Victor Vance - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nDorian Missick i Armando Riesco\nGrand Theft Auto: Vice City Stories i Grand Theft Auto: Vice City\nDominican American (en)\nsoldat, drug dealer (en) , atracador i proxeneta\nLance Vance (en)\n← Toni Cipriani (en)\nNiko Bellic →\nDiaz's Gang (en)\nVictor Vance "Vic" és un personatge fictici de la saga de videojocs Grand Theft Auto. És el protagonista al Grand Theft Auto: Vice City Stories, i també com a personatge secundari al Grand Theft Auto: Vice City. El pare d'en Vic és de la República Dominicana i la seva mare és americana del Caucas. Vic Vance és el germà gran d'en Lance Vance.\n1 Aparences i rol\nAparences i rol[modifica]\nGrand Theft Auto: Vice City Stories[modifica]\nVictor Vance és un home de 28 anys que va prestar servei a l'exèrcit dels Estats Units, viu a Vice City, concretament a la base militar de Fort Baxter sota la vigilància de Sgt. Jerry Martinez. Ell dóna suport financer a la seva família (una família amb molts problemes): la seva mare Janet és una addicte a les drogues, i el seu germà Pete pateix d'una asma severa. Al principi del videojoc, en Vic és persuadit per en Martinez per protegir drogues i una prostituta a la base a canvi de diners. Això no obstant, però es descobreixen en el quarter d'en Vic i en Martinez deixa en Vic que l'agafin. Vic va ser deshonorat i acusat i la seva prometedora carrera semblava acabar.\nUna vegada anava pel carrer, en Vic va trobar feina pel tirador Phil Cassidy, un amic d'en Martinez. En Phil estava en conflicte amb els Cholos, una banda de carrer amb homes forçuts en els seus negocis. En Vic pren en Phil com al seu germanastre, en Marty Jay Williams, és el líder de la Trailer Park Mafia, i la seva dona és la Louise. En Vic augmenta el poder de Trailer Park Mafia a Vice City robant molts negocis i botigues dels Cholos, que en Marty també menysprea. Finalment la Louise, cansada de l'abús d'en Marty, marxa d'estar amb el seu marit per viure amb la seva germana, Mary-Jo. En Vic comença a veure's amb la Louise en secret, però els dos finalment deixen de veure en Marty. En Marty, furiós, segresta la Louise amb la intenció de convertir-la en una de les seves putes. En Vic rescata la Louise i mata en Marty, desfent la Trailer Park Mafia i deixant els negocis d'en Marty per en Vic.\nEn aquell moment, el germà d'en Vic, en Lance, contacta amb ell per a fer un "bon equip" a Vice City junts. Quan en Lance arriba, sembla que ell està més ficat en les drogues a Vice City que en els seus propis negocis. Vic és reticent de vendre drogues, ja que veu que és un negoci brut. Buscant un suplent, Lance va trobar a un home amb una figura molt tèrbola anomenat Bryan Forbes, que li ajuda a robar un vaixell carregat de cocaïna i eludir a les autoritats. Quan en Lance descobreix que en Forbes és un policia, els dos germans el tanquen i l'interroguen. Lance volia agafar un Intel en el major vaixell amb cocaïna, però la informació d'en Forbes era falsa i només els dos germans Vance sabien d'espavilar. Van decidir agafar en Forbes i intentar aconseguir més informació, tanmateix decideix enganyar en Vic i en Lance i els diu de caminar a un bar tingut per supremacistes blancs gais. Els germans i van i gairebé els maten però aconsegueixen escapar. Després d'això, en Vic torna on hi havia en Forbes per castigar-lo, però el policia va aconseguir escapar. Amb poques opcions, en Vic mata en Forbes abans que pugues escapar. Lance estava cansat i desanimat, això no obstant, ja que en Forbes va morir ell decideix amb el seu germà com agafar el gran vaixell de cocaïna.\nEn Lance, després va a l'antic apartament d'en Forbes per buscar papers sobre on pot estar el gran vaixell amb la cocaïna. Ell convens en Vic per cooperar dient-lo allò el seu antic enemic, Jerry Martinez, està supervisant el trasllat de la coca. Els germans Vance amb èxit fan l'emboscada, robant dos camions plens de cocaïna i amagant-los a l'altre extrem de Vice City. Sentint-se segur, en Victor truca en Martinez per preguntar-li com creu que s'ha de fer després. Jerry informa en Vic dient que "us donin pel cul"; El vaixell és dels Germans Mendez, Diego i Armando Mendez, els dos homes més importants en drogues de la ciutat. Ells mataran a qualsevol qui hagi robat la part de droga que els falta, fins i tot en Martinez mateix. Martinez anuncia que està planejant canviar l'evidència en contra seva sobre el robatori per protegir-se.\nEn Vic i en Lance saben que no podrien sobreviure en una guerra amb els Germans Mendez; ells van viatjar cap al Mendez Compound a Prawn Island per parlar amb l'Armando i en Diego. Al principi semblava que els Germans Mendez estiguessin disposats a fer una aliança -- però primer en Vic i en Lance va emmarcar que en Martinez no havia fet el robatori. Llavors van haver de reemborsar els diners que perdien sobre el transport de droga potinejada als Germans Mendez. Quan els seus deutes estaven soldats, els germans Vance van ser convocats en la Mansió dels Mendez per a temes de negocis: Lliurar tots els seus negocis als Germans Mendez i llavors sortir de la ciutat. En Vic i en Lance ho van rebutjar, i en la venjança els Vance donen cops a cadascú deixant-los inconscients i els porten a una refineria de petroli a Viceport per deixar-los allà.\nAbans que puguin disparar-los, en Vic dispara cap a un dels dipòsits de gas, causant l'explosió i la incineració deixant-lo tot assolat. En Vic rescata en Lance i escapen abans que la refineria de petroli explotés. Amb l'ajuda d'en Phil, en Lance i l'Umberto Robina, la Família criminal Vance defensa els seus negocis de l'inevitable contraatac dels Germans Mendez. Arran de la batalla, en Lance reconeix que no tindran tanta sort la propera vegada, i es posa e contacte amb en Ricardo Diaz, un altre senyor de la droga a la ciutat. En Diaz ofereix la seva protecció si s'elimina la competència en els negocis de la droga.\nEnmig d'això, en Jerry Martinez descobreix aquesta protecció. En revenja, en Martinez segresta la Louise, que precisament havia estat rescatada per en Vic no fa gaire temps. En Martinez envia en Vic un paper amb el missatge que promet poder veure la Louise aviat. En Martinez havia tallat un tracte amb els Germans Mendez. Els homes de l'Armando capturen la Louise un altre cop, i en Vic s'enfronta amb l'Armando al Mendez Compound, matant-lo en una ràbia cega. En Vic corre per trobar la Louise viva, rere unes últimes paraules la Louise mor en els braços d'en Victor.\nPoc després, amb l'ajuda d'en Diaz i en Phil Cassidy, en Vic torna la base Fort Baxter i rova un helicòpter Hunter. Diaz veu en Vic i agafa una moto i se'n va cap a la Torre d'oficines dels Mendez al centre de la ciutat on i ocorre un assalt. En la planta de dalt de tot de l'edifici en Vic mata finalment en Martinez i a en Diego Mendez al terrat del gratacels. Després d'aquestes intenses experiències, Vic i en Lance decideixen marxar cap a Vice City, per gaudir dels beneficis aconseguits per en Vic. Abans de marxar amb helicòpter, Lance menciona que té el control de 20 quilograms de cocaïna i està fora de la ciutat, però en Vic de manera enfadada diu que se'n lliuri.\nGrand Theft Auto: Vice City[modifica]\nEn Vic a Vice City, a punt de comprometre's amb en Tommy i els seus guardaespatlles.\nEn Victor Vance "Vic" va ser aparegut en l'escena cinemàtica del principi de Vice City, que va ser mort per uns assaltants durant un intercanvi de drogues i diners amb en Tommy Vercetti, l'únic sobrevivent de l'atac. En la seva primera aparició, en Victor parla amb un accent pròpiament llatí. La mort de Victor planejava la resta dels esdeveniments del videjoc, forçant en Vercetti i trencar amb l'home responsable que l'havia portat a Vice City i a recuperar 20 kg de droga i els diners que havia perdut. Vic Vance és el primer personatge jugable en la saga GTA en ser mort.\nVictor va estar a Vice City en el videojoc titulat més amunt, fa dos anys Vice City Stories, per vendre cocaïna als de la màfia que estava mirant de guanyar una posició en el mercat de droga de Vice City. En Vic i en Lance eren portats fora de jubilació de venda de droga per en Ken Rosenberg, que estava actuant sota ordres dels seus socis de la màfia per localitzar un traficant de fora la ciutat. Rosenberg era presumptament enviat als germans Vance per el Coronel Cortez. Que assumia que els 20 kg de cocaïna que en Vic volia vendre en Vercetti eren les mateixes drogues que en Lance de les del Vice City Stories.\nAbans que es pogués comprovar la quantitat de la droga, en Vic va ser abatut a trets, juntament amb els escortes d'en Tommy, en Harry i en Lee, per homes que treballaven per a aconseguir drogues sota la persona de Ricardo Diaz. Aquí hi ha el debat entre fans sobre si exactament va ser mort en aquesta escena cinemàtica (vegeu Pete Vance).\n↑ Ken Rosenberg: Aquí hi ha el coronel retirat. Coronel Juan García Cortez. Ell és un dels que m'han ajudat a expandir el negoci per tot Vice City, entesos? (Escena cinemàtica de la missió de Vice City, "La festa")\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Victor_Vance&oldid=21861705»


Entrevista a Pau Miquel Moix, àrbitre de la Federació Catalana de Futbol | INS Domènec Perramon\nRevista "El nou borinot"\nEntrevista a Pau Miquel Moix, àrbitre de la Federació Catalana de Futbol\nPau Miquel Moix\nEstudiant de 4t d’ESO\nÀrbitre de la Federació Catalana de Futbol Sala\n-Per què vas decidir ser àrbitre?\nA l´estiu, després d’acabar el curs, volia fer alguna cosa per omplir els dies i que no se’m fessin llargs i avorrits. Ja portava un temps pensant en ser àrbitre per un amic que ho era. I buscant coses per fer a l’estiu, em vaig posar a la Federació Catalana de Futbol, vaig veure la notícia que s’havien obert les inscripcions del curs d’arbitratge, i vaig decidir inscriure-m’hi ja que el curs el feien durant tot el juliol.\n– Quant cobres per partit arbitrat?\nDepèn de la categoria i l’edat dels jugadors sobretot, però amb el que jo faig, no em guanyo la vida ni de sobres. Però pots anar-te pagant les teves despeses sense dependre tant dels teus pares, i això crec que és molt bo.\n-Creus que ets bon àrbitre?\nPersonalment, crec que encara em queden infinitat de coses per aprendre sobre l’arbitratge i que, com tothom, tinc dies bons i dolents, però sempre intento fer tot el possible per dirigir el partit de la millor manera possible.\n-Quant de temps fa que ets àrbitre?\nAquesta es la primera temporada que en faig, vaig començar al setembre, just a l´inici de la temporada\n-Pots compaginar bé els estudis, l’arbitratge i el futbol?\nSí, ja que només arbitro durant els caps de setmana, tota la setmana la tinc lliure, tant per estudiar com per fer deures, però sí que vaig més just de temps des que sóc àrbitre, però amb una bona organització i planificació ho pots compaginar perfectament.\nPel que fa al futbol és una mica més complicat; als entrenaments no hi ha problema, perquè són entre setmana, però els partits són al cap de setmana i el que he de fer és demanar-me festa en les hores que jugo i llavors la federació de futbol no em posa cap partit per arbitrar durant les hores que jo marco.\n-T’han ofert alguna xifra de diners per arbitrar favorablement algun equip?\nNo, i espero que no ho facin.\n-Has xiulat algun partit important?\nDepèn del que es consideri un partit important. Com que sóc nou a l´arbitratge, com a tot, primer comences xiulant partits de categories baixes. Però el partit més important per a mi o en el que havia de tenir el cap més clar en les meves decisions va ser el primer contra el segon, de la categoria cadet, que tenen de 14 a 16 anys, i que els dos equips es jugaven la lliga en aquell partit. Però guardo molts bons records d’aquell partit, i crec que ho vaig fer prou bé. Van acabar 6-6, amb una expulsió i algunes amonestacions.\n-Què vas fer per ser àrbitre?\nVaig haver de fer un curs intensiu de dilluns a dijous durant el mes de juliol a Barcelona, amb classes de tres hores cada dia, i després un examen teòric sobre la reglamentació del futbol sala i unes proves físiques.\n-Amb qui parles per saber quins partits t’han tocat?\nHi ha una web, que és de la Federació Catalana de Futbol, on tots els àrbitres tenen un compte obert, i allà cada setmana et posen els partit que has de xiular, la localització, l’acta del partit…\n-Com a àrbitre que ets, creus que a la majoria dels àrbitres se’ls falta al respecte?\nCrec que en el futbol, sobretot els pares i mares dels jugadors, han d’aprendre a tenir respecte cap a l’àrbitre, però també cap al club rival. Si els pares no tenen un mínim de respecte cap a l´àrbitre, com volem que els fills en tinguin? En el futbol català s’està fent una gran feina per eradicar els insults i les faltes de respecte envers àrbitre, però encara queda un llarg camí per aconseguir-ho. L’arbitre també és una persona i pot cometre els mateixos errors que un jugador, i no per això la gent té dret a faltar-li el respecte.\n-Animaries a la gent que es fes àrbitre?\nDepèn de la persona i la seva personalitat, però crec que es una experiència enriquidora i que et fa millorar com a persona, en les preses de decisions, per exemple. Al llarg de la vida s’han de prendre decisions importants, o no, i el fet de ser àrbitre m’ha fet millorar en aquest aspecte prenent les decisions amb més agilitat i sense dubtar.\nRevista "El nou borinot" 0


Salvador Milà - iCV-EUIA Site\nPresident Territori i Sostenibilitat\nLlicenciat en Dret per la Universitat de Barcelona, el 19 de novembre de l’any 1975,premi extraordinari fi de carrera, curs de doctorat en dret i altres cursos d’especialització en dret Urbanístic.\nÉs advocat en exercici des de l’any 1976, especialitzat en dret Administratiu, Urbanístic, immobiliari, civil i arrendaments. Ha assessorat a diversos Ajuntaments i entitats. Autor de diverses publicacions i articles sobre temes urbanístics, administratius i mediambientals, així com ha impartit nombroses conferències i cursos en les mateixes matèries.\nMembre de la Comissió executiva i del Consell Nacional d’ICV i del PSUC des de l’any 1975.\nVa ser Regidor de l’ Ajuntament de Mataró des de l’any 1979 fins l’any 2003. Va ocupar el càrrec de Conseller de Medi Ambient i Habitatge del govern de la Generalitat de Catalunya (desembre 2003-abril 2006).\nDescobreix més notícies sobre la Esquerra Unida de Catalunya\nA la legislatura 2010-2012 ha estat diputat al Parlament de Catalunya pel grup parlamentari d’ICV-EUiA. President de la Comissió de Justícia i Portaveu a les Comissions de Justícia i Síndic de Greuges i membre de la Comissió d’Unió europea i acció exterior així com membre del Consell de Comunitats Catalanes a l’exterior.\nJoan Mena – Parlament de Catalunya Diputats


Administrar Mediawiki/Introducció - Viquillibres\nPortada Projectes Wikimedia\nEls administradors són els usuaris que tenen accés a l'ús d'eines i de programari restringit per a realitzar tasques de manteniment. Aquestes eines no estan disponibles als usuaris comuns perquè es poden utilitzar de manera destructiva, amb un nivell d’abast molt més seriós que el que permeten les eines d'edició atorgades als usuaris. En tot cas, és important que l'administrador marqui una política d’edició de bona fe, clarificant allò que és permès.\nEls diferents projectes de MediaWiki disposen de diferents formes d’administrar les eines per als usuaris. En la major part de projectes això és fa a través d'un sistema d'eleccions, però els projectes nous (que no tenen buròcrates, els quals disposen de l'eina de "makesysop") necessiten fer les peticions a Meta en el cas del projectes de Wikimedia. En projectes externs a Wikimedia, el creador del wiki acostuma a ser el primer administrador i buròcrata.\nSaber com funcionen les eines és bastant senzill, la majoria són bastant intuïtives gràcies al desenvolupament d'aquestes durant anys de prova i error. Saber com i quan s'haurien d'utilitzar és un assumpte diferent, ja que hi ha moltes coses que no s'haurien de fer, i cada projecte de MediaWiki tindrà polítiques diferents i directrius pel que respecte al seu ús.\nLa regla d'or és simple: mai no utilitzis una eina administrativa a no ser que tinguis la seguretat que sigui allò correcte a fer. Si en dubtes, val més deixar-ho per a un administrador més experimentat, o millor demanar consell.\nObtingut de «https://ca.wikibooks.org/w/index.php?title=Administrar_Mediawiki/Introducció&oldid=52940»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 des 2015 a les 15:45.


Catalan (Valencian) (ca@valencia) : Template “kcmsamba” : Oneiric (11.10) : Translations : kde-workspace package : Ubuntu\nEsta llista mostra els recursos compartits Samba i NFS muntats al vostre sistema des d'altres remots. La columna «Tipus» vos diu si el recurs muntat és del tipus Samba o NFS. La columna «Recurs» mostra el nom descriptiu del recurs compartit. Finalment, la tercera columna, anomenada «Muntat sota» mostra la ubicació del vostre sistema on està muntat el recurs compartit.\nFitxer de registre Samba:\nMostra les connexions obertes\nMostra les connexions tancades\nMostra els fitxers oberts\nMostra els fitxers tancats\nEsta pàgina presenta el contingut del vostre fitxer de registre samba en una disposició amigable. Comproveu que apareix el fitxer de registre correcte pel vostre ordinador. Si cal, canvieu el nom o la ubicació del fitxer, i llavors feu clic sobre el botó «Actualitza».\nMarqueu esta opció si voleu veure els detalls de les connexions obertes al vostre ordinador.


El dia comença amb la dolça rutina de recollir-ho tot, mirar la pressió dels neumàtics, crema solar i pedalar. Es el quart dia de l'aventura, sento el cos un buit.\nAgafo la via verda Terra Alta, una delícia per pedalar, fa molta calor, passo per un munt de túnels, la majoria il·luminats que em refresquen, trobo Fontcalda, me n'han parlat molt bé, fa mandra, cal baixar una forta pendent d'uns 1.000 metres que després tocarà remuntar empenyent la bici, però ja que estic aquí, he d'anar-hi, sinó em penediria sempre mes. El seu nom està vinculat a la presència d'una font d'aigua medicinal que brolla a 28 graus de temperatura. Es un indret espectacular, amb una zona amb no gaire profunditat on banyar-me i nedar un xic, es tot un privilegi estar en aquest indret.\nSegueixo fent camí, poc abans de Gandesa, es trenca la cadena, trava la roda i fa pols el desviador, ocasionant un caiguda sense mes conseqüència que una rascada. Es d'hora, per internet localitzo un mecànic de bicicletes a Gandesa, el truco, no respon, camino ràpid, puc arribar abans no tanqui a les 19:30.\nArribo! Es tancat per vacances, aprofitant que es festa major, merda! M'indiquen un altre taller, que fa motos i també alguna bici, també es tancat per vacances, merda, merda! es fa fosc, busco allotjament, només hi ha un hotel, miro la seva pàgina web, fa pinta car, que hi farem no tinc alternativa, cap allà doncs, l'hotel es ple, merda, merda, merda! Son les 20:30 estic a Gandesa, amb la bici espatllada, sense allotjament i amb mes ganes de cridar i plorar que cap altre cosa, centro el cap, cal buscar solucions, les lamentacions per mes tard.\nDecideixo anar a Mora la Nova, hi ha mecànic, truco a l'hostal, em confirma allotjament, l´últim autobús ja ha marxat, busco taxi, en truco dos de Gandesa i tres de Mora la Nova, l'únic que té porta-bicis està a Barcelona i arribarà a les 22:30, que hi farem paciència i a sopar amb calma.\nFinalment a les 23 hores estic a Mora la Nova, l'hostal i la botiga de bicis estan de costat, ha de ser un bon presagi.\nHe pedalat 94 km, estic emocionalment esgotat.


La fatal atracció dels cims | Mercè Ubach\nLa fatal atracció dels cims\nS’ha estrenat a la Sala Petita del TNC Quan despertem d’entre els morts, l’última obra que va escriure Ibsen, sota la direcció pulquèrrima de Ferran Madico. Estarà en cartellera fins al 3 de març.\nQuan ens despertarem d'entre els morts al TNC | Foto David Ruano\nHenrik Ibsen (1828 – 1906) és un clàssic del tot vigent avui perquè les seves obres són irreductibles a una sola dimensió. Fa teatre ideològic, però amb unes idees encarnades en personatges plens d’humanitat. Retrata conflictes de la societat de la seva època però amplificats per un ressò simbòlic. Les enciclopèdies consideren el dramaturg noruec el fundador del drama realista modern però en les seves obres s’esdevé una catarsi pròpia de la tragèdia clàssica.\nUn escultor ja gran i famós, Rubek, i la seva jove esposa, Maja, acaben d’arribar a un balneari. El matrimoni, instal·lat en una certa rutina, preveu passar-hi un estiu plàcid i tediós quan fa irrupció al lloc Irene, una antiga model de l’artista, la dona que li va inspirar la seva millor obra. A partir d’aquí tot trontolla. El previsible triangle amorós aviat es veu superat per l’aparició d’un quart personatge, un aventurer caçador d’óssos, que temptarà Maja amb la seducció dels cims, de la naturalesa i la vida salvatge. Irene, emocionalment inestable, és una figura inquietant i espectral. Afirma que és morta des que es va separar l’escultor, al qual acusa d’haver-la rebutjat. Però Rubek, supersticiós i egoista, no està pas més viu que ella. Va renunciar a la dona per por de perdre la vocació per l’art. Amb tot, des de llavors només ha fet obres menors que la classe burgesa li compra. De què va servir, doncs, triar l’art en detriment de la vida? Ara que s’han retrobat, són a temps de reparar unes vides malaguanyades? Hi ha futur per a ells dos sota la llum pura dels cims? Es pot perdre l’ombra sense trobar la mort?\nEn Quan despertem d’entre els morts Ibsen és més Ibsen que mai. Hi ha els seus temes: la tensió entre la vida i la mort, entre els homes i les dones, entre l’adotzenament i la llibertat (Maja ha de triar entre les comoditats i la vida plena; Rubek entre l’èxit social i el propi dictat interior), i sobretot la pugna insoluble entre les exigències de l’art i les de la vida. Hi ha també un conflicte que esclata en el present escènic, però que s’arrossega des del passat dels protagonistes, un passat que arriba a l’espectador necessàriament fragmentat, que obliga aquest a fer les seves pròpies conjectures, i que ens porta a una altra de les característiques d’Ibsen: la importància del que no es diu, del que potser ni els mateixos personatges saben. I hi ha una riquesa abismal, sempre en clau de paradoxa, de lectures de l’obra divergents però no excloents. Irene, està realment morta, convocada pel desvari de Rubek, o bé és la clàssica histèrica freudiana que vol matar el pare perquè no hi pot realitzar la pulsió incestuosa? Probablement totes dues coses.\nFerran Madico, els actors que dirigeix i tot l’equip han treballat en un sentit no restrictiu, sinó multiplicador del misteri, l’ambigüitat i l’ambivalència de l’obra. Els blocs de pedra de l’escenari són matèria per a l’art i natura, potència i acte. Les dues dones són rivals i alhora còmplices, perquè s’empenyen l’una a l’altra a buscar el seu destí: que bonic, el moviment-ball que ho apunta (bravo, Sol Picó). El personatge de la diaconessa, que no parla, és la infermera d’una malalta del segle xix i alhora és la Parca que no presagia res de bo (com subratlla una música del tot eficaç, no pas efectista). Podríem seguir: des del vestuari cenyit a la gamma dels blancs, des de com Maja es descorda la jaqueta quan s’ensalvatgeix fins a la dicció de cada frase (que convincent Cristina Plazas quan odia, que terrible la força destructora de la passió creadora de Lluís Marco), tot és servit en aquesta posada en escena perquè aquest Ibsen commogui i perduri en el record.\nFerran Madico Henrik Ibsen


Com és tradició ja a Roda de Berà un centenar de dones es va reunir ahir al migdia al Casino Municipal per gaudir d'una paella per la diada de totes les dones, la festivitat de Santa Àgueda, que es va celebrar el passat diumenge 5 de febrer.\nOrganitzada per l'Associació de Dones “Kom-tu” i per l'Ajuntament, va ser preparada per les expertes cuineres Florita Nieto, Ana Hidalgo, Romana Moraga amb l'ajuda de Rosa Córdoba, Maria Montoliu i de les regidores Isabel Mondéjar, Teresa Ferré i Cèlia Treserres.\nVa ser elaborada amb onze quilos d'arròs, dos pollastres, dos conills i dos quilos de costelles. El preu del tiquet, tres euros per a les sòcies de l'entitat i quatre euros per a les que encara no són sòcies, va incloure també una amanida, vi, aigua i les postres, taronges i profiterols.\nEn finalitzar el dinar totes van gaudir del ball, amenitzat per Marc Oriol.


Cal Terri és una casa de turisme rural situada a 1km del poble de Perafita, a la comarca del Lluçanès. Destaca per la seva privilegiada situació: està molt ben comunicada i a la vegada envoltada de natura amb unes vistes espectaculars. Disposa de piscina vallada durant els mesos d'estiu i d'un entorn amb una tranquil·litat excepcional que es respira tot l'any. És àmplia, assolellada i disposa de totes les comoditats.\nLa masia es divideix en tres plantes. A la planta baixa trobarem el rebedor que dóna accès a una sala de descans amb objectes de tradició catalana i a 2 habitacions, una de matrimoni i una doble amb dos llits individuals. També trobem un bany complet amb plat de dutxa.\nA la primera planta trobarem la cuina, seguida d'un petit menjador i una acollidora sala d'estar amb TV de pantalla plana i una llar de foc. Aquesta sala d'estar té accés a una terrassa on poder fer àpats durant el bon temps. A més a més, a l'altre costat de la cuina trobarem una gran sala d'estar-menjador i un bany complet.\nA la segona planta trobarem 1 habitació triple amb tres llits individuals, un bany complet amb banyera, 2 habitacions dobles amb llit de matrimoni i 1 habitació doble amb dos llits individuals. Per arribar a la capacitat màxim de la casa (15 places) s'utilitzen 2 llits supletoris que es poden col·locar dins les habitacions.\nA l'exterior disposa d'una gran jardí ple d'ombres i zones de descans. Hi ha una zona de menjador exterior amb una barbacoa d'obra. Disposa de piscina vallada (de juny a setembre) amb lavabo. Trobarem també un ping-pong i un prat amb portaries per jugar a futbol. La masia està rodejada de boscos i camins per anar a caminar o amb bicicleta i poder gaudir de l'entorn.\nDistància fins al centre d'Olot 60 minuts\nNúmero de registre turístic BP-000203\nCal Terri disposa dels següents equipaments per a la vostra estada:


L’alumnat de 1r d’ESO de l’institut dona a conèixer el patrimoni de les Garrigues als mSchools Students Awards on el seu projecte queda finalista | INS Josep Vallverdú\nL’alumnat de 1r d’ESO de l’institut dona a conèixer el patrimoni de les Garrigues als mSchools Students Awards on el seu projecte queda finalista\nEl dissabte 8 de juny de 2019, un grup d’alumnes de 1r d’ESO va presentar el projecte “Descobrim la nostra terra” (un escenari amb la geolocalització de molts dels elements del patrimoni immaterial de la comarca) a la final dels mSchools Students Awards. La final es va celebrar al pavelló La Farga de L’Hospitalet de Llobregat i l’alumnat va estar acompanyat de cinc professors del centre: Clara March, Sílvia Mateus, Francesc Miret, Ester Pinyol i Maria Zapater. Tot i que el nostre treball no va resultar el guanyador, tant el professorat com l’alumnat vam marxar de La Farga molt satisfets de la feina feta i molt contents per haver mostrat el patrimoni de Les Garrigues en un esdeveniment tan important.\nEl matí va començar amb la recollida d’acreditacions del centenar de persones que vam assistir a la final. Un cop dins del recinte, i amb la col·laboració de les famílies de l’alumnat participant, vam preparar l’estand que representaria el nostre projecte. A partir de llavors, i fins les 12:30, els nois i noies van anar explicant els objectius i continguts del projecte als jutges i a la resta del públic que visitava l’estand. Un dels moments més divertits de la jornada va ser quan el senyor John Hofmann, conseller delegat de GSMA (Groupe Speciale Mobile Association), va visitar el nostre estand i es va interessar pel patrimoni de la comarca. L’alumnat va explicar-li el nostre treball en un anglès molt correcte i van rebre la felicitació del senyor Hofmann per la presentació del projecte.\nQuan va arribar el moment de fer la presentació del projecte al jurat, els nois i noies van fer una exposició oral realment brillant, la qual va finalitzar amb una petita cercavila que mostrava diversos elements del patrimoni cultural de la comarca. L’alumnat ha treballat en aquest projecte des del mes d’octubre de 2018. Han fet entrevistes, han visitat diversos llocs de la comarca, han participat en fires, festes i altres tradicions, i també han ajudat a cuinar plat tradicionals. Els nois i les noies han utilitzat diferents dispositius mòbils que els han estat molt útils (telèfons, chromebooks i tauletes), però aprendre a utilitzar-los correctament no ha estat l’únic objectiu del projecte, ja que hem volgut anar més enllà i hem unit les noves tecnologies amb la memòria de la nostra comarca.\nCom que el patrimoni immaterial es transmet de generació en generació, amb aquest projecte també hem fomentat l’intercanvi d’experiències entre diverses generacions de garriguencs i garriguenques. Aquesta és una de les premisses amb què hem treballat: hem creat coneixement per al nostre alumnat i també els hem connectat amb avis, àvies i altres persones del territori que els han transmès informació i il·lusió per les nostres tradicions. Vam tornar de la final amb moltes idees per treballar el curs vinent i amb moltes ganes de començar un nou projecte amb l’objectiu de fer un bon treball i ser seleccionats finalistes per tercer any consecutiu.\nSi voleu veure les fotografies d’aquesta final dels mSchools Students Awards, podeu visitar la següent galeria d’imatges.\nPortada 2018-19, mschools, patrimoni comarcal, projectes 0


Sondejos a Barberà de la Conca. Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya\nL'IGC durà a terme, durant uns quinze dies, un total de 5 sondejos a Barberà de la Conca, afectat per unes esquerdes als carrers i els edificis apareguts ara fa un any.\nL'Ajuntament de Barberà de la Conca va avisar l'IGC de l'aparició, entre finals de juliol i principis d'agost de 2010, d'unes esquerdes als carrers i edificis, que van motivar dues visites tècniques per tal de documentar el fenomen i establir-ne les causes.\nL'evolució del moviment i el grau d'afectació observat en els habitatges arran d'aquelles visites van recomanar la realització d'una campanya de sondejos, reconeixement del terreny i auscultació del subsòl. Els sondejos ajudaran a establir la naturalesa del fenomen, la profunditat a la qual es produeix i a decidir quines mesures correctores es prenen.


La llavaneria de Betel ho neteja tot: de torcamans fins a corbates de seda\nLLIG-LO EN afrikaans albanés alemany anglés armeni azerbaidjanés azerbaidjanés (alfabet ciríl·lic) castellà chichewa de Malawi coreà crioll haitià croat danés eslovac eslové estonià fante finés francés georgià grec holandés hongarés indonesi italià japonés kikuiu kinyarwanda lituà malai malaialam malgaix noruec nàhuatl central panjabi polonés portugués portugués de Portugal rarotongà romanés rus sepedi serbi serbi (alfabet llatí) sesotho de Lesotho setswana suahili suec tagal tahitià tarascan totonac tsonga turc txec tzeltal tzotzil ucraïnés urdú valencià xinés cantonés (simplificat) xinés cantonés (tradicional) xinés mandarí (simplificat) xinés mandarí (tradicional) xosa zulu àrab\nA la sucursal dels Testimonis de Jehovà als Estats Units, trobem jóvens que gasten del seu temps i de les seues energies per llavar cada any unes 1.800 tones de roba dels tres centres associats de Brooklyn, Patterson i Wallkill (Nova York). Si bé, la quantitat es impressionant, el que fa més increïble este treball és la gran diversitat de peces que netegen.\nCada dia de treball, els que viuen als Betels dels Estats Units envien més d’11 mil peces de roba a les llavaneries, entre elles unes 2.300 camises, uns 650 pantalons, així com calcetins, roba interior i camisetes. A més de tot açò, envien 900 peces a la tintoreria.\nA les llavaneries també arriben muntonades d’altres tipus de roba com per exemple, llençols, tovalloles i mantes, mesclades amb uniformes de cambrer i draps. Tot s’ha de netejar, secar i repartir. Per una banda, els draps es netegen tots junts i per l’altra, les peces delicades com corbates de seda o bruses es netegen a mà una per una.\nEls treballadors de les llavaneries repasen cada peça de roba per si té algun esgarronet o li falta un botó. Si hi ha que cosir un botó, ho fa una maquina automàtica o es fa a mà. I si hi ha que arreglar alguna peça, ja passa a les mans d’un cosidor.\nPer a poder fer el seguiment de cada article que es llava, una maquina li estampa una etiqueta xicoteta amb un codi de barres. Este codi permitix que la roba llavada i planxada es classifique automàticament i després es repartisca a cada vivenda de la família Betel dels Estats Units.\nEls nous treballadors reben entrenament dels que tenen més experiència. Han d’aprendre més de 20 faenes diferents. Un treball que costa molt de temps d’aprendre és llevar les taques. Encara que pot parèixer fàcil, la realitat és que el nou treballador ha d’obtindre un coneixement en profunditat dels teixits i de com estos reaccionen amb les diferents tècniques i tractaments.\nTajh, que ha treballat en la llavaneria any i mig, comenta: “L’harmonia entre companys és genial. Quan treballes en gent de cultures diferents t’ho passes molt bé!”. Shelly, una altra treballadora, diu: “És un privilegi molt gran poder col·laborar en mantindre a la família Betel ben vestida”.\nCompartix Compartix La llavaneria de Betel ho neteja tot: de torcamans fins a corbates de seda


Mor el conductor d’un cotxe en un xoc frontal a Sant Joan de Vilatorrada – Castellvilarenc.info\nMor el conductor d’un cotxe en un xoc frontal a Sant Joan de Vilatorrada\nby ACN 03/04/2021 03/04/2021\nA l’altre vehicle hi viatjava un home que hi va resultar ferit lleu\nEl conductor d’un cotxe va morir ahir divendres a la tarda en un xoc frontal al quilòmetre 38 de la carretera C-55, al terme municipal de Sant Joan de Vilatorrada. Els fets van tenir lloc poc abans de les 18 hores.\nPer causes que s’investiguen dos turismes van xocar frontalment. A causa de l’accident, un dels conductors va resultar ferit molt greu i traslladat a l’Hospital de Manresa on posteriorment va morir, segons informa el Servei Català de Trànsit (SCT). L’altre conductor va resultar ferit lleu.\nArran de la incidència, que va obligar a tallar totalment la via, es van desplaçar quatre patrulles dels Mossos d’Esquadra, tres dotacions dels Bombers de la Generalitat i ambulàncies del Sistema d’Emergències Mèdiques (SEM).\nAmb aquesta víctima, són 19 les persones que han mort en accident de trànsit des de principi d’any a la xarxa viària interurbana de Catalunya, segons informa l’SCT.\nEl Museu de Montserrat recupera visitants\nNostrum tancarà les cuines centrals de Sant Vicenç de Castellet


UN MONSTRE EM VE A VEURE (2011) - Patrick Ness | El Biblionauta\nUna faula bellíssima i dura sobre la vida i la mort. Sereu capaços d’acabar el llibre sense vessar una trista llàgrima?\nA partir d’una idea de: Siobhan Dowd\nTítol: Un monstre em ve a veure (A Monster Calls)\n-Em vas dir que eres un arbre que curava –va dir en Conor-. I jo necessito que curis! «I ho faré», va dir el monstre.\nL’escriptora nord-irlandesa Siobhan Dowd va morir de càncer l’any 2007. Al llarg de la seva vida destacà com a autora de quatre novel·les, dirigides primordialment a un públic infantil, malauradament de poc ressò al nostre país. Dues, les va poder publicar en vida. Dues més, van aparèixer després de la seva mort prematura. D’una cinquena novel·la en va poder escriure únicament el començament, tot i que ja en tenia una idea general i sabia de què havia d’anar (així com la caracterització dels personatges principals). D’aquest final és d’on va néixer la novel·la de Patrick Ness Un monstre em ve a veure. I ara, la petita però interessantíssima editorial independent valenciana Sembra Llibres (en una traducció brillant de Ferran Ràfols) ens l’apropa, per primera vegada en la nostra llengua. Perquè la puguem gaudir. Perquè la puguem patir.\nEn la introducció (magnífica i necessària) que enceta el llibre, Ness ens posa en antecedents. Ens explica les circumstàncies peculiars que van precedir-lo i es sincera dient-nos que no va conèixer personalment Siobhan Dowd. La fita que es proposa, doncs, no és escriure el llibre que no va poder escriure la malaurada Siobhan, sinó escriure (diu) el llibre que li sembla que li hauria agradat llegir. És difícil de dir si és això el que hauria escrit l’autora. És difícil de dir si li hauria agradat. El que sí puc dir és que jo vaig llegir aquest llibre d’una tirada (m’era impossible deixar-lo a miges), com aguantant la respiració. I gairebé m’ofego. I això que em va provocar una inenarrable sensació de desassossec des de la primera pàgina i fins al final. Com si una manassa fosca i enorme m’estigués estrangulant.\nUn monstre em ve a veure és una obra sobre la pèrdua. El protagonista, el petit Connor O’Malley, té la mare malalta. No s’esmenta en cap moment, però fa l’efecte de patir el mateix mal que es va endur la Siobhan, un càncer de mama. Des del moment que va saber-ho, Connor va començar a tenir un somni (el somni) que se li va repetint, i on rep la visita d’un monstre. I també des de llavors, cada vespre, set minuts després de mitjanit, acostuma a rebre la visita d’un altre monstre. Un monstre que pren l’aparença del gran teix que hi ha plantat al jardí. Si el primer l’aterra de manera que no gosa ni confessar-se a si mateix, aquest segon no li fa cap por. Parlen, discuteixen i el monstre li explica tres històries. Tres contes estranys i meravellosos que, d’alguna manera, forniran Connor de noves esperances i del valor necessari per encarar la realitat del seu dia a dia. L’altre monstre.\nDe fet, aquest altre monstre, aquest teix curatiu, es revela com una presència beatífica que li ha vingut a donar un cop de mà.\nNo m’atreviria a dir que Un monstre em ve a veure sigui una novel·la de terror. Però tampoc m’atreviria a dir que no ho és. L’experiència radical que se’ns hi narra, amb tota la crueltat, és una història molt més terrorífica que qualsevol altre relat de terror tradicional. Perquè és real. Que el lector no esperi monstres amb navalles en comptes de dits ni tentacles per cames. Els monstres d’aquest llibre són d’una altra mena. Molt pitjors. L’experiència de la mort, de la malaltia, del dolor, no ens poden ser alienes. El dolor de Conor és el nostre dolor. Nosaltres som ell. Qui és el valent que no tem la realitat? Com sempre, els pitjors monstres són els que sabem que ens esperen quan tanquem el llibre.\nLa història està explicada en una tercera persona impecable, asèptica. Però no pas desproveïda d’emoció. I dic emoció, no pas carrincloneria. A diferència d’altres aproximacions més frívoles i tramposes al tema de la malaltia i la mort, Un monstre em ve a veure és un llibre sincer, valent i cruel. La prosa meravellosament senzilla, etèria, suggerent de Patrick Ness, té l’habilitat de tocar cordes dins nostre que ens fan estremir de valent. Inevitablement, cada lector reaccionarà d’una manera diferent al tacte d’aquestes cordes. Però inevitablement també, ningú pot restar impertèrrit, llegint aquesta petita meravella.\nEn tot això hi tenen molt a veure les extraordinàries il·lustracions que Jim Kay ha fet per acompanyar el relat. De vegades resulten més protagonistes els dibuixos (en blanc i negre, inquietants, espectrals, desassossegats) que el propi text. Però que ningú es confongui: aquest no és un llibre per a nens. O no exclusivament. Un monstre em ve a veure és l’autòpsia metafòrica d’un món que tots duem molt endintre, molt protegit en el nostre subconscient. El més virginal i paradisíac. El de quan érem infants. A Un monstre em ve a veure assistim amb el cor encongit a la seva destrucció, a l’esbudellament emocional d’un infant. Veiem com aquest monstre que és la vida li clava les urpes al pit i furga en la ferida, s’hi recrea salvatgement. Fa sang.\nM’havia promès escriure aquesta ressenya quan m’hagués recuperat de la lectura. Ara entenc que això no ocorrerà mai. “Fer-se gran”, en diuen alguns. “La vida”, fan uns altres. Una putada és el que és, una putada.\nDowd_Siobhan, Kay_Jim, Ness_Patrtick, Ressenya CiFiCat\nPrevAnteriorCrònica: El 87è aniversari de Tintín. Còmics i copes a la llibreria Low Cost de Figueres\nSegüentDRÀCULA. LA NOVEL·LA I LA LLEGENDA (2001) – Clive LeatherdaleNext\nDoncs la veritat és que el tenia en el punt de mira, però veig que has quedat tan compungit que ara no sé si estic psicològicament preparat per llegir-lo!\nReply to kingmob666\nNo home no! Un llibre que ens commou sempre és desitjable. De fet, no hi ha res pitjor que un llibre que ens deixa indiferents. Un monstre em ve a veure està ple de lliçons de vida valuoses, està meravellosament ben escrit i, sí, és trist perquè toca un tema punyent per real. Un consell: llegeix-lo i després passa per aquí i deixa’ns el relat de la teva experiència. Veuràs com no te’n penedeixes 😉


I per Postres... Blog de Postres: de juny 2011\nJa fa uns dies que vaig veure aquesta recepta en el blog Sweet Mondays i no en vaig fer gaire cas ja que no era molt vistosa i el resultat em va semblar poc satisfactori com a "tatin", pero en uns dies el propi blog va publicar una millora de la mateixa recepta amb uns bons resultats.\nDoncs m'he decidit a fer-la per poder convidar el meu nevodet a berenar. A veure com surt!\nEndavant amb la recepta, és molt fàcil!\n9 ó 10 albercocs que siguin durs (no molt madurs)\n150 gr. de sucre + 200 gr. per fer el caramel\n2 cullerades de licor (Cointreau, amaretto o qualsevol licor que tingueu a casa)\nRentar bé els albercocs i tallar-los per la meitat, se n'ha de treure el pinyol i el seu voltant si la capa és molt dura. Es posen en un motllo rodó de 24 cm. amb la part exterior tocant el motllo, o sigui que un cop col·locats es veu la part on hi ha el pinyol.\nEn un caçó al foc, fondre el sucre amb l'aigua per fer-ne caramel. Un cop agafi color es treu del foc i s'hi posa el suc de mitja llimona i immediatament es tira pel damunt dels albercocs.\nEs posa al forn a 180ºC durant 15 minuts aproximadament per a que es confitin.\nEs pot obrir el forn, de tant en tant, per remenar-los i que totes les parts es confitin bé. Es treuen del forn i es reserven.\nPer fer la massa del partís, es barreja la mantega (que ja la tindrem tova, amb un parell d'hores fora de la nevera ja n'hi ha prou) amb el sucre fins obtenir una mescla homogènia amb aspecte de mantega, després s'hi afegeixen els ous un a un per a que es vagin incorporant bé i després el licor. Finalment s'afegeix la farina, que ja haurem barrejat amb el llevat.\nS'avoca la massa per damunt dels albercocs i es posa al forn a 180ºC durant 30 minuts aproximadament.\nEs treu del forn i es deixa refredar abans de desenmotllar.\nUn cop ben fret, es desemotlla deixant els albercocs a la vista, és a dir girant el motllo sobre un plat.\nI... aquí teniu el resultat. Mireu quin tall, esponjós i molt gustós!\nAvui hi posaré aquesta altra foto. El pastís estava sensacional, gairebé no va donar temps a que es refredés, va desaparéixer dels plats en un moment.\nEspero que us quedi molt bé! Bones Postres!\nAh! Aquí també hi he posat una mica d'Espriplopio.\nPublicado por Montse en 8:00 Cap comentari: Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: albercoc, espriplopio, pastís, postres, tatin\nAquesta setmana heu d'estar molt atents, la recepta es basarà en el concepte Espriplopio\nNo te la perdis! Segur que t'agradarà. Aquí tens alguna pista dels ingredients que contindrà...\nVeurem que passa...\nPublicado por Montse en 23:54 Cap comentari: Enlaces a esta entrada\nDes que vaig descobrir que existien aquests pastissets que volia fer-los quan abas millor, aquest cap de setmana ha arribat l'hora. Els he fet de dos gustos: cupcakes de maduixa amb xocolata i cupcakes de xocolata amb mousse de maduixa. Els resultats han estat poc satisfactoris en quant a gust els primers, que m'ha sortit massa dolç el frosting i molt "estopenca" la massa i els segons massa unflats; es per això que hi les fotos però únicament explicaré una de les receptes ja que l'altra s'ha de millorar. He fet alguna variació però m'he basat en la recepta del blog corazón de almibar.\nCupcakes de Xocolata amb Mousse de maduixa\nIngredients per a 8-10 cupcakes:\n135 gr. de farina de rebosteria\n15 gr. de cacau en pols sense sucre\n150 ml. de buttermilk o nata líquida\nPer la cobertura preparar una mousse de maduixa\nPrecalentar el forrn a 180ºC.\nBatre amb les varilles el buttermilk, l'ou, el sucre i l'oli fins que estigui escumós.\nBarrejar la farina, el cacau i el llevat. Tamizar-ho sobre la mescla anterior i batre fins que estigui tot ben incorporat.\nPosar les càpsules de magdalena dins d'un motllo per que no es deformin i abocar-hi la preparació anterior. Fornejar durant 15 minuts.\nTreure els cupcakes del motllo rígit i deixar-los refredar sobre una reixa.\nPosar la mousse de maduixa a la màniga pastissera amb una boquilla arrissada i fer la cobertura, esplvorejar pel damunt trocets de xocolata, crocant d'ametlla o el que més ens agradi (fruits cecs a trocets, anissets etc) i...\n... ja els teniu llestos. Mireu que vistosos!\nPublicado por Montse en 0:19 Cap comentari: Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: cupcakes, mousse de maduixa, xocolata\nAquest postre em recorda la infantesa, avui seria impossible donar a un nen un berenar de pa amb vi i sucre, però fa uns anys, a pagès, això era la cosa més normal del món.... i no passaba res.\nAvui us presento una evolució d'aquest fantàstic record, que he tret d'un llibre de cuina catalana que he tenia una mica oblidat; a més hi he afegit maduixes ja que ara estem en temporada i val la pena.\nEspero que us porti bons records, animeu-vos que és molt senzill!\nmaduixes al gust, també poden ser fruits vermells\nPer al vi d'espècies:\n1l. de vi negre\nPrepararem el vi d'espècies posant tots els ingredients en un cassó al foc. Quan arrenqui el bull ho retirem i ho deixem infusionar durant 24 hores.\nTallem els panets a llesques o en forma de "quessitos" i els xopem amb el vi.\nPresentem el plat posat les llesques enmig, afegin vi calent al voltant i ho acompanyem amb les maduixes o els fruits vermells; finalment posem nata muntanda pel damunt.\nSi volem fer la nata amb aroma d'espècies, muntarem la nata líquida afegint el sucre, mig polsim de clau d'olor, canyella en pols i mig polsim de pebre blanc.\nTambé podem presentar-ho afegint unes virutes de xocolata negra pel damunt de la nata.\nEtiquetas: fruits vermells, maduixa, nata, vi


Maria Barbal recull el 53è Premi d'Honor de les Lletres Catalanes alertant sobre la "crítica" situació de la llengua La República\nMaria Barbal recull el 53è Premi d’Honor de les Lletres Catalanes alertant sobre la “crítica” situació de la llengua\nHa descrit la literatura com “vida dins de la vida pròpia”\nMaria Barban fent el seu discurs després de rebre el 53è Premi d'Honor de les Lletres Catalanes.\nMaria Barbal ha recollit aquest vespre a Tremp el 53è Premi d’Honor de les Lletres Catalanes que atorga Òmnium Cultural. Ha rebut el guardó de mans del vicepresident de l’entitat, Marcel Mauri, atès que el president, Jordi Cuixart, no ha pogut entregar-lo per quart any seguit perquè és a la presó. L’acte ha tingut lloc a l’Espai Cultural La Lira de Tremp, el seu poble, pel vincle de l’escriptora amb el Pallars. Nascuda el 1949 és autora d’una dotzena llarga de novel·les que l’avalen com una de les narradores més destacades de la literatura catalana contemporània. L’escriptora ha publicat també llibres de contes, una obra de teatre i tres de narrativa juvenil. Una llarga llista de premis l’avalen, com el molt recent Premi Josep Pla 2021 per la novel·la ‘Tàndem’.\nJordi Cuixart ha enviat un missatge des de la presó animant a continuar lluitant per la llibertat mentre que Marcel Mauri ha defensat la unitat dels Països Catalans i ha fet un prec al president Aragonès, present a l’acte, i a la consellera de Cultura perquè es posin les piles i apostin fort perquè el català tingui presència en les xarxes i plataformes audiovisuals que consumeixen els infants, adolescents i joves: “ens hi juguem el futur de la llengua”.\nFinalment Maria Barbal, que ha rebut una llarga ovació del públic, ha agraït el guardó: “Em veig coronada per aquest premi que m’atorga una entitat, Òmnium, que en un temps va ser com la Conselleria de Cultura i Ensenyament juntes”. En el seu discurs ha defensat que “m’inclino a pensar que la literatura, aquest món de les paraules, és vida dins de la vida pròpia, la del dia a dia, la individual”. I ha fet un crit d’alerta sobre el futur del català: “El català ha sobreviscut a l’exili, la repressió i a les dificultats que suposa compartir territori amb una altra llengua, sobirana, amb més parlants i persones que l’escriuen. Ara torna a estar en una situació que les persones enteses denuncien com a crítica”.\n⚫Maria Barbal en recollir el guardó que la reconeix com la 53a Premi d'Honor de les Lletres Catalanes: "Comprendre és, per a mi, l'objectiu bàsic de l'escriptura" #PremidHonor pic.twitter.com/OsISlMWLdv\n— Òmnium Cultural (@omnium) June 10, 2021\nEl president d'@omnium ha dedicat unes paraules a Maria Barbal des de la presó: "Lluny de conformismes; tu, Maria, vas decidir lliurar-te en certa manera a una llarga cadena d'aprenentatges que avui t’ha convertit en una baula imprescindible" #PremidHonor pic.twitter.com/a9ZbAEHzK5\n🔴@marcelmauri: "Avui, que lliurem el #PremidHonor per primer cop lluny de Barcelona constatem que la nostra cultura té sentit quan és compartida. Perquè és amb la llengua i la cultura que dibuixem el mapa de sentiments, de solidaritat i de futur que són els Països Catalans" pic.twitter.com/qZegdDe1M7


Territori, biodiversitat, vida (Margalida Ramis)\nTerritori, biodiversitat, vida\n4 min. 12/05/2019 19:10\nAquesta setmana l'ONU ha publicat un alarmant informe sobre la pèrdua de biodiversitat del planeta. Aquesta setmana, el Govern ha publicat el catàleg d'espècies protegides. Aquesta setmana s'ha encetat oficialment la campanya electoral. I no hi acabam de veure, en tot això, una relació que consider que hauria de ser evident, urgent, imprescindible. Inajornable.\nL'informe de l'ONU assegura que un milió d'espècies estan en risc d'extinció a tot el planeta per causes imputables a la intervenció de l'home. Una desaparició massiva d'origen antropogènic. Traslladat a l'àmbit territorial propi, a l'Arxipèlag al voltant de 40 espècies es troben en perill d'extinció. Un 5% de la biodiversitat està amenaçada.\nEl món ens passa comptes i ens exigeix responsabilitats. El canvi climàtic, l'extinció d'espècies, la pèrdua de biodiversitat, la pèrdua de sòl fèrtil, l'explotació i artificialització del territori, la contaminació i explotació dels recursos... tot passarà factura i farà cada vegada més difícil el sosteniment de la vida dels éssers humans sobre la terra. Un castell de naips que s'ensorra. Però la campanya continua. L'electoral, vull dir. I de tot això que he esmentat, i de la seva greu transcendència, ni se'n parla. Per posar-ho en evidència i reclamar respostes i posicionaments concrets, des del GOB Mallorca s'ha organitzat per a la setmana que ve un debat per posar les qüestions ambientals i territorials al centre de la qüestió política –ni que sigui per unes hores. Tenim clar que això implica no només parlar de polítiques ambientals i territorials, sinó anar a l'arrel de tot plegat: qüestionar el model capitalista neoliberal que marca una economia, la balear, que es sosté sobre l'explotació del territori, dels recursos i de les persones per part de la indústria turística i la cons(des)trucció/especulació d'un territori, de les mans d'una societat i una classe política que han volgut entendre que progressar econòmicament era comercialitzar amb els valors de la nostra riquesa patrimonial (natural i cultural), mercantilitzant-los per extreure'n rendes per al capital. Un drama.\nDes de l'ecologisme social i polític hem presentat les nostres propostes electorals. Gairebé es podria entendre com un programa polític en temes que tenen directament a veure amb el territori i els recursos. Dins aquestes propostes o programa, hi ha qüestions fonamentals que parteixen, totes, de valorar com a urgent la necessitat que la crisi ambiental que ja vivim es situï al centre del debat. Perquè fer front a la crisi ambiental i ecològica, global i local, requereix que aquesta es tracti com una 'qüestió d'estat', per dir-ho de qualque manera.\nAquests dies, molts estats i territoris –Catalunya ha anunciat que ho faria properament– han declarat l'estat d'emergència climàtica. Cal que políticament, i a les Balears, ara que estam davant un nou període polític, s'assumeixi i es declari 'l'emergència ecològica i climàtica' i que, a partir d'aquí, sorgeixi un gran 'pacte d'estat' de totes les forces polítiques per a fer de les qüestions ambientals, i en general les que garanteixin el sosteniment de la vida, una qüestió fonamental i estratègica. Al GOB parlam d'un 'Pacte pel territori i la transició ecològica'. Un pacte amb la finalitat de subvertir les lògiques que prioritzen les acumulacions de capital al sosteniment de la vida. Un pacte per responsabilitat. Un pacte que ens obligui a qüestionar-nos-ho absolutament tot. Un pacte per capgirar les prioritats i anar revisant les polítiques que defineixen la nostra relació amb el territori que ens sosté.\nSi això fos possible, estaríem davant l'exercici de responsabilitat i maduresa social i política més transcendent dels darrers temps i podríem tornar a creure que els homes no són estúpids (o almenys no tant com ho semblen) veient com les evidències del col·lapse es multipliquen i ells, com l’orquestra del 'Titànic', continuen tocant com si res mentre el vaixell s'enfonsa.


La meua manera de perdre el temps: Siurana-Miravet-Valderroures\nDissabte vam fer una escapadeta la dona i jo. A disfrutar d'un bon cap de setmana en la moto. Es vam alçar ben matí. Anem a la gasolinera i eixim a les 7'10 del matí. Agarrem l'autovia i parem a una Àrea de servei per a fer-se un cafè sobre les 8'00 del matí. Continuem per l'autovia fins arribar a la Pobla de Tornesa on la deixem per a dirigir-nos cap a la Vall d'Alba. Continuem cap a la Torre d'Embesora per a respostar. Uns minuts després arribem a la carrasca de Culla on anem a esmorzar. El tronc de la carrasca es molt mes gran del que s'aprecia a la foto.\nEs peguem un bon esmorzar. Maite diu que açò pareix un dinar.\nReprenem la marxa i ens dirigim cap a Sant Mateu, Traiguera, La Sènia, Mas de Barberans, El Pinell de Brai i Mora d'Ebre on parem després per a netejar la pantalla del casc a un àrea de descans.\nContinuem cap a Falset, la Porrera, Cornudella de Montsant i finalment Siurana. Segona parada prevista.\nEs un poble dalt d'una penya gegant. La carretera de pujada es espectacular amb uns paisatges d'infart.\nL'Embassament de Siurana està prou sec però les vistes son espectaculars.\nJa passa de les 15'00 hores però com hem esmorzat bé no tenim massa fam. Baixem per la mateixa carretera que hem pujat fins Cornudella de Montsant, fem el segon repostatge i anem a dinar. Una ensaladeta i dos tapetes.\nTornem per la mateixa carretera que hem vingut cap a Falset, Mora d'Ebre i Miravet on tenim la tercera parada prevista. Primer anem a vorer el Pas de Barca. Ens hem quedat amb les ganes de creuar el riu amb la barca.\nA pocs metres està Miravet. Ciutat templaria.\nPugem cap al Castell tot i que a l'horari ja hem vist que està tancat. Es fem unes fotos per allí dalt, les vistes també son espectaculars.\nBaixem de nou i es posem a buscar les marques de les riuades que m'havia dit Peter però no les veiem, li preguntem a un home i ens diu.... si... ahí hi ha una.... i ens senyala on està....\nMama caca!!!!! Ahí hi ham molts mestres d'altura...\nSi si... aneu al portal i en voreu una altra mes alta ens diu l'home....\nEntre l'altura a la que està a la façana mes l'altura que hi ha al riu.... hi han mes de 10 metres!!!!!\nEs fem un refresc i continuem la marxa. Ja ens queden pocs quilòmetres per arribar a Valderrobres. La carretera es fantàstica.... revolta darrere de revolta i xicane darrere de xicane.... un disfrute sense tràfic. Arribem a Valderrobres i anem a l'hotel. Hora d'arribada i quilòmetres fets en un dia.\nDesprés d'una bona dutxa per a llevar-se el cançament de damunt i descansar un poc a l'habitació baixem per a pegar una passejada i sopar. Ens demanem uns plats de picà.... son mes grans del que pensàvem.\nNo recorde el nom d'este plat exactament, crec que era Chinchas del Matarraña. El cas es que este plat era tot el contrari del que passa habitualment a les fotos dels menús..... veus una foto gran i després el trauen un plateret.... ací la foto era xicoteta.... Li vam preguntar al del bar i ens va explicar que ho fan amb puré de creïlla amb nata i iogurt i damunt li posen el xori´i l'ou.... SOBREN LES PARAULES!!!!\nMentre sopem escoltem com parla la gent..... parlen en valencià!!!!! Practicament no note cap diferència en l'accent, si em preguntaren d'on son.....diria que es gent de la Vall d'Albaida. La pròxima vegada que tornem per ací ja se on tinc que anar i que demanar. Peguem una passejada per baixar un poc el sopar i anem a gitar-se. Ací la ruta que fam fer.


Els nostres preus - Psicoopera Cooperativa iniciativa social\nPSICOLOGIA A L’ABAST DE TOTHOM\nELS NOSTRES PREUS REFLECTEIXEN LA NOSTRA FILOSOFIA\nLa psicologia no hauria de ser un luxe. Per això hem creat un sistema col·laboratiu que ens permet oferir preus baixos sense comprometre la qualitat dels nostres serveis. A la vegada, part dels nostres ingressos es destinen a oferir assistència psicològica a totes les persones que no podrien accedir-hi d’una altra manera. Creiem en la flexibilitat de les tarifes i, si vols, pots fer un petit donatiu destinat a reforçar les nostres accions socials. De la mateixa manera, si necessites ajuda psicològica però no disposes dels recursos suficients, contacta’ns.\nSESSIONS A UNITATS DE CONVIVENCIA


IB3 | La fortalesa de la Mola de Maó estrena noves experiències per atreure visitants\nPortada > societat > La fortalesa de la Mola de Maó estrena noves experiències per atreure visitants\nLa fortalesa de la Mola de Maó estrena noves experiències per atreure visitants\nTambé s'ha ideat una estratègia per poder visitar tot el complex militar a través d'un recorregut de codis QR\nLa fortalesa de la Mola, a Maó, es continua reinventant. Aquesta temporada, que va arrancar a finals de juny, estrena una nova aventura per als visitants, que tenen una darrera oportunitat per envair Troia. Per aconseguir-ho, s’hauran de convertir en guerrers de Grècia i resoldre tots i cada un dels enigmes que se’ls plantegi.\nA més, també s’ha ideat una estratègia per poder visitar tot el complex militar d’una manera més autònoma, sense perdre’n cap detall. A través d’un recorregut de codis QR es podrà conèixer tota la història que s’amaga darrere les parets de la fortalesa.\nTot i aquestes novetats, també se seguiran organitzant visites teatralitzades, nocturnes i de bon matí, coincidint amb la sortida del sol. L’objectiu… donar l’oportunitat de seguir descobrint La Mola i el seu valor històric en totes les seves facetes.


Principal » història » pioner - definició, concepte i què és\nUn pioner és un descobridor, algú capaç de veure oportunitats potencials i treure'n el màxim profit, un innovador que està disposat a provar coses noves. Les persones amb aquestes característiques no tenen por de empènyer els límits per avançar una causa, dur a terme alguna idea o trencar un rècord. Són homes i dones que han tingut èxit al seu camp, de vegades mitjançant la superació de grans reptes.\nEn parlar dels pioners, podem fer referència a diferents persones al llarg de la història, però potser el cas més representatiu és el dels pioners reals que van creuar les planes i les muntanyes de l'oest dels Estats Units a la dècada de 1800 a cerca de llibertat i noves oportunitats a Occident. Sens dubte també podem parlar de tots aquells inventors a qui devem molts dels avenços que tenim avui dia, com el mexicà Guillermo González Camarena a qui se li atribueix el desenvolupament de la televisió a color, o el creador de Facebook, Mark Zuckerberg , entre molts altres.\nSi analitzem els trets més significatius d'aquelles persones que han estat innovadores, podem dir que tots comparteixen les qualitats següents\n1. Són prenedors de riscos:\nEl risc és normatiu per a la vida dun pioner. Això no vol dir, literalment, posar-se en perill de mort, sinó atrevir-se a entrar en allò desconegut, sabent que pot ser jutjat pels altres o que les coses poden no resultar com les espera. Prendre riscos no vol dir no sentir por, significa enfrontar-lo i superar-lo a mesura que avança cap a fora de la seva zona de confort. Sap que les coses poden no sortir com les espera, però està disposat a aventurar-se i aprendre en el procés.\n2. Tenen visió orientada a resultats:\nPer a ells el resultat valdrà més que qualsevol sacrifici que es necessiti per arribar-hi. Saben que sense aquesta motivació serà difícil iniciar el viatge i suportar les dificultats que s'hi presentin.\n3. Sempre vine cap endavant:\nQuan un pioner comença el seu viatge cap a un futur millor, pren la decisió de no mirar enrere. Desenvolupa una mentalitat proactiva i mai no s'ancora en el passat; aprèn d'ell i atresora moments, però és conscient que per avançar necessita viatjar lleuger, per tant no s'hi porta velles càrregues.\n4. Saben que el seu sacrifici transformarà la vida d'algú més:\nL'objectiu principal d'un pioner és impactar en els altres i aquesta és la motivació més gran. El viatge pot estar ple de desafiaments emocionals i mentals que el poden descoratjar, però saber que el seu esforç ajudarà a millorar la vida dels altres, li donarà l'esperança i la resistència que necessita per continuar.\nLes històries de perseverança dels homes i les dones que han estat pioners en determinat moment de la història, són una gran font d'inspiració i ens ajuden a posar les nostres pròpies lluites en perspectiva.


Dues obres del Cau Ferrat obren l’Any Casas a Sitges\nEl ‘Ball al Moulin de la Galette’ i una carta a Rusiñol protagonitzen la primera sessió\nDivendres comença l’Any Ramon Casas a Sitges amb la dedicació de la Peça del Mes a dues obres de l’artista que formen part del fons del Cau Ferrat: l’oli del Ball al Moulin de la Galette (1890-1891) i la carta de 1890 de Ramon Casas a Santiago Rusiñol, on li anuncia la seva arribada a París. L’acte se celebrarà a les 18h. a la sala gòtica del Museu de Maricel.\nLa presentació de les dues obres anirà a càrrec de Vinyet Panyella, directora de Museus de Sitges, i que ha estat nomenada comissària de l’Any Ramon Casas per la Generalitat de Catalunya. Amb motiu de la sessió s’editaran les habituals fitxes de les dues, que es lliuraran a tots els assistents, i se saludarà l’Any Casas amb una copa de cava.\nEl Ball al Moulin de la Galette és una de les obres més emblemàtiques del Cau Ferrat. Està situat al Gran Saló del Cau i és de les peces més sol·licitades dels Museus de Sitges en préstec a exposicions temporals. Per la seva part, la carta forma part del primer volum dels Àlbums de records de l’artista.\nAmb aquest acte comencen els actes de l’Any Ramon Casas a Sitges, que commemoraran durant tot l’any, amb diferents iniciatives, el paper i la figura d’aquesta artista i els seus estrets lligams a Sitges, on va ser propietari de Can Rocamora, l’edifici que enllaça el Cau Ferrat i l’actual Museu de Maricel. La seva obra està àmpliament present a les col·leccions dels Museus de Sitges: al Cau Ferrat hi ha 15 olis i 80 dibuixos, mentre que al Museu de Maricel hi ha tres dibuixos, un oli i un plafó de rajoles.\nRamon Casas és una autèntica icona de la pintura catalana i una de les figures més destacades del Modernisme. La seva creativitat i influència es perllonga fins el primer terç del segle XX. La seva obra ha esdevingut un referent cabdal de la modernitat importada de París, de la visió social de les multituds, d’una determinada manera de copsar la figura femenina i del potencial publicitari del cartellisme. El seu traç decisiu i segur com a dibuixant, es manifesta des de les pàgines de La Vanguardia (1890-1892) i de L’Avenç. La seva àmplia galeria de retrats dels personatges de la vida social retratats al carbó i els nombrosos cartells del que és autor contribueixen a la seva popularitat i visibilitat com artista. L’obra de Casas atreu l’atenció de tota mena de públics captivats per la seva força, expressivitat i qualitat. Les facetes menys conegudes de mecenes, col·leccionista i viatger arrodoneixen el perfil d’un artista apassionat per l’art, la modernitat i la bona vida.


8M 2019: raons per a l’optimisme en temps de monstres\nDavid Abril 11 de març 2019 sobirania feminisme feminismes 8M feixisme\nfoto: Moviment feminista de Mallorca\nNo hi ha cap mena de dubte que la mobilització del 8 de març d’enguany ha tornat a ser un èxit, tant pel que fa al seguiment d’una vaga que no s’ajusta als cànons sindicals, com de les manifestacions i concentracions celebrades arreu de les Illes Balears i de tot l’Estat. Quantitat i qualitat. Les comparacions amb l’akelarrenacionalista de Colón son odioses.\nUn 8 de març que a més, ha estat en el punt de mira de la dreta «moderada» i la dreta extrema, que en les darreres setmanes ha mirat de criminalitzar amb virulència el feminisme i les feministes. Des del bus d’HazteOiramb la cara de Hitler en al·lusió a les «feminazis», a la mentida destapada pel Diario de Mallorca sobre una falsa agressió de «feministes» a una al·lota a Son Servera, de la qual fins i tot Abascal o el descavalcat Pericay se’n feren ressò.\nEl llistat de mentides i fakes contra el que anomenen «ideologia de gènere» és interminable, i complementa l’estratègia de divisió que les dretes havien intensificat en les jornades prèvies al 8M: des de la «renúncia» del PP a participar a una mobilització que consideren «polititzada», fins al teatre de VOX amb reminiscències de la Sección femenina de Falange (amb dones que afirmen que no volen criminalitzar «els seus homes, pares o fills»), passant pel «feminisme liberal» de Ciudadanos. En el cas de PP i el partit taronja, a més, amb respectives rodes de premsa dels respectius mascles-alfa dient com d’importants són les dones que els guarden les esquenes: tota una metàfora del seu masclisme.\nI així i tot, mai no hi ha hagut tantes dones, tan compenetrades, apoderades, diverses, de diferents generacions i vivències, valentes i alegrement indignades als carrers d’arreu, fin al punt que aquest 8M haurà estat probablement el moment de major impugnació als feixismes d’aquí a les eleccions que venen els propers mesos. Tot i ser «la meitat» o més de la ciutadania, les feministes mobilitzen allò que les esquerres són expertes en desmobilitzar, i són l’única raó per a un cert optimisme de la voluntat que diria Gramsci, en aquests temps de monstres.\nHa arribat l’hora que a les organitzacions socials i polítiques progressistes els homes facem una passa al costat, i a més de qualificar-nos a nosaltres mateixos de «feministes», deixem que siguin elles qui encapçalin la batalla contra el patriarcat capitalista i els seus soldats. A nosaltres ens toca acompanyar, saber escoltar, aprendre d’elles i aprendre a tenir cura dels altres. També així farem camí cap a la igualtat.\nProtesta contra les agressions homòfobes\nRepulsa contra la violació múltiple a Formentera\nMobilització en defensa de les dones afganeses\nAtac feixista al mur del moviment feminista\nUn 8 de Març amb el feminisme en el punt de mira del feixisme\nLa sentència de 'La Manada', victòria feminista


Durant el curs, cada alumne realizarà un treball sobre una de les lectures proposades pel professor a principi de curs. Per a l'avaluació tant dels comentaris de text com del treball de curs i l'examen final es prendrà especialment en consideració la correcció formal, la claredat expositiva i la solidesa dels arguments sostinguts per l'estudiant. 25\nDurant el període d'avaluació final del curs tindrà lloc un examen. L'examen compta només un 25% de la nota final. Per aprovar l'assignatura caldrà haver aprovat l'examen, el treball, els dos comentaris de text i haver assistit amb profit a les sessions de tutoria. Per a l'avaluació tant dels comentaris de text com del treball de curs i l'examen final es prendrà especialment en consideració la correcció formal, la claredat expositiva i la solidesa dels arguments sostinguts per l'estudiant. 25\nAssistència a les sessions de tutoria L’objectiu de les tutories és supervisar l’elaboració dels treballs d’avaluació continuada que es fan al llarg del curs (comentari de text i treball de curs). 25


Millo diu que l'Ajuntament és qui vol fer canvis sobre la marxa al parc Central - Diari de Girona\nacn / ddg | girona 21.03.2017 | 08:50\nEl delegat del Govern espanyol a Catalunya, Enric Millo, ha culpat l'Ajuntament de Girona de voler «modificar sobre la marxa» el projecte de reposició de la llosa del parc Central. Avui, l'alcaldessa de Girona –juntament amb d'altres tècnics i polítics- es reuneix amb el president d'Adif per abordar un possible retard en les obres, que haurien d'estar acabades a finals d'abril.\nMillo defensa que Adif està portant a terme el projecte «tal com estava previst», que no inclou cap «il·legalitat» i que és el consistori qui demana modificar-lo. Una versió, però, que xoca amb la de l'Ajuntament. Des del consistori defensen que han detectar algunes mancances al projecte que, fins i tot, contravenen la normativa, per exemple en materials vinculats a la il·luminació. Enric Millo ha demanat als representants de l'Ajuntament que vagin a la reunió d´avui «amb sentit constructiu» i ha volgut deixar clar, a més, que és Adif «qui ofereix la trobada».\nL´exèrcit i Expojove\nEl delegat també ha parlat sobre la polèmica que ha despertat la presència de l'Exèrcit al saló Expojove i ha insistit que, si les forces armades van al certamen, ho han de fer amb uniforme perquè «la llei ho regula». «Així com les policies estan presents en aquests salons amb els seus uniformes, siguin locals, autonòmiques o estatals, també passa el mateix amb les forces armades», ha dit el delegat de l'Estat. Millo, a més, ha aprofitat per demanar que es deixi de «menystenir» l'Exèrcit i ha subratllat que el seu és un paper de «defensa de les llibertats, la pau, la democràcia i els drets humans».


‘Generació Merlí’: la fi d’una era | EL CINÈFIL\n‘Generació Merlí’: la fi d’una era\nActualitatCine CatalàTV 16 de Gener de 2018 JR Armadàs 0\nLa sèrie estrella de TV3 s'acomiada del públic amb rècord d'audiència\nA Catalunya podem comptar les generacions a partir de sèries d’èxit. Als 80 hi havia la Generació Dallas, als 90 la Generació Bola de Drac i ja al segle XXI els nous millenials es divideixen en dues generacions: la Generació Polseres i la Generació Merlí (separades només per cinc anys d’edat). Aquest gener TV3 ha posat fi a una de les sèries que més bones notícies ha donat a la ficció catalana. La 3a temporada de Merlí ha reunit una mitjana de 502.000 espectadors, amb una quota del 17,1 % unes xifres envejables tenint en compte la fragmentació de les audiències i el fràgil lideratge de la televisió pública catalana.\nEn qualsevol cas no hi ha dubte que el producte ha estat un èxit de públic i ha repetit una fita que només Polseres vermelles havia aconseguit: tenir adolescents i joves catalans gaudint d’un producte en llengua catalana que els fa trempar. A l’era de Netflix i HBO això és molt i la prova que la TV ja no és només estar al sofà a les 22h esperant un contingut; també és la suma de tots el vídeos a la carta. Merlí ha sumat més de 10 milions de reproduccions del total de tres temporades i ara, a més, tindrà una segona vida fora de Catalunya. La sèrie ha estat adquirida per Netflix Espanya i Llatinoamèrica, per ETB del País Basc (que la doblarà a l’euskera), Canal+ Famille a França, i finalment per Movistar, Filmin i La Sexta a Espanya.\nEl programa acaba la seva vida a la TV amb més de 73.000 seguidors a Facebook, més de 52.000 a Instagram i més de 22.900 a Twitter. A més, segons les dades de Kantar Media sobre l’audiència social de Twitter, en la tercera temporada es van fer 87.300 missatges que van obtenir 19,2 milions d’impressions. A la segona temporada van ser 131.400 missatges i 20 milions d’impressions i a la primera temporada 40.700 missatges i 5 milions d’impressions.\nTot plegat fa d’aquesta sèrie creada per Hecto Lozano tot un esdeveniment i una fita de la que TV3 pot estar més que satisfet i que sens dubte costarà d’igualar. De moment aquest dilluns 22 de gener, a l’hora de Merlí, s’estrena Benvinguts a la família una comèdia/drama produïda per Arca Audiovisual (Grup Filmax) i protagonitzada per Melanie Olivares, Yolanda Ramos Ivan Massagué i Nao Albet entre d’altres. També hi tenen un paper Simón Andreu, Nonna Cardoner, Georgina Amorós, Miquel Fernández, Betsy Túrnez, Francesc Ferrer, Eva Santolària, Àlex Maruny i Aina Clotet.


Noves equipacions per a la temporada 2020-21 - Futsal Polaris Fort Pienc | Web oficial · Barcelona\nEns fa molta il·lusió presentar-vos les noves equipacions que lluírem a partir la temporada vinent, 2020-2021. Per aquesta, el club seguirà treballant amb la marca esportiva Joma, amb el qual renova el compromís per al disseny de la pròxima línia estètica, que podreu adquirir des de la botiga.\nHem posat èmfasi en mantenir els colors històrics de l’entitat, afegint el blanc i marí com a novetats, colors patents al nostre escut. El pack, a part de les peces que s’observen a la imatge, també inclourà pantalons llargs de xandall, bermudes de passeig i samarreta d’entrenament, peces que seran obligatòries segons la situació que marqui el protocol d’imatge.\nprevious post: Obrim el període de proves\nnext post: Complim el 10è aniversari!


La millor cervesa artesana es podrà degustar a l’Espluga de Francolí amb una fira\nEl proper dia 29 de setembre l’Espluga viurà la segona edició de la Fira de la Cervesa Artesana\n20/09/2018 13:00 | Actualitzat a 20/09/2018 13:54\nFira de la cervesa artesana 2017 de l'Espluga de Francolí | Joan Lòpez\nEl dissabte 29 de setembre, l'Espluga de Francolí viurà una nova edició, i ja en van dos, de la Fira de la Cervesa Artesana. El proper dia 29 de setembre el municipi omplirà la plaça i el carrer del Castell d’expositors i parades.\nCervesers de proximitat\nLa Fira comptarà amb la presència de cervesers de proximitat, food trucks pastissers, forners i altres productors locals. Un altre dels elements que ja s'han convertit en imprescindibles de la fira és el maridatge de les cerveses artesanes amb la qualitat i la varietat de les coques salades i d'altres especialitats locals.\nHorari de la Fira de la Cervesa Artesana\nEls assistents a la Fira, l’horari de la qual s’estendrà de les 12.00 hores a les 15.00 hores i de les 17.00 hores a les 00.00 hores, podrà adquirir un got de vidre dissenyat per l’ocasió, i a partir d’aquí es podrà dirigir a qualsevol dels cervesers per adquirir les consumicions que li vinguin de gust, així com a totes les parades que ofereixin gastronomia, tot fent efectiu el pagament del producte adquirit directament al productor.\nActuacions musicals durant la Fira de la Cervesa Artesana\nAl llarg de la jornada hi hauran diverses actuacions musicals per a tots els públics. Al migdia, el grup de música tradicional, Julivert, interpretarà música folk i cançó de taverna, tot amenitzant l’hora de l’aperitiu. Al vespre, arribarà l’actuació musical del duet format per Elena Volpini i Gabri Llorach, amb cançons pròpies i diferents versions i a ja a la nit el grup espluguí Tìloa i les Guineus presentarà el seu darrer treball 'Un cabàs de cançons'.\nL’objectiu principal d’aquesta Fira, segons destaquen des de la regidoria de turisme –impulsors de la mostra–, «és donar un valor afegit al nucli antic, així com potenciar turísticament el municipi i impulsar el comerç local oferint la possibilitat als productors espluguins de ser presents a la mostra promocionant els seus productes»


Empresa familiar en temps d'incertesa - La Veu de l'Anoia\nEmpresa familiar en temps d’incertesa\nLa immensa majoria de les empreses de l’Anoia són familiars, igual que a la resta del món. N’hi ha de petites i de grans, com Valls Corporació, propietària de Grafopack i de Punto Blanco entre d’altres. Però com va dir Charles Darwin no són les espècies més grans, ni les més intel·ligents, les que sobreviuen, sinó les més ràpides en adaptar-se als canvis de l’entorn.\nLa vida és un canvi constant; si no hi hagués canvi no hi hauria progrés. Però de tant en tant els canvis són més aviat disrupcions. La Covid-19, que ha colpejat de forma especial a la comarca de l’Anoia, ha sigut el que anomenen un “cigne negre”: un esdeveniment imprevist de grans conseqüències. Si ja teníem canvis amb la omnicanalitat, l’economia circular i de més, doncs “té, dues tasses”. S’ha generat a moltes famílies empresàries una incertesa que pot posar a sobre la taula si el millor és “continuar, vendre o tancar?”\nPer respondre a aquesta qüestió s’ha de fer una anàlisi de la viabilitat a futur del negoci en concret. No n’hi ha dos d’iguals; alguns en aquests moments han augmentat vendes, com els fabricants de lleixiu, altres les han baixat com l’hostaleria. Uns poden tindre tresoreria i altre deute. Convé revisar el pla estratègic, els objectius i plans d’acció; és a dir: on estem?, on volem anar?, com fem el camí?\nI s’ha d’analitzar també la família, la seva unitat. S’han d’unificar visions, ja que els que no treballen ho poden veure de forma diferent als que estan al dia a dia, per exemple. Com es prenen les decisions? Perquè la família és amor, però si no es prenen les decisions tenint en compte tots els criteris, les alternatives, punts de vista, pros i contres, pot-ser no s’està prenent la millor decisió. Cal recordar que “el que és bo per a l’empresa, a la llarga és bo per a la família”.\nS’ha de ser optimista i esperar el millor, però preparar-se per al pitjor. Un extern independent a l’empresa i a la família pot aportar objectivitat, metodologia, o almenys un altre punt de vista. Pot-ser un bon moment per reinventar-se, per aprofitar oportunitats, per incorporar els coneixements i habilitats de les noves generacions. Tenim exemples propers com Carns Subirats. És un bon moment per transmetre valors a la següent generació, i per crear reputació amb els col·laboradors, clients i proveïdors.\nHi ha una sèrie d’eines que són requisit de no fracàs: la localització de les millors pràctiques, la creativitat, la planificació a curt, mitjà i llarg termini. Disposar d’estructura professional per a la presa de decisions a l’empresa i a la família. I sobretot, la comunicació empàtica i sincera, i tenir un motiu perquè la família empresària continuï junta.\nLamentablement no hi ha receptes màgiques, cada família empresària ha de trobar la solució a mida pel seu cas concret. La recomanació universal és posar-ho tot per escrit, perquè d’aquesta forma es facilita revisar, completar i fer seguiment.\nÀnim, salut i vendes!\nOpinió - Economia- Jordi TarragonaUncategorized\nPrevious articleVallbona d’Anoia convida als treballadors essencials de la vila que han lluitat contra la COVID-19\nNext articleS’ha fet un “reset”


Visualitza la cistella “La Memòria de l’Esteve Albert” s'ha afegit a la vostra cistella.\nHistòria il·lustrada de les vicissituds de la llengua catalana en els temps de la suposada normalització\nData de publicació: Agost 2017\nquantitat de La llengua dibuixada\nCom que la situació actual de la llengua catalana continua essent crítica, ha afegit nous acudits dibuixats per continuar denunciant-ho.\n«L’Enric ens dibuixa la llengua i ens en dibuixa els parlants, amb complexos, febleses i pors. Els ingredients imprescindibles per a la baixa autoestima. Però també ens fa una picada d’ullet. Això depèn de nosaltres, ens diu amb aquella mirada múrria plena de saviesa… I necessitem desfer-nos d’aquella estaca que ens manté fermats a la submissió lingüística, aprenent a fer servir el català en qualsevol situació i amb plena comoditat. La llengua dibuixada és una invitació a la normalitat. Acceptem-la.» David Vila i Ros\nEnric Larreula va néixer a Barcelona l’any 1941. Va escriure i interpretar cançons, fins que a finals dels anys 60 es va vincular a Òmnium Cultural, des d’on, a més de fer classes en escoles, va treballar intensament per normalitzar l’aprenentage del i en català.\nDesprés, ja amb el títol de Filologia, va treballar com a professor a la UAB preparant els futurs mestres. Sempre amb la intenció de treballar per la llengua, ha publicat més de cent llibres de literatura infantil, juvenil, i també per a adults. Ha guanyat en dues ocasions (anys 1990 i 2000) el Premi Quart d’humor i sàtira i ha fet aportacions a la reflexió sociolingüística com Dolor de llengua (2002).\n1 ressenya per La llengua dibuixada\nMarta mitrac – 15/10/2017\nUn llibre per descobrir les trampes del discurs espanyolista


Assemblea Sineu (07/06/2015)\nSi no vas poder assistir a l’Assemblea del diumenge a Sineu, aquí pots veure-la en video.\nPart 1: https://www.youtube.com/watch?v=NsjxjHKjgaE\nPart 2: https://www.youtube.com/watch?v=BAZuC0cbztY\nPart 3: https://www.youtube.com/watch?v=9yeXMIJ5Dr8\nPodem: transparència, diàleg i autocrítica a l’ #AssembleaSineu d’avui\nAlberto Jarabo, candidat al Parlament, ha demanat “participació i crítica constructiva amb un objectiu comú”. Ha donat l’enhorabona i les gràcies a totes les persones que han fet possible el canvi i ha remarcat que “el que Podem vol és arribar a un acord de programa i no al repartiment de cadires”.\nMés de cent persones han participat a avui a Sineu a la primera assemblea territorial que ha convocat el Consell Ciutadà de Mallorca, a instàncies del Consell Ciutadà de les Illes Balears, per recollir les reflexions i inquietuds dels militants, inscrits i de la ciutadania en general respecte de la campanya electoral i dels resultats de les passades eleccions del 24 de Maig.\nEl cap de llista al Parlament de Podem, Alberto Jarabo, ha tornat a explicar les línees morades que són bandera de Podem: anticorrupció, transparència, les polítiques socials, del bé comú, que es fan per a les persones. “Podem volem arribar a un acord de programa que ens ha de convèncer a tothom i no al repartiment de cadires, ja que som gent normal que defensa la gent normal a les institucions, més enllà d’un partit”.\nJesús Jurado, cap de llista al Consell de Mallorca, ha analitzat els resultats que han expressat les urnes com una clara fi del bipartidisme, encara que ha volgut que es noti l’alta abstenció en la qual Podem ha de fer feina també per tal de convertir en interès i confiança ciutadana en la política.\nLaura Camargo, candidata al Parlament, ha destacat la tasca de Podem de connectar les institucions amb la ciutadania, i ha agraït la participació de totes les persones “sense vosaltres no som res”, ha dit. “El bipartidisme finit no vol el canvi que la gent ha demanat a les urnes. No volem que diguin que hi haurà renda garantida, que prou desnonaments, volem que diguin quan ho faran, que es comprometin. Volem un canvi d’arrel”, ha afegit. I ha animat a la ciutadania a seguir participant en aquest procés “vosaltres teniu la responsabilitat de prendre la decisió de amb qui i com es governa perquè sigui un canvi real”.\nDurant l’assemblea, els assistents han anant fent ús de la paraula per destacar amb emoció com aquesta possibilitat d’explicar les opinions de forma directa és el màxim exponent de participació que han vist mai en democràcia; han posat èmfasi en les línees morades del projecte que són “drets humans fonamentals”, han dit, “aquells qui no les compleixin atempten contra aquests drets”. I han remarcat també que el projecte de Podem és a llarg termini i va molt més enllà d’aquests mesos. S’ha fet una crida també a seguir defensant “allò que som, no el perdem”.\nL’objectiu d’aquesta assemblea ha estat oferir informació i dissipar dubtes que puguin haver sorgit durant la campanya, els resultats de les eleccions i les línies morades de Podem a les converses actuals per al futur govern, perquè a l’hora de convocar l’assemblea ciutadana (online) la gent disposi de totes les dades necessàries per a fer una elecció a consciència.\nLes assemblees continuen a Menorca dia 14; a Eivissa, encara per determinar; dia 18 a Palma i 19 a Sineu, per acabar en una consulta online de totes les persones inscrites a Podem arreu de les Illes.\nDurant la trobada s’ha habilitat també una taula informativa per aquella gent que s’ha apropat per primera vegada a Podem, i per donar informació sobre participació, Cercles, GAP, etc.\nFull programàtic #ACORDSPELCANVI\nResums de les reunions #Acordspelcanvi