Lointek Gernika posa a prova la ratxa de València Basket a casa\nValencia Basket disputa el primer partit a casa de la segona volta de la Liga Dia davant d'un dels equips més forts. Lointek Gernika serà el rival de les taronja (Dissabte, 19:15h, Fonteta, La8Mediterráneo) en un complicat partit que servirà per a posar a prova els bons resultats de l'equip taronja davant de la seua afició.\nEl tècnic valorava el partit. “És un equip que només porta 3 derrotes davant dels primers classificats per poc marge. És un partit i un repte important a casa, estem treballant durant la setmana perquè s'assemble el màxim al de la J2 en Gernika i en un teòric final estret, que puga caure del nostre costat. Eixe és l'objectiu. Sabem que serà dur, és un rival sòlid que ve de partit dur en Eurocup en el que han caigut en l'últim segon però ratllant a un gran nivell. Hem d'exigir-nos el 100% per a competir” analitzava.\nTambé va analitzar la possibilitat de guanyar el basket average. “Obviament si tenim opció anirem a per això, però com sempre diem anem en el dia a dia. Ara mateix la nostra idea és treballar per a preparar al màxim este partit i tant de bo durant el partit tinguem opció d'atacar eixe average i al final de l'any puga ser important. Gernika és un equip que acabarà dalt segur, i nosaltres volem acabar el més amunt possible” deia.\nPartit especial per a Luci Pascua\nLa jugadora de Gernika, es retrobarà amb Tamara Abalde en un partit especial per a ella. “En la ciutat de València, des que vaig començar a jugar en la Lliga Femenina hi havia hagut bàsquet femení de primer nivell. Se m'ha fet estrany deixar de veure-ho uns anys. La Fonteta ho viu de manera intensa i mereixia tornar a l'elit. Serà un moment especial” deia.\n“VBC està competint a molt bon nivell a pesar de ser el seu primer any. Té una mescla d'excel·lents jugadores veteranes nacionals que saben de què va açò i jugadores noves que aporten qualitat també i complementen bé el conjunt. Espere un partit complicat, ja que a més de la dificultat en si i la duresa (a casa guanyem després de dos pròrrogues) venim després d'estar des del dimarts fora i necessitem un extra de concentració i força” assegurava.\nVisita la Fonteta Lointek Gernika, un equip que està realitzant una gran temporada, algo que referenden els seus números fora de casa. Les basques, terceres en la classificació amb 11 victòries i només 3 derrotes, es van classificar com a cap de sèrie per a la Copa de la Reina gràcies en part al seu gran rendiment jugant a domicili. Gwathmey lidera l'atac amb 14,54 punts per partit. Lointek Gernika arribarà a més amb l'alta de Kamile Nacickaite. La jugadora lituana es va incorporar a l'equip ja en este 2019, i va debutar enfront de Snatt’s Sant Adrià en la passada jornada, anotant 10 punts per a 8 de valoració.\nPrecedent amb dos pròrrogues\nEn la segona jornada, Valencia Basket s'estrenava a domicili en una pista més que complicada, un partit equilibrat, que pareixia decantar-se per a les de casa en la recta final. Però les xiques de Rubén Burgos no es van vindre baix mai. María Pina (11p) Tamara Abalde (14p) i Meiya Tirera (20p) van estirar les taronja per a remuntar fins en quatre ocasions el marcador, i disposar inclús de possessions per a guanyar. I és que un partit amb tal nivell d'igualtat, no es podia decidir en 40 minuts. Fins a dos pròrrogues va necessitar Gernika per a emportar-se el triomf. Gwathmey, va decidir el segon overtime i el triomf es va quedar a casa (69-66), però l'equilibri entre els dos equips, va ser més que evident.\nHi haurà nodrida presència de coles i clubs visitant la Fonteta amb el CB Almussafes, CB Penya Roja, el Col·legi Mes Camarena, el CSA Carcaixent i el Club d'Oci Anjel disfrutant del partit.


Taller de teatre social a Aina\njordivillacampa 3 octubre 2016 7 agost 2020\nAquest cap de setmana he tingut l’oportunitat de participar a la trobada de monitors i monitores de la FEMN (Fundació d’Esplais Santa Maria de Núria) a Aina, Canillo (Andorra). Han estat dos dies de retrobada amb companys de formació dels cursos de monitors/es i directors/es als quals havia donat sessions i on he tingut també l’oportunitat de compartir experiències amb d’altres centres d’Esplai del territori Urgell. El Felip, La Maria i l’Andrea de colònies Guàrdia Lada també hi han estat representant el nostre grup.\nSetmanes abans se’m va oferir l’oportunitat de fer un taller amb un grup de monis participants de la trobada per al diumenge al matí. Vaig optar per fer una sessió de teatre social (teatre de l’oprimit/da). Les experiències passades amb joves em van animar a provar-ho amb monis en actiu en diferents esplais amb diferents realitats socials a nivell de nens, nenes i famílies.\nCada cop crec més en aquesta eina de transformació social: fer arribar el teatre i les tècniques de dramatització per tal de modificar, si pot ser un poc, allò que no ens acaba d’agradar de la nostra societat. Tenia ganes de difondre-la als qui s’havien interessat pel taller i que en les tres hores que durava agafessin una idea d’aquesta poderosa eina de transformació social i animar-los a utilitzar-la en els seus centres.\nVa ser fantàstic. Primer vaig dedicar la sessió a una petita introducció al teatre social, més concretament al teatre dels oprimits i les oprimides iniciat per Augusto Boal al Brasil el 1971. Un cop feta la introduccio vam fer uns exercicis d’escalfament d’escolta i entesa de grup per després acabar iniciant-nos en la conscienciació dels oprimits i les oprimides amb la hipnosi colombiana. Amb tota aquesta base feta vam poder treballar una mica amb tècniques de teatre imatge. Com seria una imatge d’educació? I de família? I de lleure? Vam crear les nostres propostes i compartíem les diferents lectures que hi trobàvem.\nPer acabar, cada grup d’Esplai va poder crear una petita peça de teatre fòrum a partir d’una situació d’opressió que hagués tingut lloc i haguessin experimentat. Van sortir tres propostes molt interessants: deixar a banda un nen per part d’un grupet atès que menjava diferent; un cas de desautorització des d’Intendència a l’equip de monitors/es amb preferència a alguns infants i un cas de bullying per tenir al·lèrgia al colorant. Vam poder iniciar un interessant totes tres propostes. Llàstima que sempre ens falta més temps per debatre i compartir propostes i diferents visions.\nCelebro que, com alguns vau comentar en acabar, hagueu trobat útil aquesta eina i la pugueu utilitzar en els vostres centres.\nGràcies per compartir el mati amb tant d’interès i creure en un món millor. Aquesta eina qui sap si pot fer una primera passa.\nTagged lleure, teatresocial\nPrevious post Parlo a la Lluna


Casa en Venda a Sant Feliu del Raco - El Portal de Sabadell\nVen bonica casa en el millor lloc de la tranquil·la i acollidora zona residencial de Sant Feliu del Racó.\nLa casa aquesta situada al carrer principal de la població de Sant Feliu del Racó, n entorn totalment natural i relaxant.\nDóna la benvinguda a la finca, unes escales que accés a la casa. Un hall ens distribueix la casa en zona dia i zona nit.\nLa casa disposa de diverses estades al jardí, sota el porxo. Un gran estada que es pot destinar a menjador d’estiu, sala jocs, o altres. Una estada destinada a la zona d’aigües, i un espai destinat a traster. En la part superior del porxo, hi ha una gran terrassa, amb precioses vistes.\nGaratge en planta nivell de carrer, per a 2 cotxes.\nCasa o xalet independent\n146 m² construïts, 124 m² útils\nParcel·la de 277 m²\nPlaza de garatge inclosa en el preu\nSegona mà/bon estat\nConstruït en 1968\nCalefacció individual: Gas natural\nCertificació energètica: (97 kWh/m² any)


Llíria donarà la benvinguda a 2018 amb una gran festa en la Plaça Major | Ayuntamiento de Lliria\nEl comiat de l'any comptarà amb la projecció de les campanades en la façana de Ca la Vila i una discomòbil\nL'Ajuntament de Llíria, en col·laboració amb la Federació de Comerç, i seguint amb les activitats proposades per a enguany, incloses en la campanya municipal “El millor nadal està ací”, està preparant una nit molt especial per a acomiadar l'any en el qual la música i la diversió seran les protagonistes.\nLes àrees de Gestió Cultual i Comerç, Joventut i Infància i Festes han organitzat esta festa de cap d'any que permetrà que, per primera vegada, els veïns de Llíria acomiaden l'any amb les tradicionals campanades, gràcies a la projecció d'un rellotge en la façana de l'edifici Ca la Vila.\nEls assistents també podran gaudir d'una discomòbil que començarà a partir de les 23 hores, fins a les 01.00 hores, per a rebre el nou any.\n“Enguany oferim com a novetat esta festa i serà un bona ocasió per a festejar, tots els veïns junts, l’adéu i la benvinguda d'un nou any, en una celebració apta per a totes les edats, en la qual podrem gaudir d'un ambient festiu”, ha destacat la regidora d'Infància i Joventut, Mª Cruz García.\nEls primers 200 veïns que acudisquen a la plaça rebran gratis una borsa de cotilló i els dotze raïms de la sort.


El 15è Deltebre Dansa es presentarà dissabte amb diverses novetats ~ EbreDigital.cat\nEl 15è Deltebre Dansa es presentarà dissabte amb diverses novetats\nRedacció Ebredigital.cat2019-05-02T10:43:50+02:002 de maig de 2019|Cultura| Deltebre|Ajuntament de Deltebre, Deltebre Dansa, Roberto Olivan|0 Comentaris\nA poc més de dos mesos per celebrar el 15è aniversari, el Festival Deltebre Dansa realitzarà la seva presentació oficial aquest dissabte, 4 de maig, a les 20 h, al bar cultural Deltaic de Deltebre.\nEn la presentació, el fundador i director artístic del Festival, Roberto Olivan, revelarà les principals novetats, explicarà el nou funcionament de la venda d’entrades i realitzarà un petit avançament de la programació artística de la 15a edició d’aquest referent internacional de les arts escèniques.\nEn l’acte es podrà gaudir d’un petit espectacle de la mà del mateix Olivan. Així mateix, la presentació estarà amenitzada per la fusió musical a càrrec de Sergi Guillén (Fernweh – Delta de l’Ebre). D’altra banda, tots els assistents podran assaborir les ecotapes i begudes que Deltaic oferirà a preus molt especials.


Reunió la propera setmana\nELENA FREIXA Barcelona 10/03/2011 19:02\nLa direcció general d'Indústria de la Generalitat ha citat la propera setmana als representants de les indústries de les dues rodes a Catalunya per tal d'abordar la situació que ha esclatat arrel dels tancaments de Yamaha i Derbi.\nSegons han confirmat fonts del Departament d'Empresa i Ocupació a l'ARA, a la reunió hi assistiran directius de les companyies representades al Clúster català de la Moto, que presideix el director general de Rieju, Jordi Riera.\nLa trobada servirà per analitzar les possibles accions que pot emprendre el departament davant la situació que afrontar el sector. Aquesta setmana el grup italià Piaggio va anunciar el trasllat de la planta de Derbi, una mala notícia que se suma al tancament de Yamaha. A més a més, Ossa també ha alertat el Govern que la falta de finançament amenaça el seu projecte industrial a Catalunya.


Revisions mèdiques Esportives | Diff Salut\nHome » Revisions mèdiques Esportives\nLa realització del reconeixement mèdic-esportiu persegueix els següents objectius:\n1. Valoració de l’estat de salut de l’esportista\nA través d’aquest objectiu es cobreixen diverses necessitats: *Despistaje de malalties, lesions o patologies que poden constituir un risc per a l’esportista. Detecció de causes patològiques que representin algun tipus de contraindicació absoluta, relativa o temporal a la pràctica esportiva. Control de les repercussions de l’activitat esportiva sobre l’estat de salut de l’esportista i sobre el procés de creixement i maduració del nen esportista.\n2. Detecció del nivell d’adaptació de l’esportista a l’esforç físic\nCal conèixer el nivell d’adaptació de l’esportista a l’esforç físic que es requereix per a l’esport o activitat física escollida. Aquest objectiu s’ha d’adaptar a les diverses etapes de l’evolució biològica de l’esportista, així com a les diverses etapes de l’entrenament. Això permet aconsellar la pràctica més adequada a les possibilitats de l’atleta.\n3. Prevenció de lesions i malalties\nÉs necessària la prevenció de lesions o malalties que poden derivar-se de certes anomalies, defectes físics o insuficiències de l’esportista, incloent la falta de condició física i la inadequació entri al grau de maduració biològica i l’activitat esportiva triada, en el cas dels esportistes en desenvolupament.\n4. Oportunitat de participació d’esportistes amb processos patològics\nS’ha de proporcionar l’oportunitat de participació en activitats esportives a persones que tinguin processos patològics, indicant-los les seves possibilitats, limitacions i riscos implicats.\n5. Establiment de la relació mèdic-malalt\nL’establiment de la relació mèdic-malalt té lloc quan l’esportista acudeix a l’entrevista amb el metge, amb totes les implicacions que suposa. Aquesta relació permet aconsellar a l’esportista sobre temes de salut i fins i tot personals.\nEs pot dividir als esportistes en funció de la seva edat i del tipus de pràctica esportiva que realitzen. Al llarg de la seva vida, per raons purament cronològiques, l’esportista va passant d’una a una altra categoria d’edat. Els diferents nivells de pràctica esportiva també es van modificant. La transferència entre aquests nivells és molt important. La transferència sol ser l’increment del nivell esportiu fins a l’edat adulta, per decréixer gradualment o arribar a una situació de sedentarisme. Però aquesta seqüència no sempre se segueix de la mateixa manera. També és molt important la categoria de sedentaris: pot haver-hi esportistes de rendiment en la infància que passen a sedentaris en l’adolescència, i nens o adolescents sedentaris que practiquen esport de competició en la seva edat madura..


Freshly Cosmetics dobla la seua aposta per la internacionalització i arriba a la Xina - Imagina Ràdio\nFreshly Cosmetics dobla la seua aposta per la internacionalització i arriba a la Xina\nEn tan sols 5 anys, la marca amb arrels terraltines s'ha convertit en un referent en la cosmètica natural a Europa i ara es llença al major mercat mundial\nXi Cao, International Growth Manager de Freshly Cosmetics | Cedida\nEl dia 1 de febrer de 2016 va ser un dia històric a Freshly Cosmetics amb la primera comanda: un Exfoliant Corporal Revitalitzant Detox i un Tònic Facial Purificant Detox. Cinc anys, tres mesos i 12 dies més tard, el 13 de maig de 2021, la companyia va viure la seua enèsima fita: la primera comanda realitzada des de la Xina. Va ser una unitat del Blue Radiance Enzymatic Serum, un dels articles més venuts de Freshly, que es va vendre a la província xinesa de Shanxi.\nL’arribada de Freshly Cosmetics a la Xina es fa realitat de la mà de Tmall Global, el marketplace digital transfronterer líder a la Xina, que forma part d’Alibaba Group. Es tracta d’un portal de referència per a més de 800 milions de consumidors, on milers de marques de tot el món troben una plataforma per a vendre els seus productes al país gràcies al seu servei cross-border. Fins ara, l’obligació de testejar els productes cosmètics fabricats fora de la Xina per a poder-se vendre al país asiàtic xocava amb els valors i la filosofia de Freshly Cosmetics. Però, amb el model transfronterer de Tmall Global, la regulació del producte es basa en les peticions del mercat local i no és necessari ni el registre de productes a la Xina, ni l’experimentació amb animals.\nEl mercat xinès ha experimentat en els últims anys un augment de demanda de cosmètica natural i vegana i la tendència del clean beauty cada vegada està més arrelada al país. Freshly Cosmetics dona resposta a totes aquestes demandes gràcies a una cosmètica basada en ingredients i tecnologies naturals, la innovació, la sostenibilitat i el respecte pel planeta i per totes les espècies que l’habiten.\nLa International Growth Manager de Freshly Cosmetics, Xi Cao, nascuda a la ciutat xinesa de Qiqihar i que encapçala el projecte d’internacionalització al país, apunta que “analitzant el mercat xinès ens hem adonat de dues diferències bàsiques respecte al nostre mercat: els efectes de la contaminació ambiental i un tipus de pell diferent de la dels europeus”. “La pol·lució afecta negativament la pell i cada vegada més els consumidors estan començant a buscar productes naturals”. A més, per a Cao, “els consumidors xinesos comencen a tenir més responsabilitat social i els seus valors coincideixen més amb els de la marca”. I “tot i que tenim costums diferents, els xinesos estan encantats amb les marques europees i creiem que podem oferir-los tot el que busquen”, conclou Xi Cao.\nEl CEO i Co-founder de Freshly Cosmetics que és de Batea, Miquel Antolín, es mostra “molt orgullós dels passos que la companyia ha fet per a poder arribar a aquest moment”. Per a Antolín, “aquests moviments demostren que estem fent les coses molt bé i que la gent està responent de manera meravellosa als nostres productes”. El cofundador de Freshly Cosmetics, creu que “després d’haver convençut a gairebé un milió de clients a Europa, aquesta internacionalització demostra que això és només el principi”.\nPer al seu desembarcament a la Xina, Freshly Cosmetics ha seguit la mateixa estratègia de xarxes socials que l’ha ajudat a ser una de les marques de referència en cosmètica natural a Europa. Aquesta s’ha hagut d’adaptar a les xarxes socials xineses i s’ha engegat una estratègia de prescripció amb perfils a les xarxes més importants: Little Red Book, WeChat, Douyin (TikTok fora de la Xina) i Weibo. També s’han tingut en compte els influencers nacionals i internacionals, seguits molt de prop pels ciutadans xinesos. “Per a ells i elles, les xarxes socials i els influencers tenen molta importància a l’hora de conèixer una marca i comprar un producte, i encara més quan aquest producte és europeu”, afirma Xi Cao.\nAbans de desembarcar al mercat xinès, Freshly Cosmetics va dur a terme un petit estudi de mercat amb una prova de producte per part de 26 consumidors xinesos, d’entre 20 i 40 anys, que van provar 10 dels productes Freshly durant una setmana. Miquel Antolín creu que “tenir aquestes opinions ens ha servit molt per a poder saber quines necessitats hem de satisfer” perquè “des de Freshly sempre hem escoltat als nostres fans i ara no ha estat l’excepció”.\nL’inici de la venda a la Xina suposa un desafiament logístic per la companyia. Per a poder-ho fer viable, Freshly Cosmetics ha triat productes preseleccionats al magatzem de Cainiao d’Alibaba, a la ciutat xinesa de Ningbo. Aquests productes s’envien directament des del Centre Logístic que Freshly Cosmetics té a Gandesa i una vegada a Ningbo es reparteixen per tot el país asiàtic.\nDesprés d’expandir-se per tot el territori europeu, amb aquest moviment, Freshly Cosmetics dobla la seua aposta per la internacionalització. L’empresa, fundada l’any 2016, espera tancar l’any 2021 amb una facturació propera als 55 milions d’euros i amb més d’un milió de clients.\nArticle anteriorTallada la carretera entre Horta de Sant Joan i Prat de Comte per motius de seguretat\nArticle següentL’ebrenca Irene Negre de Junts podria fer el salt com a diputada al Parlament


La comunicació és una qüestió bàsica per al bon funcionament de qualsevol associació. No només és important per donar a conèixer l'entitat i les seves activitats, aconseguir noves persones associades o captar fons sinó que s'ha d'entendre com un camp especialment estratègic per treballar la seva missió i els seus objectius. Per tant, és clau planificar-la.\nPer aquest motiu, des de TJ presentem una nova Guia d’Assessorament pensada per explicar com realitzar el pla de comunicació d’una associació, una eina bàsica per aconseguir una comunicació estratègica, no improvisada, eficaç i eficient.\nEn aquesta nova Guia d’Assessorament hi exposem quines són les 7 fases per elaborar el pla de comunicació i com plantejar-les. El procés és molt semblant a qualsevol planificació estratègica però centrat en la vessant comunicativa de l’entitat.\nDes de Torre Jussana recomanem a totes les associacions a intentar, cadascú en la mesura de les seves possibilitats, planificar la comunicació per aconseguir bons resultats. Esperem que aquest recurs sigui d’utilitat per a totes les entitats que vulguin pensar la comunicació de manera estratègica i no improvisar-la.\nDescarregueu la Guia d’Assessorament nº 8 - “Com elaborar el pla de comunicació de l’associació?”


Résidence La Cour Samoens França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n385 Chemin de la Cour , Samoens City Center, Samoens, França, 74340 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Résidence La Cour\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Résidence La Cour és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Samoens. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Résidence La Cour, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Magatzem d'equipatge, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, bar, biblioteca són només algunes de les comoditats que fan que Résidence La Cour sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nL'ambient de Résidence La Cour es reflexa en cada habitació. calefacció, balcó/terrassa, telèfon, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, cuina americana són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com bany, sauna, piscina exterior, ping pong, jardí. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Résidence La Cour.\nCal que informeu el Résidence La Cour de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


La incidència de la covid puja 52 punts després de quasi una setmana sense mascaretes - À Punt\nEl Ministeri de Sanitat ha notificat 23.137 noves infeccions en el grup de majors de 60 anys\nDues persones es realitzen proves PCR, en una imatge d'arxiu / À Punt NTC\n26 d'abril 2022 - 17:21\nLa corba epidemiològica de la covid ha tornat a créixer quasi una setmana després d'alçar-se l'ús de les màscares en interiors, amb un augment de la incidència acumulada entre els majors de 60 anys de fins a 608 casos per cada 100.000 habitants. Són 52 punts més que el divendres (555) i 23.137 noves infeccions en aquest grup d'edat, la qual cosa ha generat també increments en la pressió assistencial.\nDes de l'informe de divendres del Ministeri de Sanitat, al conjunt de l'Estat l'hospitalització en planta de malalts amb covid ha passat del 4,9% al 5,2%, mentre que en les UCI, l'augment ha sigut de tres dècimes, des del 3,7 al 4%.\nAquests increments es deurien a la major interacció social durant la Setmana Santa, la retirada de les màscares en interiors i diversos esdeveniments primaverals que s’han dut a terme en gran part dels territoris d'Espanya.\nSegons les últimes dades facilitades per les comunitats sobre el total de nous positius registrats en els seus territoris, des de divendres passat hi ha 105.421 casos més, la qual cosa eleva la xifra total de contagis a 11.833.457.\nA més, en aquest període s'han notificat 319 defuncions a tot el país, i la xifra total de defuncions des de l'inici de la pandèmia és ja de 104.227 persones.


Llum verda al Codi de Conducta i Bon Govern - Ajuntament de Mataró\nLlum verda al Codi de Conducta i Bon Govern\nL'alcalde signa el decret per implementar-lo i convida els regidors a subscriure'l\nL’alcalde, David Bote, ha signat avui, dijous 26 d’abril, el decret per implementar el Codi de Conducta i Bon Govern de l’Ajuntament de Mataró i el seu sector públic local. En els propers dies, els regidors de la Corporació rebran la notificació corresponent on se’ls convida a subscriure el document presentat públicament el passat 11 d’abril.\nEl Codi de Conducta i Bon Govern defineix els valors ètics i principis de bon govern, i ha de guiar i fomentar les bones pràctiques i bones conductes dels actors polítics i directius.\nS’ha elaborat amb aportacions dels grups municipals en el sí de la Comissió Municipal Informativa Especial de Bon Govern, Ètica i Transparència, presidida pel regidor de l’oposició Esteve Martínez, i s’emmarca en la voluntat de fer de l’Ajuntament de Mataró una organització preocupada i preparada per donar resposta als dilemes ètics derivats de l’exercici del poder i pel correcte compliment de les responsabilitats públiques.\nInicialment, el document havia estat aprovat per unanimitat dels grups municipals a la comissió específica creada a tal efecte i estava previst que es portés a l’aprovació del Ple ordinari del 12 d’abril, però va ser retirat de l’ordre del dia després que diversos grups de l’oposició es desmarquessin de l’acte de presentació pública. Amb la signatura del decret d’alcaldia es garanteix l’impuls que es volia donar a aquest compromís ètic amb la ciutadania i es proposa als regidors que s’hi sumin voluntàriament. En la notificació s’hi especifica que disposaran del termini d’un mes per fer-ho.


I Trobada de Violes a Riba Roja\nA principis de Març vam conéixer la intensa activitat desenvolupada pel Conservatori de Riba Roja quan vam assistir al Concert dels guanyadors del concurs de piano "Jóvens valors valencians" que va tindre lloc al Palau de la Música.\nAquell dia vam poder comprovar com la inclusió d'experiències reals fora del plan d'estudis reglamentari influeix molt positivament en els alumnes i facilita que aquests assolisquen un altíssim nivell.\nDes d'eixe moment, que va coincidir amb l'estrena d'aquest mitjà, seguim la pista de les activitats organitzades per aquest Conservatori.\nLa pròxima, La I Trobada de Violes de la Comunitat Valenciana. Tindrà lloc el pròxim cap de setmana, els dies 8 i 9 d'Abril, i serà una gran oportunitat per a alumnes d'aquest instrument de gaudir i perfeccionar-se en el que més els agrada: tocar la viola.\nAltra característica molt positiva d'aquests esdeveniments, és que el Conservatori que organitza no treballa a soles. Ja vam vore el fantàstic resultat que té trobar vàrius conservatoris treballant junts a l'esmentat concert del concurs Jóvens valors valencians. I ara s'han tornat a unir per organitzar la I Trobada de Violes: al Conservatori Professional de Riba roja s'han unit el Conservatori Professional Mestre Vert de Carcaixent, el Conservatori Professional "Mariano Pérez Sánchez" de Requena, i el Conservatori Professional "Jose Manuel Izquierdo" de Catarroja\nLa Trobada comptarà també amb la presència dels professors convidats Santiago Cantó Durà i Francesc Gayà Fonts. Santiago Cantó és viola solista de l'Orquestra de València i Francesc Gayà és Catedràtic del Conservatori Joaquin Rodrigo de València. Els dos oferiran una masterclass als participants.\nTambé tindrà lloc la conferència "Preparación Mental del músico" a càrrec Francisco Fermin Gandulf.\nEls professors de tots els conservatoris participants oferiran també les seues respectives master class.\nLa jornada de dissabte acabarà amb un recital de la jove violista Lorena Cantó Wolteche amb el pianista Francesc Llop i Navarro. El diumenge, per finalitzar la I Trobada de Violes, tots els participants oferiran un concert en el qual interpretaran el Concert nº2 en Sol Major per a violes de Telemann.


Ple de novembre a l’EMD: Castell de Canals, murals i Casalet | elCugatenc\nPle de novembre a l’EMD: Castell de Canals, murals i Casalet\nQuatre mocions han protagonitzat la sessió ordinària de la Junta de Veïns a Valldoreix tot i que, entre d’altres, també s’ha adjudicat l’explotació del bar del Casal de Cultura després del tancament del Casalet. A continuació els principals punts debatuts al Ple.\nEl debat sobre un Pla de Mobilitat valldoreixenc haurà d’esperar\nLa CUP-PC, ERC-MES i PSC han retirat la seva moció per realitzar un Pla de Mobilitat Integral de Valldoreix. Aquest document, que segons la proposta s’hauria d’enllestir abans del 2021, ha de tenir en compte els projectes i problemàtiques vigents com ara la centralitat o l’accés de la vila des de Can Cadena. Es demana que el pla s’elabori a través de participació ciutadana. La moció recull els primers passos a fer i també proposa una trobada amb l’Ajuntament per tal de fer una modificació del Pla General Metropolità a l’àmbit de la Colònia Montserrat. Havien presentat uns canvis d’urgència que no han estat acceptats i per això han esperat a presentar novament la moció al Ple següent.\nCompromís per seguir la rehabilitació del Castell de Canals\nTots els grups han votat a favor de la proposta de la CUP-PC per incloure al pressupost del 2020 la partida necessària per continuar els treballs arqueològics i de restauració del Castell de Canals seguint les fases recollides al Pla Director (etapa 2 i 3).\nNo hi haurà cartelleres per a les entitats\nEl grup proposant, ERC-MES i PSC han votat a favor de la proposta de la CUP-PC per instal·lar cartelleres públiques perquè les entitats puguin anunciar les seves activitats. Es proposa debatre les ubicacions entre govern i oposició i, a partir de l’acord, determinar quina és la partida econòmica a destinar-hi. El govern ha rebutjat la proposta dient que cal apostar per la digitalització mentre Ciutadans ha optat pel vot contrari al·legant el cost que tindria aquesta mesura tal com es plantejava als atesos de la proposta (14 cartelleres).\nMurals a parets públiques\nTots els grups excepte Ciutadans (que ha votat en contra) han votat a favor de la proposta d’ERC-MES i la CUP-PC perquè l’EMD debati amb els agents socials interessats quines parets públiques es poden cedir per fer murals, quin tipus de pintades fer i establir-hi criteris de rotació. Es proposa que s’apliqui en menys de mig any i que se’n faci un seguiment per repintar les parets quan s’escaigui. Es proposa també una formació d’art mural oberta a la ciutadania durant el 2020.\nModificació pressupostària centrada en el manteniment\nEl govern (Junts per Sant Cugat Valldoreix) i el PSC han votat a favor d’una modificació pressupostària que treu 6.5000 euros de convenis amb entitats i gairebé 160.000 del romanent per a despeses i les aplica en diverses partides, la majoria d’elles de manteniment. Les més gran són: 45.000 euros per al manteniment de l’enllumenat públic, 10.000 per al manteniment general de carrers, 24.000 per al manteniment de clavegueram i correctiu, 45.000 per a la col·locació de 25 quadres del sistema de telegestió de l’enllumenat públic i 20.000 per a l’estabilització d’un talús a la riera de Can Nonell al seu pas pel pont del passeig del Nard. La resta de partits s’hi han abstingut.\nL’empresa Jumila 8 SPC gestionarà l’antic Casalet\nTots els grups han votat a favor de l’adjudicació de la gestió del bar del Casal de Cultura a l’empresa Jumila 8 SPC, actual propietària del restaurant Foodies a la rambla Jacint Verdaguer. És l’empresa que ha obtingut la major puntuació (93,60%) en un concurs públic en què el 51% de la puntuació depenia de la millora del cànon i de les tarifes oferides i els punts restants depenien del projecte sociocultural, de la descripció de l’equip professional, a l’ampliació de l’horari mínim extablert, de les mesures de gestió mediambientals, del mobiliari, equips i maquinària, de les obres i de la proposta de menús i plats de la carta. Hi han participat cinc empreses, una de les quals ha estat exclosa.\nSusana Herrada, representant de l’EMD al Teatre-Auditori\nTots els grups excepte Ciutadans (que s’ha abstingut) han votat a favor que la vocal de govern Susana Herrada esdevingui la representant de l’EMD a l’Organisme Autònom Municipal del Centre Cultural, és a dir, l’encarregat de la gestió de les biblioteques i del Teatre-Auditori.


el blog de la prèvia: A la deriva\nFC Vilafranca 1 - UE Vilassar Mar 3\nEl Vilafranca actual és un vaixell sense rumb ni orientació fixa. El capità del vaixell cada vegada està més convençut que es va equivocar en l'elecció dels tripulants que l'han d'acompanyar en aquesta llarga travesia cap a un destí que, a hores d'ara, és tota una incògnita.\nDes de popa fins a proa, tot el vaixell ha sortit defectuós. A més, el darrer impacte d'aquesta tarda (l'1-3 amb el Vilassar) ha provocat nombrosos danys al vaixell, fins el punt que els compartiments sobre la marca del nivell del mar estan començant a inundar-se de manera preocupant. La majoria de calderes estan apagades i la maquinària no funciona correctament. El nerviosisme entre la tripulació és evident i algú sap que no salvarà el coll perquè no hi ha prou bots salvavides per a tothom. Hores més tard, el vaixell comença a enfonsar-se i el capità ha de decidir quins membres de la tripulació pujaran amb ell i podran seguir, no sabem en quines condicions, un viatge que ja no té res a veure amb el que s'havia previst quan es salpà de port cap allà a primers de setembre.\nPotser no és hora de buscar culpables a la delicada situació actual (temps n'hi haurà, i pocs en sortiran indemnes) però si és moment de buscar una solució ràpida (que no vull dir dràstica...) que redreci el rumb d'una nau que fa dies que ha perdut el nord. Si han de pujar nous tripulants a bord que vinguin amb ganes de remar cap a una mateixa direcció tots i sobretot amb una brúixola!!!\nGran Reserva: El magnífic aspecte de l'herba artificial del Municipal tot i la pluja caiguda (enrera han quedat les suspensions dels partits quan queien quatre gotes i els camps enfangats fins dalt).\nVi picat: Que els tres substituïts en el partit d'avui siguin tres de les "vaques sagrades", i els cridats a portar el timó de l'equip, és un síntoma inequívoc que quelcom s'ha fet malament.\nPublicat per La prèvia a les 22:20\nCom bé dius en el text,això va a la deriva,estem a 7 punts del tercer i només a un del descens (cosa que ni vull pensar, ni em plantejo amb tot el que s'ha gastat). El que sí veig és que hi ha molts jugadors que estan per sota del seu "suposat" nivell amb el que venien o inclús dels que ja estaven de l'any passat. Lo dels canvis que comentes és simptomàtic,treure el Jarabo i el Capilla ve a dir "espavileu o ja sabeu".Però jo veient el partit d'ahir em pregunto? Perquè no es proven coses noves: treure algun defensa,posar un parell de davanters al davant,en fi,jugarte-la més i no ser tant conservador. Hi ha tan bona plantilla com es deia? No tenim porter suplent (amb els respectes pel nano juvenil), lateral dret en tenim a la recamara?Pq el penal d'ahir de l'Isidro és per anar 2 o 3 partits a la banqueta,no tenim home gol,no sabem encara com jugar,....\nAixò sí,no és el moment de "hurgar en la herida" però hi ha molts jugadors de la comarca i de casa que podrien jugar molt millor que alguns que hi ha i sense cobrar ni molt menys tant com ho fan aquests.\nEspero que a Cornellà la cosa canvii,perquè si hi ha una altra derrota em suposo que rodarà algun cap,no?Massa inteligent tampoc s'ha de ser per deduir-ho.\nAmposta ens va donar un recital, el Vilassar idem de idem.\nEls dos primers gols van venir per errades d'aquelles que els entrenedors ensenyen als infantils. Quan es treu un corner curt, cal seguir al jugador que va a buscar la pilota i un altre ha d'anar a fer l'ajuda i el penal és innecessari, hi havia segona jugada i tant sols calia tapar el xut i fer donar una empenta dins l'area.\nHeu pensat quantes oportunitats hi van haver exceptuant els darrers deu minuts ? doncs 1 de sola, la del gol i això jugant a casa no pot ser. Vaja va ser bastant calcat al partit amb l'Amposta, es a dir una veritable pena i si os hi fixeu els altres equips corren mes, s'anticipen i mouen la pilota amb mes velocitat i criteri.\nSí que la lliga és molt llarga i encara es pot redreçar la nau, però jo francament estic molt decebut amb aquest equip. No crec que sigui l'entrenador el culpable (allà on ha estat ha fet bones campanyes) però potser no encaixa en la nova filosofia del club, de fitxatges "galàctics" on manen més certs jugadors que ell (realment sembla que es fitxi per gastar els diners i aparentar el que no és). La clau és una combinació de gent de casa amb qualitat (que n'hi ha, aqui i en altres equips) i dos o tres fitxatges que es comprometin amb l'equip i que cubreixin les mancances que tenim amb la gent de casa. Després fer una bona pinya al vestuari (i això el Manel ho sap fer). Senyors: "No le pidan peras al olmo" i sobretot no ens envieu altra vegada a Preferent.


Dissabte 9 de juny vam visitar el CRAM per celebrar el dia de les famílies ASEM Catalunya | Asem Catalunya\nDissabte 9 de juny vam visitar el CRAM per celebrar el dia de les famílies ASEM Catalunya\nEl dissabte 9 de juny vam organitzar una visita al CRAM i després un dinar al Restaurant Parc Nou per celebrar el dia de les famílies, que està reconegut per Nacions Unides i se celebra cada 15 de maig. Des d’ASEM Catalunya ens sumem a aquest dia internacional de reconeixement de les famílies i aprofitem\nEl dissabte 9 de juny vam organitzar una visita al CRAM i després un dinar al Restaurant Parc Nou per celebrar el dia de les famílies, que està reconegut per Nacions Unides i se celebra cada 15 de maig.\nDes d’ASEM Catalunya ens sumem a aquest dia internacional de reconeixement de les famílies i aprofitem per juntar-nos i construir comunitat.\nEl CRAM és la Fundació per a la Conservació i Recuperació d’Animals Marins i està a El Prat de Llobregat, Barcelona). És una entitat privada sense ànim de lucre dedicada a la protecció del medi marí i de les espècies que l’habiten . Les seves línies d’actuació són la clínica i rescat de fauna marina , la investigació i conservació d’espècies i ecosistemes marins , i la sensibilització a favor de la conservació dels nostres mars i oceans.\nEl CRAM ofereix visites guiades a les seves instal·lacions.\nJa podeu mirar l’àlbum de fotos de la jornada.\nVa ser un dia genial! Gràcies a tothom!


blocaire – Els fogons de la Bordeta\n20 Mai 2012 19 Mai 2012 70 comentaris\n12 Abril 2012 10 Abril 2012 37 comentaris\nEstà a punt d’arribar una de les Receptes del 15 que segurament més ganes teníem de fer: l’arròs!\nFa més d’un any, quan va començar tot plegat, ja vam pensar que aquest era un dels ingredients que havia de sortir per força, i per fi, aquí el tenim.\nA més a més, torna a ser una proposta vàlida tant per receptes salades com dolces, així que imaginem que hem fet contenta a la majoria.\nEl dia 20, com de costum, anunciarem l’ingredient pel mes que ve.\nAh! Recordeu que si teniu qualsevol dubte sobre el funcionament de la Recepta del 15, podeu mirar de resoldre’l llegint l’apartat “Com funciona?”.


El Barça ensopega a Lanzarote\nEl Magectias sorpren al Barça de bàsquet femení, que es manté a la part alta de la classificació tot i encadenar tres derrotes consecutives\nTercera derrota consecutiva del Barça de bàsquet femení. Aquest passat cap de setmana, el conjunt sota les ordres d’Isaac Fernández va acabar caient a la pista del Magectias -cuer del grup B-, per 78-51.\nPartit ajustat fins al tercer quart\nEl duel va estar marcat per la igualtat en els dos primers períodes, en els quals les defenses van ser més efectives que els atacs. Després d’un primer quart en el qual el Barça va haver de remar per retallar la diferència de cinc punts de les locals (16-15, al final dels 10 primers minuts), en el segon període les blaugranes van millorar lleugerament gràcies a la millora en la intensitat. Al descans però, el marcador es mantenia ajustat amb el 32-31 favorable al Magectias.\nDesprés del pas pels vestidors, les locals van passar a tenir el ritme del partit: controlant el rebot – va destacar Yaiza González (22 punts, 15 rebots i 31 de valoració)- i amb major clarividència en atac, fet que els va permetre obrir un marge de 16 punts.\nLa dinàmica es va mantenir en un fatídic últim període. Amb un parcial de 28-7, les de Lanzarote van confirmar la seva primera victòria de l’any, davant un Barça que es manté a la part alta de la classificació amb vuit victòries.\nEl Granada per recuperar la millor versió\nTot i la derrota el Barça de bàsquet femení es manté en la lluita pel play-off. Si bé és cert que les blaugrana ara es situen en cinquena posició -fora de les posicions de fase d’ascens-, el conjunt entrenat per Fernández segueix entre els favorits per ser en la lluita pel play-off.\nLa primera oportunitat per trencar la dinàmica negativa serà el proper dissabte davant el Granada, novè classificat amb cinc victòries i vuit derrotes.


Avenc de la Pineda - Coves de Catalunya - EspeleoWorld\nAvenc de la Pineda\nAntiga pedrera de “sal de llop” a Begues\nEs presenta com un gran esvoranc al bell mig de la vegetació. Es tracta d'una antiga explotació de “sal de llop” que per uns curts ressalts baixa fins a 4'70 metres. En direcció S es pot entrar en una petita cambra subterrània.\nAnant pel camí de Can Puigmoltó cap a Coll Sostrell, un cop passat el desviament que baixa al Fondo de la Troneda i poc abans d'una corba a l'esquerra que fa el camí, cal desviar-se uns 25 metres a la dreta, pel bell mig del bosquet, fins localitzar l'esvoranc. Hi han alguns senders molt perduts que es poden aprofitar per fer l'aproximació.\nRafael Amat i Carreras, durant la campanya de l'agost del 1923, localitza i esmenta una petita cavitat al Fondo de la Troneda, anomenant-la Avenc de la Pineda i atorgant-li 3 metres de fondària. La zona on es troba aquesta petita cavitat és l'única que en aquells anys i posteriors hi havien pins, ara amb les repoblacions forestals dels darrers anys han proliferat molt més, és per això que deduïm que aquesta és la mateixa cavitat a la que es referia Amat.\nAmat i Carreras, R. (1924).- “Sota el massís de Garraf. Campanya de l'any 1923” Butlletí del Centre Excursionista de Catalunya 35 (351): 109-136. CEC. Barcelona


La Lloret Street Shopping ha comptat amb menys públic del que s'esperava | Nova Ràdio Lloret\nLa plaça de l'Ajuntament a la Lloret Street Shopping\nLa Lloret Street Shopping ha comptat amb menys públic del que s’esperava\nEls comerciants lamenten que l'esdeveniment ha seguit la tònica de la mala temporada que portem.\nEls comerciants lamenten que la Lloret Street Shopping ha seguit la sintonia de la temporada i no han pogut fer les vendes que esperaven. L’opinió l’ha recollit el president de l’associació de comerciants, Francesc Alsina, que diu que hi va haver públic, però reconeix que n’esperaven molt més.\nTot i així, Alsina valora de manera positiva el canvi de nom, ja que l’esdeveniment ja no s’anomena Botiga al Carrer, sinó que a partir d’ara s’anomena Lloret Street Shopping per mirar d’aproximar-se al turisme i potenciar la imatge del comerç de la vila de cara a l’exterior.\nI en aquesta mateixa línia, els botiguers ja preparen una nova edició de la Lloret Night Shopping, que es durà a terme el 10 de setembre. En aquest cas serà dijous perquè és l’inici del pont de la Diada i s’espera afluència de visitants a la vila. I aquesta edició cal remarcar que es presenta amb una novetat destacada: es tematitzarà del western americà.\nRecordem que durant la Lloret Night Shopping, els comerciants, que poden tenir obert fins passada la mitjanit, organitzen espectacles molt variats a la via pública.\nArticle anteriorObertes les inscripcions per al torneig Ciutat de Lloret de tenis\nArticle següentEl regidor de Joventut està molt content del faristol col·locat davant del Puntet


Entrevista a Merche Femenia, emoció i passió per la música\nEntrevistas Merche Femenia: ‘Del nostre treball, el realment valuós és l’emoció que provoca...\nMerche Femenia: ‘Del nostre treball, el realment valuós és l’emoció que provoca la música’\nAquest cap de setmana, com tots els anys, havia de ser el concert de Santa Cecília de la banda de Beniopa, que ha quedat posposat per la situació actual de la COVID-19. Merche Femenia Simó, directora de la banda del Centre Musical Beniopa i de la Banda de l’Escola de Música de Pedreguer —d’on és natal—, és titulada en les especialitats de Flauta, Piano, Composició, Contrapunt i Solfeig, Harmonia i Teoria de la Música.\nLa seua formació i experiència —amb la direcció, per exemple, compleix vint-i-set anys— l’han portat a ser la directora de l’Escola i Conservatori Municipal de Música del seu poble, a més de ser directora titular de la Banda de Dones de la FSMCV en el 50 aniversari de la Federació (2018), de la Banda Juvenil Bankia-Las Provincias (2016), actuant en la Gala “Premios Valencianos para el siglo XXI”, i de la Crida Fallera 2019 de València, entre altres coses.\nNo obstant això, Merche Femenia és més que el seu currículum. Ella es defineix com una dona treballadora, positiva i que mira sempre cap al futur. Però el que es veu en ella és una dona amb una il·lusió per la música indescriptible: “El que més m’agrada d’haver triat aquesta carrera és que he aconseguit que el meu treball i hobby siguen el mateix, faig el que de veritat em fa feliç”. La música és el seu dia sencer, resultant-li complicat oblidar-se d’ella, pot passar-se fins a les tantes de la matinada treballant.\n“El meu cap no para i com més faig, més vull fer, tinc molts projectes pendents”, afirma. Respecte a eixos projectes que té al cap, com necessita molt de temps, promet que quan el seu braç ja no puga dirigir, es dedicarà a compondre i a acabar les obres i llibres que té començats. Perquè, a més, també és autora i coautora de llibres d’educació musical, tant per a xiquets d’iniciació com per a primària, i algun de secundària, com és el cas de Apreciación Musical publicat a Hondures. El llibre de Solfa és un de creació pròpia, igual que Flautopia, un mètode d’estudi elemental per a flauta travessera, i Método creativo para trombón per a també l’ensenyança elemental de l’instrument. En total, per ara, sis llibres publicats.\n“El moment de més il·lusió a l’hora de fer un llibre és, quan després de tot un procés intens de treball, l’entregues a l’editorial i aquesta, després d’estudiar-lo, et confirma que el publicarà. Això significa que la feina està ben feta i t’ompli de goig”, conta amb uns ulls que desprenen vitalitat i emoció, qüestionant-me fins a quin punt es pot estimar tant el que un fa. En referència a les seues obres musicals, el pasdoble Femme Força, dedicat a un col·lectiu feminista, és l’exemple del seu caràcter lluitador.\nLa desigualtat de la dona en l’àmbit musical va disminuint a poc a poc. Merche recorda quan començà i als cursos de direcció i composició solia ser l’única xica. Tot és el que veus, si veus dones directores, compositores o el que siga, no serà una cosa aliena per a tu. “Els meus alumnes s’estranyaven quan veien que, en una entrada de moros i cristians, era l’única dona al capdavant d’una banda”, recorda i és que va ser la primera directora a la Marina Alta i també a Gandia, on començà fa dos anys en la banda de Beniopa.\nEn casa li deien que la música no era una professió, que era coses d’homes i que ho passaria molt mal. Després de tot aquest temps, treballant, pagant-se els estudis i dedicant-li moltíssimes hores a aprendre, la música és la seua vida. “Jo a la meua filla li dic que estudie el que vulga, que en una professió no s’ha de mirar el gènere”, però reconeix que, hi ha moments, que en el món de la direcció no és el mateix si eres home. En l’embaràs, per exemple, assajar a les nits amb huit mesos de gestació, amb les cames unflades i amb tota l’energia que requereix li era esgotador: “la gent veu a la directora dalt la tarima i no imagina el que a ella li pot estar passant en eixe moment. Ser mare és també un treball i, la que ho és, ho sap”.\nAquest any, quan li comunicaren que es posposava el concert de Santa Cecília de la banda de Beniopa, no pogué evitar entristir-se, perquè ja són uns quants concerts que no s’han fet i aquest estava ja preparat. Malgrat això, assegura que el concert es farà: “la música no caduca i quan el puguem fer, serà genial. És un concert-espectacle amb moltes sorpreses i ha de venir tot el món”. La seua intenció és que, quan la gent entre al concert, oblide tot el que està passant i isca amb un somriure. “Del nostre treball, el realment valuós és l’emoció que pot provocar la música en directe, quan la gent s’aborrona i ix emocionada”, explica, encara que les hores prèvies estan sempre plenes d’incertesa per saber si tot eixirà com toca. És un secret, però el que l’ajuda amb els nervis abans del concert és estar sola amb tot l’escenari preparat i, si pot ser, menjar-se algun dolcet.\nEl seu truc és la il·lusió, la motivació i no deixar d’aprendre. La planificació del repertori — quasi sempre amb alguna obra d’algun compositor o compositora valenciana per tal de recolzar els autors de la terra—, del guió, dels espectacles, l’assaig de les peces i la posada en escena li requereixen moltíssimes hores, però són el que fan els seus concerts únics. “El primer de tot és tindre il·lusió i passió, si jo ho tinc, els músics ho tindran i si tots gaudim, el públic també ho farà”, explica.\nQuan amb divuit anys, fundà i començà a dirigir la banda de l’Escola de Música de Pedreguer amb l’única motivació d’ensenyar i viure la música, mai imaginà tot el que aconseguiria. Però el més sorprenent és que, quan li preguntes pels moments professionalment més importants, el que relata amb més il·lusió, per darrere de tots els reconeixements que ha obtingut, és haver sigut pregonera de les festes del seu poble: “La música m’ha donat vida, il·lusió, alegria, m’ho ha donat tot, i que el meu treball siga apreciat fora i, sobretot, dins del meu poble, no té preu”.\nSense cap dubte, Merche Femenia és, en estat pur, emoció i passió per la música.\nArtículo anterior S’inauguren els actes contra la violència de gènere en Miramar\nArtículo siguiente El club de Tiro Olímpico de Oliva vuelve a subirse al pódium en Alicante


Sud est asiàtic, del 9 al 30 d’agost de 2016: Singapur, un país decebedor, de moment (dia 20, 28 d’agost de 2016) (II)\nQuan sortim, passegem pel carrer a on som, “Orchid”, a on hi ha un gran mercat a on es venen des de samarretes fins a bosses de mà. Ah, i per no parlar dels “endevins i endevines” que hi ha la porta d’un temple i que tenen cua de gent per tal que els hi aconselli sobre el seu futur. Caminant per aquests carrers també ens trobem amb una senyora que ens mira amb molta mala cara per posar-nos antimosquits. La zona d’”Orchid” està plena de botigues, i també de gent local, que compra bastant al mercat muntat. Comprem els últims souvenirs i ja ens dirigim cap a la zona de Marina Bay (https://www.marinabaysands.com/; https://www.marina-bay.sg/ ; https://en.wikipedia.org/wiki/Marina_Bay,_Singapore ) . El camí és tranquil, però no et desvia cap a torres que no són més que grans centres comercials. A més, creuar els carrers pot esdevenir una petita odissea. Finalment, arribem a “Marina Bay”, una zona gairebé futurista amb la sínia més gran del món, un hotel coronat com si fos un vaixell flotant i un gran centre comercial farcit de centres comercials de luxe suprem. Hi entrem per refrescar-nos i només prenem un simple refresc; els preus no són gaire baixos, que diem. Hi ha moltíssima gent dins del centre comercial; fins i tot, en la calor tropical, hi ha una pista de gel! Ni m’imagino el que deu costar mantenir-la, la despesa energètica. Passegem una mica per dins i m’esparvero quan a dins del centre hi veig un mini canal artificial, a on la gent passeja amb barca per 10$, per un trajecte de 50 metres. Tinc ganes de sortir d’allí, però la calor ens frena i prenem un segon refresc. Ni ganes d’anar a visitar els jardins, vistos els preu que es demanen. La tarda ja decau una mica quan sortim. A fora, la xafogor amaina i fem la volta a tot “Marina Bay”. (continuarà)\n(La fotografia correspon a una altra perspectiva general de Marina Bay)


El PSC Terrassa reclama més recursos per superar la crisi de la Covid-19 el 2021\nL’Ajuntament de Terrassa es troba immers en el procés d’aprovació del pressupost per l’any 2021, que es preveu crític per l’impacte de la COVID en les finances de la ciutadania. L’oposició ha manifestat múltiples queixes a aquest procés, tant en premsa com en diferents òrgans propis de l’Ajuntament. Avui, els regidors Alfredo Vega i Javier Garcia, del Grup Municipal Socialista, han fet públiques les seves propostes i crítiques a les comptes municipals. Alfredo Vega ha volgut ressaltar la necessitat de grans actuacions per la reactivació de la ciutat i fer que «sumi forces amb la resta d’administracions per no deixar ningú enrere».\nEn aquesta línia, ha presentat 4 eixos que consideren imprescindibles relacionats amb la crisi habitacional, l’ocupació, la digitalització i el comerç. Ha matisat que no volen fer aquestes aportacions com esmenes al pressupost, sinó com un compromís de despesa del superàvit del present exercici i d’altres fons extraordinaris que poden arribar d’altres administracions.\nPel que fa a la situació habitacional, la proposta dels socialistes s’emmarca en la potenciació de la compra d’habitatge mitjançant tanteig i retracte de cara a augmentar el parc d’habitatge públic destinat a la mesa d’emergència social. Alfredo Vega explica que tot i que la previsió de les inversions municipals de l’any vinent és de 1.250.000€, «els serveis municipals tenen la capacitat de gestionar el doble d’inversió», i proposen arribar als 2.500.000.\nD’altra banda, i de manera similar a altres ciutats de l’entorn com Sabadell o Granollers, demanen una partida de dos milions d’euros per fer un pla municipal d’ocupació i formació destinat a «aquells egarencs i egarenques que s’hagin vist afectats per l’atur, que en aquests moments arriba a 16.400 persones a la nostra ciutat, i que es pot veure incrementat a partir de la finalització dels ERTOS», en estreta col·laboració amb altres administracions de l’estat.\nUna altra qüestió que ha ressaltat la pandèmia és l’escletxa digital, ha reblat el líder del PSC; tant en l’entorn laboral com educatiu. Alfredo Vega ha mencionat la necessitat de «trencar la bretxa digital i generar oportunitats formatives per a totes les edats i ajuts per la connectivitat a aquelles famílies que tinguin dificultats per accedir a la e-formació o la e-administració», proposant una despesa de 500.000€.\nL’última iniciativa presentada per Vega versa respecte la necessitat de tenir un comerç local «més fort, resilient i adaptat a les dificultats actuals». Amb una partida de 450.000€, els socialistes volen que l’Ajuntament engegui un pla de formació pel comerç, acompanyat d’una plataforma de venda local o comarcal que ajudi a la digitalització del teixit local.


“(4×4)”, viatge creatiu amb motiu del setze aniversari de la Galeria | Bonart\n“(4×4)”, viatge creatiu amb motiu del setze aniversari de la Galeria\nLa Galeria de Sant Cugat del Vallès celebra el seu setzè aniversari amb la mostra (4×4), que s’allarga fins a finals de juliol, un conjunt de més d’un centenar de peces, entre dibuixos, pintures i aquarel·les, d’alguns dels creadors habituals de l’espai.\nÉs sabut que, per al viatger, el més important no és el destí, sinó el viatge. Amb aquesta filosofia va néixer el projecte (4×4), impulsat pel galerista Jordi Batlle per commemorar el setzè aniversari de l’espai. La idea és molt senzilla, però efectiva per despertar i estimular la creativitat dels artistes escollits: organitzar quatre viatges programats al voltant, és clar, de la pintura. Els convidats a formar part de l’aventura creativa van ser alguns dels creadors habituals de la galeria: Didier Lourenço, els germans bessons Josep i Ramon Moscardó, Xavier Rodés i Jaume Roure.\nLa màgia del número 4. El 4 és un dels números màgics, representa el cosmos, l’univers i el món. El plantejament del viatge, doncs, es va fer jugant amb la numerologia i creant la següent fórmula: 4 viatges x 4 punts cardinals x 4 estacions de l’any. El resultat: un primer viatge, a la primavera, cap al sud, a Granada; un segon, durant l’estiu, cap a l’est, a Cadaqués; un tercer, a la tardor, direcció oest, a Labastida (la Rioja); i un últim periple, a l’hivern, cap al nord: París. D’entrada els participants eren també 4, per mantenir l’harmonia i l’equilibri, del plantejament numerològic, però el Jaume Roure va ser pare entre les sortides d’estiu i tardor i va entrar en joc el cinquè artista, Xavier Rodés. Finalment, es va incloure una excepció i a París hi viatjaren els cinc artistes.\nEvidentment, tot i que el viatge geogràfic era el mateix per cada un dels viatgers, el que van veure i trobar en cada un dels paratges va despertar estímuls diversos als creadors. I és que, com va escriure Henry Miller, “el nostre destí del viatge mai és un lloc, és una manera de veure les coses”. Així, doncs, el resultat és la mostra (4×4), una original manera de commemorar el setzè aniversari de la galeria. L’exposició està formada per peces realitzades in situ, a cada una de les destinacions i d’altres que s’han creat ex profeso. En total, més de 130 obres de suports, tècniques i mides variades, que són el testimoni d’un procés creatiu col·lectiu que s’ha allargat per la geografia, durant 365 dies, 4 estacions i 5 artistes. L’encàrrec que tenia cada un dels pintors convidats era crear dues peces per sortida, però l’aportació final ha variat depenent de cada un. A més, fruit de les sortides a Granada i Cadaqués, han nascut dos quadríptics, on s’aprecia de manera harmònica la diversitat estilística del grup. Acompanyen les peces exposades, el souvenir per excel·lència, 40 postals que es van enviar des del punt d’origen a la galeria per correu i que el públic pot mirar i remenar; a més dels quaderns amb apunts del natural, aquarel·les, notes i dibuixos, que portaven cada un dels creadors i que després han servit per materialitzar les obres definitives.\nA la imatge, Jaume Roure, Ramon Moscardó, Xavier Rodés, Josep Moscardó i Didier Lourenço, amb Jordi Batlle a segona fila.\nEtiquetes: Didier Lourenço · Jaume Roure · Jordi Batlle · Josep Moscardó · La Galeria de Sant Cugat del Vallès · Ramón Moscardo · Xavier Rodés


NAIXEMENT DE LA MARE DE DÉU 08-09-2019 – Obispado de Tortosa\nNAIXEMENT DE LA MARE DE DÉU 08-09-2019\nInici/Paraules de vida/NAIXEMENT DE LA MARE DE DÉU 08-09-2019\nEl dia 8 de setembre celebrem el naixement de la Mare de Déu. En molts pobles i santuaris se celebra la festa patronal. La nostra diòcesi, per un decret del beat Pius IX, està sota la protecció de la Mare de Déu en el misteri del seu naixement, per la qual cosa, encara que enguany cau en diumenge, litúrgicament ha de celebrar-se aquesta solemnitat en tots els pobles de la diòcesi.\nPer a una família, un naixement és un esdeveniment que ompli la casa d’alegria i d’esperança. En eixe moment ningú pensa en el que pot passar en el futur, ni en les dificultats que pugui tindre en la vida. L’acolliment d’un nou ésser fa reviure l’esperança que suposa per a tots una nova vida. Però uns pares que reben el regal d’un nou fill no han d’oblidar que aquest forma part de tota la família humana i han d’educar-lo perquè en el seu comportament, en la seua manera de relacionar-se amb els altres, en els seus valors i actituds… no actuï egoistament, sinó que en tot moment cerque el bé, la justícia i la veritat. D’aquesta manera, un nou ser, que és sempre un regal que Déu ha donat als pares, serà també un regal per a tota la societat.\nEl naixement de la Verge va ser per als seus pares, Joaquim i Anna, un regal que els va omplir d’alegria. Ells, que eren justos en la presència de Déu, la van educar perquè parés atenció a les coses de Déu i fóra disponible al que li demanés. D’aquesta manera Maria es va convertir també en un regal de Déu per a tota la família humana i el seu naixement va portar l’alegria al nostre món. Estem davant una celebració en la qual únicament cap el goig, perquè per ella no hem rebut més que béns: el gran do del Salvador. Per a tota la humanitat el naixement de Maria anuncia el de Crist. És com l’aurora que anuncia l’arribada del dia de la Salvació.\nLa Mare de Déu és també un regal de Déu per a tots nosaltres perquè ens indica amb la seua vida el camí per a ser feliços. En l’evangeli de Lluc (1, 39-56) trobem l’escena de la visitació de Maria a la seua cosina Elisabet. La trobada d’aquestes dos dones és un moment ple d’humanitat i de tendresa. En el diàleg entre elles que ens transmet l’evangelista, en un determinat moment Elisabet li diu: “Feliç tu que has cregut” (1, 45). Maria va ser feliç perquè va creure en Déu i perquè va mantenir la fe durant tota la seua vida, va conservar l’alegria.\nEn aquest món en el qual tenim tantes coses, però sovint tantes persones estan buides i no troben camins per a viure en l’alegria, Elisabet, assenyalant-nos a Maria, ens indica el camí que ens porta a no perdre el goig: la Verge va ser feliç perquè va creure, perquè es va fiar de Déu i es va posar al servei de la humanitat acceptant ser la Mare del Messies. Només pot ser feliç, únicament pot rebre la vida de Crist i, amb ella, la vertadera alegria, qui confia en Déu i està disposat a lliurar la seua vida pels altres. Si volem conservar l’alegria de la fe, no deixem de mirar a Maria. Ella va ser feliç perquè va creure.\nMitjans de Comunicació2019-09-04T11:04:36+02:00


Autor: SIEBERER, ANTON\nJaume Vicens Vives va afirmar que «la millor interpretació del moviment catalanista es troba avui a les pàgines d'Anton Sieberer: Katalonien gegen Kastilien». A Catalunya contra Castella, publicat a Viena el 1936 i que ara presentem en català, Sieberer té la virtut d'exposar allò que veu, des de fora, de forma directa i amb una mirada antropològica molt lliure de prejudicis. Interessat inicialment per la pervivència de la llengua catalana, el jove lingüista austríac va escriure aquest assaig il·luminador i de vigència persistent, que no pretén ser un llibre d'història, sinó fer l'estudi d'una mentalitat i entendre per què la peça catalana no troba el seu encaix en el projecte espanyol. Catalunya contra Castella va tenir recorregut i influència en l'àmbit internacional i en els cercles de l'exili, especialment a partir de l'edició en castellà que, amb algunes modificacions, en va fer l'exdirigent del POUM Jordi Arquer el 1944 a Mèxic i que va publicar amb el títol España frente a Cataluña. I constitueix un aportació important, en allò que plau i en allò que incomoda, per comprendre com operen encara avui els ressorts psicològics d'una part gens menyspreable de la nostra societat. «Empeny el lector a subratllar passatges i més passatges amb la incòmoda sensació que es va escriure des dels anys trenta per al present.» Del pròleg de Joan Esculies


Puig i Lambán pressionaran Madrid i Brussel·les perquè "es prenguen seriosament" el Corredor Cantàbric-Mediterrani - Diari La Veu\nEscriba el número 230728\nPuig i Lambán pressionaran Madrid i Brussel·les perquè "es prenguen seriosament" el Corredor Cantàbric-Mediterrani\nEl govern aragonés també confia que la valencianitat d'Ábalos ajude a complir les reivindicacions valencianes i aragoneses a l'estat espanyol i a Europa\nPuig i Lambán demanen a Madrid que augmente les inversions per a millorar el traçat entre Saragossa i València.\n"Una reunió molt important". Així han qualificat el president de la Generalitat, Ximo Puig, i el president aragonés i també socialista, Javier Lambán, la reunió que han tingut aquest divendres per a unir forces davant Madrid i Brussel·les amb l'objectiu de reivindicar el Corredor Cantàbric-Mediterrani que l'anterior govern espanyol va deixar fora de les peticions d'inversions prioritàries que va fer a Brussel·les.\nEls dos presidents s'han reunit a Terol on han compartit les seues posicions amb els empresaris aragonesos i valencians. Entre els eixos d'actuació prioritaris dels dos governs està, per una banda, fer pressió al govern estatal perquè invertisca en l'electrificació i modernització del tram entre València i Saragossa. En aquest sentit, Puig ha lamentat que entre la tercera ciutat de l'Estat i la cinquena hi haja un trajecte en tren de cinc hores.\nLambán i Puig han considerat que els 300 milions d'euros ja pressupostats per a aquesta tasca són suficients, però demanen a Madrid que invertisca més per a demostrar a Europa que "es prenen seriosament" el Corredor Cantàbric-Mediterrani. De fet, Lambán ha destacat que ja hi havia una comissió de seguiment per a aquest corredor que es va paralitzar amb el canvi de govern. Per això, ha considerat que una mostra de que Madrid els dóna suport seria la reactivació d'aquesta comissió, en la qual els representants valencians i aragonesos demanarien, a més de l'electrificació del traçat entre Valencia i Saragossa, una doble via i el canvi de les vies a amplada internacional, entre altres millores. Tot amb l'objectiu d'adaptar-se a les exigències europees per a rebre inversions.\nAixí, també han decidit unir forces per a reivindicar en Europa la importància del Corredor Cantàbric-Mediterrani. De fet, Lambán viatjarà a Brussel·les la setmana que ve –tal com va fer Puig fa quinze dies–, acompanyat del director general de Transports, Josep Vicent Boira. Allí es trobaran amb la responsable europea de transports, Violeta Bulc. La intenció és "fer veure a la comissària europea que aquest corredor no és només beneficiós per a l'estat espanyol".\nPer a reforçar aquesta idea, tant Lambán com Puig han destacat que l'eix Cantàbric-Mediterrani és un eina ferroviària estratègica que concentra més del 70% del PIB de l'estat espanyol. També han destacat que el sector comprés entre València i Saragossa supera en PIB i en població tots els sectors nous que sí que estan pintats en el mapa de prioritats ferroviàries que l'Estat va traslladar a la Unió Europea.\nD'altra banda, Puig ha insistit que el Port de València supera en tres vegades el trànsit portuari de la resta de ports que sí que es connecten en la proposta espanyola. Pel que fa als contenidors, el volum a les drassanes valencianes és 40 vegades superior als dels ports del nord. En aquest sentit, Puig ha destacat que només amb les darreres inversions de l'Autoritat Portuària de València s'ha passat d'exportar 3.000 cotxes en un trimestre a exportar-ne 8.000.\nAixí els dos líders polítics han explicat que el seu principal objectiu és convèncer Europa que aquest ramal ha de ser prioritari i, durant el període d'esmenes que acaba el 13 de setembre, "presentar una proposta que no puguen rebutjar". Per a aconseguir-ho, però, han assenyalat que necessiten la implicació del ministre de Foment, José Luís Ábalos. "Per sort, és valencià", ha celebrat Lambán, de la mateixa manera que van fer els empresaris valencians el passat dimecres en la revisió de l'Estat del Corredor Mediterrani a València.\nLa decisió definitiva sobre si aquest ramal s'inclourà o no en les prioritats de finançament europeu es coneixerà a finals d'octubre o principis de novembre. Els dos presidents s'han mostrat optimistes i consideren que "amb els arguments que hi ha sobre la taula i treballant junts" podran aconseguir el seu objectiu.\nEscriba el número 941682


El Vaticà II i la llibertat religiosa - Levante-EMV\nEl Vaticà II i la llibertat religiosa\nEL 7 de desembre, commemorem el 50è aniversari de l´aprovació de la Declaració "Dignitatis hamanae", del Vaticà II, sobre la llibertat religiosa, un text breu però amb una elaboració complicada i amb discussions apassionades, dins i fora de l´Aula Concilia\nHui 7 de desembre, commemorem el 50è aniversari de l´aprovació de la Declaració "Dignitatis hamanae", del Vaticà II, sobre la llibertat religiosa, un text breu però amb una elaboració complicada i amb discussions apassionades, dins i fora de l´Aula Conciliar.\nVa ser el 7 de desembre de 1965, en la vigília de la clausura del Concili Vaticà II, quan es va votar i promulgar el Decret sobre la llibertat religiosa, un text que va portar grans canvis al si de l´Església i en relació al món. Aquest Decret, anomenat en llatí, "Dignitatis humanae", va ser un dels textos que més controvèrsia provocà en els bisbes espanyols, la majoria d´ells, representants del nacionalcatolicisme.\nCom no podia ser d´altra manera, la "Dignitatis humanae" provocà un debat molt viu, sobretot en la major part dels bisbes espanyols, que argumentaven que l´error no podia tindre cap dret. Però van ser els bisbes dels EEUU els qui apostaren fort pel dret a la llibertat religiosa. El mateix papa Pau VIè declarà que aquest text era de gran importància, ja que reivindicava el dret individual i col·lectiu de la llibertat religiosa.\nEl text sobre la llibertat religiosa va passar per huit redaccions successives, dos projectes preparatoris i sis redaccions pròpiament conciliars, fins a la seua definitiva aprovació, el 7 de desembre de 1965, hui fa 50 anys, en l´última congregació presidida per Pau VIè, amb un resultat de 2308 vots afirmatius, 70 negatius i 8 nuls. D´aquesta manera el papa Montini va promulgar solemnement aquest text, que consta d´un preàmbul, dos capítols i una conclusió.\nAquesta Declaració, discutida amb passió, arribà a un consens a partir de la dignitat de la persona, com ja havia defensat abans el papa Joan XXIII en la seua encíclica, Pacem in terris.\nLa major part de l´episcopat espanyol es va manifestar en contra de la Declaració, ja que Espanya es regia pel Concordat de 1953, que afirmava en el seu article primer: "La Religió Catòlica, Apostòlica Romana segueix sent l´única de la Nació Espanyola". Per això, el gener de 1964, els bisbes espanyols contraris a la llibertat religiosa escriviren un document molt crític contra aquesta Declaració, arribant a afirmar que "aquesta doctrina constitueix una ruptura inadmissible". El grup de bisbes espanyols, "teològicament tradicionals i políticament addictes al règim", com afirma el P. Hilari Raguer, historiador i monjo de Montserrat, van demanar al papa Pau VIè, que "amb la seua suprema autoritat retirara de la deliberació del Concili". Evidentment el papa no va fer cap cas de la petició d´aquests bisbes.\nDeclaracions com la del bisbe castrense Alonso Muñoyerro, donen idea de la "talla intel·lectual" d´aquests bisbes, quan deia: "Espanya frueix de la unitat catòlica des del segle VII, des del rei Recared. Per la força d´aquesta unitat, la religió catòlica està en 22 repúbliques d´Amèrica i en Filipines. A ella es deuen les victòries sobre els mahometans a Espanya i a Lepant. I als nostres temps, una gran victòria contra el comunisme". Per la seua part, Quiroga Palacios arquebisbe de Compostel·la, argumentava que amb la llibertat religiosa hi hauria "una llicència desenfrenada". I Arriba y Castro, de Tarragona deia: "El proselitisme dels no catòlics entre els catòlics és il·lícit i ha de ser impedit, no només per l´Església, sinó també per l´Estat"!!\nEl document era considerat "perjudicial per als catòlics", segons Quiroga i "contra l´Estat Catòlic", com digué el bisbe López Ortiz. El bisbe Temiño no acceptava que totes les religions tingueren els mateixos drets i el bisbe de Canàries resava perquè Déu impedira que s´aprovara la "Dignitatis humanae".\nLa major part dels bisbes espanyols, de formació integrista i franquista, tenien por, com diu l´historiador i capellà Juan Mª Laboa, per "la Unitat catòlica d´Espanya". El mateix papa Pau VI li digué a l´arquebisbe Quiroga: "No tinguen por per la llibertat religiosa. Sé molt bé que les circumstàncies d´Espanya són molt especials". Per això el papa li tornà a dir a Quiroga: "No tinguen por a la llibertat religiosa". Així i tot, l´arquebisbe Arriba y Castro temia que "el Concili Vaticà II, no fóra la ruïna de la religió catòlica".\nEls bisbes espanyols (que defenien Espanya com l´Estat més antic d´Europa) estaven desconcertats en sentir a l´aula conciliar, que l´Estat no tenia dret a fer discriminacions per motius religiosos. En un Règim de confessionalitat com vivia Espanya, tot el que feia "olor" de llibertat, espantava als bisbes!\n"Si la declaració sobre la llibertat religiosa va suscitar apassionades polèmiques", com ha dit el P. Hilari Raguer, va ser "perquè no només plantejava una qüestió teològica, sinó que també incidia en la pràctica política d´alguns països", com el cas d´Espanya, amb un franquisme que "havia fet de la religió catòlica, un dels pilars fonamentals del règim i de la unitat de l´Estat".\nAl final, l´aprovació i la promulgació de la "Dignitatis humanae" va obrir un camí de diàleg en l´Església i en el món, ja que aquest text va ser ratificat per 2308 vots afirmatius, 70 negatius i 8 nuls, davant l´estupor de molts bisbes espanyols. D´aquesta manera, la doctrina integrista de l´Estat confessional catòlic havia quedat ferida de mort, i el govern espanyol s´hauria d´adaptar a la Declaració del Vaticà II sobre la llibertat religiosa.\nCom ha dit el P. Hilari Raguer, "la recent rebrotada del fonamentalisme (i no únicament en el món islàmic) dóna a aquest text una renovada actualitat".\n4 Jon Rahm, campeón del US Open\n5 La primera jornada dirigida a jóvenes interesados en la caza será el 17 de julio


Coses estranyes sobre el matrimoni dels Beckhams - Música\nCoses estranyes sobre el matrimoni dels Beckhams\nGetty Images Per Lisa Swan/14 de març de 2017 20:38 EDT/Actualitzat: 3 d’abril de 2018 8:20 am EDT\nVictoria i David Beckham, coneguts com a tabloides britànics Posh i Becks, ha estat junts des de 1997 i casat des del 4 de juliol de 1999. La Spice Girl i l’estrella del futbol eren un partit fet al cel. D'ACORD! revista fins i tot pagada més d’un milió de dòlars fotografiar el seu casament. Avui en dia, els Beckhams encara són un dels parelles més famoses en el món, criant quatre fills junts: Brooklyn, Romeo, Cruz i Harper. Aquí teniu una ullada a algunes de les coses més estranyes sobre el matrimoni amb Beckham.\nInfàncies diferents, però tenien els cabells en comú\nVIctoria va créixer en un classe mitjana superior llar - elegant, si ho voleu. El seu pare solia conduir-la a l'escola en un Rolls-Royce va dir que estava tan avergonyida que solia sortir de l’automòbil de luxe del bloc abans de la seva escola.\nDavid en tenia més fons de classe mitjana. Però, malgrat els seus diferents plantejaments, tenien una cosa en comú: totes dues la seva mare i la seva mare havia treballat com a perruqueria, tot i que la mare de Victoria havia abandonat aquesta professió molt abans de néixer Victoria.\nTotes dues eren senders a l’hora d’estil\nDavid Beckham va ser un gran futbolista des de ben jove. Ell va signar el seu primer contracte professional als 14 anys, però les seves habilitats futbolístiques només eren part del que el va catapultar a la fama. El seu bon aspecte, a més d’aquell lustre cabell, l’han ajudat a convertir-lo en una figura llegendària del món del futbol.\nGQ la revista fins i tot va fer un història oral dels seus cabells, acreditant-ho, i ell, amb el fet de fer més popular el futbol (futbol, en la parla del Regne Unit) a la seva terra natal. 'L'herència de Beckham no és més evident que en els caps dels jugadors que des de llavors han seguit les seves passes', deia l'article del 2015. Els Beckhams fins i tot han estat nomenats la parella de famosos del Regne Unit amb els millors cabells.\nPer la seva banda, Victoria Beckham ha admès que va ser una vegada un 'riu' quan es va fer estil, el Negoci de moda lloc informes de llocs Després que les Spice Girls fossessin caput, ella va quedar 'contundent', assenyala l'article, per les marques de moda que li van demanar que no es posés la roba perquè no volien estar associades amb els pits, les posades poc exigents i excés de teixit ros. '\nPerò Beckham va deixar el cap baix a l’hora de desenvolupar-se les seves línies de moda. Ella va dir: 'Mentre tothom estava ocupat de riure, què feia? Vaig establir les bases del que tinc al seu lloc ara ”. Mira qui està rient ara!\nNo va ser la seva aparença la que la va atraure primer\nVictoria Beckham va dir a Entrevista 2015 a l’escenari que va ser la relació del seu marit amb la seva família la que va apel·lar a ella.\nraper favorit de lil wayne\n'El que em va agradar molt de David des del primer moment és que quan tots els altres jugadors estaven al saló després de prendre una copa amb els seus amics', va dir, 'David estava assegut amb la mare, el pare i la seva germana petita'. Va revelar: 'Estic molt a prop de la meva família, és molt a prop de la seva i només vaig pensar que era realment agradable'.\nVictoria va escriure al número d'octubre de 2016 Vogue britànic que era 'amor a primera vista amb el seu futur marit', tot i que aleshores admet estar 'una mica borratxo'. Es va adonar no només de la seva família, sinó del seu somriure. I David encara té el bitllet d’avió de Londres a Manchester al qual va escriure el seu número de telèfon. Molt dolç!\nVan tenir una de les bodes més ridículament ostentoses mai\nQuan la parella es va casar el 1999, quatre mesos després naixement del seu primer fill Brooklyn, van tenir un casament ridículament cridaner que va costar un valor de 800.000 dòlars en dòlars americans. La cerimònia i la recepció van ser celebrat al castell de Luttrellstown fora de Dublín, Irlanda. Victoria portava què Elle Regne Unit descrit com a 'vestit de Vera Wang de color xampany amb un tren de 20 peus' amb una cotilla dins. Al damunt del cap no hi havia un vel, sinó una corona d'or (sí, de debò). L’article diu: “Es va llançar un sol colom blanc mentre deien els seus vots i una bandera morada alçada sobre el castell amb les lletres V.B.D. [per a Victoria, Brooklyn i David]. No estem solucionant això. Genial!\nTambé es van asseure a trons daurats a la recepció. Per acabar-ho de completar, el seu topper de pastissos de casament va ser un escultura nua de la parella, i van utilitzar una espasa per tallar el pastís.\nMirant enrere a principis del 2017, fins i tot David va admetre's a la BBC Discos desert Island demostrar que el casament va ser una mica (fer que més que poc) a la part superior. Va parlar sobre els vestits de color violeta que coincideixen amb la parella a la recepció. Va creure que Victoria tenia un aspecte fantàstic, però va pensar que semblava els personatges Dos ximples molt ximples. 'Fins i tot tenia un barret de color morat', va dir. “Increïble. Què estava pensant?\nNo tenen por de semblar ridícules\nEls Beckhams són coneguts en aquests dies per grans opcions de moda i, a més de les marques de roba de Victoria, David en tenia línia de roba amb H&M. Per tant, han recorregut un llarg camí desgraciats vestits morats a la recepció del casament. Però els dos han pres al llarg dels anys algunes decisions terribles de moda a la moda dels vestits Versace de cuir negre. Però David va dir H&M revista el 2012 (via Vogue) no tenia 'lamentacions' pel que portava alguna vegada, tot i que sí que admet que de vegades mira enrere i es pregunta 'Què estàvem pensant?'\nEn el passat, també ha defensat el temps que ell portava un sarong. 'Els sarongs són fantàstics' va proclamar el 2014. 'Això és una cosa que no em penedeixo mai perquè pensava que era fantàstic i que ara el vestiria.'\nVictoria li va preguntar sobre els seus propis lamentes de moda Temps la revista del 2009, 'La gent sempre diu:' Et planys? ' I dic, 'en absolut', afegint això, 'Tot el que he fet en el passat m'ha convertit en el que sóc ara'.\nQuè pensa ella mentre estigués al llit amb el seu guapo marit? La seva línia de roba\nEn una entrevista de 2014 amb El guardià, VIctoria va parlar de la seva tasca multitasca i de planificar la seva carrera al voltant de criar una família i de com ho va gestionar tot. Ella va revelar: “Quan estic al llit penso en la propera col·lecció. Em fa sonar, no? Que tinc al llit amb David Beckham i penso en la roba ”. Esperem que faci broma.\nElla li va donar el sobrenom de Golden Balls\nEl sobrenom es refereix al futbol, no a la seva, um, fortalesa testicular (almenys això és el que diu ella). La Victòria va trucar al seu marit a la televisió britànica el 2008 quan parlava de com va girar la seva carrera de futbol després del seu fracàs en la Copa Mundial del 1998. 'Ara li dic' Boles d'or ', va fer broma, i després va dir' És una de les coses que no hauria d'haver dit ', mentre un David avergonyit li va tapar la cara amb la mà (vegeu més amunt). té enganxat a ell Des de llavors.\nLa Victòria ha perdut la pista de quants tatuatges té David\nDavid Beckham és conegut per molts, molts tatuatges, almenys 40 - i comptant. La majoria versen sobre la seva família o el seu número de uniforme de futbol número 7. GQ va fer una funció web el 2016 amb una guia anotada de l'art corporal de David, i la majoria són de la seva família. Però Victoria no recorda quants tatuatges té David, '' He perdut la pista! ' va exclamar ella en una entrevista del 2015.\nTots dos són molt divertits\nEsperaríem que David fos molt divertit. Al capdavall sempre somriu. I va agafar Gent la revista va triar-lo com el sexe home més viu del 2015, dient: 'Ens vam riure d'això amb els nois i els nois, que van riure de mi i em van dir:' De debò ?! Home més sexi viu? De debò? ''\nhistòria de Shania Twain\nPerò Victoria, que és coneguda per no somriure, és en realitat molt divertit també. En fer una sessió fotogràfica el 2013 amb la Noticies de Nova York, algú va suggerir posar raïm a les imatges. 'No volem que ningú sàpiga que menjo' va fer broma. Per què arruïnar això?\nElla també rajava sàvia en això Vogue entrevista, fent broma que encara espera obtenir un Premi Destacat per a Spice World (1997).\nEl seu marit va publicar una foto a la seva Pàgina de Facebook que va demostrar que realment somriu també. Llavors.\nVan sobreviure a unes quantes denúncies sobre afers\nLes columnes de xafardeig han estat escrivint que els Beckhams es dividiria gairebé des que es van casar, o almenys sembla així. Però el 2004, les coses semblaven molt males per al futur de la parella. Rebecca Loos, l’assistent personal d’una vegada de David, va afirmar que ella tenia una aventura amb l’estelada esportiva. Després, la parella presumpta antiga niñera que els dos es dirigien cap a les divisions-ciutat. Pròxim, va reivindicar una altra dona Ella va dormir amb ell el 2001. David va negar les denúncies i els Beckhams van resistir aquestes tempestes com la parella de poder que són.\nEs van avergonyir d’un escàndol de correu electrònic\nEl representant (majoritàriament) net de David va tenir un èxit el febrer de 2017, quan els pirates informàtics va filtrar un tresor de correus electrònics que va escriure al seu publicista. Segons els informes, els pirates informàtics van xantar la signatura de PR per un milió de lliures i van publicar els correus electrònics després que es neguessin a pagar.\nResulta que David Beckham realment vol ser cavaller, i presumptament, van cridar els membres del Comitè d’Honors que li van passar per “unappreciative ****”. Els correus electrònics també semblava implicar que l'obra benèfica de Beckham per a UNICEF es va fer al servei de nomenar-lo sir David Beckham. Per això també va enviar a tots aquells obsequis Missatges d’Instagram a la reina Isabel? El portaveu de Beckham diu que es van doctorar correus electrònics i / o retirat de context, i UNICEF està de peu Beckham.\nVan establir la tendència de nomenar els nens Brooklyn\nQuan els Beckhams van tenir el seu primer fill l'any 1999, la història era que el van nomenar 'Brooklyn' perquè suposadament era concebut a la zona de Nova York. Però segons Gent revista, la història real és una mica més avorrida. La revista va citar l'autobiografia de Victoria, Aprenent a volar, en què va dir que la parella buscava un nom 'que fos una mica malsonant'. Va dir que “sempre m’havia agradat el nom Brooke i, de seguida, vam pensar en Brooklyn”, dient: “Sempre m’hauria agradat com un lloc molt multicultural, molt fonamentat”.\nDes d’aquest moment, Brooklyn s’ha convertit en un nom de nadó extremadament popular, però per a noies. Suposo que el nom no és tan tanmateix.\nTota la família té una ètica laboral esbojarrada\nUna cosa que sempre han tingut en comú els Beckham és la seva ètica laboral. Va dir David ELLE UK el 2012, 'Tot el que faig, vull ser el millor', dient: 'Mai faig res de mig cor'. Victoria es va revelar Temps el 2009 va 'esperar molt de temps' per fer la seva línia de moda, perquè 'no volia fer-ho fins que no ho pogués fer correctament'.\nSegons l'estrany, la família val aproximadament 500 milions de lliures en els dies actuals El Telègraffent-los més rics que la reina Isabel.\nAra els quatre fills de la Beckhams persegueixen els seus propis interessos i desenvolupen les seves pròpies marques. Fira Vanity diu que cada nen té 'un talent singular', anomenant Harper el futur atleta de la pista, 'Cruz' el crooner, 'Brooklyn' el fotògraf ', i Romeo' el model '. Així que espereu que la riquesa familiar continuï creixent. Sembla que sentirem parlar de Team Beckham durant molt de temps.\nmelania trump anys 90\nclassificació per edat de la teoria del big bang


El catalanista més important de tots els temps - Salvador Sostres\nEl catalanista més important de tots els temps\n8 minuts · 1674 paraules\nFranco ha estat el catalanista més important de tots els temps, potser només comparable amb el comte-duc o amb Felip V. Però jo crec que el Caudillo supera i amb mèrit els seus il•lustres predecessors i és incomprensible que amb la restitució de la Generalitat no li concedissin la primera Creu de Sant Jordi, encara que fos pòstuma.\nNingú no ha fet tant pel catalanisme com Franco. Ningú l’ha esperonat tant, ningú no li ha mostrat d’una manera més bella i generosa els camins de la lírica. Per al pobre sentiment reaccionari del catalanisme, que s’alimenta només del greuge, i per això perd sempre, Franco i el franquisme -però especialment Franco, agitat com un espantall- foren la gran abraçada del segle passat. I de fet, d’aquest, perquè amb molt poques excepcions l’independentisme, que sembla tan modern, se sol plantejar en els mateixos termes i com una seqüela de l’antifranquisme.\nFranco donà una raó de ser a un sentiment que mai no ha sabut articular-se proposant una idea de món, sinó contra el que el món ens deu, i com a bons provincians, aquest món ha estat sempre Espanya. Franco donà la “victòria moral” al catalanisme, que és l’única victòria que pretén, i per això sempre creu que té raó i per això perd totes les guerres. El catalanisme, que mai no ha volgut guanyar -ni la independència ni res- sinó sentir-se moralment superior als seus adversaris, tingué i encara té en Franco el seu millor aliat.\nAl Caudillo li hauria sortit molt més rendible parlar en català a Catalunya, i si ja sense això tingué el 60% dels catalans a favor, en català hauria arribat al 80% i només se li haguessin resistit “vagos y maleantes”, o com aquí en diem, “putes i maricons”. Però ens estimava tant i ens volia fer quedar tan bé, que es va sacrificar per tots nosaltres i va fer el paper de malvat, semiprohibint el català -tal com hi ha semiputes- i dotant-nos així d’una èpica i d’una dignitat que no havíem experimentat mai. Foren els anys en què més raó tinguérem, i com\nsempre perdérem, perquè Franco se’ns va morir al llit després de 40 anys perquè la resistència va ser de fireta, amb la seva dignitat de fireta (no de semiputa sinó de puta del tot). Franco se’ns va morir al llit, amb 2 milions de pessetes al seu compte corrent i per tant sense haver estat un corrupte, demostrant que per ser un geni no cal robar. I havent-nos concedit un “pacte fiscal” molt més potent que el que reclamava la pepa garratibada del Mas; i deixant una Catalunya que mai no havia estat tan pròspera ni havia tingut els empresaris tan ben cuidats. Quan va morir, érem molt més rics nosaltres gràcies ell, que no pas ell gràcies a nosaltres.\nL’única cosa que potser el Caudillo no va atendre amb prou diligència fou la regeneració de Barcelona, però suposo que els rabiosos que acusen Samaranch de franquista acceptaran, per aquesta miserable regla de tres, que fou Franco qui ens aconseguí els jocs i la subsegüent i brillantíssima transformació de la ciutat. De manera que tants caps, tants barrets.\nTambé durant el franquisme la producció cultural catalana fou sensacional. Tot el que s’havia de publicar es va poder publicar i tingué l’èxit que mereixia. Dels calaixos del franquisme no en sortí, sobrevinguda la democràcia, cap novel•la ni poemari ni assaig rellevant que hagués prohibit la censura. Més aviat podria dir-se que els censors ens feren de correctors d’estil, obligant els autors a estilitzar la ràbia, a créixer en la metàfora i a eliminar les paraules malsonants. Cela, que fou censor, parà atenció a l’alta prosa de Baltasar Porcel, i el recomanà a les autoritats perquè el promocionessin.\nPla pogué escriure i publicar durant el franquisme el gruix de la seva obra completa: això va ser Franco, al capdavall; i la democràcia ha estat que ningú no el llegeixi i que els nostres imbècils nacionals l’acusin d’espia de Franco. Com diu Sisa, en el seu disc nou, que és extraordinari: “Duchamp juga als escacs amb el cambrer”.\nEn un altre paral•lelisme de tots els temps, Franco tingué la bondat d’afusellar-nos Companys i de pagar-li una benèfica a Cambó, mostrant-nos la tria correcta, i l’únic camí d’això que amb tanta alegria -i amb tan poca experiència- en diem la dignitat. Mentrestant, la púrria nostrada, la que sempre ens ha fet anar tan bé, cridava: “Visca Macià, mori Cambó!!”. I així fins l’Anna Gabriel.\nEls cantautors vengueren més discs que mai, a l’empara del dolent oficial. Els recitals sempre estigueren plens. I amb l’atrezzatura especial de la càrrega folclòrica dels grisos, que donava un gust especial a les cançons, un gust que d’ençà que ja no ve la policia, no han tornat a tenir mai.\nEl franquisme ha estat el millor negoci que ha fet mai Catalunya: cap relació econòmica amb l’Estat no ens ha anat millor. També l’antifranquisme fou un caixa cobri memorable, no només per les brillants operacions comercials que causà, sinó perquè com ha quedat demostrat tantes vegades al llarg de la Història, la creativitat dels catalans l’estimula molt més el xarop de bastó -el nostre heroi Quico Franco- que les depriments subvencions de la democràcia, amb el nostre retarded Quico Homs -i ja sóc conscient que he posat l’exemple més cruel.\nTambé el públic de l’antifranquisme va ser molt més educat i simpàtic que el de la democràcia, i van passar de pagar qualsevol aventura cultural -per galdosa que fóra- a llegir i escriure només en castellà “perquè a mi el català no me’l van ensenyar a l’escola”. Durant el franquisme -xarop de bastó- se sentien algú anant a les classes clandestines de català de Joan Triadú; amb la democràcia -senyor Quico- se sentiren algú fent classes de ioga, fent-se budistes o comprant-se aquest final de tota cosa bella conegut amb el nom de mountain bike.\nLa classe política catalanista, que mai no s’ha estimat res tant com durant el franquisme es divideix en tres grans blocs: els dementors de l’esquerra, que són un estricte producte del franquisme sense saber-ho, i es creuen antifranquistes quan per les seves famílies (cas del pare del Llach, per exemple) la seva presència, la seva dialèctica, i la seva actitud ens recorden el tiet Franco molt més que qualsevol estàtua; el centre dreta que també és un estricte producte del franquisme, però ho sap, i ho continua essent, i quan vol ser creativa acaba tenint més foscor que llum, i més por que esperança (cas del Mas, que a sobre és un mentider patològic i un dels polítics -que ja és dir-més deshonestos d’Espanya); i el tercer gran grup ocupat per Jordi Pujol, que és l’únic independentista de veritat i de tota la vida, que sap els motius exactes de per què ho és i que coneix tan bé el poble de Catalunya que va pensar que sent una mica corrupte també podria servir un poble que, a diferència d’ell, no vol la llibertat sinó que tan sols la desitja, i que no està disposat a sacrificar absolutament res per a cap cosa que no li suposi un benefici immediat i tangible. El president Pujol ha pensat sempre -i vull dir que és un mecanisme mental que no només entenc, sinó que no puc evitar de simpatitzar-hi- que era tant més el que ell havia fet i feia pel país, que només faltaria que els seus fills no poguessin fer de més i de menys amb uns quants negocis falaguers. Bé, tinc la sensació que darrerament dubta de l’èxit d’aquesta comptabilitat, però ell és qui és, i quan recuperi la serenitat veurà que això no li traurà ningú, que el franquisme li va sentar millor que la democràcia -espiritualment parlant- i que sota la tensió de la dictadura es va poder esperar bastant més del poble català.\nI què podríem dir-ne, de tota aquesta monumental caravana d’opinaires que viuen del procés? Antifranquisme perllongat patèticament, contra un fantasma que de tan gastat jo diria que ni existeix. Però ressonen encara en el dring de les almoines de Franco, i cap d’ells no li agraeix res. No només el franquisme els dóna tema i referent, sinó que el franquisme, pagant Cambó i Franco, va pagar molt més que ells, que no han pagat mai res. Voltes i més voltes com el gos abans d’anar a dormir, lírica de principal primer. No hi ha res que tingui el més mínim valor si li descomptes el procés i el franquisme que viuen com un mite, com si es creguessin la llegenda del monstre del llac Ness, llevat dels bons articles -i que aniran sent millors dia a dia i mes a mes- del Bernat Dedéu.\nNingú no ha fet mai tant com Franco pel catalanisme. Ningú no ens ha fet el feixuc favor que ens va fer ell d’encarnar a la perfecció el dolent que tristament necessitem per créixer en l’intent. L’esquerra espanyola vol exhumar-lo i el catalanisme continuar vivint d’un greuge que és a punt de quedar-se sense supervivents. En una Espanya on ja no hi ha franquistes, Franco sobreviu en els que no tenen cap projecte de vida que no sigui odiar-lo. Us va guanyar en vida per insòlita golejada, i us guanya ara que us feu un embolic amb el llençol sense fantasma. D’allà on us vegi, el tip de riure que es deu estar fent!


31-1-11 | EDITORIAL\nPublicat el gener 31, 2011 per Produccions La Llacuna\nPAGANT JUSTOS PER PECADORS\nEl dijous passat es va arribar a un acord per a la reforma de les pensions entre la Patronal (representants de les empreses privades), els sindicats majoritaris (concretament UGT i CCOO) i el Govern central (principal impulsor de la reforma). Està clar que el sistema de pensions actual és obsolet i no s’ajusta al context que estem vivint. Cada dia el nombre de població en edat de jubilació augmenta (gràcies a una esperança de vida més alta) i, per tant, la despesa de l’Administració és més elevada. Si es necessiten més diners per donar als jubilats i no es vol retallar el pressupost per cap altra banda (opció que també es podria contemplar, la veritat), només ens queden dues alternatives: o es retallen les pensions o s’aconsegueixen més diners per a finançar-les (és a dir, s’augmenten els impostos). En ambdós casos, la solució és molt impopular.\nSobre aquest tema, es poden apuntar diverses qüestions. La primera i més fonamental és reflexionar sobre com s’ha arribat a aquest punt. La gestió de la crisi per part del Govern de Zapatero ha estat molt dolenta. El principal problema no han estat les mesures que s’han pres, sinó el moment que han triat per fer-ho. No es pot estar negant durant més d’un any que tenim un problema econòmic global, no es poden dir frases tan gratuïtes com que l’Estat espanyol té el millor sistema econòmic del món quan s’inicia la crisi i a continuació, iniciar una bateria de reformes amb presses. Aquests canvis s’han de fer poc a poc, estudiant-los bé, valorant avantatges i inconvenients en profunditat i, sobretot, explicant-los bé a la població.\nLa classe popular treballadora és qui pateix més aquestes dificultats. A més, si es planteja una ajuda per a aquest sector, després es treu i més endavant fins i tot se li retalla el que tenia abans de l’ajuda, la sensació és de descontrol, de presa de pèl i d’improvisació constant. Es té la sensació (i amb raó), de ser un ninot a mercè de la voluntat d’uns quants polítics que, com vam comentar en un article anterior, s’asseguren molt bé el seu futur (https://editoriallallacuna.wordpress.com/2011/01/17/17-1-11/).\nFinalment, jubilació general als 67 anys i només per aquells que n’hagin cotitzat 38 i mig, als 65. És a dir, que només les persones que comencin a treballar amb contracte als 28 anys i no perdin mai la feina tindran l’opció a la jubilació als 65. Això, és clar, sempre que no es reformi més aquesta llei, que tampoc seria gaire sorprenent.\nAugmentar l’edat de la jubilació no és una mala alternativa; la cotització de 38 anys i mig, però, és excessiva. Amb aquesta reforma no es tenen en compte les dificultats laborals del moment actual. Molta gent es queda a l’atur i li costa Déu i ajuda trobar un altre lloc de treball; molts joves es formen perfectament però després no troben una feina que s’adeqüi a la seva educació. En uns moments d’atur pels núvols, de gent que no pot incorporporar-se o reincorporar-se amb normalitat al món laboral i sense un horitzó gaire esperançador a curt termini (cada dia segueixen tancant noves empreses), podem pretendre que la majoria de la gent cotitzi 38 anys i mig de la seva vida?\nHi ha casos que es pot entendre demanar sacrificis a la població. Es poden comprendre pujades d’impostos o que desapareguin algunes ajudes. Si s’explica tot bé i es predica amb l’exemple, la població aguanta tot això i més. Però que es retalli allò que tan ha costat d’aconseguir i que l’estat del benestar sigui cada vegada menys benestant és intolerable. Retallades de sous, ampliació de la jornada laboral, facilitar l’acomiadament, endarrerir l’edat de la jubilació… La classe dirigent no sintonitza amb l’angoixa de la població que no arriba a final de més i amb cada reforma ho posa encara més difícil. A més, l’acció sindical és tèbia i condescendent. Aquesta situació és inacceptable. Sobretot quan encara avui en dia ens trobem amb prejubilacions als 50 anys que tenen dret al 100% del seu sou de forma vitacia. Si aquest és el cas d’una empresa privada que abona la diferència de la seva butxaca fins als 65 anys, doncs perfecte. Però quan és el propi estat que retira a funcionaris (els cossos de seguretat en són un exemple), evidentment som tots nosaltres que paguem aquesta jubilació i, a sobre, ens demanen que treballem un parell d’anys més. Perquè? Per a qui?\nAbans de tocar el que ha costat segles d’aconseguir, que es reconsiderin certes despeses innecessàries en un estat democràtic del segle XXI. Reducció i eficiència del funcionariat, aturar les prejubilacions als 50, acabar amb els regals salarials a la classe dirigent i reajustar les partides pressupostàries. Quin és el paper de l’exèrcit exactament, per exemple? Per a què hi destinem tants milions d’euros en armament, sous, casernes, desplaçaments, aviació… ? La seva activitat és pràcticament nul·la (com a mínim a l’interior de l’Estat) i tots els diners que reben podrien solucionar part dels problemes de la gent que sí que viu en una activitat frenètica dia rere dia. Perdre drets socials no hauria de ser ni l’últim recurs. Mentrestant, però, seguirem pagant justos per pecadors.\nAquesta entrada ha esta publicada en 00-Estat espanyol, 01- Gener 2011. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.