Llobregós Informatiu - 21 by Fermi Manteca - Issuu\nLlobregós Informatiu - 21\nNÚM NÚM 21 21 -- DESEMBRE DESEMBRE 2006 2006 -- GENER GENER 2007 2007\nContingut Núm 21 - desembre 2006, gener 2007 Revista bimestral d’informació i opinió EDITA: Associació del Patrimoni Artístic i Cultural de Torà c/ Convent, s/n 25750 TORÀ Tel. 649 352 877\n12 Nou catàleg de masies del municipi de Torà\nSubscripcions i publicitat: Rosa M. Santamaria 973 473 253 CONSELL DE REDACCIÓ: Antònia Balagué, Albert Brau, Ramon Fitó, Maria Garganté, Fermí Manteca, Ferran Miquel, Maria Morros, Imma Raluy, Daniel Vidal Coordina: Xavier Sunyer COL·LABORADORS HABITUALS Roger Besora, Noemí Mases, Montse Miquel, Marta Miramunt, Xavi Moreno, Montse Oliva, Sílvia Porta, Ramon Santesmasses, Montse Torné, Montse Vives COL·LABOREN EN AQUEST NÚMERO M. Rosa Argerich, Jordi Bibià, M. Rosa Cardona, Maribel i Rosa Gené, Miguel Martínez, Mercè Valls, Modest Vila, Josep A. Vilalta Fotografia: Xavier Sunyer Disseny i maquetació: Fermí Manteca Correcció lingüística: Marta Bagà i Dani Vidal Subscripció anual: 12,00 Euros A l’estranger: consultar preus Número solt: 2,30 Euros Dipòsit legal: L -798-2003 Impressió: Impremta Barnola (Guissona) Tiratge: 700 exemplars\n21 Pedagogia: Reis amb coneixement\n23 Massoteres: nou camp de golf pitch&putt al Llobregós\n28 El romànic més original al Llobregós: Cellers i Talteüll\nAquest número està imprès en paper ecològic, elaborat sense clor\nhttp://www.llobregos.info correu-e: info@llobregos.info Membre de l’Associació Catalana de la Premsa Comarcal és una publicació bimestral. Hi pot participar i/o col·laborar tothom que ho desitgi. El Consell de Redacció no subscriu necessàriament les opinions expressades pels autors dels articles, que en són els responsables. La Redacció manifesta que no està obligada a acceptar totes i cadascuna de les col·laboracions rebudes.\nPortada: una nova activitat esportiva ha obert les seves portes al Llobregós: el golf pitch & putt de Massoteres.\n51 Crema de ceps: la cuina de Teresa Maria Rosich, de cal Santo\n52 Futbol a Sanaüja: trajectòria d’un equip amb història\n3 Editorial 5 Noticiari 12 ... de la Vall 20 La salut 21 Pedagogia 23 Golf a Massoteres 28 Patrimoni a la Vall 30 Natura a la Vall 32 Caminades de tardor 34 Heràldica 35 Foto record 36 Prades: fa 70 anys 38 El ventilador 41 Agenda 42 Opinions 46 El temps 47 Passatemps 49 No em feu cas 50 Des del balcó 51 La nostra cuina 52 Esports\nEditorial Malgrat el caire local i comarcal de la nostra revista, no podem ni hem de romandre tancats a tot allò que ultrapassa les nostres "fronteres", sobretot si ens afecta tant per al present com per al futur de tots nosaltres i dels nostres fills. Ara i aquí, en plena tardor del 2006, el fet cabdal a casa nostra han estat les eleccions autonòmiques al Parlament de Catalunya. No tenim la pretensió de valorar aquí els resultats electorals ni les negociacions ulteriors. D’altres mitjans de difusió ja ens han saturat prou de notícies i comentaris i el Ventilador també ens en parla. Però amb les xifres electorals a la mà sí que podem treure una conclusió ferma i determinant: el desprestigi de tota la classe política imperant s'ha palesat per obra i gràcia d'un percentatge abstencional d'un 43%. A aquesta abstenció contundent s’han de sumar els gairebé 60.000 vots en blanc. I que aquesta vegada han anat a votar 300.000 persones menys que les darreres autonòmiques de l'any 2003. En conseqüència, la lliçó magistral d'aquests comicis ha estat el vot de càstig que la ciutadania ha donat a tota una classe política que, pel que es veu, no està a l'alçada. Mentre els gestors de la cosa pública sembla que només estan pendents d'assegurar-se el càrrec, la popularitat... i la nòmina vitalícia, en lloc de treballar realment pel benestar de tots plegats, res té d'estrany que a l'hora de la veritat el personal s'hi tombi d'esquena. Algun dia aprendran la lliçó?\n... i a més, suplement de regal: el Còmic de la Premsa Comarcal\nAMB EL SUPORT DE Generalitat de Catalunya Departament de Cultura\nVisita cultural del Centre Excursionista del Penedès al Llobregós El passat dia 1 d'octubre el Centre Excursionista de Vilafranca el Penedès va efectuar una visita cultural pels termes de Torà i Pinós. L'objectiu era, sortint de Torà, arribar a peu al vèrtex geodèsic de primer ordre de Pinós (931 m). Durant la caminada, d'una vintena de quilòmetres, van visitar el casc antic de Torà, Sant Miquel de Fontanet, Sant Pere de Figuerola, Santa Maria de Claret, l'oratori de la Petxa, la torre de guaita d'Ardèvol i finalment el santuari i la rosa dels vents de Pinós. Una cinquantena de membres d'aquesta entitat excursionista van prendre part en aquesta caminada, el recorregut de la qual va ser organitzat i guiat per membres de l'APACT. Xavier Sunyer\nEs reprenen les obres per portar l’ADSL\nDurant el passat mes d’octubre la companyia Telefònica va reprendre les obres per portar les noves línies a través de cables de fibra òptica des de la central de Sant Ramon fins a Torà, passant per Ivorra, un cop superats els entrebancs que s’hi havien presentat. Després de quasi dos anys, el tram de línia d’un quilòmetre que quedava per estendre, l’han soterrat seguint el curs de la carretera que uneix Sant Ramon i Torà, a l’altura de cal Tarruella. D’aquesta manera, el servei de telefonia, inclòs l’ADSL per a transmissió de dades a través d’Internet, aviat entrarà en funcionament. Segons els tècnics que realitzen les obres, abans de final d’any els municipis d’Ivorra i de Torà ja podran gaudir d’aquest servei que suposarà un pas endavant en les comunicacions pròpies ja del segle XXI. Fermí Manteca\nCIU repeteix resultats al Llobregós Convergència i Unió ha guanyat les eleccions al Parlament de Catalunya en el Llobregós amb un 55,78% dels vots, observant-se un lleuger retrocés respecte als resultats de fa tres anys quan va obtenir un 57,7% dels vots. La victòria convergent a la Vall ha estat contundent, com també ho ha estat el perceptiu retrocés d'Esquerra Republicana de Catalunya que, amb un 18,52% de vots en el conjunt de la Vall, ha perdut gairebé cinc punts percentuals respecte al 2003. Mentre que PSC (9,43%), Partit Popular (6,33%) i Iniciativa (3,81%) repeteixen resultats. Pel que fa a la participació, ha assolit un 72,77% del cens. Tot i ser molt més elevada que la mitjana a Catalunya ha batut un rècord a la baixa: 9 punts menys que l'any 2003. Redacció FERMÍ MANTECA\nEl museu del pa de Torà, a Europa\nAssociació de dones a Torà\nHa estat constituïda a Torà l’Associació de Dones Toraneses, que ja té aprovats els estatuts i registrats en el Registre d’Associacions del departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya. Igualment ha estat reconeguda per Hisenda com a entitat oficial. Un total de 9 dones de Torà es van constituir com a Junta Constitucional per tal d’elaborar els Estatuts i presentar l’Acta Fundacional per tal d’iniciar els passos per a la creació d’aquesta associació de dones. Segons els Estatuts, la finalitat és canalitzar les seves inquietuds i realitzar totes les activitats culturals i socials, com ara cursets, reunions, tallers, sortides i, en definitiva, tot allò que pugui representar un bé per a les dones de la població. Per al dia 15 de desembre tenen previst convocar una reunió de totes les dones interessades per a celebrar la primera Assemblea General. El domicili social està establert al carrer Sant Gil, núm 1. Les membres de la Junta Constitucional han manifestat el seu desig que moltes dones de Torà s’inscriguin a l’associació. De fet en les pàgines d’opinió del núm. 17 de LLOBREGÓS INFORMATIU ja es manifestava aquest desig de constituir una associació com aquesta. L’entitat estarà oberta també a admetre homes com a socis, sempre que assumeixin els seus criteris i les finalitats. Redacció\nla primera edició de l’"Atlas of bread Museums in Europe". Es tracta d'una publicació editada en anglès, francès i alemany, de 114 pàgines en color, que recull dades, informació històrica i fotografies dels museus del pa europeus més representatius. El llibre només recull dos museus a l'estat espanyol, el de Tona i el de Torà, fent una menció especial a aquest darrer dedicant-li dues pàgines amb nombroses fotografies i comentaris. La inclusió del museu del pa de Torà en aquesta publicació ha estat possible gràcies a la divulgació que n'ha fet l'APACT, entitat que el gestiona i en fa el manteniment juntament amb la col·laboració desinteressada del forn Miramunt de Torà. Xavier Sunyer\nCelebren el quarantè aniversari El dia 16 de setembre un grup de 22 persones es reunien per tal de celebrar els seus primers 40 anys. En efecte, tots els empadronats a Torà i amics de les rodalies que van néixer l’any 1966 es van aplegar en una jornada festiva. Van trobar-se a Sant Serni per sopar i recordar la seva infantesa, els anys conviscuts i les vivències que van marcar la seva joventut. També van compartir llurs trajectòries i el camí recorregut per cadascú. Posteriorment es van desplaçar a la Toranesa on van passar la vetllada escoltant la música dels anys 70 i 80 i acabar la festa d’aniversari. Tots van manifestar la seva satisfacció ja que van tenir ocasió de xerrar entre ells i confraternitzar tot estrenyint els llaços de l’amistat. Redacció\nLa prestigiosa fundació Balkankult, (http:// www.balkankult.org/bk) amb seu a Belgrad (Sèrvia i Montenegro), ha inclòs el museu del pa de Torà en\nWeb del cas Torà\nPinós rebutja el parc eòlic La consulta popular convocada per l'Ajuntament de Pinós entre els seus veïns ha rebutjat de forma aclaparadora el parc eòlic projectat al municipi per l'empresa Endesa Cogeneración. En total, 120 vots en contra davant dels 30 a favor, 8 en blanc i un nul. El parc eòlic de Pinós projectava a l'altiplà de la serra de Pinós la construcció de 42 aerogeneradors. Es tracta de torres tubulars d'acer de 65 metres d'alçada, amb pales d'un diàmetre de 58 metres. La consulta ha posat de manifest que aquest tipus d'instal·lacions només gaudeixen del suport i l'aprovació del propietaris dels terrenys afectats, als quals se'ls promet el pagament anual d'un generós arrendament pel fet d'acollir una d'aquestes torres en terrenys de la seva propietat. Redacció\nL’anomenat «Cas Torà» té un lloc a Internet, ja que el grup que dóna suport al jove detingut fa més de tres anys ha elaborat una pàgina web per tal d’informar de les novetats que es van produint, tant a l’Audiència Nacional com en la querella per tortures que es tramita a Lleida. Aquesta web (www.justiciatora.net), a més d’explicar els fets ocorreguts l’abril de 2003, informa dels actes de suport que s’han fet o que es projecten i les campanyes en marxa, com la que recentment han portat a terme amb motiu de les eleccions al Parlament, en què demanaven el vot nul. Redacció\nIvorra: s’ensorra una casa amb història\nPart de la teulada i del sostre de la casa anomenada ca l’Isidre d’Ivorra (abans cal Camats) es va ensorrar sobre el carrer a principis del mes de novembre. Aquesta casa, situada al carrer Major, està en estat ruïnós des de fa temps, ja que el propietari no hi ha efectuat cap mena d’obres de\nmanteniment des que la va adquirir ja fa molts anys. L’incident no va provocar cap dany personal als veïns que sovint transiten per la zona. Malgrat que l’Ajuntament ha avisat el propietari en diverses ocasions, aquest no ha respost mai a cap requeriment del consistori. Ara, l’Ajuntament iniciarà l’expedient de declaració de ruïna per tal d’instar a la seva reparació o enderrocament. En cas contrari l’Ajuntament podrà expropiar l’immoble i procedir a les obres que calguin. Ca l’Isidre és un edifici del segle XVI. Va ser propietat de Francesc de Salavert que la va vendre a Francesc de Camats, i aquest a Bernat Tristany l’any 1687 pel preu de 335 lliures. Posteriorment, a finals del segle XVIII, el carlà Miquel de Tristany, baró de Perpinyà, va cedir el primer pis al beneficiat de Sant Antoni Abat, Benet Llaunet, per tal de convertir-la en la primera escola coneguda del poble, on s’ensenyava a llegir, escriure i les quatre regles d’aritmètica, doctrina i gramàtica al habitants d’Ivorra. Fermí Manteca\nNoticiari Troballa a l'església parroquial de Torà\nLes obres de restauració que s'estan efectuant a l'església parroquial de Sant Gil de Torà han posat al descobert el sostre de l'antiga capella dels Cardona. Es tracta d'un espai amb una vistosa volta de creueria gòtica que té esculpit un escut d'armes, amb un card de tres espigues, símbol dels Cardona; un toro rampant, simbolitzant Torà, envoltat d'una bordura escacada, símbol d'Urgell, i un marrà acollat amb una esquella. Tota la volta està pintada amb motius florals. Aquesta capella podria tenir una datació aproximada entre finals del segle XIV i mitjans del XV. L'església de Sant Gil està documentada l'any 1069. L'actual temple és un edifici d'estructura gòtica tardana (segle XVI) modificat posteriorment per reformes del segle XVII. La recuperació de la capella dels Cardona i la restauració de les valuoses pintures permetrien mantenir viu el testimoni de l'edifici medieval més antic. Xavier Sunyer\nSanaüja celebra la Festa de la Gent Gran El 24 de setembre es va celebrar a Sanaüja la 7a festa de la Gent Gran. Els actes van iniciar-se amb la missa solemne a l'església parroquial, acompanyada per la música del Duet Mediterrània i pel cor parroquial. El dinar de germanor al casal de gent gran va precedir l'entrega de les plaques als homenatjats, que aquest any eren el matrimoni format per Agustí Baró Vilella i Margarida Vilella Grau, com a parella sanaüjenca amb més anys de casats, i Agustí Cinca Huguet -expresident de l'associació de Gent Gran-, Manuel Rius Mas -exalcalde de Sanaüja-, Maria Mosella Torra i Maria Puvia Tugues. L'entrega de les plaques va anar a càrrec de l'alcaldessa, M. Rosa Castellà; la delegada del departament de Benestar i Família de la Generalitat, Elena Cervera, i la presidenta de l'Associació de Gent Gran Verge del Pla, Miracle Rius. L'acte es va cloure amb un concert a càrrec del mateix duet Mediterrània, seguit de ball obert a tothom al casal social. M. Rosa Argerich\nPresentació de llibres a Torà L'escriptor i periodista Víctor Alexandre va presentar el dissabte 21 d'octubre, a la Biblioteca municipal de Torà, els seus darrers dos llibres "La paraula contra el mur" i "TV3 a traïció", en un acte\norganitzat per la CUP amb motiu del Correllengua. "La paraula contra el mur", que ha rebut el Premi d'assaig Ferrer i Gironès 2006, recull un intercanvi d'opinions real, via correu electrònic, entre un català (el mateix autor) i un espanyol (un amic seu) sobre les identitats nacionals catalana i espanyola. "TV3 a traïció" denuncia la progressiva espanyolització que, a parer de l'autor, està patint TV3 els darrers anys, tant a nivell lingüístic com, sobretot, a nivell de continguts i referents. Alexandre creu que "TV3 té una visió hispanocèntrica de la realitat i l'està imposant, en un progressiu rentat de cervell, als seus televidents". Josep A. Vilalta\nEl Correllengua 2006 passa per Massoteres El diumenge 8 d'octubre al poble de Massoteres es van dur a terme diversos actes, organitzats per l'Associació de Gent Gran Camp-real i el Club de Futbol Sala, en motiu del Correllengua 2006. Al matí, la tirada popular de bitlles catalanes va reunir 30 participants entre infants i adults. A la tarda, Antònia Balaguer, de Torà, va explicar contes infantils, i posterioment els Grallers i els Gegants Bojos de Sanaüja van fer una cercavila pels carrers del poble. Al finalitzar, el Dani, de 13 anys, va llegir el Manifest infantil i es va repartir coca i xocolata desfeta per a tothom. La lectura del Manifest del Correllengua 2006 va anar a càrrec d'Alba Batlle i després, al local social, va tenir lloc una lectura de poemes per homenatjar l'escriptor i músic mallorquí Guillem d'Efak. Es va recitar poesia de diversos autors catalans amb l'acompanyament musical a la guitarra de Maria Ribera. A l'acte hi van participar Antònia Balaguer, de Torà, Cesc Rosell, de Guissona, i els veïns de Massoteres: Antònio Gràcia, Judit Ibós, Dolors Martí, Mercè Sellés, Daniel Vidal i Gemma Villorbina. El Correllengua és una proposta popular per a la defensa i la promoció de la llengua catalana en tots els àmbits. L'impulsen la Coordinadora\nd'Associacions per la Llengua i Acció Cultural del País Valencià, i a cada població l'organitzen entitats locals provinents de diversos àmbits. Les activitats van començar al setembre a Andorra i van finalitzar al novembre a Perpinyà (Rosselló), durant aquests mesos s'han organitzat més de sis-cents actes en pobles, viles i ciutats dels Països Catalans, amb el lema "Una llengua viva, un poble en marxa". Dani Vidal\nSorpresa blanc-i-blava a Sanaüja\nIvorra: edició d’un calendari\nEl passat 16 de setembre els pericos de Sanaüja vàrem tenir una agradable sorpresa. Al poble era dia de festa, se celebrava un enllaç matrimonial i entre els convidats vam reconèixer un dels personatges més il·lustres de la història del nostre Espanyol: es tractava d'en Daniel Solsona, "el Noi de Cornellà", jugador del R.C.D. Espanyol entre els anys 1970 i 1978, així com del València entre 1978 i 1983 i internacional amb la selecció espanyola. Actualment s'encarrega, amb Fernando Molinos i Rafael Marañón, de l'equip de veterans del R.C.D. Espanyol. Molts dels pericos sanaüjencs vàrem poder conversar una bona estona amb en Daniel, compartint inquietuds i sensacions sobre l'inici de la temporada, sobre el present i el futur del nostre estimat equip. Modest Vila\nL’ajuntament d’Ivorra ha editat un calendari de paret de 2007 per tal d’obsequiar tots els veïns i els naturals d’Ivorra que viuen fora de la població. La publicació està il·lustrada amb 12 fotografies del poble i mostra el santoral, les llunes, les festes locals i els telèfons d’interès, així com una explicació del municipi d’Ivorra i dels llocs més emblemàtics d’aquest municipi del Llobregós. La iniciativa ha estat ben rebuda per part dels habitants que han facilitat les adreces dels seus familiars foranis per tal que també puguin rebre aquest record d’Ivorra. Fermí Manteca\nNoticiari Jornades Europees del Patrimoni al Llobregós\nEl passat 1 d'octubre diverses poblacions del Llobregós es van adherir a les Jornades Europees del Patrimoni. Castellfollit de Riubregós va participar un any més en aquestes jornades de portes obertes per a promocionar el patrimoni arquitectònic i històric. Els visitants, que van venir de diferents indrets de Catalunya (Barcelona, Igualada, Manresa, etc.), van poder gaudir de les explicacions sobre la història i l'arquitectura de l'església romànica del Priorat de Santa Maria que va oferir la col·laboradora i amant de la història de Castellfollit, Maria Morros i Parcerissas. Per la seva banda Calonge de Segarra també va celebrar aquestes jornades oferint als visitants el patrimoni de Sant Pere de l’Arç i un concert del Trio Sttacato, d’Igualada. M. Rosa Cardona\nL'Associació de Gent Gran Camp-real estrena pàgina web Aquesta entitat del municipi de Massoteres disposa des del mes d'octubre d'un lloc web propi, www.aggcampreal.org, on informa de les activitats que organitza l'associació. A més, aporta dades sobre el municipi, els actes culturals i esportius i un recull d'imatges de les esglésies de Camp-real, Massoteres, Palouet i Talteüll. Durant els mesos d'octubre i novembre, l'associació ha participat en activitats com el Correllengua o la castanyada. També ha organitzat, juntament amb l'Oficina de Consum del Consell Comarcal de la Segarra, dues xerrades al local social de Massoteres: una sobre seguretat a la llar i una altra entorn de les pensions. Mentre que per al desembre ha previst diversos actes per col·laborar amb la Marató de TV3. Dani Vidal\nUn llibre donarà a conèixer el patrimoni natural de la Segarra El cap de setmana del 17 i 18 de novembre van tenir lloc les presentacions a diferents poblacions de la comarca (Sant Guim, Guissona, Sanaüja i Torà) de la campanya de promoció de la Història Natural de la Segarra. A través d'un vídeo, els autors van fer un tast del que serà la publicació que sortirà a la venda pels volts de Nadal. La Història Natural de la Segarra és una obra pionera pel que fa al coneixement del medi natural de la comarca i donarà a conèixer tota la informació que a hores d'ara hom té de l'estudi del medi natural. La publicació comptarà amb estudis sobre el paisatge, la\nfesomia física, la geologia, el clima, els sòls, la hidrologia, la vegetació, la fauna, el medi socioeconòmic, els sectors productius, infraestructures i serveis, i eines de gestió dels recursos i usos del territori. El llibre va destinat a tot aquell interessat en el medi natural, tant a científics (el llibre té tot el rigor científic necessari) com a aquells que no ho són, ja que està escrit amb un llenguatge assequible per a tot tipus de lector. Es pot fer la reserva amb un 25% de descompte sobre el preu de venda al públic al Centre Municipal de Cultura de Cervera (cmc@cerverapaeria.com). Redacció\n... de la Vall\nEL CATÀLEG DE MASIES DEL MUNICIPI DE TORÀ El catàleg de masies és una relació de masies i cases rurals en sòl no urbanitzable del municipi de Torà susceptibles de recuperar o de preservar. Cada masia té una fitxa individual on es descriu les seves característiques, l'estat de conservació, època d'origen, situació, imatges i sobretot les raons arquitectòniques, històriques, mediambientals, paisatgístiques o socials que justifiquen la recuperació o preservació de la masia, mitjançant la seva reconstrucció o la rehabilitació. Aquest catàleg és una de les peces que conformen l'anomenat Pla Especial Urbanístic del municipi de Torà, juntament amb el plànol de situació de les masies i la normativa urbanística (normes que regiran la reconstrucció i rehabilitació, llicència d'obres, procediment a seguir, quines obres es poden realitzar, volumetria, materials... de manera que qualsevol\nMERCÈ VALLS I QUEROL, ALCALDESSA DE TORÀ\nactuació o intervenció sobre el territori, de caràcter provisional o definitiu, haurà d'ajustar-se a aquesta normativa). En definitiva, l'objectiu essencial del catàleg és la intervenció en les edificacions del Catàleg per a permetre la seva utilització i gaudi, a la vegada que s'evita la degradació o abandó del patrimoni arquitectònic rural. Actualment el Pla especial i també el catàleg de masies es troba a exposició pública, per tal que totes les persones interessades puguin examinar l'expedient i, si s'escau, formular les al·legacions i observacions que considerin oportunes. Des de l'Ajuntament volem conscienciar que aquest Pla especial té molta rellevància i molta incidència en el món rural, i creiem que és important que tot veí afectat consulti la seva fitxa.\n... de la Vall MÚSICA CLÀSSICA AL SANT DUBTE D'IVORRA Organitzat per l’àrea de Turisme i Cultura del Consell Comarcal de la Segarra i pel Conservatori de Música de Cervera, hi va tenir lloc un concert de música clàssica el passat dia 22 d’octubre. Els alumnes de Grau Mitjà del Conservatori van oferir peces de Bach, Schumann, Susuki, Churchil, Haëndel i altres amb els seus instruments de corda o vent, per tal d’acostar la música al patrimoni religiós de la comarca. Hi van assistir un centenar de persones.\nL'acte estava anunciat per a les 12 del migdia i va començar prou puntual; just el temps d'arribar, parlar una mica amb alguns coneguts i de cara a la feina. Va obrir el foc el capellà d'Ivorra, en Fermí Manteca, que ens va explicar quelcom de la història del lloc. Segons aquesta història, el prodigi o miracle es va produir l'any 1010 -o sigui que mal comptat fa un mil·lenni d'aquests fets- quan, tot dient missa, el capellà va dubtar de la presència de Crist en l'eucaristia i immediatament el vi es va convertir en sang que brollava del calze i va tacar les tovalles de l'altar mentre les campanes engegaven a tocar soles. Assabentat del prodigi el bisbe d'Urgell, Sant Armengol, va aprofitar un viatge que va fer a Roma per posar-ho en coneixement del Papa que era llavors Sergi IV qui va reconèixer el fet com a miracle i va enviar a Ivorra tota una sèrie de relíquies entre les\nTEXT: MATEU SOLÉ I CASANOVAS FOTOS: M. JOSEP JOVÉ\nquals destaca un cabell de la Mare de Déu. Aquesta història i la presència de les relíquies varen crear molta devoció i visites de pelegrins a l'església on es guardaven i al poble per la qual cosa al llarg del temps decidiren fer, i feren, l'actual Santuari que fou edificat el segle XVII. Això és, esquematitzat i a "grosso modo" el que ens va explicar en Fermí. Acte seguit va començar el "concert" i us he de reconèixer que em vaig quedar bocabadat; no entenc de música ni un brot, fins i tot us diré que no m'agrada gaire, però sí que sé conèixer quan la cosa es fa bé o malament i cal dir que aquella trepa de nanos, per l'edat que tenien, es varen lluir tots i cadascun en la seva feina i ens varen fer passar una estona agradable. I que consti que no es compliment.\n... de la Vall COOPERATIVA D'ARTESA DE SEGRE SCCL ANTIGA COOPERATIVA SANT ISIDRE DE TORÀ En el núm. 16 de la revista LLOBREGÓS INFORMATIU dels mesos de febrer i març d'aquest any 2006 explicàvem la història i vida de la Cooperativa Sant Isidre de Torà, des de la seva fundació l'any 1958 fins a l'absorció-fusió l'any 2000 per part de la d'Artesa. Les negociacions per l'absorció-fusió d'una per l'altra van allargar-se durant molt temps a fi i efecte que l'entitat toranesa i sobretot els seus socis no en sortissin perjudicats. Com que els números vermells que s'anaven acumulant any rere any feien inviable la pervivència de la Cooperativa de Sant Isidre, l'acord final es va produir el dia 13 de març del 2000, amb la signatura del document de traspàs. A 31 de desembre del 1999 el saldo negatiu dels exercicis anteriors arribava fins a 6.686.369 ptes. (encara no havíem entrat a l'euro). L'últim inventari-balanç fet amb aquesta mateixa data assenyalava un actiu de 34.067.113 ptes. i un\npassiu per la mateixa quantitat. En l'actiu quedaven relacionats els edificis, el molí, la maquinària, altres instal·lacions, mobiliari i existències. Pel que fa al passiu destaquen, entre altres conceptes, un crèdit amb Ibercaja de 6.176.363 ptes. i 7.384.377 ptes. de deute a diferents proveïdors. Amb aquests guarismes a la mà era evident que la situació de la Cooperativa de Torà no podia tirar endavant i que la direcció va prendre la mesura menys traumàtica per als seus associats. D'entre totes les clàusules contractuals del document d'absorció-fusió, ens hem fixat especialment en l'article 4t que diu així: La Cooperativa d'Artesa s'obliga a invertir a les instal·lacions de Torà els possibles ajuts que les Administracions puguin concedir amb motiu de la fusió d'ambdues entitats. En l'hipotètic supòsit que s'hagués de procedir a la venda dels actuals immobles de la de Sant Isidre, la d'Artesa es compromet a reinvertir a Torà i en benefici\nTEXT I FOTOS: ALBERT BRAU I BAGÀ\ndels seus socis el producte de la venda. En aquest cas, el col·lectiu de pagesos de Torà, organitzats sota qualsevol modalitat associativa, tindrà una opció de compra sobre els esmentats immobles. No es diu en aquesta clàusula "tindrà una opció ‘preferent’ de compra" com sembla que hauria de dir. Però és el que hi ha. Ja han passat sis anys des que es va fer el traspàs i la Cooperativa, sota la nova titularitat, segueix endavant i els socis d'aquí i els d'allà, d'Artesa, naveguen en el mateix navili i tenen idèntics drets i deures. Però la finalitat de cooperació queda desdibuixada si tenim en compte que ara ja no es fan els treballs propis al camp, almenys aquí a Torà, perquè tothom té la maquinària pròpia, ni existeix el molí transformador. Ara bàsicament es comercialitzen els cereals i els adobs i la botiga on s'expedeixen tota mena de productes relacionats amb l'agricultura.\n... de la Vall UN ANY SENSE LA CARME CASES Un mes d'abril de fa 61 anys va néixer una criatura en un part difícil i la van donar per morta. Al cap d'una bona estona, a la llevadora li va semblar que la nena es movia, la van reanimar una mica i va viure. El metge s'havia rendit, però ella no. Havia començat la lluita, llarga i perseverant, de la Carme per tirar endavant. Viatges a l'Aliança de Barcelona, metges i més metges, desafortunades operacions a l'esquena amb un resultat nefast; li pronosticaren que no passaria dels 20 anys. El proppassat 29 d'octubre va fer un any que ens va deixar aquella nena, la nostra tieta, la Carme de Cal Cases. Els metges s'havien equivocat, no s'imaginaven de què eren capaces les ganes de viure combinades amb un caràcter tenaç: la Carme havia donat guerra durant 60 anys. Aquest escrit és el nostre petit homenatge. Ens agradaria que la tinguéssiu una estona en el vostre record. Volem destacar de la Carme que era una persona que estimava la vida, la gent i el seu poble: Torà. Li agradava la companyia, no era una persona solitària, ni esquerpa o depressiva, com de vegades es tornen algunes persones que no acaben d'encaixar en aquesta societat i s'automarginen. Aquests dies, repassant els seus àlbums de fotos, se'ns ha fet encara més palès aquest amor per Torà, que n'és el principal protagonista: la festa dels priors i priores, les recaptes del Domund, les Caramelles, la Font dels Dolors, el jovent banyant-se al riu o a la roca quadrada quan encara no hi havia les piscines, les pujades a l'Aguda, la Creueta, la Festa Major, la Festa del Ram, les Festes del Brut i la Bruta, el Pessebre Vivent d'Ardèvol etc. No volem deixar de dir que la\nCarme va estimar molt també el seu poble en un sentit més ampli: Catalunya, la seva cultura, tradicions i llibertats. Al nostre entendre, el tret més admirable de la Carme és que va ser una persona valenta, soferta, que no es va queixar del dolor fins als darrers anys, quan aquest ja devia de ser molt fort. En definitiva, va ser una persona lluitadora fins al final. A nosaltres, com segurament a molts de vosaltres també us passava, ens semblava que la Carme era una d'aquelles persones que no es moriria mai. Ella mai no es va cansar de buscar al·licients a la vida: de jove li agradava ballar el twist, tocar la guitarra, el Duo Dinámico i en Serrat. La recordareu per la Festa Major -mai no fallava- davant la cobla comptant i ballant les sardanes. En època de mossèn Jaume, ella ensenyava els nens i nenes del poble a ballar-ne al local de les monges. Quan les càmeres de vídeo encara no eren tan habituals com ara, ella ja enregistrava multitud de festes públiques del poble i també de privades (sobretot comunions, batejos i confirmacions d’un bon grapat de nens del poble). En els darrers temps es va engrescar amb la seva participació en el Pessebre Vivent d'Ardèvol i sempre enregistrava la veu dels toranesos que col·laboraven amb ràdio Altiplà. A la Carme li agradava ajudar i sentir-se útil. Sempre estava disposada a donar un cop de mà en allò que podia. Els que ja tenim una edat, ens recordarem de l'època en què a Torà encara no hi havia telèfon automàtic. Ella, que sempre havia tingut una memòria prodigiosa, se sabia tots els números de telèfon del poble (i rodalies!!!) de memòria. La gent la trucava per preguntar el número de tal o qual casa,\nMARIBEL I ROSA GENÉ, NEBODES DE LA CARME DE CAL CASES\ncom si del servei d’informació de telefònica es tractés. pronòstics dels metges i no hagués arribat als 20 La Carme sempre responia gustosament i mai no va anys, potser ni tan sols hagués viscut. tenir una paraula poc amable amb ningú. Quan la La vida de la Carme no ha estat fàcil, com Milagros, la telefonista, es va posar malalta, la Carme tampoc no ho és la vida de la gent amb -generosament- es va fer càrrec de la centraleta del minusvalieses físiques o psíquiques, persones poble durant un llarg període de temps. Darrerament, que no acaben d'encaixar en aquest món de col·laborava amb Càritas i va ajudar força gent vinguda presses, dur i competitiu, on els més dèbils sovint de fora, els nous toranesos. Tot es queden pel camí i on poca i les condicions adverses que gent s'atura per donar-los-hi li va tocar viure, mai va demosla mà. En aquest sentit, la Es va engrescar trar el més mínim sentiment de Carme va tenir la sort de no amb el PessebreVivent rancúnia cap a ningú ni envers néixer en una gran ciutat, d'Ardèvol i sempre enregistrava sinó en un poble, on la vida la societat. Us demanaríem que la és més humanitzada. La la veu dels toranesos recordéssiu com una persosolidaritat dels toranesos i a radio Altiplà na bona, optimista, que li toraneses la va ajudar molt a agradava la gent i la comtirar endavant. El nostre panyia, solidària, que esagraïment a totes aquelles timava molt el seu poble i -sobretot- que no es persones de Torà i comarca per haver-la acceptada rendia fàcilment davant les adversitats. En aquest i estimada tal com era i per haver-la integrat en la sentit ens podria servir d'exemple a tots nosaltres. vida del poble. Creiem sincerament que la Carme, Si la Carme no hagués tingut aquest caràcter malgrat les seves limitacions, va fer un esforç lluitador i tossut (que, d'altra banda, tant ens ha fet d'integració i ha estat capaç de deixar la seva petita patir a tots), si no hagués tret sempre força de empremta en la memòria col·lectiva de la nostra flaqueses, segurament s'haurien complert els vila.\nLa salut EVITAR ACCIDENTS VIARIS ALS MENUTS MIGUEL MARTÍNEZ VICENTE, METGE TITULAR DE TORÀ\nSovint podem observar que molts pares permeten que els seus fills petits vagin asseguts als seients de davant del cotxe i, per postres, sense cap mena de protecció. És per això que, a continuació, farem unes reflexions que poden ser molt útils per evitar ensurts i/o accidents als nens/es, d'acord amb una normativa de la DGT (Dirección General de Tráfico) i amb el suport de la AEP (Associació Espanyola de Pediatria).\nPer començar direm que el 75% de les lesions infantils per accidents de tràfic es podrien evitar fent un ús correcte dels sistemes de retenció. Fins que arribin a la mida de 150 cm d'alçada s'han d'utilitzar els sistemes adequats a la talla i el pes. Ja sabem que és totalment obligatori portar un sistema adaptat de retenció al vehicle per als nens fins als 135 cm i recomanat fins als 150 cm. També que fins aquesta mida no poden anar als seients del davant. A l’hora de comprar un sistema de protecció infantil mireu si a la cadireta hi ha l'etiqueta d'homologació. No us fieu de les gangues ni dels preus més barats. I, sobretot, s’ha tenir en compte la mida i el pes del menut o menuts que han de protegir. En qualsevol cas el venedor us podrà orientar sobre quin és el millor producte i mida que heu de comprar. Penseu que no tenir o no utilitzar els sistemes de protecció pot suposar la pèrdua de 3 punts i una multa de fins a 300 euros. Penseu que sempre que porteu un nen/a de menys de 12 anys al cotxe heu de comptar amb un sistema de retenció adaptat a la seva talla i pes. La norma obliga a portar un sistema de retenció fins als 135 cm i entre aquesta mida i 150 cm es pot utilitzar només el cinturó de seguretat. És molt important consultar les advertències i instruccions de la instal·lació del manual del propietari del vehicle i del sistema de protecció infantil. I també tenir en compte que tots els ocupants\ndel cotxe han de portar el cinturó de seguretat. En el supòsit de viatjar només el conductor i un menut, el millor és que el nen/a vagi a la part central del darrere o si no a la dreta. Un sistema de retenció infantil, sobretot del tipus de col·locació en sentit invers de la marxa,\nmai ha de posar-se davant d'un airbag frontal del passatger, a no ser que aquest hagi estat desconnectat. La cadireta ha de quedar fixada al seient de manera que elimini qualsevol moviment. És molt important el recorregut del cinturó sobre el cos del nen; mai ha d'anar per sobre del coll, sempre s'ha d'ajustar el més baix possible sobre els malucs. Quant als més menuts que van amb cabàs, aquest s'ha d'ajustar de manera que l'extrem del cap quedi davant de la part mitja del vehicle. D'aquesta manera es pot evitar un cop directe al cap del nen en un impacte lateral.\nPedagogia MONTSE MIQUEL I ANDREU, PEDAGOGA\nS’ACOSTEN ELS REIS\nEns portaran carbó? Ja fa dies que a la televisió i en horari infantil ha començat la campanya de Nadal. Em refereixo al bombardeig que, de cop i volta, reben els nostres fills amb joguines de totes menes i maneres i que ja les comencen a escriure a la carta dels reis provisional. Com cada any, els pares encara no hem començat a reaccionar pensant que encara hi falten molts dies, però, nois, això és aquí a la cantonada. Tot d'una, se'ns desperten les neurones i la preocupació pel que han de portar els reis ens comença a afectar. Probablement tenim planificat dedicar-hi un pressupost concret i, sigui com sigui, ens hem de gastar aquells diners pel sol fet de demostrar-nos a nosaltres mateixos que ho podem fer i per no defraudar els nostres fills i fins i tot els nostres veïns i familiars. Potser que parem el carro, oi? Coneixem prou bé els nostres fills? Sabem exactament què volen o què necessiten? Hem estat al cas tots els dies de l'any observant la seva manera de jugar i de funcionar? Hem escoltat les seves demandes? Les tindrem en compte ara que s'acosten aquestes dates i que és més fàcil comprar\ncompulsivament que aturar-nos a pensar què és allò que realment satisfà els nostres fills encara que ells d'entrada no ho creguin així? Quantes joguines tenim a casa sense que hi haguem jugat pràcticament mai? Hem de reconèixer que no és gens fàcil triar el regal ideal per als nostres fills. Una part dels regals pot ser negociada però una altra fóra bo que es mantingués en el factor sorpresa. Per això cal que haguem estat atents tot l'any i quan es deixa anar aquell comentari "m'agradaria tenir..." apuntar-nos-el en alguna llibreteta i així ara tindríem més recursos. No tot han de ser regals cars o allò que el nostre fill demana sense saber per què ho vol. Sovint aquell regal que vàrem fer "sense pensar" (el nostre sisè sentit funciona) és el que més resultat ens ha donat. També hi podem incloure coses necessàries com roba (aquella peça de roba tan capritxosa, aquelles bambes tan especials, aquell polar de marca...), material escolar específic, si es té algun hobby afegir-hi complements... Siguem responsables i posem-nos les piles de pensar abans de posar-nos el vestit de reis.\nMASSOTERES ESTRENA CAMP DE GOLF PITCH & PUTT\nLa posada en funcionament del nou camp de Pitch & Putt "bonÀrea" a Massoteres ha estat una de les notícies destacades aquest estiu i tardor al Llobregós. Els darrers mesos molta gent de la comarca s'ha iniciat en aquest esport o, senzillament, ha visitat les instal·lacions moguda per la curiositat. Aquest camp de Pitch & Putt és una iniciativa promoguda per la Fundació Privada "bonÀrea", una institució de naturalesa benèfica, no lucrativa i cultural, amb uns objectius fundacionals que són promoure la pràctica d'activitats esportives, de lleure\ni d'interès turístic que contribueixin al desenvolupament de l'entorn rural a la comarca de la Segarra. La instal·lació ha tingut un cost d’1.200.000 euros, import que ha estat aportat per les empreses fundadores de l'obra social: Corporació Alimentària Guissona SA, Agropecuària de Guissona S.Coop.L. i Caixa Guissona. La iniciativa ha estat molt ben rebuda pel sector turístic de la comarca, ja que ofereix una nova alternativa de lleure per als clients dels hotels i de les cases rurals de la zona.\nGOLF PITCH & PUTT AL LLOBREGÓS L'objectiu: fer popular un esport amb etiqueta d'elitista El golf, tot i ser un esport força atractiu, és prohibitiu per a moltes butxaques. Habitualment els camps fixen elevades quotes d'ingrés i d'abonament, inaccessibles a la major part de la gent. El Pitch & Putt de Massoteres, en canvi, ha establert uns preus a l'abast de totes les butxaques, aconseguint així trencar amb el tòpic que relaciona la pràctica d'aquest esport amb una determinada condició social, generalment elitista. El caràcter popular de les instal·lacions ho demostra el fet que a les poques setmanes de la seva inauguració ja compta amb 310 abonats, majoritàriament jugadors dels pobles veïns i que agafen els pals per primer cop. Val a dir que el camp està obert a tothom, sigui o no sigui abonat. En total ocupa una superfície de 16 hectàrees, amb un recorregut de 18 forats (tots par 3), que es complementa amb una casa club amb restaurant i botiga de material de golf.\nL'aigua de reg El Pla Director Ambiental català de camps de golf obliga aquestes instal·lacions a emprar aigua regenerada provinent d'una estació depuradora. Aquesta imposició té per objectiu racionalitzar el consum d'aigua i no malbaratar l'aigua de consum humà. En el cas de Massoteres, tota l'herba del camp és regada aprofitant, únicament i exclusivament, una part de l'aigua residual de la planta depuradora de l'es-corxador de la CAG, una aigua que no és apta per al consum humà.\nPreus molt populars A Massoteres l'abonament que permet jugar il·limitadament de dilluns a divendres val 15 euros al mes, mentre que l'abonament per jugar qualsevol dia de la setmana és de 30 euros al mes. El material (pals i bossa) es regala a aquells abonats que es comprometin a mantenir l'abonament durant tres anys. No és condició necessària ser abonat del camp per poder accedir-hi. Així, pels no abonats fer una volta de 18 forats a Massoteres costa 10 euros (15 euros els caps de setmana). Ambdós imports inclouen l'esmorzar, dinar o sopar.\nGOLF PITCH & PUTT AL LLOBREGÓS\nQuè en sabem, d'aquest esport? El Pitch & Putt és un esport similar al golf, originari d'Irlanda i que està regulat a casa nostra per l'ACPP (Associació Catalana de Pitch & Putt). Va ser introduït a Catalunya a finals dels anys 80, quan es va crear el primer camp a Solius (Girona). A hores d'ara a Catalunya hi ha uns 12.000 jugadors federats i 34 camps. Diferències amb el golf? Només una: la distància dels forats, que en el Pitch & Putt no poden superar els 120 metres i tots tenen "Par 3", és a dir, que s'han de fer en 3 cops per complir el "par".\nEl Pitch & Putt català té, des de la seva creació, una estructura i organització independents de la resta de l'Estat\nSabies que la selecció de Catalunya és la vigent campiona del món? El passat mes de maig Catalunya va guanyar per segon any consecutiu la copa del món de Pitch & Putt, el que demostra l'entusiasme que desperta al nostre país. El Pitch & Putt català té, des de la seva creació, una estructura i organització independents de la resta de l'Estat. La Federació Catalana de Pitch & Putt forma part, com a membre fundador, de la Federació Internacional de Pitch & Putt (FIPPA). Aquest esport és dels pocs de Catalunya que té reconeixement internacional.\nRecomanacions per iniciar-se Joaquim Riera, en la seva excel·lent web dedicada al Pitch & Putt (http:// www.quimriera.com), ens recomana en primer lloc tenir molta paciència. Diu el Quim que aquest esport costa força al principi i la majoria de les vegades és una experiència molt frustrant. Recomana que llogueu els serveis d'un professor (a Massoteres n'hi ha un, dos dies a la setmana) que us ajudi amb els principis elementals del joc. Així aconseguireu assimilar molt ràpidament els moviments bàsics. Després ja estareu preparats per fer una volta al camp i gaudir plenament del joc.\nMés informació: http://www.cag.es/golf\n... Patrimoni a la Vall EL ROMÀNIC MÉS SINGULAR DEL LLOBREGÓS: SANT CELDONI I SANT ERMENTER DE CELLERS SANT PERE DE TALTEÜLL\nSant Celdoni i Sant Ermenter de Cellers, feliçment inacabada Efectivament, l'església de l'antic cenobi o monestir de Cellers és una església inacabada, la\nErmenter, que s'hi traslladaren al segle XIV- o bé, fins i tot, de la cripta de la catedral de Vic.\nqual cosa explica la inexistència d'una nau\nL'església de Cellers ha viscut restauracions\nlongitudinal. Precisament aquesta mancança, que\ndiverses -la més recent va posar al descobert part de\ndóna al temple una aparença de planta centralitzada\nl'antiga portada, que havia restat oculta per l'annexió\n-en forma de trèbol-, constitueix un dels trets que li ha\nd'una casa als segles XVIII o XIX. No obstant això, la\nimprès caràcter, juntament amb l'existència de la\nseva presència es manté immutable i heroica, sobretot\ndes del fatídic incendi de 1998, que va malmetre de\nLa cripta de Cellers no té pas res a envejar a una\nforma devastadora la bellesa immensa de l'antiga\naltra de ben coneguda, com és la cripta de Sant Esteve\nvall de Forest. Així doncs, com un preciós joier,\nd'Olius, i podríem situar les dues com a hereves de la\narraconat al fons de la vall, el monestir de Cellers és\nmonumental cripta de Sant Vicenç de Cardona -no\nencara, per si mateix i malgrat les ferides del paisatge\noblidem que Cardona va desplaçar Cellers en la\nque l'envolta, un dels tresors amagats i sorprenents\ndevoció a les relíquies dels sants màrtirs Celdoni i\ndel microcosmos del Llobregós.\nMARIA GARGANTÉ I LLANES\nTot i els nombrosos exemples d'arquitectura romànica -alguns de primeríssima qualitat- que trobem per tots els racons de la Vall, Talteüll i Cellers sobressurten dels altres en un aspecte: la singularitat.\nSant Pere de Talteüll: la duplicitat de l'espai Talteüll és per a mi un dels topònims més bells\nllevant per dos absis semicirculars, cada un amb una\nde la comarca, identificatiu al mateix temps de la\nfinestra de doble esqueixada. Immediat als arcs\nsituació alterosa del poble. Taltevolio o Taltevull en\npreabsidals, en els murs nord i sud de la nau s'obren\nels documents medievals, una teoria més o menys\nels braços d'un original transsepte o creuer, molt allargat,\nllegendària l'associa a la frase expressiva "tal te\nla singularitat del qual rau en la seva desconnexió de\nvull", dictada pel senyor feudal de la contrada - «així\nl'estructura de la capçalera i en la presència de la porta\net vull: meu, lliure de tothom (rei, comte...)».\nprincipal del temple, ubicada al transsepte nord, mentre\nSegons explica Joan-Albert Adell, l'església de\nal transsepte sud, vora els dos absis, s'obre una porta\nSant Pere "resulta extremament singular per la seva\nadovellada, de factura gòtica, realitzada probablement\nestructura i tipologia, que fan d'aquest un edifici\nal segle XVI i que constitueix l'accés actual al temple.\ntotalment excepcional en el context de l'arquitectura catalana del seu temps".\nEls dos absis presenten decoració d'arcuacions cegues i bandes llombardes, pròpies del romànic del\nConsagrada pel bisbe Amat d'Oloron l'any 1077,\nsegle XI. Un altre exemple més o menys proper\nla seva estructura és de dues naus paral·leles, que\nd'aquesta duplicitat absidal -pensem que són força més\narrenquen de pilars rectangulars adossats als murs\nhabituals les capçaleres triabsidals que no pas les\nperimetrals i d'un únic pilar cruciforme, situat al mig\nbiabsidals- la trobem a l'església de Sant Esteve de\nde l'espai del temple. Les naus estan capçades a\nPallerols, a la Baronia de Rialb.\n... Natura a la Vall SANAÜJA: RECORREGUT BOTÀNIC EDUCATIU\nEl proppassat dia 3 de novembre es va inaugurar i presentar a Sanaüja el Recorregut Botànic Educatiu, dins dels actes que es fan a nivell europeu durant la Setmana de la Ciència. Es tracta d'un recorregut on s'han inventariat més de 50 espècies d'arbres amb quasi 30 famílies diferents. Cal destacar que, anecdòticament, gairebé la meitat dels arbres són d'origen asiàtic i la resta mediterrani. El recorregut botànic s'inicia a la plaça Major, continua passant per la plaça de l'Ajuntament, fins al pati de l'escola, on el dia 10 s'hi plantaren 3 til·lers durant la celebració de la Setmana de la Ciència. Continua el recorregut pel Jardí Municipal on, a part dels arbres típics de ribera, en tenim d'altres\nd’espècies exòtiques. D'allà ens arribem al pont medieval, el qual custodia una gran diversitat de frondosos arbres de ribera i acabem l'expedició botànica a la terrassa de la Mallola, on abunden les espècies típicament mediterrànies. Cal dir que aquest projecte ha estat possible gràcies a la tenacitat de la investigadora científica del Museu Nacional de Ciències Naturals de Madrid (CSIC), Aurora Martínez de Castilla, una ànima sensible vers a aquests temes que ha aconseguit involucrar un elevat nombre d'institucions i de persones per a l'equipament i senyalització d'aquest recorregut, i en definitiva per a revaloritzar aquesta riquesa natural.\nConvidem els nostres veïns del Llobregós a visitar aquest recorregut per uns espais quotidians del poble\nTEXT: JORDI BIBIÀ, REGIDOR DE CULTURA I MEDI AMBIENT DE L’AJUNTAMENT DE SANAÜJA\nFOTOS: MARIA GARGANTÉ\nL'acte de presentació del recorregut va anar acompanyat de la ponència d'Aurora M. de Castilla, amb el títol ´´Millorar l'educació per a potenciar la conservació del nostre entorn natural´´ i la presentació de l'exposició ´´Com col·lectar, preservar i conservar les plantes silvestres´´, a càrrec dels senyors Àngel Romo i Alfonso Susanna, tots dos de l’Institut Botànic de Barcelona (CSIC i Ajuntament de Barcelona). L'exposició es va poder visitar al mateix Local Social des del 3 fins al 19 de novembre. Els actes de la Setmana de la Ciència es tancaren el dia 10 de novembre amb la plantada de tres til·lers al pati de l'escola de Sanaüja, on hi participà tot l'alumnat. El mateix dia, també a càrrec\nde l'Aurora i dirigit a tota la mainada, tingué lloc el taller "Com plantar arbres: lliçons, la seva cura i manteniment". Amb tot això, donem les gràcies al Museu Nacional de Ciències Naturals de Madrid; també al Reial Jardí Botànic de Madrid, al CSIC, al Centre Ecològic Forestal de Catalunya i a Forestal Silvicat. I, com no, també a l'ajut desinteressat i no menys ferm d'altres persones de Sanaüja. Ara, doncs, només ens resta convidar els nostres veïns del Llobregós a visitar aquest recorregut per uns espais quotidians, situats dins del poble o en el seu entorn més immediat, però que sorprenen per la seva diversitat.\nLES DARRERES CAMINADES DE TARDOR\nDesprés de cinc anys ininterromputs de caminades de tardor donem per finalitzada una etapa que es va iniciar l'any 2002 quan, un grup de tres companys, ens vàrem proposar compartir amb tothom les sensacions i experiència de les nostres particulars caminades matinals dels diumenges de tardor. Des de llavors, desenes de persones han compartit amb nosaltres la descoberta o el retrobament d'espais i racons força sorprenents. El fet de caminar ha estat només una excusa, la prioritat era difondre i fer respectar l'entorn natural i el patrimoni artístic de la Vall del Llobregós. Creiem que l'objectiu s'ha aconseguit amb escreix. A tots els que, amb la vostra participació, heu fet possible aquesta activitat volem manifestar-vos el més sincer agraïment.\nLa prioritat era difondre i fer respectar l'entorn natural i el patrimoni art铆stic de la Vall del Llobreg贸s\nHeràldica L’ESCUT D’IVORRA TEXT I FOTOS: FERMÍ MANTECA\nEl departament de Governació i Administracions Públiques de la Generalitat, en data 4 de juliol de 2006, va signar una resolució per la qual es dóna conformitat a l’adopció de l’escut heràldic del municipi d’Ivorra, que s’organitza de la següent manera: escut caironat d’atzur, dues torres d’argent tancades de sable; per timbre, una corona de poble. Aquest escut havia estat aprovat oficialment per l’Ajuntament, després de consultar la població que ho va decidir així, ja que tradicionalment havia tingut aquests elements en el seu emblema. També la Secció Històricoarqueològica de l’Institut d’Estudis Catalans va emetre un dictamen favorable sobre l’expedient. L'origen de la població actual d'Ivorra va ser una torre de guaita i defensa, al voltant de la qual s'anà edificant el poble durant la primera meitat del segle XI, fins que quedà del tot emmurallat amb l'absis de la parròquia de Sant Cugat, consagrada en 1055. El castell quedà també integrat dins la població. Aquest origen va donar lloc al cognom Satorra que és present en els fogatges a partir de 1497 i, anteriorment, segons els manuals notarials, capítols matrimonials i testaments que es conserven en l'arxiu de la Parròquia d'Ivorra dipositat en l'Arxiu Diocesà de Solsona, ja hi havia famílies que portaven aquest nom. Segons Pere Costa (en el seu "Nobiliario Catalan"), Satorra era una família noble d'Ivorra que en 1317 ja eren cavallers i en descriu l'escut així: "en camp d'or una torre d'atzur, amb porta i finestres d'or". En 1472, en Ramon Satorra, que va ser Veguer de la Segarra pel comte de Cardona, va participar en la guerra civil catalana i, un cop acabat el conflicte, va\nSarcòfag d’en Ramon Satorra (s. XV)\nconstituir una fundació "per donar gràcies a Déu", construint una capella dedicada a Sant Jordi i Sant Miquel en un lateral de la parròquia de Sant Cugat d'Ivorra, on va ser enterrat en un sarcòfag que encara es conserva i que porta les seves armes. Per altra banda, molts documents del segle XII i XIII parlen de les Ivorres, referint-se a dos nuclis de població: el més primitiu, al voltant de l'antiga església parroquial dedicada a Santa Maria i el més modern al voltant de la Torre que encara presideix el poble. Igual que les Oluges, de les Ivorres se'n deia l'Ivorra Jussana i l'Ivorra Subirana. No és estrany, doncs, que les dues torres que sempre ha adoptat el municipi com a elements de l'escut heràldic facin referència als dos nuclis de població que calia defensar per igual. Existeix un lloc anomenat "Puigsatorra", molt a prop de l'antic nucli de Santa Maria i del tossal anomenat "de les Forques", que dóna idea d'una segona torre que defensaria el nucli de baix.\nEl nucli d’Ivorra amb la torre de guaita al mig\nUNA FOTO PER A RECORDAR\nFOTO: ARXIU PERE CAELLAS, DE CA L’AGUSTINA\nCaramelles a Calonge de Segarra Aqueix floret de minyons tot el dia ballarien al compàs dels seus bastons.\nAquesta foto correspon a les caramelles que es van celebrar a Calonge de Segarra l'any 1949. En alguna època havien estat tanta gent fent\nI per tindre força al braç i un bon pas quan ens posin de soldats a la lluita estarem avesats.\nCaramelles que s'havien fet dos grups, el de Calonge i el d'Enfesta. Però això era abans del 1936. A més dels cants de Caramelles, que normalment\nMentre piquen i repiquen de cada un el bastó, l'alegria del dansaire vos encomani l'aire, de debò.\ntenien lletra de mossèn Pius Forn, de Calaf i l'arranjament musical del músic Vives, de Sant Martí de Sesgueioles, els caramellaires de Calonge ballaven el "Ball de Bastons" que l'acompanyaven cantant al mateix temps cançons com la que posem al destacat.\n1- Marbà d'Enfesta 2- Joan, de Massana 3- Fernando Creus (Cal Baiona) 4- Agustí Creus (Cal Baiona) 5- Josep Centellas (Cal Beringués) 6- Josep M. Noguera (Cal Noguera) 7- Ventura Vilaseca (Torrescassana) 8- Amadeu Musolas (Cal Badal Vell) 9- Josep Fitó (Trivolví) 10- Marbà d'Enfesta (fill) 11- Pere Caellas (Ca l'Agustina) 12- Josep Alsina (Cal Corraler) 13- Antoni Viñals (Cal Viñals) 14- Fernando Nadal (Cal Nadal) 15- Joan (mosso de Suau) 16- Josep Dalmases (La Morera)\n... de la Vall FA 70 ANYS DE L’INICI DE LA GUERRA A PRADES DE LA MOLSOSA Aquest any es compleixen 70 anys de l'inici de la guerra civil espanyola. El llarg període de temps transcorregut ens pot ajudar a valorar els fets llavors ocorreguts amb una major perspectiva i claredat. En realitat, d'un temps ençà hi ha hagut una revifalla de l'interès que suscita aquell període de la FERRAN MIQUEL nostra història. Així ho demostren els nombrosos estudis, llibres i treballs que els investigadors i escriptors publiquen. Malauradament les terres del Llobregós no varen restar absentes d'aquella tragèdia que tant de sofriment va produir. Concretament avui voldríem recordar els fets que es varen esdevenir a Prades de la Molsosa poc desprès d'haver-se iniciat la guerra. Per entendre la situació que es vivia en aquell moment, potser cal tenir present que durant els anys que precediren a l'esclat de la guerra ja es vivia una situació de violència i es produïen assassinats esporàdicament. En produir-se el cop d'estat de Franco, Catalunya va romandre sota la legitimitat de la República, però, malgrat això, el clima bèl·lic que ja s'havia instaurat va empitjorar i sovint el mateix govern republicà no podia assegurar l'ordre públic i garantir el respecte a la llei i a la vida de les persones. Molts sectors socials,\ncom les classes benestants i els eclesiàstics, allunyats ideològicament dels valors republicans, se sentien amenaçats i no els quedava altre recurs que amagar-se per salvar la vida. Fou així com en moltes cases i especialment a pagès varen acollir i protegir aquesta gent perseguida pels "comitès" que actuaven amb total anarquia. A la Molsosa moltes famílies varen tenir aquests emboscats que, de forma permanent o temporal, residien a la casa i col·laboraven en els treballs propis d'aquell moment. En un indret situat a mig camí entre Prades i la Molsosa, anomenat el Clot del Pineda, varen ser assassinats dos d'aquests refugiats. Era el dia 8 d'agost de 1936 cap al tard. Es tractava de Mn. Pere Farràs Peipoch, prior de Calaf i de Wifred Lladó Ramonet, veí de Cererols (Súria) i germà de la Montserrat de cal Nicolau de Prades. En Wifred havia tingut ja abans de la guerra plets judicials i greus enfrontaments amb un treballador de casa, en Rufino C.P., un immigrant d'Astúries que havia anat a Súria buscant treball. Un dia el va amenaçar de mort, per això sempre s'ha cregut que hauria estat en Rufino qui, coneixent els lligams familiars que tenia en Wifred a Prades, l'hauria espiat i perseguit fins a trobar-lo i complir la seva amenaça. Mn. Pere Farràs es trobava també refugiat a cal\nNicolau, després d'haver abandonat la parròquia de Calaf, on residia fins que es va veure obligat a fugir els primers dies de la guerra veient el caire que prenien els fets i tement per la seva vida. Encara no feia, per tant, tres setmanes que eren a Prades quan, el dia 8 d'agost, varen ser detinguts. Els milicians varen arribar a Prades amb dos cotxes que van aparcar a la bassa del Coll, indret que dista encara no 400 metres del poble. La canalla que jugava davant de cal Pastisser van advertir la seva presència i el nen de cal Nicolau, en Gabriel, que llavors tenia ARXIU CAL NICOLAU 9 anys, apreciant el perill que allò implicava va córrer cap a casa per avisar. En Wifred es trobava assegut a la taula de la sala berenat junt amb altres de la casa i en rebre l'avís va sortir corrents per la portella, però els milicians ja havien rodejat el poble i de seguida el varen encanonar. Se sap també que Mn. Pere Wifred Lladó Farràs estava assegut al marge d'una feixa de sota l'era de la casa llegint "El Criteri" de Balmes quan fou detingut. Els milicians s'endugueren també el Lluís de cal Nicolau, espòs de la Montserrat, però l'alliberaren quan encara no havien recorregut 2 km amb els cotxes. Segons digueren van sentir llàstima ja que el Lluís tenia quatre fills i la seva esposa n'esperava un altre. Assassinaren els altres al cap de poca estona. Quan van trobar els cossos, Mn. Pere tenia un tret al cap, mentre que en Wifred havia estat torturat. Estava casat amb\nla Quimeta Cortès i tenia tres fills encara jovenets. Els cadàvers varen ser enterrats al cementiri de la Molsosa i anys més tard trasMn. Pere Farràs lladats, Mn. Pere a Calaf i en Wifred a Cererols. Acabada la guerra es va erigir en el lloc on van caure morts una creu amb una inscripció com-memorativa. La creu, situada prop de l'actual carretera de Prades fou sovint visitada en els anys posteriors per familiars i veïns de Calaf i del poble. No es va saber res més d'en Rufino C.P. Probablement després de la guerra va haver d'exiliar-se a França com tants d'altres. Només al cap d'uns cinquanta anys es va rebre una carta seva a l'Ajuntament de Súria en què sol·licitava obtenir una pensió per invalidesa de guerra. L'atzar va fer que el funcionari municipal que va obrir aquella carta fos el Josep Lladó Cortès, fill d'en Wifred. Quan aquests fets s'esdevingueren a Prades tot just acabava de començar aquella guerra que tant sofriment i mort havia de produir encara a totes dues bandes. Lamentablement trobaríem multitud de casos, tan violents o més, que els aquí esmentats comesos per uns i altres abans i, fins i tot, desprès de la guerra. Potser ara sigui un bon moment per aproximar-nos de nou a aquell període tan fosc del nostre passat. No per furgar de nou en les ferides sinó amb la voluntat de comprendre les raons i els sentiments que varen portar tots plegats a enfrontarse amb tanta violència.\nEls analistes polítics, una de dues, o ens volen prendre el pèl o no hi pleguen un borrall. Ells diuen: "quan manava el Pujol això no passava", "l'Artur Mas va de prepotent", "el Montilla és un xarnego", "el CarodRovira és pitjor que el dimoni", "tenim el millor Estatut que hem tingut mai", "el govern Tripartit ha estat un desastre", "CiU guanyarà per majoria absoluta i Artur Mas serà President", "El govern d'Entesa no arribarà ni a les municipals de l'any vinent"... Tot plegat no són més que mentides que, a còpia de repetir-les, pretenen que es converteixin en veritats. I amb això passa el que passa, que la gent està tan desencantada que passa d'anar a votar i qui guanya les eleccions és l'abstenció. A les societats envellides ens pot passar com a la gent gran, que ens recordem de les coses més llunyanes i no guardem a la memòria les coses més recents i com que aquí no diem mentides i el que volem és ajudar als que no estan contents amb la situació política actual, anirem a fer un retrocés en la nostra memòria. Va ser el 1996 quan el PP va guanyar les eleccions a Espanya i va fer un govern en minoria al qual CiU va decidir donar-hi suport parlamentari. Gràcies a aquest suport de CiU, el PP va tenir una legislatura molt tranquil·la, la qual cosa va propiciar\nque l'any 2000 guanyés per majoria absoluta. Va ser, però, a les autonòmiques de 1999 quan CiU, tenint l’oportunitat de triar entre els 12 diputats del PP o els 12 diputats d'Esquerra, va preferir el suport dels diputats del PP per tirar endavant un govern en minoria, ja que l'únic cost que li suposava era riure-li les gràcies al Govern d'Espanya, llavors amb majoria absoluta del PP. Per això, el 2003, CiU baixava en suport electoral i ERC ascendia fins a 23 diputats. D'aquesta manera es va constituir el govern amb majoria d'esquerres anomenat Tripartit, l’historial del qual tots coneixem prou bé. Però imaginem-nos què hauria passat si Jordi Pujol, l'any 1996, hagués anat a cal notari a comprometre's no fer cap pacte amb el PP. Si CiU no hagués pactat amb el PP en la legislatura 1996-2000, el PP mai hauria guanyat per majoria absoluta i ens hauríem estalviat d'anar a la guerra de l'Iraq, -si el president americà està boig, és el seu problema-, les autonòmiques del 1999 les hauria guanyat CiU i s'hauria escollit el pacte CiU+ERC i el 2003 Artur Mas hauria obtingut una victòria incontestable, amb la qual s'hauria reeditat el pacte nacionalista i s'hauria intentat reformar l'Estatut, que en veure que Zapatero ja no tenia credibilitat en la seva paraula\nLA MEMÒRIA MÉS RECENT\n("aprobaré el Estatuto que apruebe el Parlamento de Catalunya"), s'hauria decidit retirar-lo i esperar una millor ocasió. Ningú hauria hagut de votar NO perquè no hi hauria hagut referèndum i el Govern de la Generalitat s'hauria pogut dedicar a d'altres afers més importants per a la gent. De manera que si els estrategs polítics del moment, Jordi Pujol i companyia, haguessin tingut visió de futur l'any 1996, ens hauríem estalviat la Guerra de l'Iraq, els atemptats de Madrid de l'11 M., el Tripartit que alguns pensen que ha estat tan dolent, les campanyes contra els productes catalans, les trifulgues d'aquest Estatut de misèria i la crispació política que ha generat. Per tant, els que ara estiguin descontents amb el govern de l'Entesa, que facin l'exercici de mirar enrera i potser s'adonaran que ells mateixos són culpables de la situació política que no els hi agrada. Que pensin que les coses mai passen per que sí i que tot té el seu fonament en moments a vegades força allunyats en el temps.\nTelèfons d’interès BIOSCA AJUNTAMENT CONSULTORI MÈDIC ESCOLA PARRÒQUIA\n973 973 973 973\nCALONGE AJUNTAMENT PARRÒQUIA\n938 690 409 938 698 416\nCASTELLFOLLIT AJUNTAMENT ESCOLA PARRÒQUIA\n938 693 031 938 693 011 973 524 039\nIVORRA AJUNTAMENT LOCAL SOCIAL PARRÒQUIA\n973 524 036 973 524 100 973 524 039\nMASSOTERES AJUNTAMENT CONSULTORI MÈDIC PARRÒQUIA TEL.PÚBLIC\nLA MOLSOSA AJUNTAMENT PRADES TEL.PÚBLIC PARRÒQUIA\n973 296 090 973 473 037 973 524 039\n473 473 473 473\n551 551 500 550\n426 226 213 439\n292 368 463 010\nSANAÜJA AJUNTAMENT CONSULTORI MÈDIC ESCOLA FARMÀCIA GRALLERS-DIABLES PARRÒQUIA\n973 973 973 973 973 973\n476 476 476 476 476 476\n008 066 136 109 163 079\nCONSULTORI ESCOLA FARMÀCIA PARRÒQUIA\ndigitalitzada en format PDF 1 CD (1 any) ................................ 25 Euros 1 CD (anys 2003, 2004 i 2005) .... 60 Euros\nPodràs tenir la col·lecció completa amb índex de búsqueda ràpida Telèfon 649 352 877 E-mail: info@llobregos.info AVÍS ALS SUBSCRIPTORS Les subscripcions a la nostra revista LLOBREGÓS INFORMATIU quedaran automàticament renovades, si no hi ha prèviament la comunicació expressa de donar-se de baixa. El cobrament de la subscripció es farà de la forma habitual escollida pel subscriptor\nHORARIS ALSINA GRAELLS\nPINÓS - ARDÈVOL AJUNTAMENT CENTRE CULTURAL ESCOLA PARRÒQUIA\nTORÀ AJUNTAMENT BOMBERS\nJa pots adquirir la revista\n241 528 505 082\n973 973 973 973 973 973 973\n473 473 473 473 473 473 473\n028 380 496 333 204 220 082\nSOLSONA - LLEIDA HORARI 06,40 07,06 07,12 08,35\nITINERARI SOLSONA BIOSCA SANAÜJA LLEIDA\nHORARI 14,55 14,29 14,23 13,00\nBARCELONA - ANDORRA HORARIS 06,45 17,00 07,09 17,24 07,15 17,30 08,18 18,33 08,28 18,43 08,44 18,59 08,51 19,06 08,56 19,11 09,02 19,17 09,14 19,29 09,48 20,03 10,45 21,00\nKm. 9 79 92 98 102 107 117 144 212\nITINERARI ANDORRA LA SEU D’URGELL LA SEU D’URGELL PONTS PONTS SANAÜJA BIOSCA TORÀ CASTELLFOLLIT CALAF IGUALADA BARCELONA\nHORARIS 11,36 21,06 11,06 20,36 11,00 20,30 09,57 19,27 09,47 19,17 09,31 19,01 09,24 18,54 09,19 18,49 09,13 18,43 09,01 18,31 08,27 17,57 07,30 17,00\nVALLFEROSA: REPERCUSIÓ DE LA NOSTRA REVISTA A causa dels articles crítics sobre l’escala d’accés a la torre de Vallferosa que es van publicar en el núm. 20 de la nostra revista, l’Ajuntament de Torà va convocar una reunió dels tècnics d’INCASOL, que estan fent les obres per part del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, i les persones interessades en aquest cas. Hi va estar present una representació de LLOBREGÓS INFORMATIU per tal de vehicular també les opinions d’aquests tècnics. En la reunió es va qüestionar, tal com feien els articulistes esmentats, l’oportunitat de fer accessible la torre, desvirtuant així l’origen, la història i la utilització original d’aquesta edificació medieval inexpugnable. Per la seva banda, els tècnics que realitzen les obres van fer esment dels primers contactes amb les associacions locals implicades en la conservació del patrimoni previs a l’elaboració del primer projecte de rehabilitació. En aquells contactes la majoria dels que hi eren presents demanaren que l’edifici fos accessible als visitants per tal de fer-la més atractiva. D’aquesta manera, els projectes posteriors i l’aprovació de les obres per part de Cultura de la Generalitat van incloure l’escala ara construïda, que no malmet la torre i dóna seguretat als visitants que hi accedeixin. Al llarg de la conversa es va posar de relleu la reversibilitat d’aquesta escala, de tal manera que, més endavant, si la gent interessada i l’Ajuntament local ho demanen es pot replantejar el seu desmuntatge deixant la torre tal com es va construir originàriament i fer-la, en tot cas, accessible només als estudiosos i tècnics, però no al gran públic. Redacció\nopinions UN NADAL QUE NO ÉS NADAL D'uns anys ençà, el Nadal ens incita a consumir d'una manera fora mida. Sembla que la quantitat d'euros llençats al vent durant les festes sigui directament proporcional a l'alegria que tinguem per l'esdeveniment que celebrem, a l'estima que tinguem als nostres familiars... Així, ens sembla que com més valor tinguin els regals que els hi fem, més estimats se sentiran. Ens oblidem que estem celebrant una festa cristiana i que el cristianisme, lluny de fer apologia del consumisme i l'ostentació, convida a la vida senzilla i poc materialista. Estem celebrant el Nadal, doncs, d'una manera que no li correspon. Un mes i mig abans de l'esperat 25 de desembre (fum, fum, fum...!), la televisió ens satura amb anuncis de joguines i pro-\ngrames especials per celebrar la "noche buena". Recordo que, de petita (i ja sé que als nens aquesta festa els encisa), el Nadal era una celebració més sincera i íntima... més casolana, tu! L'esperava impacient, donant mandarines i pa sec al Tió, que em somreia permanentment. Hom sentia vivament no solament la il·lusió de l'espera, sinó, a més, la comunió amb el món: era una època per reflexionar sobre la pena dels qui passen gana, que no són pocs. El que vull dir és que la festa ha perdut en contingut humà i ha guanyat en contingut material... Però suposo que tota festa és un reflex de la societat que la celebra. Montse Torné\nRICS I POBRES Com quasi totes les coses en la vida, la riquesa i la pobresa són també relatives. Per això és molt difícil definir on és el límit entre ambdues coses o decidir a partir de quin moment o de quina quantitat una persona es pot considerar rica o pobre. En el fons, el concepte de riquesa ve donat per la relació existent entre les necessitats i els mitjans per satisferles. Una persona rica és, doncs, aquella que té poques necessitats sense satisfer i una persona pobra és aquella que té moltes necessitats insatisfetes. Es pot donar el cas que una persona amb molts milions s'hagi creat una tal quantitat de necessitats que mai no les podrà aconseguir i en conseqüència serà terriblement pobra. O, pel contrari, una persona amb pocs mitjans, però que, tenint les necessitats bàsiques cobertes, no té afegides altres grans\nnecessitats, serà rica. El que sí que és cert és que les riqueses no són en elles mateixes un valor absolut sinó que són un mitjà per aconseguir una millor qualitat de vida. També és cert que amb els diners no es pot aconseguir tot. Per això les persones que només posen la seva confiança en els diners són persones que mai no estan satisfetes i, per tant, la diferència entre necessitats i grau de satisfacció les fa pobres. Un amic meu distingia entre "rics-rics", aquells adinerats que posen la confiança només en els diners i els "rics-pobres" que són els desvalguts que posen les seves il·lusions en posseir algun dia un bon tresor. Tant els uns com els altres mai no tindran les seves necessitats acomplertes i la seva insatisfacció els fa desgraciats, tristos i pobres. Fermí Manteca\nACLARIMENT: l’article d’opinió sobrel’avi Josep Badia, publicat en el número anterior de LLOBREGÓS INFORMATIU, havia d’haver estat signat per les germanes Aurora i Montse Garriga, nétes del finat.\nopinions TORRE DE VALLFEROSA Restauracions, estètica, afecció del paisatge o facilitar les visites: tot això és un conjunt d’ingredients que per a mi tenen a veure molt amb la torre de Vallferosa i el seu estat actual. Qüestionem la Torre i la seva restauració i les escales que s'han adossat per facilitar l'accés a l'interior i a la part superior. Per restaurar-la era fonamental facilitar aquest accés o només calia limitar-se a reforçar la torre en si? Si un dels motius de la restauració era facilitar l'accés, les escales tenen la seva lògica i val a dir, és opinió personal, que l'impacte estètic i paisatgístic es pot assumir. Ara, si el motiu era una restauració per refermar-la, en aquest cas no hi tenen cap funció útil i per descomptat que es pot dir que l'efecte és negatiu.\nQuina de les dues opcions pot ser més acceptada pel públic potencial a l'hora de visitarla? Em sembla que potser seria l'última, ja que no crec que es donés molta importància al fet de poder accedir per l'interior al seu cim i sí crec que fer una adequació i conservació de l'entorn seria cosa de més agrair per als visitants. De totes formes el problema de fons sempre és el mateix: la gran inversió que representa restaurar el patrimoni i, si afegim que a l'hora de demanar subvencions aquestes són atorgades amb uns condicionants, el debat queda tancat per uns motius merament materialistes, el qui posa el diner principal és el que acaba imposant condicions. Josep Gatnau i Grau\nEL CARRER DE TORÀ A BARCELONA Si teniu l'oportunitat d'anar al districte de Sant Martí, a Barcelona, prop de la rambla Guipúscoa, no deixeu d'endinsar-vos pels carrers que us queden al cantó muntanya. Allà trobareu un barri obrer de la nova Barcelona construïda durant les dècades dels 60 i 70. Notareu una tranquil·litat que de vegades és difícil percebre en una gran ciutat, tan sols torbada pels cants dels lloros verds tan abundants en l'actualitat. Tot passejant hi haurà un moment que topareu, inevitablement, amb un petit carrer de no més de 500 metres, flanquejat per un centre d'ensenyament. De ben segur que en reconeixereu el nom, es tracta del carrer de Torà. Certament és un carrer modest, però els qui tenim alguna relació amb Torà agraïm aquest detall per part de la Capital. Jordi i Montse Mases Coberó\nopinions LA NOSTRA SENYERA No us podeu imaginar quina impressió més agradable em va produir veure en un país llunyà la nostra senyera. M'explicaré: fent un viatge per terres del nord d'Europa, concretament a Dinamarca i Escandinàvia, vaig veure un regitzell de coses molt interessants. Però el que més em va colpir fou que en la ciutat de Bergen (Noruega), segona ciutat del país, i a una plaça molt gran on hi havia un monumental mercat, en una parada de peix bastant gran onejava una senyera catalana que es veia de bon tros lluny. No cal dir que\naquest punt de venda era d'un català, que a més es deia Jordi, i que tots els dependents eren originaris de Catalunya. Jo que em sento catalana de soca-rel vaig sentir una alegria immensa en veure que tan lluny de casa, en un món globalitzat, aquest símbol nostre hi estava present. Podeu creure que n'hi ha per emocionar-se. Només hauria faltat posar-nos a cantar "El cant de la senyera". Dolors Brau i Bagà\nTRANQUIL·LITAT SOTA EL SOL Qui li havia de dir, al nou govern tripartit, encapçalat per José Montilla, i que ara comença la seva singladura, que no aconseguiria el ressò mediàtic madrileny que va tenir el seu antecessor, Pasqual Maragall. Ni tan sol la recuperació del líder d'ERC, Josep Lluís Carod Rovira, com a número dos del govern ha aixecat les passions que temps enrere despertava a Madrid el simple fet d’anomenar-lo. I el PP? Que dorm aquests dies? S'hauria de veure l’Ángel Acebes criticant gairebé d'esma i amb molt poca convicció la reedició del govern tripartit a Catalunya. Ves per on, que l'home sembla emmurriat quan algun periodista li pregunta pels greus efectes que tindrà per a la unitat d'Espanya la presència dels "malignes" a la Generalitat. A Acebes ja no l'engresca una hipotètica reconquesta que podria sortir del balcó de la Generalitat. No és que s'hagi cansat de predicar al desert; és que ja és incapaç de creure-s'ho ell mateix. I és que l'home té posat l'ull més cap a l'esquerra de la Pell de Brau. Concretament, mira cap a Euskadi, des d'on confia que li arribin els vots que no ha\naconseguit per molt que s'hagi dedicat a desgastar el PSOE a compte de les aventures i desventures de l'anterior tripartit. Catalunya representa pel PP un immens llac per pescar vots a la resta de l'Estat. Però, no ens enganyem, la direcció del PSOE instal·lada a Madrid, veient que allò de que "Espanya es trenca" ja no s'ho creu ni Mariano Rajoy, a hores d'ara preferiria que la plana major del PP s'entretingués amb el nou govern de Catalunya i no pas amb Euskadi. El setge que alguns sectors -evidentment, no totshan practicat els darrers anys contra Catalunya, els seus partits, les seves institucions i, en definitiva, contra la seva societat civil ha estat molt greu. El mal encara no està del tot curat, però pot ser que les ferides a poc a poc es vagin tancat. Però si es detecta un pas en fals a Euskadi pot dur tots els avenços a l'abisme. I la caiguda podria suposar un salt mortal al buit. El PSOE sap què s'hi juga i potser en aquests moments agrairia qualsevol distracció "mediàtica" per seguir avançant en un front on s'ha de vigilar bé el terreny que es trepitja. Montse Oliva\nel temps LA TEMPERATURA DE 15 A 15 TEXT: FERMÍ MANTECA DADES FACILITADES PER RAMON SANTESMASSES\nAlts i baixos de tardor El temps propi de la tardor es caracteritza pels canvis sobtats en les temperatures. És el temps propi dels refredats, ja que igual passes calor i, de sobte, baixa de cop la temperatura i el constipat ja el tens a sobre. Fixeu-vos, si no, en la gràfica i mireu com les màximes d’aquesta tardor semblen unes muntanyes russes amb els alts i baixos propis d’aquesta època. De totes maneres aquest any hem tingut una tardor que, en termes generals, ha estat colorosa, perquè durant tot el mes d’octubre les màximes han basculat per sobre dels 30 graus en moltes ocasions, mentre que les mínimes han estat més constants amb una davallada progressiva, però sense arribar a gelar, almenys fins al 15 de novembre que és quan hem tancat la recollida de dades. Les pluges han estat minses i la poca aigua que ha caigut ha servit únicament per aguantar la saó en els camps, però no per omplir les aigues freàtiques que alimenten les nostres fonts. Esperem que la sequera se superi durant l’hivern, cosa que agrairan els nostres camps i els nostres boscos.\nLES PLUGES Dia Dia Dia Dia Dia\n23 24 12 19 24\nsetembre setembre d’octubre d’octubre d’octubre\n3 17 5 2 7\nlitres litres litres litres litres\npassatemps SOPA DE LLETRES D U R S R T S O V E M S O S B S O T I V\nE C E D C A Q N I E L E S P O T L N A T\nC S N E A N U D L T A T Q E L A E E L I\nD P T S D T E C B D L C A G A N E R S R\nV L S S C I I O R V Ç C I E P D X I X E\nE O A E A O D S U N O F R S R A F M C R\nJ T T N R C H G R I D A A T E I G F A A\nP E S O J I J T E J A N M C J X L R M S\nA F T T N M B E S O P M C A G O L E I A\nS A S O S P R M S E E D E G I V S N S T\nT N X C F A A O O U I E N L N B X T F L\nANTÒNIA BALAGUÉ O C C U D E H L V T S A Y R J N V A J A\nR A P O F D L T I A E L S A A O O D T B\nE S R A R E P L N C C O C F G P R O A T\nT G E C G I E I T P N Q P E O R S R T R\nE A G N D M L L R M S U H S T E Z A S E\nL N A I A E V A L A P A O C A C Q I G U\nS L X C D N B D R I M N G D C G U N E E\nR A T F E T J E S A E G E E O V E C S N\nComencem a buscar les figuretes per fer el pessebre. A veure si en sabeu trobar deu...\nREFRANYS: El vi de Cellers fa caure el pagès, el de Calonge fa dormir la monja, el d'Ivorra fa ballar la sogra i el de Nadal no fa ni bé ni mal.\nENDEVINALLA Sóc en la mar i en la terra, en la muntanya i la plana, en la guerra i en la pau i en la terra catalana.\nACUDIT Un pagès pasturava el ramat, un dia de molta calor, quan allà mateix para un helicòpter. El conviden a pujar i l'home, bocabadat, accepta d'anar-hi a fer un tomb. Quan ja s'havien enlairat, el pagès encara suava més que abans i diu: -Mestre, qui l'ha inventada aquesta màquina? -Els francesos. -Ah, per això. A qui se li acut, amb aquesta calor, de fotre el ventilador a fora!?\nL’acudit del Pleixats\nQuè t’ha semblat, Albert, aquest Que canta massa tenor? fort. M’ha despertat tres vegades!\nENDEVINALLA: La lletra A\nSOPA DE LLETRES: Josep, Maria, Jesús, caganer, àngel, pastoret, rentadora, Melcior, Gaspar i Baltasar\nSERVEI PER A PARTICULARS I PER A TOTES LES COMPANYIES D’ASSEGURANCES REPRESENTANT:\nJAUME TARRUELLA I SOLÉ PLAÇA DE LA FONT, 10 - TORÀ TEL. 973 473 423\nServei permanent 24 h 973 390 862\nno em feu cas... ROGER BESORA\nEsperant les eleccions municipals, que és la millor telenovel·la després del govern catalanista, d'esquerres, verd, poligàmic i alternatiu que ens ve a sobre, us he de confessar que encara em trobo en estat de xoc després de les eleccions al Parlament. L'amic Mas, afamat de poder, va cruspir-se tots els vots que va poder a les demarcacions de Lleida, Tarragona, Girona i Barcelona. En un acte d'egoisme democràtic, va deixar sense paraules, ni escons, al sempre loquaç Montilla. I és clar, quan els tres partits d'esquerres van posar-se d'acord per fer el Pacte Nacional per al Progrés, als defensors de la pàtria els va faltar temps per reclamar a Zapatero que posés ordre. És que té raó Convergència, què s'han cregut aquests del PSC de decidir el govern català a Catalunya, sense fer cas del Gran Hermano PSOE. Els qui s'havien passat vint-i-tres anys amb el discurs del sucursalisme ara reclamaven que fos Madrid qui dictés la política catalana! Si això no us deixa sense alè, espereu-vos a veure Montilla dirigint la política lingüística. I és que, amics, la situació del país és insostenible. No pot ser que després de treure 11 escons\nmés que el segon, el gran Artur es quedi a l'oposició quatre anys més, amb el fred que hi fa. Sort que Duran Lleida tampoc no tindrà massa feina (de ministre, s'entén) i tots dos podran passar-se quatre anys més veient el DVD del David Madí, que s'ha revelat com el millor director de campanya del Tripartit. És per això que, des d'aquí, em permeto fer algun suggeriment al govern municipal del nostre poble. Com que a l'Artur Mas li han fet Mobbing, i aquí tenim camps de blat urbanitzables al mig de Torà, potser dinamitzaríem l'economia municipal si féssim pisos de protecció oficial per tots els consellenciables convergents. També caldria donar-li un càrrec honorífic al senyor Mas, com a adjunt a l'alcaldessapresidenta. I David Madí com a cap de premsa i elaborador d'enquestes, que d'això en sap molt. Mentrestant, preneu seient davant de la tele, que el nou Govern d'Entesa ja surt del forn. Perquè si no en tenim prou amb en Saura aplicant l'ordre, ara veurem al Carod de florero i el presideng Montilla ben callat. Que Pompeu Fabra ens ajudi. Bones nochs i bona sort.\ndes del balcó Des d’aquest balcó obert, esperem la col·laboració d’aquelles persones que ens vulguin enviar els seus escrits literaris i els seus pensaments i records. L’equip de redacció valorarà cada un dels escrits i decidirà publicar el més adient. Moltes gràcies. Avui publiquem aquest conte infantil original d’Antònia Balagué.\nLA TORRE DE VULLFORMOSA La torre de Vullformosa, vista de lluny, és una fortalesa gran i sòlida de molts metres d'alçada. De prop, des de les planes de Tortera, crida l'atenció la seva majestat, que sembla tocar el cel. Fa molts i molts anys, a la torre hi vivia un duc molt i molt ric. Se'l coneixia per totes les rodalies de la Segarra, el Solsonès i el Bages com un gran home de molta bondat. Un dia de l'estiu, el duc de Vullformosa va cridar els seus tres fills i els va dir: - Jaume, Arnau i Berenguer: Com veieu, som al juny i, ja sabeu, "al juny, la falç al puny". Aviat arribaran tots els nostres masovers amb els carros plens de blat, ordi, vaques, xais, conills, gallines, oques, ànecs i coloms. Ompliran tot el rebost amb el gra i el bestiar, i ja podrem viure tranquils el que resta de l'any. M'agradaria que, amb la vostra col·laboració, volguéssiu marxar un parell de mesos a voltar per tot Catalunya, per Castella i, si convé, fins i tot per tot el\nmón, i em portéssiu un regal. Vull veure fins a on arriba la vostra imaginació i el vostre gust. Els donà una bossa de monedes d'or, una espasa, un cavall a cada un -un de blanc, un de negre i un de ros-, i els tres nois van emprendre la marxa encantats de servir el seu pare. Dos mesos després, el dia assenyalat a les dotze del migdia, els tres germans eren davant l'església que hi ha just al costat de l'edificació de Vullformosa. En Jaume va arribar molt carregat. Darrera el seu cavall blanc, en menava més de cinc-cents de totes les races i colors. Al seu pare li van agradar molt. Damunt del seu cavall negre, arribà també l'Arnau, amb deu elefants magnífics, carregats amb alforges plenes de les joies més costoses del món per a la seva mare, la gran duquessa: diamants, robís, brillants, collars de perles i quadres de pedreria per adornar la torre. El duc n'havia sentit a parlar, dels elefants, però no n'havia vist mai cap. Va quedar molt impressionat amb l'ofrena del seu segon fill. En Berenguer arribà, amb el seu cavall ros i la bossa de les monedes que li havia donat el seu pare penjada del cinturó. -Pare, he voltat com un boig per tots els territoris i no he trobat cap regal per tu més adequat que aquest. I allargant el braç, li lliurà una capseta quadrada no gaire grossa. El duc, una mica nerviós, obrí la capsa i quedà molt parat en veure que no hi havia res. -Berenguer! Quina broma és aquesta? -Pare, pare meu, no he trobat cap regal que fos més digne de tu que el meu amor... i... no sabia com embolicar una abraçada i un petó molt fort que he posat dins la caixeta. Té, del teu estimat fill. Al gran duc de Vullformosa li saltaven les llàgrimes de l'emoció. Abraçà en Berenguer i li digué: - Fill meu, és el millor regal que he rebut mai, el més senzill i el més just. Seràs un gran triomfador! Antònia Balagué\nMARIA MORROS I PARCERISAS\nLES CUINERES DEL LLOBREGÓS Quan escrivim aquestes ratlles és la tardor, temps de bolets. Als pobles de la vall del Llobregós sempre hi ha hagut una gran tradició d'anar a buscar bolets, cuinar-los o fer-ne conserva per tal d'excel·lir els guisats que es fan durant l'any. Avui parlem de la Teresa Maria Rosich i Comas, de Cal Santo de Castellfollit, encara que actualment s'ha traslladat a viure al mas familiar de cal Quec després de convertir la casa natal en un acollidor establiment de turisme rural. La Teresa Maria explica que la seva mare Conxita, filla de la Morera de Torà, ha estat sempre la que ha cuinat i que ella no es va dedicar a la cuina fins que la mare no va poder fer-ho. Va ser sota aquest mestratge i a l’atenció que va posar a les receptes de la seva sogra, que també cuinava\nmolt bé, que la Teresa Maria va reeixir com a cuinera. Ella confirma que a casa els agraden molt els bolets i que la seva mare n'era una gran buscadora. Els llocs preferits eren els boscos de l'Hostal del Vent i les obagues de Cellers. La Conxita omplia el cistell de rovellons, llenegues, fredolics, moixernons... De tota manera a en Jaume, fill de la Teresa Maria, li agraden molt els ceps i els rossinyols però els ha d'anar a cercar més lluny, a l'Alt Urgell. La seva cuina dels bolets es basa en aquests plats: rovellons a la brasa amb botifarra, conill amb llenegues, sopa de fredolics, truita de rossinyols, magre de porc amb moixernons, vedella amb bolets variats... La crema de ceps que ens presenta avui l'ha après de la Judit, promesa del seu fill.\nDificultat: mínima - Temps: 45 minuts Ingredients: 1 bossa de ceps filetejats (500 grams); 1/2 ceba; 1 litre de brou de pollastre; vi blanc (1 vaset petit); pebre blanc; Maizena (3 cullerades); 1/4 de crema de llet; 200 g de mantega; oli d'oliva verge. Elaboració: En una cassola, hi posarem l'oli, la mantega i la ceba; quan estigui enrossit hi afegirem els ceps i el vi, es cou durant 15 minuts i després es tritura tot. En una altra cassola farem la beixamel amb la Maizena i el brou de pollastre (per 1 litre de brou, 3 cullerades de Maizena). Quan estigui fet, ho afegim a la cassola anterior junt amb la crema de llet, un polset de pebre blanc i ho deixem bullir 5 minuts. Ho presentem en un plat soper i s'hi incorpora el formatge parmesà ratllat. Bon profit! Frases fetes: Somiar truites Fer la botifarra Estar tocat del bolet\nEsports L’EMOCIÓ DEL FUTBOL TORNA A SANAÜJA Després d'anys sense futbol, des del poble torna a sentir-se, els diumenges a la tarda, aquella remor tan característica procedent de l'indret de la Mallola: els crits dels afeccionats animant l'equip local. Anys 40 El Futbol Club Sanaüja ha iniciat la seva singladura aquesta temporada al campionat de Tercera Regional, on coincideix amb els altres equips de la Vall del Llobregós: Torà i Vilanova de l'Aguda. La nova junta està presidida per Ricard Llordés i l'equip està entrenat per Jordi Jounou, que exerceix també de jugador, i Jordi Jovell. Cal assenyalar la presència en aquest nou equip de molts jugadors que són sanaüjencs o que han establert vincles amb el poble. Però el futbol a Sanaüja no és cosa de fa quatre dies: dos antics presidents del club, Josep M. Gatnau i Modest Vila, han rememorat alguns aspectes del que ha estat la història del futbol al nostre poble.\nTrajectòria d’un equip amb història Expliquen com el camp més antic era a l'indret conegut com el "Llac del Caus", darrere el cementiri. El segon camp va ser el "tros del Canriu", darrere el convent. En temps de la guerra es jugava a l'anomenat "tros del Gília" -entre l'antic quarter de la Guàrdia Civil i la granja de cal Pujolà- i després va venir el camp de "Les Cabanetes", pel qual es pagava un arrendament de 600 pessetes a l'any. Finalment, durant els anys seixanta es va produir el trasllat a l'actual camp de La Mallola.\nTEXT: MARIA GARGANTÉ I LLANES FOTOS: ARXIU RAMON CODINA\nEl Modest Vila recorda, dels seus temps de jugador com, sense presidents ni entrenadors, sovint cada jugador havia de pagar un duro per poder comprar la pilota. Els diumenges es jugava un partit amistós després de missa i a la tarda hi havia el partit oficial, en el qual l’equip visitant sempre portava l'àrbitre, que no portava l'actual equipament de color negre, sinó que anava vestit de paisà. En moments de gran "efervescència" futbolística, a Sanaüja s'havien arribat a fer dos equips. Els dos expresidents coincideixen a assenyalar Joan Rius, de cal Miquelot (avui de 86 anys), com a millor jugador de tota la història del Sanaüja. Havia anat a reforçar altres equips més grans, com el\nGuissona, i va estar a punt de fitxar per l'Espanyol, amb qui havia compartit partits d'entrenament amb el porter Martorell o jugadors com Teruel. El futbol sanaüjenc també ha rebut visitants il·lustres, com l'exblaugrana Fuster, o quan, essent president Modest Vila, van venir a jugar els veterans de l'Espanyol. La màxima fita esportiva del club fou aconseguir l'ascens -durant la temporada 84-85 i durant la presidència de Josep M. Gatnau- a la categoria de Segona Regional. Cal celebrar, doncs, el retorn de les tardes de diumenge al camp d'esports de la Mallola, tot desitjant-li a l'equip una temporada plena d'èxits.\nEn moments de gran "efervescència" futbolística, a Sanaüja s'havien arribat a fer dos equips\nEsports ENDURO A LA MOLSOSA El passat diumenge dia 12 de novembre es va disputar a la Molsosa la quinzena edició del tram d'Enduro organitzada per Amics Moto Valls de Torroella (AMVT) Hi varen prendre part un total de 64 competidors en un circuit de 8 km format per camí forestal i, en sector tipus crono, per camps. Hi hagué entrenaments lliures de 45 minuts amb dues tandes de cronometrats. Segons el temps de cada pilot es feia una classificació scratch per confeccionar l'ordre de sortida. El guanyador absolut fou Jordi Farrés (AMVT) amb un temps de 5.08.42. La prova es disputava en sis categories: Sènior 125, Sènior Superior, Sènior 4T., Júnior 125, Júnior Superior i Júnior 4T. El temps emboirat va fer que es mantingués la pista en bon estat d'humitat i evità la pols excessiva. Durant tot el matí hi\nhagué una important assistència de públic així com una nombrosa presència de voluntaris i col·laboradors. Ferran Miquel FOTO: ROSA VILA\nEL CAMPIONAT DE CATALUNYA DE RAL·LIS TORNA AL LLOBREGÓS La 46a edició del ral·li 2000 Viratges, celebrada el 18 de novembre, va posar fi al campionat de Catalunya de ral·lis d'asfalt. La prova puntuava també per a les copes de promoció com el Volant RACC, Desafío Peugeot 2006 i el RACC Hyundai. El recorregut acumulava un total de 85 quilòmetres cronometrats. Dues d'aquestes especials cronometrades s'han efectuat al Llobregós: el tram Hostal Nou-Torà i el d'Aleny, mentre que Calaf ha acollit un parc d'assistència. El 2000 Viratges és la prova automobilística més veterana de l'Estat espanyol i es calcula que varis milers d'espectadors van seguin la competició en directe. Redacció FOTO: JULIÀ ARPA\nALLOTJAMENT RURAL INDEPENDENT - Masia amb capacitat per a 9 persones - Llar de foc - Banyera d’hidromassatge - Calefacció central - Televisió i fil musical a totes les habitacions - Barbacoa - Piscina pròpia a 1,4 Km.\nUn tranquil lloc d’encant rural\nAGROTURISME 25752 Lloberola (Biosca) - Lleida (Spain) Tel. 973 296 180 - 627 004 408 - 637 990 322 www.calvinyaire.turismerural.com\nNúm 21 de la revista Llobregós


La patronal del metall alerta que el 40% dels instal·ladors elèctrics i tallers de cotxes són il·legals - Diari La Veu\nEscriba el número 997438\nLa patronal del metall alerta que el 40% dels instal·ladors elèctrics i tallers de cotxes són il·legals\nFemeval reclama a l'Administració més inspeccions contra l'economia submergida\n13 juliol 2017 01:00h\nLafuente lamenta que gent amb una preparació nul·la, un maletí i una caixa d'eines"e; siga capaç de realitzar instal·lacions elèctriques.\nUn 40% dels instal·ladors i dels professionals de manteniment de servicis del metall són il·legals. És el crit d'alerta llançat, aquest dimecres, per la Federació Empresarial Metal·lúrgica Valenciana (Femeval), la patronal del metall, que va advertir que l'economia submergida afecta 2.000 empreses del lampisteria, climatització, reparació d'ascensors, instal·ladors de gas i reparació de vehicles, a més de posar en risc la seguretat dels usuaris.\nEl president de Femeval, Vicente Lafuente, va lamentar que "gent amb una preparació nul·la, un maletí i una caixa d'eines" siga capaç de realitzar instal·lacions elèctriques o d'aparells de climatització a les llars valencianes. El també president de la patronal industrial Confeindustria va demanar a l'administració que perseguisca l'activitat il·legal, com ara la potenciació de les inspeccions o la implantació de fórmules de col·laboració publicoprivada en la tasca contra l'economia submergida.\nA parer de la patronal del metall, cal garantir que totes les empreses que hagen presentat una declaració responsable reben una visita de comprovació abans que passen 30 dies. A més, Femeval va proposar establir protocols d'actuació per a la presentació, anàlisi i seguiment de denúncies sobre competència deslleial. Una altra proposta és la creació d'un segell Femeval per a identificar les empreses que compleixen la normativa.\nEls perfils predominants de professionals il·legals traçats per Lafuente són el "semiautònom amb poca preparació", el taller de reparació il·legal i l'empresa multiservicis que subcontracta part de l'activitat a professionals sense llicència. El problema, a parer del dirigent empresarial, no és la manca d'una legislació sinó l'escassetat d'inspeccions a les empreses que actuen fora de la legalitat.\nEl perill del "munta-ho tu mateix" en aires condicionats\nEl president de Femeval també va criticar que les grans superfícies venen aparells de climatització, com ara calderes o aires condicionats, amb el reclam de "munta-ho tu mateix" i va destacar que instal·lar aquesta mena d'electrodomèstics pot ser perillós "si no estan ben muntats". En aquest sentit, va apuntar que el govern espanyol va aprovar un reglament que obliga els consumidors a informar la botiga de qui els ha instal·lat l'aparell de climatització abans que passe un any de la compra.\nA parer de Lafuente, "l'intrusisme ix car" perquè "passa factura" a les empreses que legalment desenvolupen la seua activitat i pot causar "danys irreparables que poden traduir-se en una menor qualitat de vida i, fins i tot, costar vides". Per exemple, l'11% dels incidents a les cases estan relacionats amb les instal·lacions elèctriques. D'altra banda, els aparells de climatització i fred poden generar malalties com ara asma, al·lèrgies o legionel·la.\nLafuente va estar acompanyat pel president de l'Associació d'Empreses Elèctriques de València (Aselec), Rafael Castillo; de l'Associació d'Instal·ladors de Lampisteria de la Comunitat Valenciana (Aseif), Francisco Alonso; de l'Associació Valenciana d'Instal·ladors de Climatització (Aviclima), Francisco Aragó, i de l'Associació de Tallers i Reparacions i Vehicles de la Província de València (Fevauto), Manuel Nemesio.\nLafuente anuncia el cinqué Pla Estratègic de Femeval, que serà consensuat per tots els actors implicats\nIndustrias Ochoa, Talleres Pedro Barberá, Antares Iluminación, DYMSA Ingeniería, GrupAuto, Segurgas Verdu i COMELSA han sigut algunes de les empreses guardonades en els XVIII Premis de la Patronal del Metall\nLafuente rebutja presidir Fira València i Economia busca nous candidats\nEl president de la patronal metal·lúrgica declina la possibilitat d'encapçalar la institució firal per "la impossibilitat" de compaginar càrrecs\nEscriba el número 490815


Prisa detalla de quins mitjans vol acomiadar els 2.500 treballadors\nHa fet la proposta concreta als sindicats. El grup desvincula la retallada de l'entrada de Liberty\nREDACCIÓ Barcelona 09/02/2011 15:43\nEn una reunió mantinguda amb els representants sindicals, Prisa ha posat sobre la taula de quines branques del grup vol acomiadar els 2.500 treballadors dels que va anunciar el passat 25 de gener que es desprendria.\nLa Federació Espanyola de Sindicats de Periodistes ha fet públiques les dades que els ha explicat l'empresa, segons les quals vol acomiadar 783 treballadors de la divisió de televisió, 522 de ràdio a l'Estat espanyol, 126 de ràdios a l'estranger i 412 de Catsa (el centre d'assistència telefònica del grup). Pel que fa a premsa (on s'hi inclouen els diaris El País, Cinco Días, l'esportiu As i les revistes del grup), vol prejubilar 100 treballadors d'aquest sector i acomiadar-ne 119 que hi fan tasques de producció i 26 de suport a premsa.\nSegons afegeix la FESP, els representants de Prisa han insistit que no s'ha de vincular l'entrada de la inversora nord-americana Liberty al grup amb el pla de reestructuració que afecta 2.500 treballadors (el 18% dels que hi treballen).


Plan Acelera Pyme (Covid-19). ACCIÓ - Agència per la Competitivitat de l'Empresa\nPlan Acelera Pyme (Covid-19)\nEntitat Red.es - Portal Acelera Pyme\nLínea específica per a PIMES i autònoms que necessitin assessorament per a poder implementar el teletreball en la seva activitat i atenuar l’impacte de la crisi causada pel COVID-19.\nA través del Prorgama Plan Acelera destinat a donar suport a l’acceleració de la digitalització a les PIMES, s’ha obert una línea específica per a PIMES i autònoms que necessitin assessorament per a poder implementar el teletreball en la seva activitat i atenuar l’impacte de la crisi causada pel COVID-19.\nEl programa està dividit en tres mesures:\n1. Mesures de suport per tal d’accelerar el procés de digitalització des del assessorament i la formació.\nLa creació del portal Acelera Pyme on s’informa de tots els recursos disponibles per a la digitalització i concretament per aplicar solucions de teletreball.\nAmpliació del nombre d’oficines físiques amb la col·laboració de les Cambres de Comerç.\nLlançament del programa Acelera-PYME -Talento per reforçar la formació de les empreses en solucions i eines per a la digitalització.\n2. Mesures de suport a la creació de solucions tecnològiques per a la digitalització de les empreses.\n3. Mesures de finançament per impulsar el projecte i en particular la seva digitalització i pal·liar l’impacte del COVID-19.