejat anirà captant dels pares i padrins el sentit de trascèndencia, la religiositat i la seva vida espiritual. Així , en secret, fa l'aprenantge de les coses ordinàries de la vida com : aprendre a parlar, caminar, i menjar. De la mateixa manera els padrins han d'ajudar al fillol a dirigir-se a Déu, a confiar en ell i estimar-lo. L'amor és el compendi de tota la llei i de tot el missatge cristià : l'amor a Déu i als altres.\nEls padrins contreuen determinades obligacions, a més de l'esmentada: la mona per Pasqua, la palma per al dia dels Rams i el dia dels Reis els fan passar per casa del fillol. Els meus padrins foren: el meu germà ANTÓN HUGUET I SALVAT. de 10 anys i ma cosina MERCÈ AIXALÀ I SALVAT , de 11 anys, dissortadament, ara tots dos , amb la malaltia d' Alzheimer. Els noms que m'imposaren, com he dit , foren de: ELADI, FRANCESC i JOSEP. Com podeu veure es trencaren totes les regles estatuïdes. Segons m'han dit, el pare va anar a veure mossèn Artiga, a fi de que els padrins fossin joves, puix estava fart de que morissin quatre germans, en un període de cinc anys, amb padrins grans. Jo, en un principi , també tenia tots els números de la mort en el joc de cartes de la vida, ja que quasi fins els tres anys i mig no vaig obrir , amb perfecció, els ulls al món. Ara hem quedat, dels germans , el gran i el petit. La mona, mai no la vaig rebre del meu germà, segons ell perquè no li deia padrí, però sí de la padrineta; una vegada va entrar al convent, me la feian a ca l'oncle Sisquet. Pels Reis rebia regals d'ambdós.\nComentari de las fotos:\nLa primera foto corrrespon a la padrineta , Mercè Aixalà i Salvat, el dia de la seva renovació dels Vots ( 50 anys ) en el col.legi de les Germanes Vedruna de Balaguer ( LLeida ). La segona al meu germà, Antón Huguet, assegut a la terrassa del seu pis de Tarragona. Al darrera seu es veu una planta ornamental i la gàbia dels " periquitos " també anomenats lloretóns.\nUN PENSAMENT :\nAquests records vivencials són com cartes dirigides a la família, a mi mateix i als amics. Cartes que contenen el més real i més personal d'un mateix, la intrahistòria. Són cartes ( vivències ) clares, vertaderes, que al escriure-les em fan sentir conscient i lliure davant de l'esdevenidor. Em fa il.lusió el futur, que les coses em vagin bé, que no resultin massa difícils. Vull ser felic i que tots els meus esforços portin feliçitat. Que davant de les adversitats sàpiga superar-les i dóna'm, Senyor , vida i força, i fes que jo sàpiga també donar vida i força.\nEl Baptisme segons sant Gregori.\nI vull acabar la pàgina amb unes paraules precioses de Sant Gregori de Nazianz :" El baptisme és un do ( perquè és confereix als qui res aporten ), gràcia ( perquè és donat inclús als culpables ), unció ( perquè és sagrat i real ), il.luminació ( perquè és llum resplendent ), vestidura ( perquè cobreix els pecats ), bany ( perquè neteja ) i segell ( perquè és el signe de la sobirania de Déu ).\n29/11/2008 14:17:33 | MOSSÈN JOSEP\nEladi : Aquestes dues seccions ( baptisme i el nom ) mostren palesament que la Teologia apressa al Seminari àdhuc perdura i a més posada al dia. Segueix per aquest camí i mostra a la gent de Vilaplana que no tens por de ser deixeble de Jesús. Enhorabona.\n· Nascut a Vilaplana · 19 de desembre 1933 · La meva infància · Casament, mort i fills de " Cal Sisquet " · les filles de " CAL SISQUET " : La LOLA · RECORREGUT DE LA PADRINETA ·\n© 2006 - 2016 . eladi-huguet@hotmail.com\nDisseny i programació web L'Ateneu Informàtic.


Dolors Miquel | la rebotiga\nMarç 5, 2016\nPosted by Jaume under Dietari d'aula, Uncategorized | Etiquetes: #Dibújamelas, 13 sessió, 14a sessió, 2n trimestre, anuncis, aprovar o aprendre, crisi, curs 2015-16, Dolores Ojeda, Dolors Miquel, Graham Green, Imma Marín, Joan Brossa, ortografia s sonora / sorda |\nSetmana complicada. Mentre he constatat més d’un progrés a l’aula, m’han arribat un parell d’espantades. Confesso que la primera em va doldre; en canvi la segona em va servir de revàlida. Heus ací la crònica setmanal —amb vuit dies a l’esquena.\n13a sessió. Recordem la sessió anterior. Triomfa per golejada el qüestionari sobre Joan Brossa. Eufòric, homenatgem la secretaria de l’11a sessió. Em dec passar amb el volum de la música, perquè noto que l’associació veïna ens tanca la porta de l’aula. Havia de reclamar l’atenció del grup…El Ricard s’encarrega de penjar l’emblema a la Carina. Tot seguit els plantejo què els agradaria que solucionés una píndola. Només el Pablo respon que li agradaria una píndola per solucionar els dubtes. La resta són afers personals. Mirem l’escena preferida d’Imma Marín. Reparteixo quatre fotografies esquinçades. Així aconseguim reunir quatre grups. Són anuncis. Els analitzem. El de l’aigua mineral genera certa polèmica. Recordem les regles de la essa sonora. Aprofito per apuntar les de la essa sorda. Els proposo que inventin un producte per solucionar aquest contingut ortogràfic. Va ser una proposta que va plantejar Dolores Ojeda al grup de #Dibújamelas. Em sorprèn la creativitat que tenen. Sempre reaccionen de la mateixa manera. Primer, rondinen i romancegen. S’excusen de la falta d’inventinva. Després, s’immergeixen en un debat en què qüestionen tot el que han après i de sobte aflora la creativitat.\nproductes miraculosos – Created with Haiku Deck, presentation software that inspires\n14a sessió. Em costa de preparar la sessió, fruit del decaïment. Ahir em va arribar perquè havia deixat el curs un alumne del primer trimestre. Havia justificat raons familiars, però segons una altra versió el va angoixar tanta modernor, tant de Brossa (?!)… Abans d’entrar a l’aula em ve una altra alumna, del trimestre passat. Ve a comunicar-me que deixa el curs. M’argumenta el mateix. Reconeix que s’ho passa bé, que està molt a gust amb els companys. Em recorda que s’havia apuntat en el curs per combatre la soledat, però que anava de bòlit, que no avançava i que no superaria el curs. S’estimava més seguir un llibre. Tenia a punt la carta, però no s’havia atrevit a donar-me-la. Llavors li engalto: “Així com vols saber que aprens?”. La vaig convèncer que acabés almenys aquest trimestre. Llavors ja en parlaríem i buscaríem una solució.\nEntro a l’aula i els pregunto si els angoixo. Els demano que em responguin sincerament. Em contesten que estan satisfets. Els comento el pla de la sessió. Mirem els anuncis i els felicito per la gran creativitat que han demostrat. En revisem algunes errades. Organitzo parelles amb la tècnica dels cordills. He preparat un dictat a la paret. He aprofitat un exercici d’omplir buits que és un fragment de Graham Greene. Comentem les paraules en què havia de completar les lletres. Reconeixen que els ha agradat l’activitat i em proposen que en fem més. Afirmen que els tant és que perdem tota la sessió comentant les errades.\nFent una ullada a les xarxes, veig el títol d’una entrada Aprender o aprobar esta es la cuestión. Busco per la meva taula el crani de Yorick per imitar Dolors Miquel: “Calavera, anem!”Per cert, en la primera sessió m’he oblidat que una alumne em va explicar que la seva sogra l’havia felicitada quan la va sentir parlar en català i sense accent sevillà. És veritat: massa modernor i massa Brossa…\nRT @isaacizquierdo2: Cuando decidimos confrontar al #régimen78 el #1oct2017 , asumimos las contradicciones propias de un movimiento popular… 1 day ago\n@Albineta Ja va agafant maneres del president... 1 day ago\nRT @ccelroure: 📌 Aquesta tarda, t'esperem al buc gran per assistir a les dues conferències del 5è Fòrum Educatiu de #Begues! 👇 https://t.co… 1 day ago\nRT @cpnleramprunya: Aquest cap de setmana us recomanem #cinemaencatalà 🎥👇 1 day ago\n@JmPlanaMunte @literlandweb1 Malta, per una banda, i Anglaterra i França, per l'altra. 1 day ago


Holiday home Vence MN-1538 Vença França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n-, Les Salles, Vença, França, 6140 - Veure al mapa\nMés informació sobre Holiday home Vence MN-1538\nConvenientment situat a Roquefort-les-Pins, Holiday home Vence MN-1538 és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHoliday home Vence MN-1538 ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD a cada habitació. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de piscina exterior, jardí. Holiday home Vence MN-1538 és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Roquefort-les-Pins.


• El Museu Arqueològic Municipal d’Alcoi incorpora als seus fons set documents de 1884 sobre el descobriment de la cova prehistòrica de les Llometes d’Alcoi • Ha estat considerada un dels primers estudis sobre la Prehistòria valenciana • S’informa detalladament del descobriment i l’excavació de les tombes prehistòriques de la cova de les Llometes\nTags: Alcoi, Arqueologia, Donació, Museu Camil Visedo\nEl Museu Arqueològic Municipal d’Alcoi ha incorporat set documents manuscrits de l’any 1884, sobre el descobriment i la investigació de la cova prehistòrica de les Llometes (Alcoi), i d’un conjunt de materials arqueològics i paleontològics de procedència local, una donació gratuïta a l’Ajuntament d’Alcoi.\nEls documents que presenten més interés, fins ara inèdits, són quatre cartes que Vilanova i Vilaplana es van intercanviar a finals de 1884, en les quals s’informa detalladament del descobriment i l’excavació de les tombes prehistòriques de la cova de les Llometes.\nAquesta donació de la família Vilaplana té un antecedent semblant de l’any 1945, data de la creació del Museu Arqueològic Municipal d’Alcoi, en què el senyor Adolfo Vilaplana Llorca (fill d’Enric Vilaplana Julià) va donar al Museu les restes prehistòriques que d’aquesta troballa havia conservat l’il·lustre enginyer alcoià.\nEl referit fons ha estat custodiat per la família del senyor Enrique Vilaplana Cantó, pare del donant, el senyor Enric Vilaplana Jiménez, que ha conservat aquests documents i materials del seu avantpassat l’enginyer Enric Vilaplana Julià (Alcoi, 1842-1916), que en 1884 va excavar i documentar les troballes prehistòriques de les Llometes. Entre els documents es troba el text original de la memòria que descriu la troballa de les restes prehistòriques, manuscrit aquest que l’enginyer alcoià va redactar en col·laboració amb el naturalista valencià Joan Vilanova i Piera, que va difondre la troballa a nivell científic, la qual ha estat considerada un dels primers estudis sobre la Prehistòria valenciana.\nEl Gratis aposta pels millors comerços i serveis de l’entorn


El Bisontes Castelló FSF visitarà demà al CD La Concordia | Notícies Dígitals\nEl Bisontes Castelló FSF visitarà demà al CD La Concordia\n27/10/2017 bisontes fsf, la concordia, previa\nDemà dissabte, 28 d’octubre, Bisontes Castelló FSF es desplaçarà fins a La Llagosta per enfrontar-se al CD la Concòrdia en la trobada corresponent a la 5a jornada al grup II de Segona Divisió Nacional de Futbol Sala Femení. La trobada es disputarà al CEM “El Turó” de la Llagosta i donarà començament a les 19: 00h.\nLes castellonencs buscaran els tres punts en un duel complicat per seguir mirant a la part alta de la classificació. Bisontes Castelló arriba a la trobada en setena posició amb set punts en el seu caseller i després jornades consecutives sense conèixer la derrota després de les victòries davant Esparreguera, Vallirana i l’empat de la passada jornada davant el Hispànic Torrent. Les castellonencs que viatjaran amb baixes sensibles per a la trobada intentaran portar-se els punts a la Plana que li permetrien instal·lar-se a la part alta de la classificació.\nAl davant hi haurà el CD La Concòrdia, cinquè classificat. El conjunt del Vallès Oriental encara no coneix la derrota en el que va de temporada i en les dues últimes jornades ha obtingut dos empats davant el Femení Cervera, després de remuntar un 0-4 i un 1-1 davant el Femisport Palau, el líder del grup en el derbi del Vallès en la passada jornada. Les catalanes, que aquest any s’han reforçat molt bé, estan cridades a estar a la part alta de la classificació i de moment estan imbatudes a la seva pista, per la qual cosa apunta a un altre duel de de gran dificultat per a les de la Plana.\nEls precedents entris els dos equips no són favorables a les castellonenques, ja que en els dos partits oficials disputats al CEM El Turó, les de Castelló no han aconseguit mai sumar els tres punts. Les catalanes van obtenir la victòria per 2-0 en la 15-16, i en la passada campanya hauria repartiment de punts amb un marcador de 2-2.\n← El Bisontes Castelló rebrà demà al Noia Portus Apostoli\nActivitats del Casal Jove del Grao de Castelló per a celebrar la festa de Halloween 2017 →


L'activitat més visible d'un esbart dansaire és la preparació i execució de danses populars catalanes, però sovint les activitats dels esbarts ultrapassen aquest marc estret, ja que també poden incloure tasques d'investigació, recuperació, compilació i conservació de la dansa, així com de la seva divulgació. Això es manifesta en diverses actuacions que no tenen per què limitar-se a les mostres de dansa: festivals, cursets, llibres, revistes, conferències, publicacions, etc.[cal citació]\n3 Esbarts destacats [cal citació]\nA mitjans de l'any 1901, entre els components del selecte esbart, s'inicià la idea de recollir i estudiar els balls tradicionals per a fer-los reviure o propagar-los i amb intenció de foragitar certes danses modernes, forasteres i de mal gust. A tal fi fou constituït un grup dins la societat Catalunya Vella amb el nom Esbart de Dansaires de Vic, que realitzà els primers treballs de restauració de la dansa popular catalana.\nLa sessió inaugural d'aquest esbart fou a primers de juliol del 1902 al Teatre Principal de Vic. Van interpretar el Ball pla d'Olot, el Ball del Ciri, l'Hereu Riera, un contrapàs, l'Esquerrana i un ball de cintes. Les principals autoritats vigatanes, entre les quals hi havia Lluís B. Nadal, Eduard Subirà i el dr. Frederic Casimiro, van donar suport a la recerca de balls populars i a l'esbart de Vic també es recolliren la Bolangera, el Ballet, la Dansa de Castellterçol i el ballet Cerdà, entre d'altres.[cal citació]\nFinals de segle XX[modifica]\nRecull de danses[modifica]\nEsbarts destacats [cal citació][modifica]\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Esbart_dansaire&oldid=29246832»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 16 gen 2022 a les 09:27.


Notícia 519 - El diputat Ramon Tremosa convidat a impartir una conferència a l'ICGC. Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya\nNotícia 519 - El diputat Ramon Tremosa convidat a impartir una conferència a l'ICGC\nAmb motiu del 40è aniversari de la creació de l'Institut Cartogràfic de Catalunya s'organitzaran diferents activitats, d'entre els quals, s'han programat quatre conferències.\nBenvinguda i presentació de l'acte a càrrec del director de l'ICGC, Jaume Massó. Foto: ICGC.\nLa primera conferència "Beneficis de la integració europea" es va celebrar el 25 d'abril a la Sala d'actes de l'ICGC i va anar a càrrec de Ramon Tremosa, diputat del Parlament de Catalunya. L'objectiu era contextualitzar el marc geogràfic, polític i financer on es troba situada Catalunya i conèixer de primera ma el funcionament i els avantatges de formar part de la Unió Europea des d'una perspectiva general i econòmica i alhora prendre consciència de les oportunitats i ajuts que ofereix l'UE en programes de desenvolupament de polítiques públiques.\nRamon Tremosa i Balcells és doctor en Ciències Econòmiques i professor d'Economia a la Universitat de Barcelona (UB). De 1992 a 2009 va ser professor de Teoria Econòmica a la UB. Entre els anys 2009 i 2019, diputat al Parlament europeu, on va ser membre dels comitès econòmics i de comerç internacional i de les comissions d'economia i de transport. Va ser ponent de la nova supervisió financera europea (2010), de l'informe del Banc Central Europeu (2011) i de l'informe sobre Competència (2012), alhora que participà en els debats sobre el corredor mediterrani, en la directiva "European Single Railway Area" i en la reforma de la Política Agrícola Comuna. Entre 2020-2021 va ser conseller d'Empresa i Coneixement i, actualment, és diputat al Parlament de Catalunya. Ha escrit llibres i articles acadèmics sobre política monetària, economia regional i federalisme fiscal.\nLes altres tres conferències programades tractaran sobre el coneixement cartogràfic, el coneixement geològic i sobre la perspectiva de futur de l'Institut com a infraestructura de la Generalitat de Catalunya.


▷ ⭐Definició de carbamida⭐ - Significat, Exemples i Sinònims\nelcorrector.cat » Definició de carbamida\nDefinició de carbamida\nara pots veure La definició i diversos exemples de com utilitzar la paraula carbamida, en aquesta web de rectificacions ortogràfiques pots veure com es pot usar en un context real aquesta paraula i utilitzar un dels sinònims que et proposem de la llista completa que trobaràs aquí també pots veure la seva Definició perquè et sigui molt més fàcil entendre què significa carbamida.\nUrea, amida de l’àcid carbàmic.\n¿Cóm es diu carbamida en castellà? / ¿Cómo se escribre y se dice carbamida en catalán?\nSi vols aprendre com es diu en castellà carbamida has de saber que la seva traducció és carbamida pots trobar en la nostra pàgina web més exemples en català perquè et sigui més fàcil contextualitzar-la en castellà.\nExemples de com utilitzar carbamida\nEl peròxid de carbamida és un complex 1: 1 d’urea i peròxid d’hidrogen en el qual un gram de peròxid de carbamida és equivalent […] a 0.36 grams de peròxid d’hidrogen.\nVivaStyle Paint On es va comparar simultàniament amb sistemes tradicions basats en fèrules que contenen 10% i 30% de peròxid de carbamida.\nLa concentració del gel […] de peròxid de carbamida també es manté […] estable si s’interromp la cadena de fred.\nEn un estudi in vitro utilitzant […] un assaig MTT , es va avaluar la citotoxicitat del blanquejador dental que […] conté peròxid de carbamida (VivaStyle 16%).\n1% de peròxid d'[…] hidrogen equival aproximadament al 3% de peròxid de carbamida.\nEl component […] actiu és peròxid de carbamida o peròxid d’hidrogen […] al 6% (VivaStyle Paint On Plus).\nHi ha diferències d’eficàcia entre els productes, […] degudes – principalment – als nivells dels principis actius, el peròxid d'[…] hidrogen i el peròxid de carbamida.\nrecanvi 3 […] xeringues x 2,4 ml d’gel blanquejador amb un 17% de peròxid de carbamida\nEl peròxid de carbamida és un producte químic […] compost per peròxid d’hidrogen i urea.\nSistema de blanquejament per a la llar amb […] un 17% de peròxid de carbamida\nEls resultats van trobar que durant un període curt aquests productes si actuen, i que hi ha diferències entre els […] productes, principalment degudes als nivells dels principis actius, el peròxid d'[…] hidrogen i el peròxid de carbamida .\nUn sistema ‘iniciador’ a força de peròxid de carbamida al 35% que accelera el procés de blanquejament […] dental d’aplicació a la llar.\nset amb 6 xeringues x 2,4 ml d’gel blanquejador amb un 17% de peròxid de carbamida, xeringa 1,2 ml de Block Out Gel LC, pasta de neteja dental Klint […] de 9 grs.\nFig. 1.4: Mode d’acció: […] El peròxid de carbamida es descompon […] a urea i peròxid d’hidrogen.\nPer contra, el gel de peròxid de carbamida al 30% va causar en la majoria dels pacients irritacions gingivals, que en alguns casos van ser […] de naturalesa greu.\nEl propòsit d’aquest estudi va ser comparar l’eficàcia clínica d’VivaStyle Paint On amb un clàssic sistema de fèrula amb peròxid de carbamida al 10%.\nde fins a un 8% (correspon a una concentració de peròxid de carbamida d’aproximadament 24%) van produir resultats negatius .\nEn un estudi amb 50 persones es va investigar la resposta subjectiva en primera persona per blanquejar les dents, […] assajant productes de blanquejament dental amb […] contingut en peròxid de carbamida administrats per […] ells mateixos [ 5].\nVivaStyle Paint On i VivaStyle Paint On Plus són agents […] blanquejadors en forma de vernís que com a component actiu […] contenen peròxid de carbamida i peròxid d'[…] hidrogen respectivament.\nPerfect Bleach és un gel blanquejador a base de peròxid de carbamida, i es pot triar depenent del grau de la decoloració entre concentracions de 10% i 17%.\nEl sistema de tires […] amb peròxid de carbamida al 18% conduir a una millora de color mitjana d’unes 4.4 varetes de color, mentre que VivaStyle Paint On amb peròxid de carbamida al 6% va resultar […] en una disminució […] de color d’unes 2.2 varetes de color.\nEn un estudi amb animals , es […] van administrar grans quantitats […] de peròxid de carbamida (> 150 mg, 10% de peròxid de carbamida per cada kg de […] pes corporal) a rates […] mitjançant alimentació esofàgica.\nPerfect Bleach disposa d’una concentració de peròxid de carbamida prou alta per ser aplicat efectivament en decoloracions.\nIn vitro s’han avaluat la micro duresa i […] […] la morfologia de la superfície de l’esmalt humà seguint les directrius ADA utilitzant peròxid de carbamida al 10% (VivaStyle).\nMecanisme d’acció: el peròxid d’carbamida posseeix la mateixa modalitat d’acció del Peròxid d’Hidrogen dalt descrita, en canvi la urea és directament responsable de l’efecte antiplaca: es transforma en diòxid de carboni i amoníac provocant un augment del pH que obstaculitza la [.. .] […] formació de la placa en qüestió.\nProducte obtingut químicament que conté com […] component essencial diamida carbònica (carbamida)\nEn comparació amb altres materials dentals, […] el peròxid de carbamida i el peròxid […] d’hidrogen mostren una inusualment alta toxicitat aguda.\nUn 17% de peròxid de carbamida per a un ràpid blanquejament\nFig. 2.1.3.2: Eficàcia clínica (Quadre A) i […] seguretat (quadre B) de VivaStyle Paint On a […] comparació amb un sistema basat en fèrules de peròxid de carbamida al 30%.


Travesia de los Gladiadores i Esperó Takostropic a Sant Llorenç de Montgai\nTema: Re: Travesia de los Gladiadores i Esperó Takostropic a Sant Llorenç de Montgai Lun 3 Feb 2014 - 8:27\nla foto 67 es molt bona !\nTema: Re: Travesia de los Gladiadores i Esperó Takostropic a Sant Llorenç de Montgai Sáb 1 Feb 2014 - 4:39\nMolt guapes les dos vías , les fotos de la travesía del sostre , espectaculars.\nTema: Re: Travesia de los Gladiadores i Esperó Takostropic a Sant Llorenç de Montgai Jue 30 Ene 2014 - 8:56\nVenga va!!! dons jo afegeixo tot un reportatge fotogràfic:\nTema: Re: Travesia de los Gladiadores i Esperó Takostropic a Sant Llorenç de Montgai Miér 29 Ene 2014 - 10:19\nLes dues vies m'han semblat molt bones.\nEls quatre llargs de la TRAVESSIA son guapos; cada un te els seu "puntet": el primer pot ser el mes treballós (6a), el segon el mes bonic (6a), el tercer el mes dur (6a) i l'últim el mes físic (6a). Una via ideal per a repartir llargs amb el company de cordada. Amb un joc d'Aliens i els Camelots fins el #3 anirem sobrats.\nL'esperó TAKOSESTRÒPIC al Cilindre també es bona (no com la Directa, però bona); falta sanejar una mica la roca però està força be, nosaltres hem fet tres llargs un primer de 30mt (6c), hem empalmat el segon (V+) i el tercer (6a+) 40mt i hem sortir per l'últim llarg de la RIBES-SABATE (V) 20mt. Per aquesta via no cal res (l'Albert ha posat el Camelot #2 per que no ha vist el pitó de via), hem arrossegat tot el material extra.\nTema: Travesia de los Gladiadores i Esperó Takostropic a Sant Llorenç de Montgai Mar 28 Ene 2014 - 9:33\nLa intenció era anar a la Serra de Sant Joan ( Montanissell) però el pronostic del temps no acabava de estar del tot clar, i com que la setmana passada no vam poder escalar per culpa de la pluja, aquesta tocava anar sobre segur, i decidim canviar de lloc i anar a Sant Llorenç de Montgai.\nLes vies que he fet en aquest lloc mai m'han acabat d'agradar massa, a excepció de la Directa del Cilindra, que la vaig trobar fantàstica.\nLa Travesia de los Gladiadores, També m'ha agradat, els quatre llargs estan força interessants ( bé nosaltres n'han fet cinc, perquè el primer l'hem dividit amb dos pel fregament de la corda.\nI com que encara teníem temps i més games d'escalar el Pep treu la ressenya de L'esperó Takostropic al Cilindre, i cap allà que anem. Bona via, és nota que li faltant encara repeticions, perquè encara van caient alguns pedrolos, i d'altres no cauen però costa refiar-se'n d'ells, sort que les assegurances no estant gaire allunyades, que si no un altre gall cantaria.\nJe,je,je, això que valgui d'introducció, i ara que la Lourdes i el Pep diguin la seva.\nFOTOS TRAVESIA DE LOS GLADIADORES\nFOTOS ESPERÓ TAKOSTROPIC\nTema: Re: Travesia de los Gladiadores i Esperó Takostropic a Sant Llorenç de Montgai


Ensenyament - Curs d'Esperanto d'Estiu 2018\nArina Osipova (Rússia)\nMikhaïl Bronstein (Rússia)\nMikhaïl Bronstein (de Tikhvine) és un traductor esperantista de fama mundial, escriptor, poeta, bard i cantant. Ha escrit i traduït més de 20 llibres. Va ser guardonat el 2003 amb el premi de literatura Antoni Grabowski. La seva activitat ininterrompuda s'insereix amb la seva activitat en el moviment esperantista, que va des de la presidència del Moviment soviètic de joves esperantistes (SEJM) durant la seva joventut, fins a la direcció de programes artístics en Congressos mundials d'esperanto. Al llarg dels darrers anys, Mikhaïl ha efectuat regularment gires per Europa amb conferències històrico-culturals i concerts. Té una gran experiència en l'ensenyament de l'esperanto, especialment en nivells superiors, i ha dirigit magistralment cursos de traducció per a participants multilingües.\nCurs: Història de l'esperanto\nAquest curs no només presenta els principals esdeveniments del món esperantista, sinó que té un objectiu més ampli: mostrar les principals tendències que van influir i van fer evolucionar la comunitat esperantista, principalment en els seus inicis.\nTrobareu la resposta a moltes preguntes, com ara:\nPer què Zamenhof va proposar la reforma de la seva llengua diverses vegades, i per què les seves propostes no van ser acceptades?\nPerquè els esperantistes influents van aconsellar a Zamenhof que amagués la seva autoria del l’homaranisme?\nPerquè els participants dels actuals congressos mundials no prenen decisions importants durant els congressos?\nPerquè l'esperanto no ha esdevingut la segona llengua de tothom, però sí la primera llengua de la comunitat esperantista?\nAquest curs es fonamenta en el curs de 12 hores "Història de l'esperanto", el qual presenta A. Korjenkov als estudiants d'interlingüística de la universitat Adam Mickiewicz de Poznań (Polònia). Aquest curs no va dirigit als experts sobre el tema, sinó principalment a aquelles persones que ja coneixen prou bé la llengua, però que encara no estan suficientment ben informats sobre la història del moviment esperantista.\nAleksander Korĵenkov (Rússia)\nAlexandre Korjenkov (nascut el 1958) és un enginyer rus, redactor i editor a partir de 1991. És esperantista des del 1976 i redactor de La Ondo de Esperanto des del 1991. Amb la seva dona Halina Gorecka, ha editat més de cent llibres en i sobre l'esperanto. És l'autor de molts manuals i monografies, Ha escrit més d'un miler d'articles i crítiques en molts diaris. Els seus principals llibres sobre la història de l'esperanto inclouen Esperanto post la jaro 2000 (1998), Esperanto en Ruslando (2000, amb Halina Gorecka), Historio de Esperanto (2005), Homarano (2009), Zamenhof (2010), Nia diligenta kolegaro (2018, amb Halina Gorecka).\nEnguany, durant el SES, serà possible realitzar un examen sobre el coneixement de l'esperanto segons el Marc Comú Europeu de Referència per a les llengües (MCER), organitzat per UEA-ITK. Cal que s'inscriguin un nombre suficient de persones interessades abans del 29/06/2018 (com a mínim 10 persones per nivell), els exàmens podran ser de cadascun dels tres nivells existents: B1, B2 i C1. Els candidats podran fer l'examen complet, és a dir, la part escrita i la oral, o bé només una de les parts, segons escullin.\nEn cas que aproveu l'examen, el centre d'exàmens ITK reconegut per l'Estat Hongarès entregarà al candidat un diploma oficial en quatre llengües.\nObservació : El cost de l'examen no està inclòs en el preu d'inscripció al SES. L'examen haurà de ser pagar a part, directament "in situ", segons la taula de preus particular.\nPer inscriure-us a l'examen empleneu el formulari.