Exempció en la transmissió d'accions | DiG Advocats Barcelona\nExempció en la transmissió d'accions\n28 setembreExempció en la transmissió d'accions\nLlei de l'Impost sobre Societats:\nL'article 21.3 de la Llei de l'Impost sobre Societats ha ampliat a la transmissió d'accions de societats filials espanyoles el règim anteriorment existent de no tributació dels beneficis obtinguts en la venda de societats filials estrangeres. Amb efectes del dia 1 de gener de 2015 aquesta exempció està condicionada al compliment dels següents requisits:\nQue el percentatge de participació, directa o indirecta, en el capital o en els fons propis de l'entitat siga, almenys, de l'5% o bé que el valor d'adquisició de la participació sigui superior a 20 milions d'euros.\nLa participació s'haurà d'haver posseït de manera ininterrompuda durant l'any anterior al dia de la transmissió.\nAddicionalment, en el cas de participacions en el capital d'entitats no residents a Espanya, s'exigirà que la societat participada hagi estat subjecta i no exempta per un impost estranger anàleg a l'Impost sobre Societats a un tipus nominal de, almenys, el 10% . Es considera complert aquest requisit, quan l'entitat participada sigui resident en un país amb el qual Espanya tingui subscrit un conveni per evitar la doble imposició internacional i que contingui clàusula d'intercanvi d'informació.\nEl mateix règim d'exempció s'aplicarà a la renda obtinguda en els supòsits de liquidació de l'entitat participada, separació del soci, fusió, escissió, reducció de capital, aportació no dinerària o cessió global d'actiu i passiu. També s'apliqués l'exempció al supòsit de distribució de la reserva per prima d'emissió per part d'una societat participada.\nNo s'aplicarà l'exempció comentada a aquella part de les rendes derivades de la transmissió de la participació, directa o indirecta, en una entitat que tingui la consideració d'entitat patrimonial (s'entén per entitat patrimonial aquella en què més de la meitat del seu actiu estigui constituït per valors o no estigui afecte a una activitat econòmica).\nexempció, transmissió d'accions


Gósol - Moripol | Engarrista\nDistància: 26,70 quilòmetres\nSensació de dificultat: Fàcil Principalment pistes, alguna força trencada. Tram de corriol fàcil\nFont de les Abeurades 01:05 01:05 8,8\nColl de Gósol 00:30 01:35 13,2\nMoripol 00:35 02:10 15,8\nPla Moniu 00:30 02:40 18,7\nTorrentsenta 00:35 03:15 24,0\nGósol 00:10 03:25 26,7\nAvui sortirem a pedalar per una de les zones més recòndites del Berguedà, una àrea molt poc transitada i també poc coneguda. Una zona on queden restes d'antigues masies abandonades fa molts anys, i on l'interès principal de l'excursió és visitar el despoblat de Moripol. Aquest era un petit nucli ubicat en una clotada entremig del Pedraforca, la Serra del Verd i les gorges de l'Aigua de Valls, en una zona muntanyosa i d'orografia complexa, amb força terreny boscós i poques zones aptes per a l'aprofitament agrícola o ramader. El poble resta inert des de fa molts anys, i només la bonica església de Sant Vicenç, d'origen barroc i restaurada els últims anys manté la dignitat d'aquest antic poblament.\nAvui sortirem a pedalar amb els amics Ariadna i Albert, mentre que la Sílvia farà una ruta a peu acompanyada pels gossos Fum i Fita. Sortirem des del peu del càmping de Gósol, situat a l'entrada sud del municipi. Des de l'aparcament del càmping reculem fins al vial d'accés, i prenem una pista bona que planeja sota el castell de Gósol, situat al cap d'amunt del turó que presideix el poble i envoltat de feixes que domestiquen aquesta muntanyeta arrodonida. Després de voltejar el castell la pista marxa cap a l'oest, fa un parell de revolts marcats i va pujant suaument fins a sota de l'església de Santa Margarida. Pugem amb pendent suau fins una cruïlla propera. La pista principal gira a la dreta i puja fort en direcció al coll de la Mola. Nosaltres seguim de dret i de seguida girem a l'esquerra per una pista més pedregosa i que també comença a pujar.\nLa pista s'encara cap al sud i puja progressivament per la baga dels Reguerons. Entrem en un bosc espès d'alta muntanya. Estem a uns 1.600 metres d'altura, i seguirem pujant una bona estona per una pista poc o gens transitada, pedregosa però de bon fer. El pendent és força progressiu, i podem pedalar còmodament i alhora gaudir d'aquests magnífics boscos. No menys interessant és la vista cap al Pedraforca que anem assolint a mesura que pugem. És una perspectiva menys habitual, ja que veiem la seva cara sud-oest amb els camps ben parcel·lats de Gósol als seus peus. Anem flanquejant la cara est de la serra del Verd per una pista agradable i distreta. La temperatura és més aviat fresca i convida a moure's amb alegria.\nAnem pujant per la pista i creuem diversos torrents que baixen dels pendents boscosos de la serra del Verd. Arribem a la canal de Belitres, que baixa gairebé directa des del cim del Cap del Verd. Aquí la pista gira a l'esquerra i creua en poc tros fins a 3 canals. Avancem per la baga de les Comes fins al punt més alt de la ruta, la font de les Abeurades, que raja generosa. Estem a 1.852 m. Omplim d'aigua fresca i continuem per aquesta pista tan agradable que ara gira cap al sud i comença a baixar per les costes del serrat Rodó. És un lloc molt solitari, i de fet trobem només un ciclista que ens atrapa en una de les pauses que fem. La casualitat fa que sigui una persona coneguda, el Xavi C., un bon esportista que feia anys que no veia. Els saludem i continuem pedalant plegats una estona, baixant per la pista pedregosa i obaga fins al coll de Gósol, una de les cruïlles més importants de la zona.\nAl coll de Gósol la pista principal gira a l'esquerra i continua baixant per tornar cap a Gósol. Però nosaltres volem investigar una mica més, i anar cap a la banda contrària per visitar el petit poble abandonat de Moripol. Ens acomiadem del Xavi, que gira cap a Gósol ja que encara té una llarga pedalada fins a Tuixent. Nosaltres prenem una pista molt trencada i amb una bona fanguera que gira cap a la dreta. Des del coll canviem de vessant, saltem la serra de la Matella i baixem cap al vessant sud, és a dir, en tendència cap a la zona de l'Aigua de Valls i la vall de Lord. La pista és molt precària, i a més a més els darrers dies ha plogut força. Hi ha alguns reguerons de més de mig metre, i l'aigua baixa per tot arreu. Baixem principalment sobre la bicicleta, però en alguns punts hem de baixar per superar els obstacles, ja sigui algun arbre caigut, o un regueró profund.\nAquesta és la zona més inhòspita de la ruta, una pista gairebé perduda enmig d'una zona muntanyosa allunyada de tot, sense cobertura ni cap pista bona per sortir-ne. De fet els núvols són amenaçadors, i si comença a ploure tardarem en sortir d'aquí. Però estem confiats i amb ganes de baixar fins a Moripol. Tot i portar mapes, GPS i track tenim dubtes, ja que el terreny és molt trencat i aquí hi passa ben poca gent. Prenem un primer trencant a l'esquerra ja que la pista sembla més bona, i hi ha alguns senyals grocs de la xarxa de camins del Berguedà. Poc més endavant les marques baixen per un camí pràcticament absorbit per la vegetació, i veiem complicat baixar per aquest corriol que gairebé ni es reconeix. Entre la primavera ufanosa i la falta d'ús després de gairebé 3 mesos de confinament el camí sembla mig perdut. Si seguim per aquesta pista flanquejarem a mitja alçada la serra de la Matella sense passar per Moripol, que era el nostre objectiu. Així doncs reculem dos-cents o tres-cents metres fins a recuperar la pista inicial, per on seguim baixant tot i ser molt precària. (Aquest tram d'anar i venir s'ha eliminat del track).\nSeguim baixant per aquesta pista trencada i plena de fang amb penes i treballs fins a confluir amb una pista més bona. Des del coll de Gósol fins a trobar aquesta pista més bona hi ha aproximadament 1,5 km. de pista dolenta, potser el tram més incòmode de tota la ruta, i que ens ha ocupat una mitja hora. En èpoques de menys fang, segurament seria més ràpid, i possiblement si haguéssim pogut baixar pel camí o potser per alguna altra pista més bona, també. Així doncs un cop arribem a aquesta pista més bona, girem cap a l'esquerra i planegem uns metres més fins a passar pel costat del castell de Moripol, una masia ensorrada que ens queda uns metres a la dreta. Seguim endavant uns minuts més i arribem a Moripol.\nEl petit nucli de Moripol està situat en uns plans inclinats orientats cap a l'est. És un lloc molt bonic, ja que després de molta estona de moure'ns per un bosc espès i enclotat arribem a una zona plana, plàcida i oberta. Entremig dels prats hi trobem les diverses cases que formaven el nucli, totes elles abandonades i força malmeses. Algunes pràcticament estan ensorrades, i altres estan també en vies de col·lapse. Només sobresurt amb dignitat la bonica església de Sant Vicenç, d'origen barroc tot i que hi ha constància d'una església més antiga medieval. El seu campanar quadrat s'alça entremig dels prats notablement verds en aquesta primavera tan humida. Un bon ramat de vaques s'ha apropiat del poble, i en són ara els únics habitants. Curiosament des d'aquest poble s'arriba a veure un altre poble, aquest també abandonat: Bonner, a l'altra banda de l'engorjat de l'Aigua de Valls, un lloc també molt bonic i que hem visitat en d'altres ocasions.\nEns aturem uns minuts per gaudir d'aquest petit poble situat en un racó feréstec i allunyat de qualsevol nucli o via de comunicació. Utilitzant una dita popular, diríem que aquest poblet és allà on Déu va perdre l'espardenya. Però és un indret singular i bonic que transmet pau i harmonia. Després de passar uns minuts a Moripol seguim per la pista que passa just per damunt del poble i planeja uns metres pels prats que l'envolten. Des d'aquests prats contemplem el cap de la Gallina Pelada, nom que des d'aquí pren tot el sentit. Així doncs, deixem enrere Moripol i tot contemplant el vessant nord de la serra d'Ensija comencem a pujar per aquesta pista pràcticament en desús que s'enfila fort per dins del bosc fins als plans de la Clota.\nAnem vorejant el sector oriental de la serra de la Matella i planegem fins arribar al Pla de Dou, i més endavant al Pla Moniu, on tornem a tenir vistes cap al Pedraforca després de sortir de les fondalades de Moripol rera la serra de la Matella. Avancem cap a l'oest i al Pla Moniu trobem una pista més principal. La seguim només uns metres fins un revolt que gira cap a la dreta en baixada i es dirigeix cap al nucli de Sorribes, que veiem més enllà sota mateix del Pedraforca. Descartem aquesta pista més principal i en seguim una que marxa de dret i s'endinsa en un bosc espès. Planegem una bona estona en inequívoca direcció oest fins que la pista s'acaba i continua per un caminet. Creuem els prats de la Plana amb un camí gairebé desaparegut per la vegetació alta. A l'altra banda dels camps trobem una pista precària que continua avançant i s'uneix a una de més principal que ens porta fins a la cruïlla de les Colladetes.\nA les Colladetes hi ha una cruïlla de camins important. El de la dreta ens tornaria més directament al punt d'origen passant pel Molí de Gósol. Però nosaltres prenem una pista mig abandonada que marxa a l'esquerra i que creua el pla dels Morers. S'uneix més endavant a la pista principal, passa pel costat de la borda del Tinent i arriba finalment a Torrentsenta, on podem contemplar la sortida del magnífic engorjat conegut com el Forat de Torrentsenta. Pocs metres més endavant hi ha una font i una àrea recreativa. Ja només queda planejar uns 2,5 quilómetres per pista bona en direcció al Pedraforca que veiem sempre al davant fins arribar de nou a Gósol. Així tanquem una ruta ben distreta per una zona recòndita del Berguedà que ens ha permès pedalar per boscos d'alta muntanya sota la serra del Verd, sempre amb vistes al Pedraforca, i conèixer el poble abandonat de Moripol situat en uns bonics planells envoltats de muntanyes.


Javier Pérez Andújar: “El cinturó roig s'ha convertit en una joguina per als polítics” - Línia\nAlbert Alexandre|2022-02-10T11:48:35+01:0024 gener 2022|Barcelona|Línia\nJavier Pérez Andújar, just després de l’entrevista amb el Línia. Foto: Joanna Chichelnitzky\nJavier Pérez Andújar acaba de guanyar un dels premis més prestigiosos de les lletres espanyoles, el d’Anagrama. L’escriptor, originari de Sant Adrià de Besòs, ens rep a la mateixa editorial que entrega el guardó i parlem gairebé una hora, durant la qual el seu telèfon sona en quatre ocasions: són peticions d’entrevistes. Tothom vol parlar amb ell. I no és estrany, ja que la seva forma d’entendre la literatura és autèntica: una mescla de cultura popular i textos clàssics. D’humor irreverent i crítica mordaç, Andújar és un intel·lectual –encara que no li agradi aquest adjectiu– diferent.\nPer començar i trencar el gel: hi ha un fet de la seva biografia que voldria corroborar… És cert que va ser traductor dels còmics d’Astèrix i Obèlix?\nEn singular, només d’un: El cel ens cau al damunt. El meu favorit, però, és Els llorers del Cèsar. És el més obscur, el més metàl·lic. És una mica com el Physical Graffiti de Led Zeppelin o l’Animals de Pink Floyd. Té el mateix to plomís i dur.\nLa menció als còmics és freqüent en les seves novel·les.\nSempre he llegit tebeos. De petit en llegia molts. Bé, de fet llegia els mateixos moltes vegades, perquè tampoc en tenia tants. Formen part del meu pòsit emocional, però també intel·lectual i simbòlic. És el meu material de treball. Jo treballo amb el que he assimilat: les pel·lícules que he vist, la música que he escoltat, la televisió que he mirat o els còmics que he llegit. Tot el que metabolitzo ho utilitzo com a element literari. M’he injectat molt tebeo i el supuro.\nDiu que la relació amb els còmics va començar de nen. Com era el Sant Adrià de la seva infància?\nEra una ciutat industrial… Bé, ni tan sols tenia la categoria institucional de ciutat. Era un poble, un municipi. Tenia un dels rius més contaminats d’Europa, que baixava ple d’espuma blanca. Hi havia foneries de ferro. Era una ciutat de treballadors dura, però el tracte humà era molt intens i bo, i la gent, com que venia d’una postguerra, de la migració i de passar calamitats, s’ajudava. Era dura alhora que molt humana.\nCom era ser un nen en una ciutat així?\nTambé era dur. Tanmateix, no m’importava. Amb la colla jugàvem en descampats, anàvem al riu a córrer i teníem un gos que ens seguia a tot arreu. Hi havia una sensació de llibertat molt gran. Anàvem on volíem i tornàvem a casa quan volíem. No teníem gaire control dels adults.\n“La dècada dels 80 ha estat la més fastigosa de la humanitat”\nTal com ha narrat en els seus llibres, de jove va “sortir” del barri per anar a la universitat a fer Filologia. Com eren aquells anys?\nEls 80 han estat la dècada més fastigosa de la humanitat des del Neolític. Van ser anys igual d’injustos que sempre, però hi havia un exhibicionisme de la injustícia. Es va posar de moda un fals triomf social i les grans il·lusions van caure en picat. El món va quedar en mans dels pijos, i així fins avui. La gent es vestia com si cobrés 100.000 pessetes a la setmana. La injustícia social es va disfressar i se li va dir modernitat, però no era res més que tirania. A la gent marginada no se la deixava aparèixer i la ciutat ja no era per als pobres. A tot això se li deia disseny, però en el fons no era res més que un cop d’estat dels pijos i la seva pijeria. Jo no volia pertànyer al món que es proposava, perquè era un món només per a la gent que aspirava a brillar socialment i que volia aparentar més del que era. La meva joventut va ser una època en la qual no vaig poder pertànyer a la joventut. Era un radical, i amb els meus amics del barri passàvem del corrent principal. Si no eres postmodern podies ser heavy, acabar en un partit d’extrema esquerra… Hi havia moltes sortides d’auxili subterrànies, però eren marginals.\nVostè no es va convertir en heavy ni en polític d’esquerres, sinó en escriptor… És també una sortida marginal?\n[Riu] Jo he estat d’allò més indolent! Mai he estat res, i suposo que vaig acabar escrivint perquè quan no saps fer res has de justificar que estàs en algun lloc. I et dius: doncs almenys explicaré el que he vist. Hi ha una pel·lícula antiga que es diu Objectiu Birmània que tracta d’un comando de paracaigudistes que ha d’entrar a Birmània, però amb ells hi va un periodista que es dedica a prendre notes. Sempre m’he sentit com ell: estic al mig de tots els embolics de la vida, però no sé exactament què fer… Vaig apuntant.\nEn aquesta faceta d’apuntador podríem encabir-hi la seva afició d’anar als Encants a buscar textos estranys?\nCada cop ho faig menys, perquè tinc menys espai per emmagatzemar coses a casa. M’agrada guardar els llibres rars i les revistes velles per veure com ha escrit la gent en altres èpoques. Cada moment té la seva ploma.\nMoltes vegades l’han definit com un escriptor obrer.\nSi no he fotut brot! Com he de ser obrer! A mi tant se me’n fot com em defineixin. Jo dono la meva explicació, i si a la gent li agrada el que dic, doncs bé. No crec que hagi practicat una literatura obrera, sinó que escric amb el que tinc, amb el que he vist. Però no tinc una finalitat ni cap pretensió. Si em vaig criar en una família treballadora, en un barri obrer, quan escric parlo d’aquestes històries. Òbviament, tinc clar què és la lluita de classes, però no em dedico a fer mítings amb la literatura. No tinc cap finalitat política. Escric perquè m’agrada fer-ho i perquè m’agrada llegir. El que no vull és convertir l’acte literari en una cosa fora de la literatura. Quan algú em diu que un llibre li aporta alguna cosa, li responc que molt malament. Jo només espero que li doni plaer.\nAlgun cop ha dit que és un desclassat. A què es refereix?\nNo formo part de la classe a la qual pertanyo, perquè evidentment no foto ni brot i mai m’he llevat d’hora per anar a la fàbrica. La meva vida no és la d’un obrer. M’he quedat fora de la meva classe social: soc un exoplaneta. Però hi estic molt còmode, perquè no he de donar explicacions a ningú.\nJavier Pérez Andújar, durant l’entrevista amb el Línia. Foto: Joanna Chichelnitzky\nTornant a la literatura, algun cop ha dit que li ha salvat la vida.\nÉs cert. Mentre escric no penso, i no he de donar voltes a les coses… A més, no he d’anar a treballar [Riu]. Escriure em salva de molts perills que hi ha a la vida. Ho faig als matins, i a les tardes prefereixo llegir, perquè estic més cansat.\nBorges deia que publicava per deixar de corregir. Fa més de 24 anys que vostè tenia al cap la seva última novel·la, El año del Búfalo. No és dolorós tenir un llibre pensat durant tants anys i no escriure’l?\nDolorós és patir una apendicitis. L’he publicat ara perquè em feia il·lusió. Durant molt temps havia pensat com fer-ho sense acabar-ho de saber. Pensava que si el publicava, em dirien que escric coses molt rares, però un cop he demostrat que no sé escriure coses normals, ja puc fer coses rares que són meves… En realitat, no és un llibre tan estrany. El que és estrany és la gent.\nJa li deuen haver preguntat moltes vegades… Què és exactament El año del Búfalo?\nUna novel·la, absolutament. Una novel·la és tot el que no és una altra cosa. Si no, seria un catecisme, un llibre de cuina, de poesia o un llibre d’història. Hi ha molts tipus de novel·les: realista, de cavalleria, bizantina, de ciència-ficció… Tot el que no se sap què és, és una novel·la.\nEn el seu llibre hi ha molts passatges històrics mesclats amb literatura. La literatura és una nota al peu de la història?\nAixò no va així. La literatura és escriure, i per això calen materials. Hi ha qui ho treu de la seva memòria, dels seus somnis… He recollit certs fets històrics com a materials literaris, però ja està.\nEs tracta, sobretot, de fets succeïts durant el 1973, l’any xinès del búfal. Què té d’especial?\nUn patró que m’apassiona. La guerrilla, la revolució, la dictadura i la política portada a l’extrem més violent. Allà hi ha tota la condició humana. Si llegeixes llibres de l’antiga Roma, ja veus que la vida dels Cèsars era igual que els passatges històrics del 1973 que apareixen al llibre. No afusellaven perquè no hi havia bales, però es mataven a cops d’espasa, hi havia cops d’estat, guerres…\nQuè vol aconseguir recuperant la història dels anys 70?\nHi ha una intencionalitat política de manifestar com era la rebel·lia política a l’època de la guerra freda i la descolonització. La lluita per sortir de l’esclavitud social i política, l’emancipació de la gent. L’any 73 va ser el clímax d’una època. Després va esclatar la crisi del petroli. Veníem d’un món en el qual tot era optimisme i vam anar a parar a un món en el qual tot anava pitjor. El Maig del 68 va fracassar, el hippisme també, totes les grans il·lusions van esmicolar-se i van venir els anys de plom. Europa es va convertir en un indret de terrorisme durant una dècada, i més tard va venir la gran crisi dels 80 amb Reagan, Thatcher, el papa Wojtyla i el conservadorisme. El 73 és un any que serveix de frontissa per explicar que es passa d’un món a un altre. A Espanya s’assassina Carrero Blanco.\n“No soc un escriptor obrer; mai m’he llevat per anar a la fàbrica”\nEn el llibre, tot i tenir-lo pensat fa més de 20 anys, també parla del moment actual. Com veu els nostres dies?\nCada vegada més malament. Són anys més intolerants i fanatitzats… Fins i tot la gent que està en contra del fanatisme ho està d’una manera fanàtica. Molts col·lectius que defensen interessos de minories que de debò estan en perill o que necessiten protecció ho fan d’una manera intolerant i fanàtica. No pots ser com els que et persegueixen… Hem arribat a un moment en què no es distingeixen els perseguits dels perseguidors. Són els mateixos que de sobte es giren i van en direcció contrària. És com una pel·lícula de riure.\nA El año del Búfalo hi ha temes que ja apareixien en les novel·les que va escriure fa 20 anys, com la vida d’extraradi. Aquest món ha canviat?\nTots els extraradis són iguals. Els d’aquí, els de Madrid, els de París… Hi ha una internacional dels extraradis. L’extraradi són blocs i gent que hi viu, i és clar que ha canviat. Ara està molt ben comunicat amb altres punts de la ciutat, és més permeable. Abans, fins i tot quan compraves roba al barri no era la mateixa que al centre, i el barber tallava diferent els cabells. Tot el que sigui treure barreres físiques i socials és bo. Fa molts anys que no visc a Sant Adrià, visc al Clot, però hi vaig dos cops a la setmana per veure els amics o la meva mare… Ara hi vaig a peu, i les diferències amb altres llocs són només econòmiques.\nEn el seu últim llibre diu que els polítics juguen a l’hula-hoop amb el cinturó roig.\nEl que volia dir és que el cinturó roig és inofensiu. S’ha convertit en una joguina per als polítics. Era una imatge que em servia per parlar de la desactivació d’aquest món.\nAra, en indrets com Sant Adrià, juntament amb Sarrià o Pedralbes, és on Vox té més presència electoral. Per què passa?\nQue la gent voti el que li doni la gana… No em sorprèn. Sant Adrià no és roig. Sant Adrià és el que és: un lloc normal on hi ha molta pobresa. D’altra banda, de fatxes n’hi ha hagut tota la vida i arreu. Que la gent es cabregi i voti per ràbia en un moment en què les coses no van bé és normal. La gent que vota Vox no crec que sigui ni tan sols fatxa. És un vot molt perillós, ja que el feixisme s’alimenta d’odi, però no s’han de criminalitzar aquests votants, sinó rescatar-los per a les opcions democràtiques. Perquè, tot i ser legal, Vox no és democràtic. La gent que el vota està desesperada i rabiosa, i el que no pot ser, a sobre, és que es criminalitzi la seva ràbia. Cal fer-li entendre que, tot i que la gent a la qual ha votat sempre no ha estat a l’altura i l’ha traït, Vox és pitjor. I és clar, per fer això cal una xarxa política que arribi fins al carrer. Això t’ho ha de dir el teu veí que milita en un partit, però si no tens aquest veí, estàs sol i acabes anant amb el primer que surt i que sembla entendre la teva ràbia.\nCreu que a Sant Adrià va ser un vot de ràbia i a Sarrià un vot de classe?\nNo, suposo que allà també tenen la seva ràbia, perquè abans votaven el PP i Convergència. Va ser una altra ràbia… Potser els semblava que el PP era poc radical amb el Procés. Vox aconsegueix vots enverinant el debat. En alguns barris els vota gent que diu que tots els polítics són iguals. En altres, ho fa gent que està en contra de la immigració. Cal que hi hagi una xarxa de barri que et digui: “El teu veí no és cap lladre, ha vingut aquí a treballar i no pas a robar”. Això no t’ho pot dir la televisió, sinó la vida. Algú al bar. Com que els partits ja no tenen militants de base, el que està en contra de la immigració no té ningú que li faci comprendre que està embogint.\nJavier Pérez Andújar, fotografiat pel Línia. Foto: Joanna Chichelnitzky\nPÉREZ ANDÚJAR, EN 10 RESPOSTES\nSlappy Happy. Són un grup dels 70. Rock progressiu germano-britànic.\nEls bunyols de vent.\n3. Amb quin escriptor viu o mort li agradaria anar a prendre alguna cosa?\nAmb Mark Twain.\n4. Hi ha algun còmic que l’hagi marcat?\nLa gran evasió.\nSanta Coloma. Li tinc molta simpatia.\nEl delta del riu Besòs.\nEls meus col·legues.


Senderisme a Castelló: de setembre 2016\nSenderisme a Castelló\nCENTRE EXCURSIONISTA DE CASTELLO\nV Bivac a les Mallaes (2, 3 i 4 de setembre)\nEnguany hem sigut un grup molt menut els que hem disfrutat del nostre refugi a Penyagolosa, segurament degut a la data, ja que ha sigut la primera excursió després de les vacances. Com que erem pocs vam decidir eixir el divendres de vesprada en lloc del disabte de matí, i així fruir d'una nit més en aquell fantàstic entorn.\nEl dissabte de matí vam fer l'excursió que tradicionalment visita masos del voltant del de les Mallades. Enguany ens hem enfilat cap a llevant per pujar a la Moleta de Gargant i després baixar al mas del mateix nom. D'ací, per pistes i senderes anem veient els diversos masos: Gargant, mas del Caixó, el Planàs, mas de Griva, mas del Sord. Després de la fonteta creuem el barranc del mas de Vela i comencem a pujar per la falda del Marinet, de magnífiques parets clevillades de coves. El primer mas que hem trobat es el del Barranc. Pels seus voltants busquem l'ombra d'una carrasca i dinem. Continuem la senda pasant per dalt del mas d' Eusebio i per baix del del Marinet. Arribem al mas de Vela i des d'ací agafem una sendera que ens durà al llit del barranc del mateix nom. El seguim pràcticament en línia recta aigües amunt fins el seu naixement. A l'altre costat del collet trobem el nostre refugi que ens protegeis d'una tempesta d'estiu, amb fort aparell elèctric i fins i tot pedregada.\nEl diumenge teniem prevista una excursió al cim del Marinet, però com que el dia anterior ja haviem estat per aquella zona, y perque el dia anava a ser molt calurós, decidim fer-ne una de més curta i protegida per l'ombra dels arbres. Anem al más de la Cambreta, on admirem els seus misteriosos petroglifs, baixem a la font i per la lloma del Conill a Sant Joan, on ens refresquem. Tornem pel més conegut i transitat barranc de la Pegunta. Despres de dinar al refugi i d'una bona migdiada toca tornar cap a Castelló, ja pensant en l'edició de l'any que ve.\nA més dels bonics paisatges cal destacar la gran varietat d'arbres i arbustos, algún d'ells de singulars, que hem pogut vore al llarg de les dues marxes: ginebres, cirers, carrasques, chops, roures, aurons, til·lers, pi roig, pi pinaster, pi negral, freixes...\nFotos i text: Pepe Valverde.\nPublicat per Centre Excursionista de Castelló a 10:41 Cap comentari:\nFOTOS DEL CENTRE EXCURSIONISTA 2\nFOTOS DEL CENTRE EXCURSIONISTA 1


Diversos municipis de l’Anoia segueixen reclamant que es reobrin els seus consultoris mèdics locals. Aquesta setmana, per exemple, es coneixia que a Vallbona d’Anoia ja s’havien recollit 400 signatures a favor d’aquesta reobertura. Ara, els Ajuntaments de Copons i Veciana també mostren la seva preocupació per tenir el consultori mèdic tancat des de l’inici de la pandèmia. Segons els dos consistoris, encapçalats per Alex Prehn i Jordi Servitge respectivament, els veïns de les dues poblacions estan “cada vegada més preocupats per una situació que s’allarga sense cap data d’obertura”.\nDes dels ajuntaments dels dos pobles de l’Alta Anoia s’explicita que les “mesures per fer front a la covid-19 han fet necessari el tancament dels consultoris en els moments més durs”, però afegeixen que a hores d’ara “no es pot esperar més a obrir el consultori per atendre els veïns”. Els alcaldes de Veciana i de Copons han traslladat aquest fet a CatSalut de forma continuada per tal que es “doni resposta a les necessitats d’unes poblacions amb molta gent gran, requereix d’una atenció de proximitat i tenen dificultats per desplaçar-se i per utilitzar mitjans telemàtics”.\nA més, en paraules d’Imma Lliró, la regidora de Salut de Copons, “cal tenir en compte que Veciana i Copons no tenen un metge o metgessa fix des que es va jubilar el metge l’any passat”. Segons la regidora “això genera incertesa i cert nerviosisme entre la gent”.\nEls veïns de Copons i Veciana han de desplaçar-se fins a la Pobla de Claramunt per a rebre atenció mèdica, situació que suposa un desplaçament de 20 kms. des de Copons o 26 des de Veciana. En aquest darrer cas, a més, la distància augmenta en funció del nucli on es visqui.\nArticle anteriorEl bus entre Igualada, Montbui i Vilanova serà gratuït aquest divendres\nPròxim articleConsum de productes Km.0 a la Conca: voler i no poder


POSTGRAU EN GESTIÓ DE MICRO EMPRESES I STARTUPS | Colgeocat\nLes titulacions universitàries atorguen uns coneixements tècnics i específics en la matèria objecte destudi i constitueixen una sòlida base per a tots aquells professionals que volen dedicar-se a desenvolupar una empresa basada en aquest coneixement. Però en aquests perfils ens trobem amb una doble figura: la del professional capacitat i la dempresari. En aquesta segona part és on fallen molts negocis. El postgrau aportarà als assitents coneixements bàsics i específics en gestió dempreses, que els permetrà prendre decisions de caràcter empresarial.\nAmb lobjectiu de desenvolupar aquests coneixements duna forma molt pràctica i aplicada, neix el Postgrau en Gestió de Microempreses i Startups, que pretén cobrir una necessitat per completar els coneixements empresarials.\nEl postgrau s’iniciarà el gener del 2018, en horari de dimarts i dijous de 16.30 a 20.30 h.\nPodeu consultar tots els detalls, objectius, pla d’estudi, metodologia, etc. al següent ENLLAÇ.\nDocuments adjunts POSTGRAU EN GESTIÓ DE MICRO EMPRESES I STARTUPS:


Acusen els detinguts de la nau de Mataró d'intent d'homicidi\nRegistre a la nau ocupada de la Ronda Prim. Vídeo: R.Gallofré\n2 de març de 2021 (12:32 CET)\nAcusen els detinguts de la nau ocupada de Mataró d'intent d'homicidi i pertinença a grup criminal\nEls Mossos consideren que els detinguts vinculats a la nau de la Ronda Prim i a una altra nau de Canet van "actuar de manera conjunta en la crema d'una furgoneta de la Guàrdia Urbana\nEls Mossos d'Esquadra han anunciat la desarticulació d'un "grup organitzat" que, segons el relat policial, va liderar els actes vandàlics succeïts a Barcelona dissabte passat a Barcelona. El grup estaria format per 8 persones, 6 de les quals italianes, vinulades a dues naus ocupades a Mataró (el centre social ocupat Nabat, a la ronda Prim) i a Canet de Mar (Can Jover). Diversos dels detinguts van ser traslladats per la policia a Mataró, perquè fossin presents durant l'entrada i registre a l'antiga fàbrica ocupada de la ronda Prim i a l'edifici canetenc.\nSegons han explicat aquest dimarts els Mossos d'Esquadra, els vuit detinguts són 5 homes i 3 dones, tots majors d'edat. Sis d'ells són de nacionalitat italiana, un de nacionalitat francesa i un altre d'espanyola. Aquest dimarts al matí han passat aquest matí a disposició judicial com a presumptes autors dels delictes de pertinença a grup criminal, delicte de temptativa d’homicidi i els delictes de desordres públics i danys. Segons el conseller d'Interior, Miquel Samper, bona part dels detinguts estan vinculats a moviments anarquistes internacionals.\nEntre els detinguts hi ha una dona a qui s'acusa de ruixar el vehicle policial amb líquid inflamable\nLa Policia de la Generalitat i la Guàrdia Urbana van realitzar tretze detencions dissabte a la nit, entre elles les dels 8 membres d'aquest suposat grup, després dels greus aldarulls i actes vandàlics viscuts a Barcelona en acabar la manifestació pacífica per reclamar la llibertat del raper Pablo Hasel. Els Mossos acusen aquestes 8 persones d'haver "actuat de manera conjunta" en la crema d'una furgoneta de la Guàrdia Urbana, a l’interior de la qual hi havia l’agent conductor del vehicle que va poder sortir per la porta del copilot sense patir ferides. El propi Samper va apuntar dilluns que una de les detingudes és una dona italiana presumpta responsable de ruixar el vehicle amb líquid inflamable. En aquest sentit, va insistir que si la furgoneta hagués explotat es podria haver produït una mort i, per tant, el que es va produir és un homicidi en grau de temptativa.\nUn dels membres del grup organitzat, a Mataró durant el registre de la nau ocupada. Foto: ACN\nEntre els membres del grup hi havia sis italiants, pretesament vinculats a moviments anarquistes\nEls Mossos van detenir totes aquestes persones després d'un dispositiu especial dut a terme un cop, segons el relat policial, s'havia detectat a les mobilitzacions dels darrers dies "l’existència d’un grup molt actiu que actuava amb un alt nivell d’organització cometent accions agressives i violentes cap a la policia". Els Mossos expliquen que els detinguts "actuaven sempre en grup, alguns realitzaven l’acció vandàlica i la resta protegien l’acció i donaven cobertura i la via de sortida per tal d’evitar la seva detenció". A banda, constaten que "en tot moment prenien mesures de seguretat i autoprotecció per tal d’evadir l’acció policial, de manera que aprofitaven la gran quantitat de persones que hi havia aplegades per tal de promoure l’acció violenta i generar el màxim de confusió i dificultats per part de la policia".\nLa investigació va portar a relacionar els detinguts amb dues naus industrials ocupades a Mataró i a Canet de Mar. Per aquest motiu ahir dilluns els Mossos van realitzar entrades i escorcolls als dos edificis, en presència dels detinguts. L'objectiu de les entrades, que a Mataró es va dur a terme al llarg de més de quatre hores, va ser recollir el màxim de proves i indicis que relacionés els detinguts amb els fets investigats i la seva trajectòria delictiva.\nUn detingut durant els aldarulls a Barcelona. Foto: ACN\nOcupada des de l'any 2018\nLa nau industrial abandonada de la Ronda Prim, cantonada amb carrer Goya, va ser ocupada l'any 2018 i des de llavors es coneix com a Centre Social Ocupat Nabat. Forma part d'un seguit d'edificis industrials en desús des de fa més d'una dècada, a l'espera de ser enderrocats per a desenvolupar el nou sector urbanístic adjacent a Can Fàbregas. El mateix 2018 la Policia Local i el servei de Llicències va dur a terme les primeres actuacions a l'edifici, després de detectar-se l'ocupació i que els veïns es queixessin de problemes de soroll i convivència.\nRegistre dels Mossos a la nau ocupada. Foto: R. Gallofré\nLa nau de la ronda Prim ha estat notícia per concerts i festes il·legals\nDurant aquests darrers tres anys, les actuacions que ha dut a terme l'Ajuntament en aquesta nau han estat vinculades amb molèsties per soroll, l'ocupació de l'immoble (el procediment habitual d'identificació, comunicar incidències a la companyia elèctrica i contactar amb la propietat); i també activitats que s'han dut a terme a l'interior. Entre elles, un concert el maig de l'any 2019, quan es complia el primer aniversari de l'ocupació. La Policia Local va desallotjar el concert, que s'havia publicitat a les xarxes socials com a 'Primer anviersari del Nabat' i que comptava amb la participació de diversos grups musicals.\nTambé es va fer una inspecció tècnica per part de Llicències per comprovar l'estat de l'immoble, que va concloure que s'estaven ocupant com habitatge un espai que ja tenia aquest ús i que es troba a sobre de la fàbrica, que no presentava deficiències importants. La nau també va ser notícia per la celebració d'una festa il·legal l'abril passat, en ple confinament. Malgrat l'operatiu policial d'aquestes darreres hores, la nau segueix habitada, per la qual cosa l'Ajuntament manté el seguiment sobre l'ocupació.\nLlibertat d’expressió, total i lliure. Dret de manifestació igualment. Ara bé aquesta gent només es representen a ells mateixos, son uns vàndals destructors i lladres. Que s’hatenguin a les conseqüències.


Article d'opinió publicat el 18 de juliol de 2010 al Diari de Girona\nAquest juliol he recordat com, 30 anys enrere, la meva ma?re tenia per costum comptar fins a 10 abans de renyar-nos o clavar-nos un bolet al meu germà i a mi, a causa de la trencadissa que provocàvem amb l'impacte de la nostra pilota de paper de diari en alguna de les "figuretes" que hi havia al passadís de casa. He recordat la seqüència d'emocions que recorrien la cara de la meva ma?re mentre comptava de l'1 al 10 i com final?ment ens explicava resignadament que no volia que juguéssim a futbol a casa. He pensat que aquell recurs donava a la meva mare una habilitat espectacular per evitar una reacció desmesurada davant les malifetes dels seus fills i ens oferia una imatge extremadament positiva i pacient de la seva intervenció.\nImagino que he tingut aquest record perquè aquests dies passo moltes hores amb els meus fills i per dos altres motius: 1) perquè estic rellegint el llibre Confrontaciones cruciales (Gestión 2000), en el qual Kerry Patterson, Joseph Grenny, Ron McMillan i Al Switzler expliquen la importància d'aprendre a gestionar confrontacions i mostren les habilitats per fer-ho amb èxit; i 2) perquè aquests dies organitzem el curs d'estiu "Aprèn a resoldre conflictes" de la Universitat de Girona en el que ensenyem a analitzar, abordar i intervenir positivament en conflictes i donem instruments bàsics de caràcter pràctic.\nDeixin-me que els citi algunes dades sobre la importància d'aquestes estratègies i habilitats aportades pels autors del llibre esmentat arran d'estudis elaborats als Estats Units: per exemple, en una empresa de telecomunicacions, un augment del 18% de les habilitats en la gestió de conflictes va permetre una millora de la productivitat de més d'un 40%; una altra empresa que va aplicar processos i procediments de gestió de conflictes i va millorar en un 22% les habilitats dels seus professionals en aquestes situacions, va incrementar en un 30% la qualitat del servei, en un 40% la productivitat, en un 50% l'estalvi dels costos de producció i en un 20% la satisfacció de l'organització. Un gran contractista nordamericà revelava que per a cada 1% en l'ús de les habilitats per donar resposta a disputes, tensions i confrontacions havia aconseguit un augment en la productivitat d'1 milió cinc-cents mil dòlars. Aquesta empresa va aconseguir que els seus treballadors milloressin en un 13% les habilitats esmentades.\nMalgrat que disposem de pocs d'estudis d'aquesta mena a Catalunya -el Diploma de Postgrau de Resolució de Conflictes Públics de la Fundació UdG i el Col·legi d'Administradors de Finques de Girona estan elaborant un primer estudi sobre els costos dels conflictes en l'administració de les comunitats de propietaris-, la veritat és que les professionals matriculades en el curs d'estiu de l'àmbit de l'educació, de l'administració, del teixit associatiu i de voluntariat, de les empreses mostren, a partir de les seves experiències, una voluntat i uns esforços espectaculars per a donar resposta als conflictes. Arribats a aquest punt, només manca dur a terme una bona anàlisi de les seves intervencions i dotar-les de més i millors habilitats, fet que comportarà sense adonar-nos-en tard o d'hora, segons els experts, un augment de la qualitat del servei, de la productivitat, de la satisfacció general i un estalvi en els costos derivats dels processos de treball i/o producció, i també de la motivació dels treballadors, del prestigi de l'organització, de la implicació dels clients,....\nconflictes cost curs formació Girona motivació Postgrau productivitat qualitat resolució de conflictes serveis


Gran Recapte d’Aliments 2018 amb Ampa IPSI | AMPA Ipsi\nYou are hereGran Recapte d’Aliments 2018 amb Ampa IPSI\nEls propers divendres 1 i dissabte 2 de desembre el Banc dels Aliments organitza arreu de Catalunya El Gran Recapte d’Aliments. El Gran Recapte és una campanya de recollida d’aliments bàsics per aconseguir que les persones més necessitades d’aquí rebin ajuda alimentària.\nUn any més, i ja són set, des de la Junta de l’AMPA de l’IPSI volem col·laborar activament en la campanya. És una excel·lent ocasió per crear-nos consciència en família de la pobresa que hi ha a prop nostre, a més de donar a conèixer la tasca que el Banc dels Aliments realitza en la lluita contra la fam i el malbaratament alimentari aquí.\nAquest any tenim un repte encara més gran doncs ens hem compromès a omplir de famílies voluntàries els 2 supermercats que ens han assignat:\nEl Caprabo de la cantonada de l’escola (Borrell amb Provença)\nEl Sorli del carrer Provença entre Calàbria i Rocafort\nAtès que el divendres 30 de novembre de 9 a 17 hores (horari escolar) també volem realitzar la recollida d’aliments, necessitem pares i mares voluntaris que tinguin disponibilitat per cobrir aquest horari. Si hi ha voluntaris també podrem cobrir aquest torn!\nEn cas d’estar-hi interessats en participar com a voluntaris cal que completeu el següent formulari: https://goo.gl/forms/mGr8P5Z0FlNF96X73\nLa data límit per apuntar-s’hi és el dijous 22 de novembre. A partir d’aquest dia, i tan aviat com sigui possible, ens posarem en contacte amb les famílies voluntàries per comunicar-los el torn assignat.


La casa encantada - directa.cat\nNo et menteixo si et dic que era la típica casa encantada. Sí, segurament la mateixa casa que ara t’estàs imaginant. No hi podia viure ningú. Això deia la lògica. Però a les nits una llumeta voltant per la casa despertava el misteri\nLa casa del final del carrer estava encantada. No hi havia cap dubte. Ho sabíem tots els nens del barri. En sortir de l’escola, jugàvem a passar corrent per davant. Només ho fèiem els més valents. I ho fèiem de pressa, pensant “si ha de passar alguna cosa, que no sigui a mi!”. Ni el més fanfarró era capaç d’aturar-se davant dels barrots d’aquella mansió decrèpita. Quan s’insinuava algun soroll, marxàvem corrents esgarrapant la graveta amb les sabates.\nNo et menteixo si et dic que era la típica casa encantada. Sí, segurament la mateixa casa que ara t’estàs imaginant. No hi podia viure ningú. Això deia la lògica. Però a les nits una llumeta voltant per la casa despertava el misteri. “Un reflex!”, deien els assenyats. Els assenyats que no s’acostaven mai a la casa encantada.\nEl pare em repetia que no era segura. La mare que hi havia fantasmes. L’àvia que hi vivia una dona boja que semblava una bruixa. Algun vespre finestrejant des de l’habitació, havia vist l’ombra d’una sortillera empastifada de sang voltant pel jardí. De cop, deixava de mirar. Com si per deixar de mirar haguessin de desaparèixer els monstres.\nA la colla érem tres. Cada un més covard que l’anterior i més poruc que el següent. Érem amics perquè érem veïns. No calia rebuscar arrels més profundes. La nostra amistat es basava en no dir mai que no. Si ho feies eres pell, carnassa pels voltors, t’immolaves i passaves a ser res de res. Desapareixies per la resta. Això sí, desapareixies després de ser linxat durant quinze dies.\nVam decidir fer un pla per escodrinyar la casa. No hi havia invitació més gran que uns pares dient, “No ho feu!”. Ho faríem al vespre. No era la millor hora per vèncer la basarda però era l’única opció que teníem. Només arribar al davant, el Quim no va poder aguantar més. Va marxar. Pobre, el que li esperava a l’endemà…\nEns vam escolar entre els barrots. Eren alts. I punxeguts, molt punxeguts. Caminàvem ajupits. El jardí era un camp de mines; una garrafa de lleixiu, una pala bruta de fang, un tambor de rentadora, un vestit estripat a bora del roure… Cada passa feia tant soroll! A les escales del porxo, l’Albert va ensopegar. No va plorar perquè devia tenir les llàgrimes espantades. Va marxar corrents topant amb tot. “I ara què faig?”.\n“Si m’espero una mica i marxo, demà m’ho puc inventar tot. No cal que entri”. La porta es va obrir davant meu. El destí va ser més ràpid que jo. Fora feia calor però l’alè de la casa era glaçat. Em vaig quedar ben engelivat. Tot era fosc i només es guipaven contorns afilats, contorns sinistres, contorns que em podien massacrar en qualsevol moment. I de cop…\n“Hola? Què hi ha algú?”. Una veu molt fina va esberlar el temps. I el silenci. I una mica més i esquerda el meu cor. “Qui ets tu? Què hi fas aquí?”. La veu conservava un to molt tranquil. Era una veu serena, infantil. Una veu que s’anava convertint en un cos balder, esquifit, que es plegava sobre si mateix, com si estigués a mig muntar. Un cos que no tenia cara, ni ulls ni mirada. Però quan encengué amb un llumí l’espelma que portava a la mà…\nEra una dona vella. Un dona molt gran. Amb una cara plena d’arrugues que es plegaven sobre elles mateixes. Sí, podia ser una bruixa. Clar, i un fantasma. I forçant molt també podia ser una dona llop\nEra una dona vella. Un dona molt gran. Amb una cara plena d’arrugues que es plegaven sobre elles mateixes. Sí, podia ser una bruixa. Clar, i un fantasma. I forçant molt també podia ser una dona llop. Tantes llegendes que havia escoltat a casa i que havia construït amb els amics… La realitat novament era menys interessant. Com dèiem al carrer, “només és una vieja”. “Feia molt temps que no em venia a visitar ningú. Vols un suc i unes galetetes?”. Quin descans. Que bé, li diria de tot a l’àvia.\nI dic “li diria de tot” perquè al final tot es va complicar. Em portà el suc i les galetetes en una safata on també portava un ganivet de trinxar carn. I evidentment, no era per tallar les galetetes, no. Més aviat era per esqueixar-me a mi. Em va agafar tant per sorpresa que no vaig poder ni cridar. “D’on treu tanta força aquest sac d’ossos”, rumiava mentre estava filetejant les meves cames. Quina sangarrinera. La veritat és que en un tres i no res em tenia esquarterat dins d’una bossa de plàstic de supermercat. I un segons després, ja m’estava enterrat al costat de l’arbre del jardí. Segur que algun nen des de casa seva va veure l’ombra d’una sortillera ensangarrinada. Segur que va pensar que no existia.\nLa meva àvia estava molt trista per la meva mort. Això sí, dins el cor tenia el bàlsam perfecte; explicava a totes les seves amigues, “Jo ja ho deia que passaria! Ja ho deia! Però clar, com que a mi ningú em fa cas…”.\n« Matar en català\nCarolin Emcke: el compromís per a una societat lliure d’odi »


Butlletí número 517 (dilluns 12/09/2011) - Continguts triats i enviats per Eugeni S. Reig\n1) L'escola en català, amenaçada\n2) Rigau diu que el Govern recorrerà l'ultimàtum del TSJC\n3) Muriel Casals: "Ho vivim com una agressió i una persecució a la llengua catalana"\n4) Els mestres catalans defensen la immersió lingüística i diuen que la sentència "crea problemes on no n'hi ha"\n5) La FAPAC demana que el Govern no faci "ni un pas enrere" i aposta per la insubmissió\n6) PSC, ICV, ERC i SI criden a mantenir la immersió mentre PP i C's insten a aplicar la sentència\n7) C's i PP s'atrinxeren al seu racó contra el front per salvar l'escola en català\n8) El govern espanyol treu importància a la resolució judicial del castellà a l'escola\n9) Cursos de traducció, d'ajust i de correcció de guions\n10) Joan Daniel Bezsonoff - El català no és una cosa seriosa\n11) Manuel Cuyàs - Castellà-anglès-català\n12) Albert Branchadell - Plurilingüisme a la valenciana\nLa consellera d'Ensenyament, Irene Rigau, ha afirmat que la Generalitat presentarà un recurs contra l'auto del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya que dóna dos mesos a Ensenyament perquè el castellà sigui idioma vehicular a l'escola. Rigau ha dit que el Govern està convençut que podrà explicar que el model d'immersió lingüística vigent a Catalunya compleix la sentència del Tribunal Constitucional i no exclou el castellà. "Se'n garanteix el coneixement a tot el territori", ha remarcat la consellera.\nMuriel Casals: "Ho vivim com una agressió i una persecució a la llengua catalana"\nLa plataforma Somescola.cat anima la ciutadania a no fer "ni un pas enrere" en la promoció del català com a única llengua vehicular a l'escola\nÒmnium Cultural ha estat contundent en la seva anàlisi de la interlocutòria del TSJC. “Ho vivim com una agressió i una persecució a la llengua catalana i entenem que els que persegueixen el català també estan en contra de la diversitat lingüística”, ha declarat a l'ARA la presidenta d'Òmnium, Muriel Casals. “Hi ha una topada entre la llei i la legitimitat democràtica, i això és molt greu, perquè si hem de triar, escollim la legitimitat democràtica”, apunta Casals.\nLa plataforma Somescola.cat, nascuda fa vuit mesos i que agrupa una trentena d'agents de la comunitat educativa i del teixit associatiu català, ha lamentat en un comunicat que la justícia continuï “avalant i donant cobertura a la persecució que un reduït nombre d'individus està realitzant contra el model lingüístic català”. La plataforma anima la ciutadania a no fer "ni un pas enrere" en la promoció del català com a única llengua vehicular a l'escola.\nLa Coordinadora d'Associacions per la Llengua (CAL) ha expressat en un altre comunicat que "un nombre molt reduït de persones es pugui servir dels tribunals de justícia per continuar els atacs contra el model lingüístic escolar" i, per tant, "contra la llengua catalana". "La immersió ha permès facilitar a tots els nens i nenes d'aquest país els mateixos instruments culturals i lingüístics, per tal que es puguin desenvolupar amb les mateixes possibilitats, independentment de la seva llengua familiar", ha subratllat la CAL.\nLa FAPAC demana que el Govern no faci "ni un pas enrere" i aposta per la insubmissió\nEls pares demanen que es preservi el model lingüístic de l'escola catalana\nDe la mateixa manera que els mestres rebutgen els atacs al model d'immersió lingüística, els pares d'alumnes censuren la resolució del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC), que insta la Generalitat a complir la sentència del desembre del 2010 del Tribunal Suprem. Imma Fuyà, presidenta de la Federació d'Associacions de Mares i Pares d'Alumnes (FAPAC), demana al Govern que no faci "ni un pas enrere" en la defensa del català a l'escola i que tregui "les castanyes del foc. "Nosaltres no deixarem de treballar per preservar el model lingüístic de l'escola catalana", afirma Fuyà, que apel·la a la "insubmissió".\nL'Associació de Mestres Rosa Sensat manté el mateix punt de vista que la FAPAC. "Els mestres tenen prou criteri per no acatar aquesta sentència", afirma David Altimir, secretari de l'entitat. Altimir subratlla la "convicció ferma" per defensar el català com a llengua vehicular a l'escola "sense la voluntat de fer-ne una batalla" que generi un conflicte a les aules. "La insubmissió és l'eina", afegeix Altimir.\nL'anunci que el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha donat dos mesos al Govern per complir amb la sentència que fa del castellà llengua vehicular a l'escola ha dividit els partits catalans, sense massa sorpreses. Per una banda, ICV, ERC i SI li reclamen que desacati el requeriment i el PSC defensa el sistema actual, mentre que PP i C's –crítics sempre amb la immersió lingüística– li demanen que l'apliqui. Mentre, fonts de CiU es remeten al que digui la conselleria per fixar la seva postura.\nPer la seva banda i en un to similar, la portaveu parlamentària d'ICV-EUiA, Dolors Camats, ha valorat que "l'escola catalana tal com ha vingut essent des dels anys 80 ha garantit la cohesió i és un instrument d'unió i no de separació en la nostra societat" i ha subratllat que "està en joc no només el model educatiu català sinó també el model de societat i aquest model forma part de l'èxit que hem tingut com a país". Per això, els ecosocialistes li reclamen al Govern que preservi la immersió lingüística i que aquesta no sigui una "moneda de canvi" amb el seu "soci preferencial" –el PP– per aprovar els pressupostos i la supressió de la sisena hora.\nPer SI, aquest anunci "és un nou atac frontal a la dignitat del poble de Catalunya situada en el marc d'una ofensiva espanyolista sense aturador". El seu diputat Alfons López Tena reclama al Govern que opti per "la desobediència civil" i no apliqui la sentència, però també apunta que "per a mantenir la immersió a l'escola, o es canvia la Constitució espanyola o independència". SI també denuncia "l'estratègia de genocidi lingüístic i cultural d'un PP que no pararà fins que el català desaparegui o quedi reduït a l'àmbit del folklore" i anuncia una proposició de Llei que tindrà com a objectiu blindar el sistema d'immersió lingüística.\nQui també s'ha mostrat molt satisfet amb la demanda del TSJC és –òbviament– Ciutadans. El seu president, Albert Rivera, la considera "un triomf de l'Estat de Dret i dels ciutadans, dels pares que han lluitat, davant el nacionalisme". "Portem més de quatre anys lluitant per a què això sigui així i, abans de dos mesos, un dels nostres objectius polítics s'haurà acabat complint a no ser que el govern concorri en un delicte incomplint la resolució", ha celebrat, i li ha reclamat a l'executiu català que "no esperi als dos mesos i que compleixi immediatament la resolució del tribunal".\nEn la mateixa línia d'exigir el compliment de la sentència del Tribunal Suprem –com demana el TSJC, encarregat de fer-la executar–, el PP ja va anunciar ahir que presentarà una bateria de preguntes al Parlament per pressionar el Govern. Tot i que l'executiu ha anunciat que presentarà un recurs al TSJC, la resolució no se suspèn. Per això Albert Rivera i el PP han posat en marxa el cronòmetre.\nA ICV, el secretari general, Joan Herrera, ha demanat a CiU que preservi el model d'immersió lingüística. I Josep Antoni Duran i Lleida ha parlat d'un "atac al cor del sistema educatiu català" i ha dit que cal esgotar "totes les vies", inclosa la del recurs davant del TSJC.\nCurs anual de 75 hores, d'octubre a juny.\nCompatibilitat: el curs de traducció és compatible en horaris amb el curs d'ajust de guions i correcció de guions.\nIdiomes: majoritàriament es partirà de l'anglès com a llengua d'origen. Es podran veure alguns exemples d'altres llengües (alemany, francès, italià...)\nCurs d'ajust de guions\nCurs anual de 82 hores i mitja, d'octubre a juny.\nSessions teòriques i sobretot pràctiques impartides per professionals en actiu i dirigides a qualsevol persona que vulguin aprendre l'ofici d'ajustador.\nObjectiu: formar ajustadors solvents a partir de l'adquisició de tres competències: sincronia, adquisició de la tècnica i competència lingüística per adaptar textos. L'ajustador ha de crear la il·lusió que l'actor de la versió original parla en català.\nContingut: cada trimestre se centrarà en un dels tres aspectes següents: adaptació i ajust d'animació, adaptació i ajust de sèries i pel·lícules per a TV, adaptació i ajust de cinema de distribució i especialitat de lletrista.\nCompatibilitat: el curs d'ajust és compatible en horaris amb el curs de traducció i el de correcció de guions.\nGrups reduïts: les classes de sincronia es faran en grups reduïts i a les sales de gravació de l'escola. Només així es poden garantir la participació de tots els alumnes i l'òptim aprofitament de les pràctiques.\nSeguiment: es proposaran exercicis als alumnes que es corregiran en la sessió següent. L'ECAD facilitarà als alumnes la descàrrega del material a través d'un servidor.\nInici / fi: mitjans d'octubre 2011 / juny de 2012\nCompatibilitat: el curs de correcció és compatible en horaris amb el curs d'ajust i de traducció.\nInici / fi: mitjans d'octubre de 2011 / juny de 2012\nPublicat en el periòdic digital e-notícies dilluns 27 de juny del 2011\nSempre m'ha agradat Puigcerdà. Potser hi retrobi la mateixa atmosfera que a Briançon, la ciutat alpina on vaig viure la meua primera infantesa. Quan treballava al liceu climàtic de Font-romeu fa 18 anys, sopava un cop per setmana vora l'estany de Puigcerdà. Xerrava amb els vells comensals del casino tot bevent a glopets una copa d'aromes de Montserrat.\nDurant les meues passejades, havia notat que un carrer de la vila es deia ' baixada de Bourg-Madame.' Com ho sabeu, Bourg-Madame és el nom oficial d'una població cerdana anomenada en català La Guingueta d'Ix. Em pensava que la legislació de la Generalitat prescrivia que a Catalunya cal fer servir la forma catalana per designar els topònims fora del territori autonòmic. Així, a l'autopista, llegim 'Saragossa', forma catalana del topònim Zaragoza, únic oficial a l'Aragó. A la primavera del 1994, vaig escriure a l'ajuntament de Puigcerdà per recordar que la forma catalana de Bourg-Madame és La Guingueta d'Ix. Al cap d'un mes, vaig rebre una reposta molt simpàtica amb una fotocòpia d'una decisió oficial de l'ajuntament.\nD'ara endavant, deia la carta, 'la baixada de Bourg-Madame' s'anomenarà 'baixada de la Guingueta'. Aquest intercanvi de correspondència va tenir lloc el 1994. Un any després, el senyor Carretero fou elegit batlle. Pel juny del 2011, encara podreu trobar el rètol híbrid. Aquesta anècdota sense importància m'ha permès d'entendre que a Catalunya la llengua catalana no és pas una cosa seriosa, vital. A Bruges, per exemple, fins als 1930, els noms de carrers eren en francès abans que els traduissin tots al neerlandès. Si viatgeu per Flandes i voleu tornar a França, us sorprendrà llegir la direcció Rijsel abans d'entendre que es tracta de Lille. Pels flamencs o pels quebequesos, la llengua és sagrada. A casa nostra, no...El català està desapareixent a Catalunya Nord (perdó, als Pirineus Orientals ) el PP ha prohibit la recepció de TV3 al País Valencià i voldria que, a les Illes Balears, el català es convertís en un dialecte rústic parlat per quatre iaos pintorescos, dels que agraden tant als turistes. No passa res... Els optimistes professionals us explicaran que tot va bé...\nAvui 28-06-2011 Pàgina 2\nSóc al restaurant i s'asseuen a la taula del meu costat un empresari català i tres de l'Índia emergent, amb aquella cara de color gris que fan els súbdits del país asiàtic. Els empresaris de l'Índia porten als dits i als queixals unes peces d'or que sembla que abans de venir a Barcelona hagin anat a saquejar el tresor del Taj Mahal. L'empresari català es conforma amb l'aliança del dia que es va casar a la capella de Sant Bernat del Montseny.\nS'acosta la cambrera a prendre nota, i passa el que passa. La noia parla un bon català, però com que fa cara de precolombina, l'empresari del país se li adreça en castellà: “Para mí, unos canelones; para los señores, una ensalada”. L'home ha volgut convèncer els hindús d'agafar els canelons, que és un menjar típic del país, però no els ha pogut treure del verd. Mentre esperen ser servits, l'empresari català pronuncia números: “One hundred, two five, seventeen...”. Parla de quilòmetres, de graus de temperatura i de l'edat del fill gran, però és com l'assaig i el compte enrere per poder parlar d'euros i dòlars, que és el que ha convocat els quatre homes.\nL'empresari català fa servir un anglès bastant millor que el que s'aprèn en algunes acadèmies d'idiomes del país (“És aquí on fan classes d'anglès per només un euro?” “If, if; between, between”), però a mig dinar sua com un desesperat i s'eixuga el front amb el tovalló, perquè no hi ha res en aquest món que cansi tant com parlar un idioma que no és el teu. A més, els números se li comencen a barrejar i podria ser que els companys de taula aprofitessin la debilitat.\nA l'hora del cafè, la cambrera del Perú o de l'Equador ve a preguntar si el dinar ha estat del seu gust. En sentir-la parlar en català, l'empresari del país sembla que estigui a punt d'abraçar-la. Enumera una a una les excel·lències del que han menjat en el còmode idioma matern i per poc no recita l'Elogi dels diners d'Anselm Turmeda en l'original de la Barcino.\nEn el món globalitzat encara enfortirem el català pel fatic dels altres idiomes que haurem de parlar.\nPublicat en EL PERIÓDICO DE CATALUNYA dimecres 6 de juliol del 2011\nPlurilingüisme a la valenciana\nEl PP de la Comunitat Valenciana va concórrer a les eleccions del 22 de maig amb un programa que incloïa la promesa d'un model plurilingüe a les escoles basat en la «presència equilibrada» del valencià i el castellà i en la incorporació de l'anglès com a llengua vehicular. Conseqüentment, els primers dies de juny el conseller d'Educació de la Generalitat Valenciana, Alejandro Font de Mora, va donar a conèixer un projecte de decret destinat a posar en pràctica la seva promesa electoral.\nVist des de fora, resulta evident que en aquest projecte hi ha coses que no quadren. De fet, la possible generalització del plurilingüisme tal com l'entén Font de Mora planteja dubtes jurídics bastant greus. En primer lloc, la generalització d'aquest model seria difícil de conciliar ni més ni menys que amb l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana. Extraient les possibilitats de la sintaxi, l'article 6 de l'Estatut reconeix el dret «a rebre l'ensenyament de l'idioma valencià i en l'idioma valencià». Si el Govern de Camps pensa seguir els passos de Núñez Feijóo a Galícia i implantar el seu model de plurilingüisme a totes les escoles de la comunitat, hauria d'explicar als ciutadans en què quedarà el dret de «tots» a rebre l'ensenyament en valencià reconegut per l'Estatut i validat pel Tribunal Constitucional.\nEn segon lloc, la possible generalització d'aquest model també crea dubtes respecte de la seva compatibilitat amb la llei d'ús i ensenyament del valencià, segons la qual els alumnes, quan finalitzin els seus estudis, «han d'estar capacitats per utilitzar el valencià en igualtat amb el castellà». El conseller Font de Mora pretén ignorar que en determinats contextos la «presència equilibrada» del valencià i el castellà pot fer perillar aquest objectiu de bilingüisme terminal.\nEncara que tècnicament els estatuts d'autonomia siguin lleis orgàniques de l'Estat, podríem dir que aquests dos retrets incumbeixen al Govern valencià. Però hi ha un tercer aspecte que competeix directament al Govern espanyol. El Regne d'Espanya va ratificar al seu dia la Carta Europea de les Llengües Regionals o Minoritàries, i al fer-ho es va comprometre a «preveure» una educació preescolar, primària i secundària en les llengües regionals o minoritàries corresponents. Al seu últim informe sobre Espanya, el Comitè d'Experts que supervisa l'aplicació de la Carta es va expressar de manera contundent sobre el cas valencià: excepte el model de plena immersió, cap dels altres models aplicats fins ara a la Comunitat Valenciana «arriba al nivell exigit pels compromisos específics contrets pel Govern espanyol». Davant d'aquesta tessitura, el Comitè d'Experts va encoratjar les autoritats competents «a establir models educatius fonamentalment en valencià per a tot el programa escolar de l'ensenyament primari, així com per a l'ensenyament secundari». El Govern espanyol potser hauria de dir alguna cosa sobre aquesta qüestió, perquè és obvi que la «presència equilibrada» del valencià i del castellà que promet Font de Mora no és el model «fonamentalment en valencià» que demanen els experts del Consell d'Europa perquè el Regne d'Espanya honri els seus compromisos internacionals.\nQuan Font de Mora va parlar, determinats sectors socials i polítics de dins i fora de la Comunitat Valenciana es van llançar en tromba contra la seva proposta amb l'argument que el plurilingüisme que propugna el PP va en detriment de la llengua pròpia. Aquests sectors tenen bones raons per dubtar de les intencions del PP respecte al valencià, i per a mostra un botó. Al seu programa electoral, el PP diu que «aposta decididament per l'ús de la nostra llengua i la seva normalització en tots els àmbits», i fins i tot arriba a dir que l'objectiu lingüístic més important és «afavorir que utilitzem el valencià en la comunicació pública». No obstant, no predica precisament amb l'exemple: és inútil buscar a la pàgina web del PP la versió en valencià del programa que conté aquestes grandiloqüents afirmacions.\nPerò fins i tot acceptant aquestes bones raons per dubtar de les intencions del PP, certes reaccions catalanes resulten poc edificants. A Catalunya, un argument habitual a favor de la immersió lingüística és que compta amb un ampli suport ciutadà, que es tradueix en àmplies majories parlamentàries dels partits que defensen aquest model. Si el model plurilingüe de Font de Mora també compta amb el suport ciutadà, potser hauria de rebre més respecte entre els demòcrates catalans. No és possible oblidar que el programa electoral del PP va obtenir el suport de gairebé el 50% dels votants (més d'1.200.000 persones), que van donar a Camps una àmplia majoria absoluta a les Corts Valencianes. Si la majoria de valencians prefereixen implantar un model de «presència equilibrada» en lloc d'un altre «fonamentalment en valencià», encara que això acabi sent perjudicial per a la llengua pròpia de la comunitat, ¿com ho hauríem d'impedir?\nProfessor de la Facultat de Traducció i Interpretació de la UAB.


Concert en el marc de les jornades sobre la Franja i l'Alguer a Sabadell - Òmnium Cultural\nConcert en el marc de les jornades sobre la Franja i l’Alguer a Sabadell\n9 d'abril de 2016, 19:00 h\nConcert de cançons de la Franja i l’Alguer, amb Lo Barber de l’Alguer, Àngel Villalba i Florenci Roc, el dissabte, 9 d’abril de 2016, a les 7 del vespre, a l’auditori de l’Espai Cultura Fundació Sabadell 1859 (carrer d’en Font, 25. Sabadell)\nEn el marc de les jornades De la Franja a l’Alguer: compartim llengua i cultura, us convidem al recital Cançons de terres de parla catalana. Comptarem amb la participació de Lo Barber de l’Alguer, que ens interpretarà cançons de l’Alguer, i d’Àngel Villalba i Florenci Roc, que ens en cantaran de la Franja.\nL’acte es farà el dissabte, 9 d’abril de 2016, a les 7 del vespre, a l’auditori 1 de l’Espai Cultura Fundació Sabadell 1859. Activitat gratuïta.\nUs podeu baixar d’aquests enllaços el cartell i el programa.\nPodeu veure actuacions d’Àngelo Maresca en aquest enllaç.\nPodeu veure actuacions d’Àngel Villalba i Florenci Roc en els enllaços següents:


La policia sospita que els diners podrien provenir dels que l'exbanquer hauria sostret de Banesto durant els anys 80\nRedacció 11/04/2016 - 09.45 Actualitzat 12/04/2016 - 00.10\nLa Guàrdia Civil ha detingut Madrid Mario Conde, expresident de Banesto, acusat d'un delicte de blanqueig de capitals i contra la Hisenda Pública. La unitat de delictes econòmics veu indicis de delicte en la repatriació des de Suïssa i el Regne Unit d'un capital que, segons les primeres investigacions, podrien ser diners que Conde va agafar de Banesto a finals dels 80 i principis dels 90. Fonts jurídiques informen que l'expresident de Banesto blanquejava des del 1999 diners que provenien de les quantitats desaparegudes de l'entitat bancària; es calcula que es tracta d'uns 5,4 milions d'euros.\nL'operació, que està coordinada pel jutge Santiago Pedraz, de l'Audiència Nacional, i la Fiscalia Anticorrupció, inclou escorcolls en domicilis dels quals Conde és titular, i també en algunes societats constituïdes per ell mateix. Passades les onze de la nit, els agents de la Unitat Central Operativa (UCO) de la Guàrdia Civil han acabat el registre al domicili de Conde, que ha durant catorze hores.\nEl jutge investiga, de fet, la creació d'un entramat de societats a l'estranger i a l'estat a través de les quals es portaven diners a Espanya. Les societats estaven a nom de terceres persones. Els diners entraven a l'estat a través de préstecs, ampliacions de capital i ingressos en efectiu.\nEn l'operatiu, també haurien estat detingudes set persones més, entre elles els dos fills de Conde, Mario i Alejandra, i el seu gendre, el marit de la filla.\nLa detenció de Mario Conde té lloc 23 anys després de l'esclat del "cas Banesto", quan l'exbanquer va deixar un forat de 2.700 milions d'euros a l'entitat, pels quals va anar 20 anys a presó. Conde va ser condemnat el 2002 per apropiació indeguda, estafa i falsedat documental. Tres anys després, però, el 2005, l'exbanquer va aconseguir el tercer grau penitenciari, després d'haver complert una part de la pena.\nConde, un altre cop en mans de la justícia\nMario Conde detingut per frau fiscal\nDetingut Mario Conde per blanqueig de capitals


La 25a Festa de la Primavera de Sant Joan oferirà dos recorreguts de caminada | NacióManresa\nLa 25a Festa de la Primavera de Sant Joan oferirà dos recorreguts de caminada\nper Redacció , 23 d'abril de 2019 a les 09:52 |\nEl 5 de maig torna la Festa de la Primavera de Sant Joan | AjSJV\nA banda, el consistori organitza l'exposició 25 anys de la Festa de la Primavera de Sant Joan de Vilatorrada. La xerrada-inauguració tindrà lloc el dijous 2 de maig a les 19.30 a la Biblioteca Cal Gallifa i anirà a càrrec de Jordi Planell i Marc Vilarmau. L'exposició es podrà visitar del 29 d'abril al 18 de maig.\n- Un de més llarg, de 17,3 quilòmetres i amb un desnivell de 450 metres\n- Un de més curt, de 9,3 quilòmetres i amb un desnivell de 260 metres. Aquest recorregut està pensat especialment per famílies amb infants.\nL'organització proporcionarà dos avituallaments als assistents durant el recorregut.\n- Per Internet a través d'aquest enllaç. Les inscripcions online es tancaran el 3 de maig, a les 14 hores.\n- Presencialment a l'Ajuntament. Les gestions es podran fer del 29 d'abril al 3 de maig, de dilluns a divendres, en horari de 9 h a 14 h; el dijous també de 16 h a 19 h.\n- El mateix dia a Cal Gallifa, a partir de les 7.30 h, sempre que quedin places disponibles. Divendres 3 de maig s'informarà del nombre d'inscripcions disponibles.\nEls participats poden, voluntàriament, pagar 1 euro més que anirà íntegrament destinat a l'organització de la Festa Major Infantil de Sant Joan City.\n- A les 08 h: arribada i concentració a Gal Gallifa, amb esmorzar inclòs per a totes les persones participants.\n- De 08.30 h a 08.45 h: sortida esglaonada des de Cal Gallifa.\n- A partir de les 11 h: arribada de les persones participants a Cal Gallifa, amb danses i dinàmiques participatives a càrrec d'Ai Carai.\nMés Comarca, Fires i festes, caminada, festa primavera


Sant Boi Notícies – Estrenes de l’1 de gener als Cinemes de Sant Boi\nEstrenes de l’1 de gener als Cinemes de Sant Boi\ndic 31, 2014 Cinema, Oci i cultura Comentarios desactivados en Estrenes de l’1 de gener als Cinemes de Sant Boi\nDues comèdies arribades des de França (Dios mío ¿pero qué te hemos hecho? i Se nos fue de las manos) i l’adaptació d’una novel·la fantàstica (El séptimo hijo) són les encarregades d’estrenar l’any 2015 a la cartellera dels Cinemes Can Castellet.\nDios mío ¿pero qué te hemos hecho? (Philippe de Chauveron) – Comèdia\nUn matrimoni catòlic i de pensament molt conservador ha intentat transmetre els seus valors a les seves quatre filles. Desprès de que tres d’elles es casessin amb nois d’altres religions i cultures (un musulmà, un jueu i un xinès), veuen amb disgust que la filla petita es casi amb un noi negre. La pel·lícula vol passar pel filtre de la comèdia temes com els prejudicis, el racisme i les disputes familiars típiques de les celebracions.\nSe nos fue de las manos (Philippe Lacheau, Nicolsa Benamou) – Comèdia\nMarc Schaudel necessita que algú vigili al seu fill Rémy durant el cap de setmana i confia la tasca a un dels seus empleats Franck, a qui considera un jove seriós i responsable. Franck descobreix aviat que Rémy és un nen malcriat, dificil de cuidar i tot s’acaba d’embolicar quan els amics de Franck decideixen celebrar el seu 30è aniversari amb una festa esbojarrada.\nEl séptimo hijo (Sergey Bodrov) – Fantasia, Aventures\nAquesta adaptació de la novel·la El apendriz del espectro (primera part de la saga Cronicas de la piedra de Ward, escrita per Joseph Delaney) ens trasllada a una época de llegenda, poblada per mags, bruixes i guerrers. L’últim membre d’una ordre mistica (interpretat per Jeff Bridges) va a la recerca d’un futur heroi, el darrer sèptim fill anunciat per una profecia. El noi (Ben Barnes) es apartat de la seva tranquila vida al camp per aventurar-se en la lluita contra una malvada reina amb poders sobrenaturals (Julian Moore).\nEls Cinemes Can Castellet mantenen en cartell les pel·licules Mortadelo y Filemón contra Jimmy el Cachondo, Los pingüinos de Madagascar, Stand by me Doraemon, Big Hero 6, El Hobbit: La batalla de los cinco ejércitos, Invencible i la tercera entrega de Noche en el Museo: El secreto del Faraón.\nA més, es posen ja a la venda les entrades per Cincuenta sombras de Grey, que s’estrenarà el proper 13 de febrer.\nCasal Infantil d'Hivern, un servei per a famílies en situació vulnerable Grup de voluntariat ambiental


Fixodent Pro Comfort Care Cream 70g Fixador\nFixodent pro cura d'alleujament de Fixació Crema 70g és una crema fixadora de material dental. Extrafort del celler. Crema adherència de les dentadures extra fort, el que permet la fixació immediata i duradora durant tot el dia. Es forma un coixinet adhesiva i evita les irritacions a causa de la inserció de partícules d'aliments entre el dispositiu i les genives. Vostè pot somriure, parlar, menjar i beure amb confiança. gust de menta.\nS'associa amb: Fixodent Pro Frescor vida extra llarga 88 comprimits netejadors\nFixodent crema de cura PRO COMFORT 70G FIXADORA\nGaudir de la tecnologia blancor perfecta per alimentar la dilució més eficient de les tasques amb microcristalls de polit. Oral perfecció pasta de dents de luxe blanqueja 75ml B 3D Blanc i elimina tasques superfície amb incrustacions, que protegeix l'aparició de noves tasques. Pasta de dents suau en l'esmalt i deixar la seva pròpia somriure i frais.Contient fluorur de sodi (0,243%; 1.100 ppm de fluorur).\nDescripció Fixodent Pro Fixador 70 g Comfort Care Cream\nFixodent Pro 70g Comfort Care Cream li dóna la fixació de Fixació, la protecció i la comoditat de dispositiu. La seva fórmula molt adhesiva limita la irritació de les genives i entre el dispositiu i evita l'entrada de sota de l'aparell.\nUtilització Fixodent Pro Fixador 70 g Comfort Care Cream\nDesprés d'haver netejat i assecat del dispositiu, aplicar alguns punts de la crema fixador en funció de la porció de la pròtesi per annexar. (Vegeu el diagrama inclòs a la caixa).\nUtilitzar el dispositiu altament moments un cop establertes.\nComposició de Fixodent Pro Fixador 70 g Comfort Care Cream\nFixodent Pro Comfort Care Cream conté fixador 70g:\nsals de zinc\nS'utilitza en petites quantitats, contribueixen al manteniment adequat dels aparells d'ortodòncia.\nLes sals de calci\nCausen reacció de gelificació.\nPVM / MA copolímer\nÉs l'agent de fixació que assegura la subjecció del dispositiu.\nLa introducció de Fixodent Pro Comfort Care Cream 70g Fixador


Nadal venç a Ferrer en l'últim partit de l'alicantí\nEl tennista espanyol Rafa Nadal ha aconseguit aquest dijous un triomf especial contra David Ferrer (6-3 i 6-3) en els vuitens de final del Barcelona Open Banc Sabadell-67è Trofeu Conde de Godó, l'últim partit de 'Ferru' en un torneig que considerava el de casa.\nMalgrat la pluja que ha aturat el duel dues vegades, amb 45 minuts d'espera en el primer set, ha estat un bonic partit de comiat per a un Ferrer que es retira aquesta temporada i a qui li queda el Masters 1000 de Madrid per jugar. De moment, a Barcelona, on ha jugat quatre finals i les ha perdut contra el mateix Nadal, s'ha acomiadat amb un bon tennis.\nFerrer serà recordat com un dels millors tennistes espanyols, sobretot en terra, malgrat viure a l'ombra del jugador de Manacor. Aquest dijous, en trobar-se en la tercera ronda per coses del destí i del sorteig, Nadal ha estat superior en mostrar una millor versió de si mateix que contra Leonardo Mayer en la ronda anterior, però ha tingut resistència per part del de Xàbia.\nEl de Manacor es mesurarà a quarts amb l'alemany Jan-Lennard Struff, actual número 51 del món, després de la seva victòria davant el grec i vigent finalista Stefanos Tsitsipas (6-4, 3-6 i 6-2). Struff ha evitat així que es repeteixi la final de l'any passat i s'ha regalat en el dia del seu 29è aniversari el poder-se medir amb el rei del torneig barceloní.


Tots els tècnics i agents rurals encarregats del seguiment d’os bru disposen d’un dispositiu mòbil amb una aplicació per l’entrada d’aquestes dades. Un cop el tècnic de camp introdueix i envia les dades des de l’app, aquestes van a parar a una base de dades geogràfica central de forma instantània. El geoportal publica les dades que es van enviant a la base de dades central. S’hi poden consultar les dates dels indicis, el tipus i la seva validació. El mapa no dona la ubicació exacta de l’indici –cal recordar que l’os és una espècia protegida, en perill d’extinció–, sinó que n’informa de les característiques i el situa en una quadrícula de 8×8 km. Totes les dades s’actualitzen cada 24 hores.\nEs posa en marxa un nou mapa interactiu d’indicis d’os a Catalunya Territori i Sostenibilitat ha desenvolupat el projecte


La Natura a Sant Andreu de la Barca: Dormidor de corbs marins grossos (Phalacrocorax carbo) al Congost (Martorell) - 19/01/2010\nDormidor de corbs marins grossos (Phalacrocorax carbo) al Congost (Martorell) - 19/01/2010\nEl Congost de Martorell\nMolt a prop, seguint el riu Llobregat cap amunt, ja en terme municipal de Martorell, hi trobem un meandre d'aquest, envoltat per una vessant de la serralada d'Ataix, és el conegut Congost de Martorell.\nEn aquesta zona, hi han uns pollancres (Populus nigra), que els fan servir cada any els corbs marins grossos (Phalacrocorax carbo) hivernants, com a dormidor comunal. Antigament hi havíen d'altres pollancres, més grans que els actuals, i que van acabar caient, segurament podrits pels excrements dels corbs marins, ja que feia molts anys que eren morts. Fins no fa gaire, les concentracions d'exemplars es comptabilitzaven en nombres de més de 100, enguany amb prou feines arriben als 50.\nAvui al vespre, s'han comptat un total de 40 exemplars al dormidor, destacant un d'ells amb una anella de PVC a la pota, que no ha pogut ser llegida.\nVisió general del dormidor\nCorbs marins grossos (Phalacrocorax carbo) al dormidor\nCorb marí gros (Phalacrocorax carbo) amb anella de PVC\nEnviat per Natura SAB a 9:36


Avís legal – PIBPE\nAquest lloc web i el seu domini corresponen a l’Ajuntament de Banyoles (en endavant l’Ajuntament) amb CIF P-1701600-G i domicili al Passeig de la Indústria, 25, (CP 17820), a Banyoles, Girona. Telèfon 972 57 00 50 i adreça electrònica oac@ajbanyoles.org\nLa informació facilitada per mitjà d’aquest lloc web no substitueix la que figura a la seu electrònica de l’Ajuntament o en els canals i plataformes de seu electrònica adoptats per l’Ajuntament, única que té plena validesa legal. L’Ajuntament no es fa responsable del contingut, exactitud i actualització de la informació que prové d’altres persones que figuri al lloc web o a la que es faci remissió per mitjà d’enllaços o altres sistemes.\nDe forma general, i llevat que s’indiqui el contrari de forma expressa per a casos singulars, es pot portar a terme la reproducció, distribució i comunicació pública dels continguts d’aquest lloc web sempre que quedi constància de la procedència. No obstant, no es podran utilitzar els continguts per a usos comercials, ni fer-ne obres derivades, sense autorització expressa de l’Ajuntament. Aquestes condicions regeixen per als continguts del lloc web protegits per drets d’autor i es resumeixen amb la llicència Reconeixement – No Comercial – Compartir Igual 4.0 (CC BY-NC-SA 4.0) de Creative Commons.


Marca WOOOW IBIZA a Espanya\nEn data 07/10/2015 es va realitzar PUBLIC. CONCESION DE F. RESOL. 31/08/2015\nInformació sobre la marca WOOOW IBIZA amb el nombre M3557419(4)\nLa marca WOOOW IBIZA amb el nombre M3557419(4) va ser sol·licitada el 15/04/2015. Es tracta d'una marca a Espanya pel que aquest registre no ofereix protecció en la resta de països. La marca WOOOW IBIZA amb el nombre M3557419(4) va ser sol·licitada per GRAZIELLA DESTRO mitjançant els serveis de Ángel Pons Ariño.\nRenovació de la marca WOOOW IBIZA amb el nombre M3557419(4)\nAltres marques sol·licitades per GRAZIELLA DESTRO\nÉs possible conèixer totes les marques sol·licitades per GRAZIELLA DESTRO, entre les quals es troba la marca WOOOW IBIZA amb el nombre M3557419(4). Si es desitgen conèixer més marques sol·licitades per GRAZIELLA DESTRO clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les marques sol·licitades a través de ÁNGEL PONS ARIÑO entre les quals es troba la marca WOOOW IBIZA amb el nombre M3557419(4). Si es desitgen conèixer més marques sol·licitades a través de ÁNGEL PONS ARIÑO clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les marques publicades a Espanya entre les quals es troba la marca WOOOW IBIZA. El nostre portal www.patentes-y-marcas.com ofereix accés a les publicacions de marques a Espanya. Conèixer les marques registrades en un país és important per saber les possibilitats de registrar una marca a Espanya.


Mirant-te al mirall sabràs si et manquen vitamines? - Sorli\nMirant-te al mirall sabràs si et manquen vitamines?\nLa pell del rostre és un autèntic mirall de la nostra salut, i prova d'això són els símptomes de la falta de vitamines que es reflecteixen a la dermis facial.\nUna mala alimentació farà que lluïm un aspecte poc saludable i, per contra, una dieta equilibrada es traduirà en una pell radiant. Per aquest motiu, si l’aspecte de la pell del rostre no té l’aspecte que desitgem, potser hauríem de plantejar-nos si tenim algun dèficit de nutrients.\nSímptomes de la manca de vitamines que es reflecteixen el rostre:\nUna pell pàl·lida, pot ser un símptoma que al cos li falta vitamina B12. A més, l’absència d’aquest nutrient et farà sentir més decaigut. Segons els experts, aquest dèficit fa que s’acumuli un aminoàcid anomenat homocisteïna i que pot provocar danys a les artèries, o augmentar el risc d’accidents vasculars. Per a evitar-ho, hem d’augmentar el consum de carns i mariscos.\nCabell sec i trencadís\nLa manca de biotina (vitamina B7) provoca la fragilitat i la sequedat del cabell (això també pot ser ocasionat després d’un temps prenent antibiòtics).\nPer a ingerir aquesta vitamina, hem d’incrementar el consum de carn, peix, verdures, fruites, bolets i llegums. A més, si estàs a dieta, és millor que la interrompis fins que et recuperis totalment. Els àcids grassos Omega 3 també poden ajudar a combatre aquest problema capil·lar.\nAquest símptoma, unit a la inflamació dels braços o cames, pot indicar que al nostre cos li falta iode, un mineral que permet que el metabolisme funcioni correctament. Per a solucionar-ho, menja més marisc, algues, productes lactis, pa i sal iodada.\nAixò pot significar que et manca ferro i que pateixes anèmia. Si, a més, et constipes amb freqüència i tens la tensió baixa, hauries de posar-hi remei immediatament. Per a compensar la falta de ferro, hauries de menjar carn vermella i evitar els aliments rics en calci, ja que pot fer més difícil l’absorció del ferro.\nLa falta de vitamina C pot provocar el sagnat de les genives, un problema que pot agreujar-se i desembocar en un sistema immunitari afeblit, en dolor muscular o problemes dentals. Per a contrarestar, pren cítrics, pebrots vermells i lactis.\nLa mel a casa teva


Vilafranca acull diumenge la versió renovada de l’espectacle “Tants Records” | RTVVilafranca\nVilafranca acull diumenge la versió renovada de l’espectacle “Tants Records”\nDiumenge a les 7 de la tarda tindrà lloc a l’Auditori Municipal del Vilafranca “Tants Records”, un espectacle que acosta la dansa tradicional catalana al flamenc incorporant la música en directe.\nSerà interpretat pel jove cantaor Pere Martínez i el Cos de Dansa de l’Esbart de Sant Cugat. Des de l’estrena del passat octubre a la Fira Mediterrània de Manresa, l’Esbart Sant Cugat, amb la col•laboració del Taller de Músics, ha estat treballant per ampliar l’espectacle i poder així completar una nova versió que incorpora peces inèdites i que es podrà veure per primer cop a l’Auditori de Vilafranca.\nDes de 1989, el treball del grup de Sant Cugat s’ha caracteritzat pel seu esperit innovador en el món de la dansa catalana, fusionant la base de la cultura popular i tradicional del país amb moviments contemporanis.\nEl repertori de l’espectacle inclourà cançons tradicionals i populars catalanes i versions de poemes de Salvador Espriu i del brasiler Chico Buarque arranjades amb diferents estils. “Tants Records” va rebre la Beca de Cultura Popular 2015 atorgada per la Fundació Jaume Casademont.\nAuditori Municipal, Cos de Dansa de l'Esbart de Sant Cugat, Pere Martínez, Tants records\nEs reprogramen espectacles de Cal Bolet i l’Auditori, a causa dels aplaçaments per la Covid\nObeses, la Cobla Berga Jove i el Cor d’Obeses han fet vibrar l’Auditori de Vilafranca\nDerrumband fa reviure la música de Gato Pérez en un concert especial a casa


(S'ha redirigit des de: Reforma anglicana)\nMartí Luter, Joan Calví, i Ulrich Zwingli es poden considerar reformistes magisterials a causa del fet que els seus moviments de Reforma es feren amb el suport de les autoritats governants o «magistrats». Frederic el Savi no sols dóna suport a Luter, que era professor a la universitat que ell va fundar, sinó que també el protegí ocultant-lo al castell de Wartburg a Eisenach. Zwingli i Calví van ser recolzats pels ajuntaments de Zuric i Ginebra. Atès que el terme magister també significa 'mestre', la Reforma magisterial també es caracteritza per un èmfasi en l'autoritat d'un professor. Això és evident en la importància de Luter, Calví i Zwingli com a dirigents dels moviments de Reforma en les seves respectives àrees magistrals. A causa de la seva autoritat, sovint han estat criticats per reformadors radicals que els consideraven massa similars als papes romans. Per exemple, el reformador radical Andreas Karlstadt es va referir als teòlegs de Wittenberg com els «nous papistes».\nLa primera ona del protestantisme mai no va arribar a Catalunya: «armada amb el suport polític i cultural de totes les forces conservadores dels segles xvi i xvii, la Contrareforma es va servir de tot tipus de pressió social i religiosa, fins i tot de persecució i guerres, per contenir el protestantisme». Només sis anys després de la manifestació de Luter, el 1523 el pintor castellà Consalvo, per ser luterà va ser condemnat a la foguera a Mallorca. Des de l'inici fins a la fi del segle xix, la literatura protestant entrava pels ports o per bandolers a travès del Pirineu. Hi ha constància d'uns luterans a Barcelona, que van ser sentenciats el 12 de juliol de 1562. Entre les víctimes catalans prominents de la Reforma hi ha Pere Galés i Reiner (1537-1595) d'Ulldecona, Gaspar de Centelles a València on hi havia un discret moviment de simpatia per a les idees noves. S'hi havia imprès ja devers 1477 una traducció catalana, la famosa Bíblia Valenciana, la bíblia en la llengua del poble disponible per a tots essent la pedra angular de la Reforma, mentrestant a l'església catòlica sol el clergat era autoritzat posseir i llegir la bíblia.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Reforma_Protestant&oldid=26966719»\nDarrera modificació: 14 abr 2021 a les 10:22\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 14 abr 2021 a les 10:22.


Villas & Apartments La Foce Valledoria Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 178 allotjaments a Valledoria.\nVia D'Annunzio 10, Valledoria, Valledoria, Itàlia, 07039 - Veure al mapa\nMés informació sobre Villas & Apartments La Foce\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Valledoria, Villas & Apartments La Foce és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Villas & Apartments La Foce és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, instal.lacions de barbacoa, lloguer de cotxes, restaurant.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, cuina americana, nevera per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com jardí. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Villas & Apartments La Foce la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Valledoria.


Adam i Solé recuperen el Puigcerdà desaparegut\nAquest dissabte s'ha presentat el llibre 'Puigcerdà desaparegut' i divendres es va donar a conèixer 'Tremp desaparegut'\nUn moment de la presentació de 'Puigcerdà desaparegut' G.L.T.\nPuigcerdà / TrempAquest dissabte al migdia, a l'exterior de la Biblioteca Comtat de Cerdanya, ha tingut lloc la presentació del llibre "Puigcerdà desaparegut", de Sandra Adam i Martí Solé. Editat per l'Editorial Efadós, és un recull de fotografies antigues de la vila de Puigcerdà i els nuclis que conformen actualment el municipi: Age, Ventajola, Vilallobent, Rigolisa i Sant Marc. El llibre fa un recorregut a través d'imatges poc conegudes o inèdites del nucli antic, el nou barri del llac sorgit de l'enderroc de les muralles i ocupat pels estiuejants, la urbanització dels vessants del puig, el barri de l'Estació, aparegut amb l'arribada del tren, els límits del municipi i els masos del terme.\nEl recull forma part de la col·lecció "Catalunya desapareguda" que ja compta amb quatre altres títols dedicats a Cerdanya. Sandra Adam i Auger (Puigcerdà, 1985) és Historiadora de l'art i professora. Col·laboradora a "Ara Pirineus", "Cadí-Pedraforca" i "Revista de Girona". És autora, entre d'altres, de "Puigcerdà recull gràfic: 1897-1977", "L'Alta Cerdanya desapareguda" i "La Cerdanya desapareguda". Per la seva banda, Martí Solé i Irla (Puigcerdà, 1954) és estudiós local i col·laborador de "Cadí-Pedraforca". A més, és coautor, entre d'altres, de "115 anys de mitjans de comunicació escrits a Cerdanya: 1875-1990", "Carrers i places de Puigcerdà", "Petjades culturals" i "La Festa de l'Estany 1886-2016: 130 anys d'història, tradició i llegenda".\nUn moment de la presentació de 'Tremp desaparegut' G.L.T.\nJustament aquest divendres a la tarda ha tingut lloc a l'Epicentre de Tremp la presentació del llibre de la mateixa col·lecció, en aquest cas dedicat a Tremp. 'Tremp desaparegut', també de l'editorial Efadós, l'han fet possible Xavier Tarraubella i Laureà Pagarolas. El llibre també fa un viatge en el temps i un passeig pel Tremp desaparegut, amb una acurada selecció de fotografies des de final del segle XIX fins als anys setanta del segle XX.\nllibres Puigcerdà Tremp


Com desbloquejar el menú secret d’Android - Smartphones & Gadgets | Abril 2021\nSabíeu que Android disposa d’un menú secret per personalitzar la interfície d’usuari del sistema del telèfon? Es diu Sintonitzador de la interfície d'usuari del sistema i es pot utilitzar per personalitzar la configuració de notificació de la barra d'estat, el rellotge i l'aplicació d'un gadget d'Android.\nPresentat a Android Marshmallow, aquest menú experimental està ocult però no és difícil de trobar-lo. Un cop hi arribeu, voldríeu que ho sabeu més aviat.\nÉs per això que us mostrarem com accedir al menú secret d'Android. Aquests són els passos per desbloquejar-lo.\nDesbloqueig del sintonitzador d'UI del sistema\nPer activar aquesta funció, lliscar cap avall des de la barra d'estat per accedir-hi Configuració ràpida després manteniu premut el tauler Configuració icona de l’engranatge a la cantonada superior dreta. Si s’executa correctament, el telèfon Android vibrarà i apareixerà un missatge que diu que heu afegit amb èxit el Sintonitzador d’UI del sistema a la vostra configuració.\nAquí, podeu fer ajustaments de la interfície d'usuari, com ara seleccionar les icones que es mostren a la barra d'estat, o bé que es mostri el nivell de la bateria durant la càrrega. També podeu canviar el rellotge per mostrar hores i minuts més els segons, si voleu.\nPodeu que es mostri la commutació No molestar amb la barra de volum o desactiveu la drecera de volum per a això.\nUna altra alternativa útil és el control de notificació d'energia. Amb això, podeu establir nivells de notificació diferents per a cada aplicació, que van des del nivell 0 (bloquegeu totes les notificacions) fins al nivell 5 (màxima importància).\nActualment, també hi ha una opció per habilitar la pantalla dividida fent lliscar la icona de visió general de l'aplicació.\nCom desactivar el sintonitzador d’UI del sistema\nTingueu en compte que aquests retocs de la interfície d'usuari del sistema són experimentals. Tal com indica l'avís del sintonitzador de la interfície d'interès del sistema:\nno hi ha aplicacions d'Internet per a Android\n'El sintonitzador del sistema us ofereix maneres addicionals de modificar i personalitzar la interfície d'usuari d'Android. Aquestes funcions experimentals poden canviar, trencar o desaparèixer en futures versions. Proveu amb precaució. ”\nPer suprimir el sintonitzador de la interfície d'usuari del sistema i els canvis que hagueu realitzat,lliscar cap avall des de la barra d'estat de nou per accedir Configuració ràpida a continuació, manteniu premuda la tecla Configuració icona de l’engranatge de nou fins que el telèfon vibri.\nApareixerà un missatge demanant si voleu 'Eliminar el sintonitzador de la interfície d'usuari del sistema de la configuració i deixar d’utilitzar totes les seves funcions?' Seleccioneu 'Elimina”Per esborrar-ho.\nel meu ordinador és segur\nPodeu simplement accedir al menú del sintonitzador de l’UI del sistema i tocar-lo tres punts verticals situat a la cantonada superior dreta i seleccioneu 'Elimina de Configuració. '\nBonus: codis secrets Android que podeu provar\nSi voleu més trucs Android ocults, marqueu aquests números (com si feu una trucada telefònica) i, a continuació, premeu el botó de trucada:\nMenú Informació / Prova (obre un menú on podeu obtenir informació detallada sobre el vostre telèfon i estadístiques d’ús) * # * # 4636 # * # *\nProva de retroil·luminació * # * # 0842 # * # *\nMostra el número IMEI (número d'identificació únic del telèfon) * # 06 #\nProva de pantalla LCD * # * # 0 * # * # *\nMostra la informació de la càmera * # * # 34971539 # * # *\nEsborra completament el telèfon i torna a instal·lar el firmware * 2767 * 3855 #\nMostra l'adreça MAC * # * # 232.338 # * # *\nMostra l'adreça Bluetooth * # * # 232.337 # * #\nProva de camp (similar al codi de prova de camp de l'iPhone, us permet mesurar amb precisió la força de la recepció del telèfon) * # * # 7262626 # * # *\nProva ràpida GPS * # * # 1472365 # * # *\nCom puc bloquejar les trucades de telemàrqueting?\nl’iPhone 8 té reconeixement facial