Sergi Vicente 4.0: de novembre 2009\nProperament treurem a TV3 la feina de Liu Bolin, l'home invisible, a qui podeu veure (o no) aqui.\na 23:45 1 comentari:\nEntrevista de Begoña Garcia a la revista Time Out Barcelona.\nEtiquetes de comentaris: Begoña Garcia, Sexe Oral, Time Out\nCuriosa sequencia d'esdeveniments relacionats amb la grip. Primer, es posa malalta la nova ajudant, i despres de fer-se el test li diuen que es H1N1. Alarma! El primer que penses es "ostia, pobra noia", perque mes que un nou virus de la grip, es un nou virus de la por. Despres, surt la part egoista: "ostia, no ens haura contagiat pas?" Vaig pensar que no, quan va tornar i va dir "ja estic be", pero ara comenco a dubtar.\nDespres, em demanen una cosa del Banda Ampla, una aparicio coral dels corresponsals. Ho vaig grabar ahir. Vaig caminar molt per trobar el millor punt per l'stand up, que anes be de llum, que tingues un fons maco, i que no fos un lloc on hi passes massa gent per allo que sempre se't planta algun curios a mig metre de la camera i et distreu. I com que quan vas encorbatat deixes desprotegit el coll, la vaig agafar, o la vaig acabar d'agafar.\nAquest mati, un colega m'ha fet la broma de passar-me una informacio falsa, una protesta de gent que volien que els vacunessin gratis i que no n'hi havia prou per tothom. Bromes a part, si que a la capital hi ha hagut queixes d'aquells que, en no disposar de hukou (el sistema de registre familiar xines) pequines, no tenen dret a la vacuna. Pero tot sigui dit, la Xina esta vacunant a un milio i mig de pesones al dia i l'objectiu es arribar al 7% de la poblacio, una cosa aixi com 100 milions de persones, poca broma. Una feina encomiable. Tant que, les dades que m'havien donat per fer l'stand up del Banda Ampla ja han caducat.\nI mentre faig llit, l'unic que he fet es prendre un gra d'all cru, amb una mica de vinagre. Per aqui, el preu de l'all s'ha disparat, i ja es deu vegades mes car. Diuen que va be per matar-ho tot. I el que tambe s'han disparat son els rumors de remeis casolans. Igual que el 2003 amb la SARS, quan vaig arribar a sentir que fumar matava el virus. I fidel a la meva tradicio, tirare d'all i sucs de taronja i mentre funcionin, de moment ni em vacunare ni m'empassare medicaments.\nACTUALITZACIO, divendres 20 novembre\nLlegeixo d'agencies que Zhong Nanshan, "l'heroi caigut" que el 2003 va denunciar que s'amagava la SARS, ha dit que es podrien estar amagant casos de morts de grip nova, un cop mes.\na 23:54 5 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Banda Ampla, grip nova, H1N1, SARS\nAquesta nit han detingut Zhao Lianhai, el mes actiu dels pares afectats per l'escandol de la melamina. La policia s'ha endut el seu ordinador i les samarretes amb la frase "l'11-S xines" que vestien en les seves ultimes protestes. Zhao volia que la data fos recordada com a memorial en record per l'almenys una dotzena de nens que van morir i els prop de 300.000 als quals se'ls va diagnosticar pedres al ronyo, per la practica d'afegir melamina en productes alimentaris, sobretot llet en pols i altres lactics. Un escandol que va esclatar a mitjans de setembre de l'any passat, just despres dels Jocs Olimpics.\nA l'incansable Zhao li han parat els peus.\nEtiquetes de comentaris: melamina, Zhao Lianhai\nNomés dos aclariments. Primer, recordar que això no es va grabar amb càmera oculta, sinó amb una càmera petita. Vaig grabar d'amagat. Segon, que la frase que pensava que havia dit la peticionària (us ho explicava en el relat llarg, "aquí als bojos els curen i a nosaltres ens tornen bojos"), finalment no hi era a la traducció, no era exactament com jo em pensava que havia dit.\na 14:51 6 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: germanes Jin, Hubei, Jin Hanqin, Jin Hanyan, manicomi, peticionaris, Shiyan\nSobre la crònica que l'altre dia us anunciava, sortirà avui al TNM i al TNV.\nJin Hanqin i el pare, Jin Minyong.\nEtiquetes de comentaris: Hubei, Jin Hanqin, manicomi, peticionaris, Shiyan\nLa propera crònica meva al TN és una de les mes difícils que he fet fins ara. És la història de les germanes Jin, peticionàries des de fa anys i des de fa un mes i mig, també pacients de manicomi.\nEl dels peticionaris és un tema delicat. N'hi ha molts i tots et veuen com la seva salvació. Has de deixar molt clar que et dediques a la informacio, que no estàs per resoldre cap cas, i que no ho fas com a favor a ningú ni esperant res a canvi. Si acceptes explicar la seva història, no vol dir que s'arreglaran els seus problemes de terres expropiades o altres injustícies. És més, els has de fer veure que potser els emmerdaràs encara més del que estaven. La majoria fan que sí amb el cap i accepten el risc, aferrant-se a les últimes opcions de dignitat que els queda després d'haver estat marginats per la justícia. I també és delicat perquè no pots parlar sempre d'ells, per més que volguessis, ja que l'actualitat et demana posar atenció a altres qüestions igualment importants.\nEn el cas de les Jin, van arribar a trobar un advocat, però els demanava massa diners i, com la majoria dels casos de peticionaris, van acudir a Pequin (vàries vegades), l'últim esglaó d'un sistema de queixes que es remunta a temps de l'emperador.\nPer la seva insistència, vaig accedir a veure-les. Van venir fins al parc de sota casa, i allà en un banc, em van explicar el seu cas. Resumeixo. Havien fet un curs oficial per entrar a l'empresa nacional de Tabacs, i un cop graduades, la feina la van donar a algú altre amb més connexions i que havia fet el curs posteriorment. Van començar reclamant a l'empresa pública, els van anar donant llargues amb falses promeses, i quan van veure que la cosa no milloraria, van començar a "fer peticions" a diferents estaments de la justícia xinesa: ciutat, districte, provincia, i finalment Pequín. Al poble i al districte, van ser ignorades i amenaçades, i les visites a Pequín els van comportar penes de presó intermitents. Al principi les van tancar en una "presó negra" que la mateixa policia de Shiyan, el districte al qual pertany el seu poble, a la provincia de Hubei, havia improvisat en un hostal de Pequín. Però el pitjor va arribar quan les van enviar a fer treballs forçats, en una fàbrica de circuits elèctrics on muntaven xips per televisors i ajustaven peces de telèfons mòbils, i on, per descomptat, no només treballaven de franc sinó que a més rebien humiliacions i càstigs que a casa nostra es considerarien tortura.\nI malgrat la duresa del càstig per aixecar la veu, no els la van silenciar pas. Més que mai, volien perseguir el que consideraven una injustícia massa evident que les màximes autoritats del país no podien passar per alt. Una convicció que dubto que canviï, a no ser -i torno al principi de la història- que les acabin tornant boges.\nI aquí es on entrem en la recargolada i esgarrifosa estratègia que sembla que han adoptat, de manera més o menys consensuada, moltes regions o districtes amb un número significatiu de peticionaris, que han d'haver vist la "solucio final" ideal per a tota aquesta gent. Si les mesures convencionals de repressió no funcionen i no tens arguments per allargar el seu confinament, fes que la societat se les empassi, fes que les prenguin per boges i ja ningú no els farà cas.\n(text sense accents, disculpeu)\nHe de dir que amb les Jin primer haviem adoptat una certa distancia, ja que haviem vist la seva historia publicada a internet, en un diari de llengua anglesa, i no voliem donar arguments a aquells que et posen com a exemple de fer una critica facil. Vull dir que, de casos de peticionaris n'hi ha molts, i no tots hem de fer la mateixa historia quan en tens per donar i vendre. Alguns "experts" propers al regim parlen fins i tot de "peticionaris professionals", un eufemisme que s'han tret de la maniga per desprestigiar aquells que, desposseits d'allo mes primari (la terra, la feina, o la vida en el cas de denuncies de morts de familiars), tansols volen arribar fins al final, per molt que s'hi deixin la pell. Un d'aquests degenerats que se suposa que assessoren el govern va arribar a dir que en el cas dels "peticionaris professionals", la majoria tenien problemes mentals, una acusacio que despres va intentar matisar per la pluja de critiques que va rebre.\nDe fet, l'acusacio sembla com si intentes justificar aquesta nova tendencia. I des que l'any passat vaig saber dels primers casos de peticionaris que els tancaven en manicomis, feia temps que esperava una oportunitat aixi. Aixi que, quan em van traduir allo que aquella camperola d'accent muntanyos de Hubei m'intentava dir per telefon (l'havia aconseguit amagar quan la van tancar en aquell hospital), no m'ho vaig pensar dues vegades.\nL'experiencia mana, en aquests casos, seguir la tactica d'arribar, grabar i marxar amb el blat al sac, que en aquest cas es un testimoni audio-visual. I no cal dir que la cosa pintava mes aviat negra. Aixo d'entrar a un manicomi em sonava mes a fabula d'Eduardo Mendoza. Pero, com sempre em dic en aquests casos, si no ho proves, no ho sabras mai. I he de dir que tinc sort de tenir un mitja i uns caps de seccio que en aquest sentit sempre m'han donat suport i cobertura (vaja, el que costa desplacar-se a aquests llocs), que no es facil en temps de crisi i per a un mitja public que ha de filar molt prim per justificar pressupostos, per molt que jo surti barat a l'empresa i per molt que en aquest pais no parlem de xifres astronomiques. Pero, tornant al tema, entrar al manicomi era gairebe surrealista.\nAquell mati vaig trigar a despertar-me, com si necessites l'energia fisica mes que mai, a mes de la mental. Vaig agafar un taxi al meu primer desti, l'hospital on tenien tancada Jin Hanyan la germana gran. No hi havia guardies de seguretat a la porta. O, si hi eren, deurien dormir o estarien ocupats amb el mobil o jugant al solitari. La seccio de malalts mentals era en una ala de l'edifici, i el taxi va parar en un parc que donava a una porta lateral i no a la d'entrada. Alla em va venir a rebre un pages alt i prim, el Sr. Jin, el pare. Ell tambe estava confus. Vem entrar a l'edifici i va girar pel costat equivocat. Jo intentava mirar cap a l'altre costat cada cop que passavem per una porta oberta. Mai se sap qui estara mirant en aquell moment i la cara d'estranger et delata a l'instant. Amunt i avall del passadis i finalment vem veure la figura de la germana gran, darrera uns barrots. "Aqui, aqui", va xiuxiuejar. Li va fer un gest a algu i, per sorpresa meva, va apareixer una infermera, que va treure un feix de claus i va obrir la porta sense demanar mes explicacions. Jin Hanyan l'havia convencut perque em deixes entrar. Estan confinats, pero al centre s'admeten les visites de familiars i d'amics. Vaig somriure mentre prosseguiem cap a la seva habitacio, pretenent certa normalitat. Pero us he de confessar que el cor em bategava fort de l'excitacio.\nJin tenia una cambra per a ella sola. Vem entrar i vaig buscar un lloc amb prou llum per a l'entrevista. Portava les dues cameres, pero no podia arriscar-me a que ens veiessin grabant, aixi que vaig optar per la petita, que graba amb pitjor qualitat, pero que sempre la pots amagar amb un cop de ma si et conve. Al gra. Preguntes curtes i respostes llargues. Calia que digues el primer que li venia, l'important era el testimoni, i tampoc em preocupava que nomes entengues la idea general del que em deia. Parlavem en veu baixa. El pare ens mirava, assegut en un dels tres llits d'aquella cambra, on tambe hi havia un televisor i un lavabo, des d'on ella trucava d'amagat de tant en tant. Em va dir que els drogaven, amb pastilles i amb injeccions. I quan mes l'escoltava, mes m'adonava de la degradacio d'aquella dona que, a l'estiu i en aquell parc de Pequin a sota casa, m'havia semblat alegre o com a minim de caracter normal. Vaig fer que m'ensenyes els llencols amb el nom de l'hospital i de la seccio de bojos, i que anes al lavabo i que falseges una trucada amb el mobil. No em va entendre i el meu mobil va ressonar enmig d'aquell silenci, pero vaig reaccionar a temps i el vaig apagar de cop. De sobte, algu es va acostar i vaig amagar la camera. Era una infermera jove, que va treure el cap, va veure que xerravem distesament (aixo preteniem) i va tornar a marxar.\nAmb allo grabat, vaig dir-li que era hora de marxar, i vaig aprofitar que sortiem de l'habitacio per fer unes imatges de mes. Mentre ella anava a buscar la infermera de les claus, van sortir uns quants pacients de l'habitacio. Grabava d'amagat des del marc de la porta de la cambra al final del passadis, amb el zoom al maxim i a contrallum. Pero la imatge dels altres pacients deambulant pel passadis era estremidora. Com a l'Express de Mitjanit, i perdoneu la comparacio facil, alla hi havia algu que no estava boig i que mica a mica s'hi anira tornant si a les Jin se les empassa l'oblit i la impunitat dels corruptes.\nTocava marxar. Quan les infermeres van obrir la porta, vaig fer veure que parlava de que faria aquests dies i vaig dir-li a Jin Hanyan que pensava anar a Wudangshan, una de les muntanyes sagrades de la Xina, que es aprop d'alla. Un pacient jove al qual semblava que els ulls li haguessin de sortir de lloc, em va dir, amb veu de boig, que Wudangshan era ple d'embaucadors. Vaig somriure-li, tambe a les infermeres, i vaig sortir amb el pare d'aquella gabia desitjant-li molta sort a Jin Hanyan.\n[En aquest tren de tornada, una nena passa pel meu costat i li diu a sa mare: "waiguo shushu!". Si, xiqueta, l'oncle estranger esta escrivint, i mes que mai necessita fer-ho per combatre aquest maleit oblit.]\nDespres de deixar el primer hospital, vaig provar sort amb el segon, on hi van tancar Jin Hanqin, la germana petita, fa ja 46 dies. En arribar, hi havia un cotxe de la policia a l'entrada. Pero era buit, i al capdavall ja erem alla. Vem pagar rapid, vaig agafar la bossa, i vem prosseguir tambe per una porta lateral, la de les visites. Era l'hora de dinar hi havia poc moviment. Vem pujar al tercer pis, per una escala reforcada amb barrots. Per evitar que cap boig s'hi llences, vaig pensar. El pare va trucar a una porta i va sortir la infermera en cap.\n-Un amic estranger...? Va dir aquella dona de blanc, amb ulleres, i amb cert aire de sospita.\n-Aha... Si, venia a Wudangshan i, quan vaig saber que la Senyoreta Jin estava aqui, vaig dir-me que havia de veure-la tant si com si. Em sap molt de greu que no estigui be. Quan creu que es recuperara la meva amiga?\n-Hmmm... Ja ho sap, quan estan aqui es dificil, cal tenir molta paciencia. Va mirar el pare amb cara de mestra de primaria. Amb una mica de sort aviat la podrem tenir curada, oi?\n[El tren va ple. Tenia un bitllet no numerat i m'ha tocat aixecar-me. Soc al vago cafeteria, cada cop mes ple, escrivint de peu en aquesta mini-barra d'un dels costats del cotxe. Algu em pregunta si soc del Xinjiang. Estic massa ocupat. "Ets rus?" insisteix. Avui no tinc gaire ganes de parlar, sino d'escriure, i intento teclejar el mes rapid possible per intentar processar tot el que em passa pel cap.]\nAl cap d'una estona, ens van fer passar, i vaig reconeixer aquella cara simpatica de la petita de les Jin. Portava l'uniforme blau de l'hospital. Vem entrar a la cantina, que feia alhora de sala de visites. Una infermera es va posar a l'entrada. No podia grabar encara. Era d'esquena, aixi que vaig treure la camera i vaig posar la bossa per tapar el seu angle de visio. Forcat per la posicio, vaig fer l'entrevista en contrapicat, pretenent un to de veu distes, i amagant la camera amb delicadesa sempre que l'infermera entrava per fer passar pacients i familiars. Com abans, la imatge no donava per molt, pero l'important era que tenia alla a aquella dona. Vaig fer algun moviment de camera cap als barrots de les finestres. Fins i tot en moments aixi, un no pot oblidar que l'espectador nomes veura allo que grabis I per poc que puguis, es millor mostar en imatges tot allo que puguis estalviar-te en paraules.\nJin Hanqin tambe em va dir que les drogaven, i que en aquell centre, o almenys a la planta de dones, hi havia 7 peticionaries mes, una d'elles Guo Yuanrong, que porta tancada 9 anys i ja s'ha tornat boja.\n-Aqui, als bojos els curen, i als que no ho estem ens hi acaben tornant. M'ho va dir fora de camera, ja que l'havia amagat per mes precaucio despres del gruix de l'entrevista. Pero aquella frase no me la podia perdre. Era la frase que ho resumia tot! Vaig arriscar-me. Vaig treure altre cop la camera, aquest cop amb la sala plena de gent, i li vaig fer repetir aquella sentencia. Un cop ho va haver dit i vaig desar la maquina de nou, els ulls se'm van humitejar. Escrivint aixo, no puc amagar un sentiment similar, ni em fa vergonya explicar-vos-ho.\nHavia arribat el moment de marxar. Li vaig agafar les mans i em vaig acomiadar. Ens vem aixecar i al passadis, a punt de sortir, la vaig abracar i li vaig dir que no importava l'entorn, que havia de ser forta, i que l'ajudaria a buscar un advocat, o que com a minim ho intentaria. Li vaig demanar permis per trucar les autoritats i demanar-los entrevista. Ella semblava molt mes sencera que sa germana i havia d'assegurar-me que allo no les perjudicaria. Em va dir que si amb un somriure, i el pare i jo vem marxar.\nEl que ve despres d'aquestes trobades no es menyspreable, pero no es cap novetat i aquest cop ho resumire molt. Nomes us dire que, un cop vaig visitar el govern local per demanar una entrevista, que rebutges la seva invitacio per sopar i que finalment em diguessin que no me la concedien, he tingut la policia seguint-me fins que he marxat de Shiyan. Res de l'altre mon, que us he d'explicar. Es com si m'hi hagues acostumat. Avui, fins i tot, els he saludat. M'esperaven a certa distancia, amb un cotxe matricula "zero,...", la policial. M'hi he acostat i els he dit "anem" amb un gest, quan marxava d'un lloc a un altre. Al capdavall, tenia els meus testimonis i havia fet la meva feina, intentant recollir la versio oficial. Digueu-me temerari, pero us asseguro que en ocasions com aquesta necessites alliberar tensions, i no estic disposat a fer el paper de presa.\nAquests babaus no s'adonen que la frase "el govern de Shiyan ha declinat la nostra entrevista" quedara pitjor que no donar la cara. Clar que, ben mirat, al cor hi tenen fantasmes, com diuen en aquest pais. Massa coses a amagar.\nVull acabar amb el comentari d'un taxista simpatic amb qui ens hem fet amics: "aquesta ciutat es com una mafia, i tothom, tant els mafiosos, com la policia i la gent del govern, son tot part del mateix."\na 17:14 7 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: germanes Jin, Hubei, Jin Hanqin, Jin Hanyan, peticionaris, Shiyan


L’enigma de la mort de Xirinacs\nJordi Lara recrea els últims dies de l’activista a ‘Sis nits d’agost’\nJordi Lara, autor de ‘Sis nits d’agost’ (Ana Jiménez)\n07/04/2019 03:00 | Actualizado a 07/04/2019 09:50\n“El que em va fascinar d’aquesta mort volguda és saber-ne el perquè. Xirinacs va seure en una pastura a esperar la mort. No hi van trobar cap símptoma d’autoviolència i per això es va establir que havia estat mort natural”. Així explica l’escriptor Jordi Lara la llavor que va fer germinar el llibre que ara publica, Sis nits d’agost (Edicions de 1984). Nascut a Vic el 1968, l’escriptor ha volgut tornar a la novel·la per relatar els dies del trànsit de la vida a la mort de Xirinacs, l’agost del 2007 al Ripollès. Lara va obtenir el reconeixement literari amb la novel·la Una màquina d’espavilar ocells de nit (2008) i encara amb els contes de Mística conilla (2016), que van rebre el premi Crítica Serra d’Or.\nJosep Maria Xirinacs va ser capellà i activista polític, lluitador antifranquista i defensor de la desobediència pacífica, i es va fer popular a la Barcelona dels anys setanta per les segudes davant de la presó Model a favor de la llibertat dels presos polítics, les vagues de fam i, el 1977, compareixent a les eleccions al Senat. Quan va fer 75 anys, va decidir que havia arribat el moment de morir, i ho va fer com va viure, amb discreció i prenent les regnes de les seves decisions.\nM’adormia amb la imatge d’un home sol, enmig d’un prat, plovent, esperant la mort”\nLara intenta esbrinar en aquest relat el perquè d’aquella mort als 75 anys: “La literatura planteja preguntes, però de respostes n’aporta poques. El llibre convida els lectors a trobar les seves pròpies respostes”. L’escriptor vigatà considera que “ens podem plantejar la nostra mort i decidir què fem, si anar-la a trobar o esperar-la de braços plegats”, i remarca que Sis nits d’agost no és un llibre biogràfic sobre Xirinacs, però sí que permet acostar-nos a la seva figura.\nCinc anys abans de morir, “Xirinacs va començar a escriure un dietari com un compte enrere, en què reflexiona sobre aquella mort volguda. Hi apunta raons de caire religiós, nacional, místic... També parla dels pobles oprimits, però totes les raons que ell dona per a la mort, també poden ser raons de vida”, afirma Lara.\nSobre el fet que n’hagi fet una novel·la i no un llibre periodístic, l’escriptor ho justifica pel fet que hi ha components que el porten a fer una recreació que, d’una altra manera, no seria possible: “Al costat del cos s’hi van trobar coses que no hi havien de ser, i això fa pensar que potser hi va haver algú més”. Però no ha volgut ficcionar res: “És tan forta la peripècia i el sentit final, que la ficció hi feia nosa”.\nLara estava de vacances a Ribes de Freser quan es va saber la notícia: “M’adormia amb la imatge d’un home sol, enmig d’un prat, plovent, esperant la mort”. Tot i que no el coneixia en persona, la història l’ha perseguit tot aquest temps. Els últims tres anys ha parlat amb la gent que l’envoltava i n’ha fet aquest llibre: “Tots els personatges són reals i n’agraeixo la col·laboració desinteressada”. Tal com narra en les primeres pàgines, “el metge que l’acompanya fins a Ogassa, Joan Parés, molt posat en l’eutanàsia, pren precaucions: lloga un cotxe i triga a explicar-ho”.\n“Xirinacs volia ser ermità i es volia dedicar a l’estudi. Creia que amb el pensament i amb el compromís col·lectiu ens en podem sortir”, diu. “A la nota de comiat que duia a sobre, demanava que no l’interrompessin en el seu procés de fondre’s amb la natura, volia ser adob”, explica, i, “davant els rumors sobre si s’havia penjat o si l’havien assassinat”, Jordi Lara justifica la novel·la perquè “calia explicar com va anar realment tot plegat”.


La ciutat d'Hermes i Heracles III: la ciutat dels morts | Antoni Veciana Ribes\nLa ciutat d'Hermes i Heracles III: la ciutat dels morts\nLa ciutat de la mort, Cronos\nNormalment es mor tal com es viu. Si a la ciutat dels vius conviuen sense problemes els símbols cristians amb les figures de la mitologia clàssica, i de vegades costa i tot diferenciar-los, a la ciutat dels morts passa el mateix. A l’entrada del Cementiri General de Reus, dalt del frontó, ens espera Cronos. Aquesta escultura de pedra és una reproducció de l’original del déu del temps feta per Macià Auqué, i que és a la sortida del cementiri, sota els porxos. Aquesta divinitat va ser col·locada al Cementiri el 1871, retirada amb la Dictadura el 1939 i recol·locada fa poc. Cronos no està sol, la seva dalla i el seu rellotge de sorra decoren les finestres de les dependències del cementiri, combinades alternativament amb les magranes de Persèfone, símbol de la dualitat entre vida i mort.\nEl rellotge i la dalla també es trobem al panteó de la família Macià Vila i al de la família Abelló un panteó interessantíssim ja que també hi trobem quatre òlibes, representació d’Atena com a vèrtexs del perímetre, i a l’interior dues hídries, vasos d’aigua de la vida eterna vigilats per esfinxs de Tebes, que representen la vida després de al mort.\nA prop d’allà, al passeig principal i ha la tomba de la família Ferran-Sans, la qual és contemplada per una petita estàtua de marbre blanc que pels dibuixos del vestit representaria Gea, la mare terra.\nI a quatre passes, el mausoleu Casas Bley és custodiat per representacions de les quatre virtuts cardinals: la prudència, la justícia, la templança i la fortalesa. Quatre figures pitagòriques que van ser adaptades posteriorment pel cristianisme. Aquesta combinació la tornem a trobar al mausoleu neoegipci Yglésias-Òdena que barreja les virtuts cardinals, les òlibes d’Atena, magranes de Persèfone, símbols egipcis, l’àngel del judici final i una creu. Un fet que ens torna a recordar el sincretisme, mestissatge en diuen ara, de la nostra cultura. Un sincretisme que fusiona elements cristians i pagans, civils i religiosos, nacionals i internacionals. Aquesta barreja esdevé una recepta que cuina un plat únic, com totes les cultures, i que cal preservar de la uniformització empobridora que encara alguns tenen en ment. La nostra cultura no s’entendria sense el pòsit grecoromà, com poc s’entendria sense el posterior llegat cristià.\nPublicat per Antoni Veciana a 9:05\nEtiquetes de comentaris: Arquitectura i escultura, mitologia popular, reus, revistes


Mercè Conesa demana a alcaldes europeus i organismes internacionals mediació en el conflicte amb l’Estat Espanyol - Alcaldes\nInici NOTÍCIES Mercè Conesa demana a alcaldes europeus i organismes internacionals mediació en el...\n05.10.17 – BARCELONA • Barcelonès\nLa carta apel·la els alcaldes a traslladar a les institucions de cada país «la necessitat real i urgent que la mediació internacional al conflicte sol·licitada pel president Puigdemont es produeixi de forma imminent»\nAquest dijous, també, els presidents de les quatre diputacions catalanes també han enviat una carta conjunta als presidents de les diputacions espanyoles després «dels episodis de violència desproporcionada que vam viure el passat 1 d’octubre» que els apel·la a traslladar la necessitat de mediació immediata.\nLa presidenta de la Diputació de Barcelona, Mercè Conesa, ha traslladat avui per carta als alcaldes de les 27 capitals europees la seva «preocupació per la greu situació» a Catalunya. La carta també s’ha fet arribar als alcaldes de 51 ciutats europees amb què la Diputació de Barcelona col·labora, així com als presidents dels 7 organismes internacionals on la corporació té representació, com l’Associació Mundial de Grans Metropolis, UN Habitat (Programa de les Nacions Unides per als Assentaments Humans) o la CGLU (Associació de Ciutats i Governs Locals Units).\nEn el seu missatge, Conesa qualifica de «setge judicial i polític» el que estan patint més de 800 alcaldes catalans, que persegueix minvar «les nostres capacitats, pròpies d’un estat de dret, de garantir la dignitat dels ciutadans i ciutadanes de les nostres viles i ciutats».\nPer tot plegat, la presidenta de la Diputació de Barcelona –una administració que aplega 311 municipis amb 5 milions i mig d’habitants- demana als alcaldes europeus i als presidents d’organismes internacionals que traslladin a les institucions de cada país «la necessitat real i urgent que aquesta mediació en el conflicte sol·licitada pel president Puigdemont es produeixi de forma imminent. Necessitem recuperar la normalitat institucional als nostres pobles i ciutats», afegeix.\nPer acabar, Mercè Conesa afirma que «som una majoria de càrrecs electes i sobretot de ciutadans i ciutadanes d’aquest país, els que confiem en la solució política i dialogada lluny de la repressió i de la vulneració dels drets fonamentals que estem patint a Catalunya per part de l’Estat Espanyol».\nParal·lelament, aquest dijous els presidents de la Diputació de Barcelona, Mercè Conesa; de Lleida, Joan Reñé; de Tarragona, Josep Poblet; i de Girona, Pere Vila, han fet arribar als presidents de totes les diputacions de l’Estat una carta conjunta en què manifesten la seva «preocupació per la situació actual, en què és indubtable el sentiment de greuge a Catalunya a tots els nivells de la societat».\nEls quatre presidents fan una «crida als presidents de les Diputacions després dels episodis de violència desproporcionada contra ciutadans que vam viure el passat 1 d’octubre» i els apel·la a traslladar «la necessitat real i urgent de la mediació per al diàleg com a via de solució al conflicte».


Web Gerència Territorial ICS Camp de Tarragona - Medicina Física i Rehabilitació\nGerència > Hospital Universitari Joan XXIII de Tarragona > Serveis assistencials > Serveis i especialitats > Medicina Física i Rehabilitació\nLa Medicina Física i Rehabilitació és una especialitat mèdica que tracta un ampli ventall de problemes mèdics, tant neurològics, ortopèdics, traumatològics, reumatològics, com amputacions, etc. Des de problemes banals com una esquena dolorosa fins a problemes més complexos com una lesió medul.lar, un traumatisme crani-encefàlic o un ictus cerebral. Atén pacients de tots els grups d’edat, des del nounat fins a l’ancià i tracta problemes que afecten la major part de sistemes del cos. Centra la seva atenció en la restauració de la funció.\nEl servei de Medicina Física disposa, a part del propi hospital, de serveis ambulatoris repartits pel Tarragonès i el Baix Camp fins a un total de 10 centres i ofereix, en alguns casos, atenció domiciliària.\nPer ser especialista en Medicina Física i Rehabilitació, cal cursar 6 anys dels estudis de Medicina i 4 anys de Residència.\nCom a servei multidisciplinari, a més dels metges especialistes en Medicina Física i Rehabilitació, col.laboren altres professionals, Fisioterapeutes, Terapeutes Ocupacionals, Logopedes, Infermeres, Treballadores socials i Auxiliars.\nEl Servei té un vessant assistencial i un altre docent. Des del punt de vista assistencial, atén pacients ingressats en l'Hospital i en règim ambulatori. Des del punt de vista docent, forma part de la Unitat Docent de la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona, atén la formació de pre-grau en Medicina i en Fisioteràpia, i acull alumnes en pràctiques de Teràpia Ocupacional d’altres escoles universitàries.\nEl Servei també està acreditat per a la formació de post-grau de metges especialistes en Medicina Física i Rehabilitació a través del programa MIR.\nIria Bascuas Rodríguez\nStephan Gálvez Koslowski\nBerta Adell Serrano\nVictoria Eugenia Castañeda Galeano\nJuan Jacobo Aguilar Naranjo\nGloria Plana Sole\nMercè Ávila Torruella\nMaría José Aboy Oquendo\nLeonor Vidal Ortiz\nMaria Francesca Batista Llamas\nClaudio Caro Naranjo\nAngel Roca Martin\nBegoña Sevillano Torres\nEva Tarragó Amigó\nMercè Vila Viñas\no Test d’exercici\no Valoració isocinètica del genoll.\no Valoració de la capacitat funcional.\no Estudis de marxa amb locòmetre SATEL.\nRehabilitació de columna\no Rehabilitació de desviacions del raquis, cifosis, escoliosis, lordosis.\nTractament de cinesiteràpia\nReducció mitjançant corsé de guix\no Àlgies vertebrals: cervicalgies, dorsalgies i lumbàlgies.\nTractament de cinesiteràpia, electroteràpia, infiltracions. Escola de columna.\no Lesions medul•lars en fase aguda i crònica. Programes de control preventiu.\no Hemiplegies en fase aguda, subaguda i crònica.\nPrograma de reeducació de trastorns cognitius per ordinador (atenció, memòria, discriminació, etc.).\no Traumatismes craneoencefàlics en fase aguda, subaguda i crònica\no Esclerosis múltiple en fase aguda, subaguda i crònica.\no Trastorns del moviment: malaltia de Parkinson i altres\no Paràlisis cerebral infantil\no Distrofies musculars\no Lesions nervioses perifèriques\no Tractament de la espasticitat amb toxina botulínica\no Tractament de la afàsia i disàrtria.\nRehabilitació del aparell locomotor\no Seqüeles traumàtiques i ortopèdiques\no Reumatologia: artritis reumatoide i altres artritis. Artrosis.\nPrograma de ergonomia articular per reumàtics.\no Amputacions del membre superior. Adaptació de pròtesis.\no Amputacions del membre inferior. Adaptació de pròtesis.\no Rehabilitació respiratòria E.P.O.C., bronquiectasis.\no Programes de rehabilitació pre i post-operatòria.\nRehabilitació d’esfínters i sòl pèlvic\no Bufeta neurògena\nIncontinència urinària i sòl pèlvic.\nRehabilitació linfedema i cremades\nResum d'activitats 2012\nPrimeres visites: 2.388\nHospital de dia: 180 ingressos\nTest Isocinètic: 24\nTest de marcha: 95\nEstudis marxa locòmetre: 130\nProfessor titular de la URV: Dr. Juan Jacobo Aguilar Naranjo.\nProfessor associat de la URV: Dra. Rosa San Segundo Mozo.\nProfessor associat a la URV Diplomatura en Fisioteràpia: Sr/es. Claudio Caro Naranjo, Eva Tarragó Amigó i Vanessa Bernardo Devesa.\nProfessors titulars de l’Escola Universitària de Fisioteràpia: Sres. Glòria Plana i Francesca Batista.\nEls professors del servei de Rehabilitació s’encarreguen de les següents assignatures:\nCorresponents a la Llicenciatura en Medicina de la Universitat Rovira i Virgili:\nCorresponents al Grau en Medicina de la Universitat Rovira i Virgili:\n- Rehabilitació i dolor, quart curs de Medicina, Unitat Docent de l'HJ23.\n- Rehabilitació i dolor, quart curs de Medicina, Unitat Docent de l'H. Sant Joan de Reus.\nCorresponents a la Diplomatura en Fisioteràpia de la Universitat Rovira i Virgili:\n- Fisioteràpia en especialitats clíniques.\n- Mètodes específics d'intervenció en fisioteràpia.\n- Fisioteràpia cardiorespiratòria.\n- Practicum I.\n- Pràctica clínica hospitalària.\n- Pràctica clínica en atenció primària.\n- Rehabilitació i teràpies associades.\nEl servei està acreditat per la docència MIR en Medicina Física i Rehabilitació cada any s’incorpora un metge resident nou per completar un període de formació de 4 anys, el que suposa uns 4 residents.\nSociedad Española de Medicina Física y Rehabilitación:\nSocietat Francesa de Medicina Física i Rehabilitació:\nAcadèmia Americana de Medicina Física i Rehabilitació :


Notícia: Blanes enceta el Nadal amb la inauguració del pessebre, que s’inspira en l’Estació de Tren estrenada fa 157 anys\nNoticia publicada a la web el 12/02/2016 07:28:47 PM\nEls alumnes de l’Institut Serrallarga han dissenyat el tradicional muntatge, que també inclou una espectacular reproducció de la primera màquina de tren de la línia Barcelona-Mataró\nSemblava que l’enginy dels estudiants de l’Institut Serrallarga havia arribat l’any passat al seu màxim exponent però, veient els resultats d’aquesta nova entrega, es pot dir que han tornat a posar el llistó encara més a munt. El pessebre monumental que cada Nadal s’instal·la al Passeig de Dintre, davant l’Ajuntament, reprodueix enguany l’Estació de Tren de Blanes, que precisament aquest 3 de desembre celebra el seu aniversari d’arrencada.\nPessebre de Blanes 2016-2017 - Fotografies: Aitor Roger\nMés concretament, va ser al 1859 quan el tren va arribar a Blanes per primera vegada i es va inaugurar l’estació, que complirà 157 anys d’història. Altres punts destacats que hi ha al pessebre són la reproducció del naixement del riu Tordera, amb el pont que el travessa, la muntanya del Montseny, i un petit hortet que rodeja l’equipament ferroviari. Per la seva banda, l’escena més simbòlica –la del naixement- s’emplaça en un edifici que serveix de magatzem de l’estació.\nDavant de la reproducció de l’Estació de Tren –on no hi falta cap detall, ni tan sols els llums que il·luminen el seu interior- hi ha un espectacular element que crida l’atenció per mèrits propis. Es tracta de la reproducció de la primera màquina de tren que va cobrir la línia Barcelona-Mataró a mitjans del segle XIX, considerat el primer ferrocarril de l’estat espanyol, i que es va estrenar l’any 1848.\nL’arribada del ferrocarril va dinamitzar el sector econòmic de Blanes, ja que va comunicar la població amb Arenys de Mar i Tordera. Conegut popularment com El tren de la Costa, va prosseguir el seu recorregut cap a Maçanet-Massanes l’any 1862, facilitant d’aquesta manera la futura connexió amb Girona. L’any 1901 va passar a tenir quatre vies i un aparell giratori per a vagons i màquines, i els anys 1907-1908 es van ampliar les andanes i els magatzems.\nInauguració del Pessebre Monumental 2016-2017\nEnguany serà la quarta edició consecutiva en què els alumnes de l’Institut Serrallarga hauran contribuït amb el seu esforç a que no es trenqui la tradició de fer el pessebre monumental a Blanes. Aquest 2016 és el 24è any que s’instal·la aquest element nadalenc després que els 20 primers van anar a càrrec de l’Agrupació Pessebrista, que mai no ha deixat de col·laborar.\nAquesta tarda de divendres s’ha inaugurat el Pessebre Monumental i la decoració de la façana principal de l’edifici consistorial. També s’han encès els llums de Nadal instal·lats arreu del municipi i l’espectacular avet amb una estructura lumínica que hi ha com a novetat a la Plaça d’Espanya. L’alcalde de Blanes, Miquel Lupiáñez, ha encapçalat l’acte acompanyat de la directora de l’Institut Serrallarga, Mercè Torroella; i del president de l’Agrupació Pessebrista, Jaume Sagrera.\nLliurament obsequi representants de l'Institut Serrallarga\nRegidors i regidores del consistori i els principals protagonistes de la festa, els alumnes que s’han encarregat de confeccionar el muntatge nadalenc, també han participat en la cerimònia que ha donat la primera benvinguda a les festes nadalenques. Durant l’acte, s’ha fet una breu explicació sobre els principals elements del pessebre, acompanyada d’un vídeo molt il·lustratiu, i s’ha tancat amb diverses actuacions musicals en viu i en directe.\nImplicació dels alumnes de diverses especialitats\nEls alumnes de CFGS de màrqueting i publicitat de l’Institut Serrallarga s’han encarregat de diversos aspectes del projecte, ajudats per estudiants del batxillerat artístic, el grau mitjà d’activitats comercials, del PFI de manteniment i pintura i d’altres especialitats. També els ha donat un destacat suport el seu professorat, així com Rafa Guzman, que precisament és un declarat col·leccionista i aficionat a tot el què envolta les màquines de tren. En total, han participat al voltant d’una vuitantena de persones.\nActuació alumnes Institut Serrallarga\nEl punt i final de l’acte inaugural del pessebre 2016-2017, han anat a càrrec del CFGS Màrqueting comercial, turístic i cultural de l’institut, que han ofert una selecció de diverses cançons amb coreografia inclosa, tancant-se amb la conegut tema Hallelujah, de Leonard Cohen, que ha posat punt i final a l’especial vetllada.\nLa màgia del Nadal ha arribat a Blanes\nEl pessebre monumental es podrà visitar a la instal·lació del Passeig de Dintre fins el cap de setmana del 7 de gener. Val a dir que, per fer difusió d’aquesta activitat, s’ha confeccionat un original cartell que reprodueix el conegut tiquet de tren de rodalies, així com una fotografia de Josep Alemany i Borràs on es veu l’estació de tren a principis del segle XX.\nA partir d’avui, comença el cicle més màgic de tot l’any, amb la posada en marxa de la campanya de dinamització comercial La Màgia del Nadal t’espera. Coordinada pel Departament de Promoció de la Ciutat, el seu principal material de difusió són els 15.000 fulletons que s’estan repartint als centres educatius, comerços, i equipaments públics, i al que també es pot accedir a través del web municipal: www.blanes.cat/nadal\nEnguany s’ha canviat la imatge d’anterior edicions per fer-la encara més atractiva, i és una guia que recull les més de 75 activitats que es poden fer a Blanes durant les festes de Nadal. Estan coordinades principalment per l’Àrea de Cultura i Festes, amb el suport d’altres departaments del consistori. Perquè siguin possibles, l’Ajuntament compta amb la complicitat de diverses entitats del teixit associatiu del municipi, així com d’empreses i particulars que també organitzen esdeveniments.\nData de realització: 12/02/2016 | Data de la darrera actualització: 12/02/2016


Garnatxa negra TOP - oferta Garnatxa negra -oferta Garnatxerus\nAquest pack de Garnatxa negra TOP, amb un preu real de 50,05€, inclou:\n-2 ampolles d'Essència de Lluna Garnatxa Negra, un vi negre de la DO Terra Alta elaborat exclusivament amb Garnatxa Negra. Tal com diuen els seus elaboradors, aquest Essència de Lluna Garnatxa Negra és un vi que representa l’essència del territori, de la Terra Alta. La filosofia del celler és treballar d’acord amb el calendari lunar, de manera que busquen la lluna adequada per a cada procés, ja sigui al camp o al celler.\n-1 ampolla de La Nit de les Garnatxes Llicorella és una Garnatxa Negra DO Montsant elaborada pel Celler de Capçanes. Llicorella significa sòl de pissarra, i és la característica protagonista en aquest vi: un vi molt mineral amb cos i estructura, de 14º i amb 4 mesos en bótes de roure francès noves de torrat mitjà. Amb una excel·lent presentació i diversos premis i mencions, és un vi que has de conèixer i que segur que et farà repetir.\n-1 ampolla de Diorama Garnatxa Negra és un vi negre de la DO Terra Alta ecològic amb 4 mesos de criança. En nas destaca la pruna i les fruites vermelles. Posteriorment apareixen aromes més especiats, canyella i confitures. És un vi lleuger amb uns tanins molt suaus. Fi, amb un agradable postgust de fruita.\n- 2 ampolles de Garnatxa Negra Casa Mariol Vi negre monovarietal elaborat amb Garnatxa Negre Ecològica de la Terra Alta. D’aspecte grana, amb aromes intensos a fruita madura, sec a l’atac en boca, gras i amb cos. Un vi natural, cítric i viu de Casa Mariol. Ecològic i respecuós amb la terra i amb el procés d'elaboració.


La Diputació reafirma el seu compromís amb el dret a l’aigua i la seua gestió pública – Compromís Diputació de València\nLa Diputació reafirma el seu compromís amb el dret a l’aigua i la seua gestió pública\nPublicat el 18 Juny 2018 en Premsa\nLa Comunitat Valenciana presenta un risc mig-alt de desertificació i es troba en una situació d’alta vulnerabilitat per l’empobriment i pèrdua de sòl. Així ho indiquen les últimes dades del Ministeri de Medi Ambient, que també assenyalen el sud-est de la península ibèrica com la zona amb major risc de patir aquest fenomen. En el Dia Mundial per combatre la Desertificació i la Sequera, la Diputació de València reafirma el seu compromís amb les polítiques responsables i sostenibles per cuidar el medi ambient, i llança una nova línia d’ajudes als municipis de les comarques valencianes per combatre aquest fenomen i millorar la xarxa de distribució d’aigua potable.\nEl diputat de Medi Ambient, Josep Bort, ha ressaltat la importància d’aplicar polítiques per fer front a aquest procés, i ha subratllat que “durant massa anys, els governs locals hem abandonat sistemàticament les nostres competències sobre serveis públics bàsics. És més, estes competències exclusives les hem anat abandonant per finançar la prestació o construcció d’altres infraestructures o serveis en els que, en molts casos, era més important tallar una cinta i descobrir una placa en un acte d’inauguració que lluitar contra el malbaratament i la contaminació”.\n“A l’àrea de Medi Ambient estem preocupats per la necessitat de realitzar millores en la gestió del cicle hidràulic dels nostres municipis, i estem treballant en l’establiment d’unes noves línies de subvenció per a realitzar infraestructures i instal·lacions amb l’objectiu de millorar rendiments i qualitat”, ha explicat el diputat.\nLa desertificació és un procés de degradació del sòl que es produeix a zones àrides, semiàrides i subhumides seques del planeta. No es tracta de l’avanç dels deserts, sinó de l’empobriment i la pèrdua de sòl en aquells ecosistemes on les activitats humanes, com el mal ús de la terra, o altres factors com les variacions climàtiques produeixen el seu empobriment.\nL’Organització de les Nacions Unides calcula que un terç del planeta està en risc de patir aquest procés i, segons les seues dades, 250 milions de persones pateixen cada dia els efectes de la desertificació i la sequera, i prop de 1000 milions es troben en zones de risc situades en més de cent països. En el cas de la península ibèrica, dos terceres parts de la seua superfície es troben en risc de patir aquest procés.\nEl canvi climàtic, que provoca variacions extremes al clima com pluges torrencials o sequeres prolongades, és un dels principals motors de la desertificació i combatre’l es fa necessari per evitar l’avanç d’aquest fenomen. L’abandonament de les terres, al seu torn, i l’escassa conservació d’aquestes zones són altres dels factors clau que posen en risc el sòl.\nLa Diputació de València contra la sequera\nLa corporació provincial ha encetat una nova convocatòria de subvencions encaminada a la lluita contra la sequera durant els exercicis 2018-2019 que estarà dotada amb 6 milions d’euros per a permetre que els municipis millores les seues instal·lacions de canalització d’aigua potable. Amb aquest pla, la Diputació vol reduir les pèrdues d’aigua a la xarxa hidràulica, que actualment es situen al voltant del 50%.\nEl diputat Josep Bort ha destacat que “a la Diputació treballem també en el suport a municipis més menuts que gestionen de manera directa l’aigua, i com no, en animar i ajudar als municipis valencians a seguir la tendència mundial de gestió de l’aigua, que no és altra que la seua remunicipalització”. “Treballem pensant en oferir a la ciutadania un servei públic de qualitat i no en un compte de resultats”, ha afegit.\nL’aigua és un bé escàs i fer-ne un bon ús és fonamental. Per a això, la Diputació finançarà fins un 90% de cada actuació de millora amb un pressupost màxim de 100.000 euros, i prioritzarà aquells municipis que hagen realitzat un treball de detecció i correcció de fugues a la xarxa d’abastiment.\nLa institució, amb això, vol donar resposta a la sequera a llarg termini. Amb aquest pla es podran executar obres i/o actuacions relacionades amb el subministrament d’aigua, nous dipòsits i millora dels existents, automatització i telecontrol de les instal·lacions, actuacions per al control de pèrdues a les xarxes de subministrament, instal·lació de comptadors i equips de control de cabdals i pressions, i la construcció de sistemes d’emmagatzematge o drenatge que permeten l’ús de recursos hídrics alternatius mitjançant la regeneració i/o la reutilització de l’aigua per als usos permesos.\nArxivat en: Premsa canvi climàtic, desertificació, medi ambient\n← Maria Josep Amigó inaugura les jornades ‘Hortes històriques valencianes’ a Potries\nEl Magnànim edita una selecció de la millor literatura periodística del valencià Joan Garí →


Esmena a la totalitat Pressupostos Generals de l'Estat per a 2013 – Congrés dels Diputats - Compromís\nEsmena a la totalitat Pressupostos Generals de l'Estat per a 2013\nPublicat el 18 d'octubre de 2012 en Activitat Parlamentaria\tTweet\n[Si prefieres leer el documento en castellano haz click aquí]\nL’Estat espanyol es troba en una situació d’insolvència tècnica en què no pot fer front a la totalitat dels pagaments que deu sense crear un escenari d’inseguretat jurídica per als seus empleats, els pensionistes o els actuals cotitzants de la Seguretat Social. També per a treballadors i empresaris. S’oculte o no, s’està negociant el conegut com a rescat i el memoràndum que l’acompanyarà. Este Projecte de Pressupostos, per tant, no representa la realitat de la gravetat de la situació ni són un punt d’inflexió per a frenar l’espoli continuat dels recursos públics per a sanejar els balanços dels que han trencat la nostra economia.\nEstem en estos moments a l’espera d’un rescat per a fer front a la crisi-estafa que s’ha gestat en els últims anys amb el beneplàcit d’una classe política que en molts casos ha sigut col·laboradora necessària. Una crisi-estafa que cada dia té més explicacions per als ciutadans i que hauria d’acabar com a matèria dels tribunals de justícia, com ja ocorre amb els responsables d’algunes entitats financeres.\nDurant els primers anys d’esta crisi-estafa se’ns parlava de context internacional, de recessió global,… però una vegada reconeguda esta situació, com a mínim des de maig del 2010 amb la primera retalla dura a càrrec del govern de José Luis Rodríguez Zapatero, la política d’austeritat, l’austericidi, ens ha portat a un desastre social del que tardarem anys a eixir. Un austericidi dirigit per la troika formada pel FMI, la UE i el BCE i acceptat pel govern socialista i ara pareix que fins i tot de manera entusiasta per l’actual del Partit Popular.\nEsta política està destruint ocupació, perjudica els jubilats, porta a la ruïna especialment a les empreses xicotetes i al futur dels jóvens que per a trobar treball han d’eixir de les nostres fronteres. La política d’austeritat ha imposat retallades en les prestacions, la desregulació plena de les relacions laborals i ha arribat a col·lapsar els servicis públics que garantixen, per exemple, l’accés universal i gratuït de qualitat a l’educació i la salut.\nLa solució passa per negar el pagament d’este deute fins que es delimiten les responsabilitats, que en molts casos seran judicials, dels que han arruïnat les caixes o els que des de l’administració han ordenat obres públiques o gastos sense cap fonament econòmic raonable.\nDes de la nostra posició considerem que és precisament esta concepció política, la de l’austericidi i el pagament obligatori del deute, la que impedix que la nostra economia entre de nou en una trajectòria de creixement. Austericidi perquè esta política crea una espiral de recessió i augment del deute que ens conduïx al desastre. I caldria explicar als ciutadans europeus que esta política d’austeritat que ens imposen els seus dirigents paralitza la nostra economia i que cada dia tenen més perill per a perdre el seu diners, que les retallades no serviran per a recuperar els seus estalvis i que ens sumixen en una profunda depressió social i econòmica. Que sàpien que els fons del rescat no serviran per a finançar la nostra educació o sanitat, que aniran a tapar el desastre de la banca, a resoldre la crisi-estafa.\n1. Rebutgem este Projecte de Pressupostos per al 2013 perquè contribuïxen a seguir amb la crisi-estafa que ha generat més de cinc milions de parats i ha acabat amb els anhels de milers de persones i famílies, alguns d’ells vivint en el llindar de la pobresa.\nEmparant-se en el compliment de l’article 135 de la Constitució Espanyola es recorre a un endeutament que considerem com a il·legítim i en benefici de tercers privats amb càrrec a la ciutadania i els servicis que ha de prestar l’Estat a canvi dels impostos que recapta. A més, en el context actual de crisi del deute, esta obligació dificulta l’accés al crèdit de l’Estat, de les comunitats autònomes i de les corporacions locals, fa augmentar els tipus d’interés, augmenta, via gastos financers, el dèficit públic i facilita la justificació de les retallades de drets socials de la població en general que no admetem.\nI açò és així perquè com s’expressa en el text d’exposició de motius del Projecte de Pressupostos Generals de l’Estat per al 2013 estos comptes “fonamenten el seu marc normatiu bàsic en la nostra Carta Magna, la Constitució Espanyola de 27 de desembre de 1978, així com en la Llei General Pressupostària i en la Llei Orgànica d’Estabilitat Pressupostària i Sostenibilitat Financera”. Ens indiquen també en estes primeres explicacions dels comptes que ens proposen que “es tracta dels primers Pressupostos que s’elaboren des de l’aprovació de la Llei Orgànica 2/2012, de 27 d’abril, d’Estabilitat Pressupostària i Sostenibilitat Financera, que ha vingut a desenvolupar el mandat contingut en l’article 135 de la Constitució Espanyola, reformat el 27 de setembre del 2011, i acomplix amb el Tractat d’Estabilitat, Coordinació i Governança en la Unió Econòmica i Monetària de 2 de març del 2012, garantint una adaptació contínua i automàtica a la normativa europea”.\nTraduït a un llenguatge col·loquial, se’ns posa en vers jurídic que qui pren les decisions és el FMI, el BCE i la UE i que hem perdut la sobirania política. Per estos motius entenem que esta retòrica legal introductòria, necessària o no, ve a recordar-nos una concepte que la nostra societat té present cada dia en les seues vides des que el Partit Socialista Obrer Espanyol va pactar amb el Partit Popular en este parlament la reforma de l’article 135 de la CE, que en resum afirma que el pagament del deute serà prioritari abans que qualsevol altra despesa. És a dir, que els bancs i prestadors europeus cobraran amb total seguretat des de les arques públiques mentre la majoria social viurà amb incertesa sobre el seu futur durant molts anys. Alguns economistes prestigiosos diuen que seran més de vint-i-cinc anys de patiment social sense que se sàpia si este esforç val per a aconseguir l’objectiu de reduir el deute al nivell que s’ha decidit des de la UE.\n2. Confirmen estos comptes una estafa social i política per a pagar amb càrrec als diners públics una part molt important de les pèrdues generades pel sector privat o el finançament d’obres públiques inútils. Es concreta el concepte de “austericidi”.\nEncara que probablement esta menció al cos legal siga redundant, ja que és coherent que el govern complisca amb les lleis quan formula el seu projecte de comptes públics, cal suposar que políticament es fixa un marc conceptual a la ciutadania, allò que nosaltres anomenem austericidi: la persecució d’un objectiu d’estabilitat o dèficit que justifica una estafa social emmascarada per la crisi financera de la banca que ha llastat a l’administració pública.\nEns recorda amargament que cada euro que s’ingressarà durant 2013 anirà prioritàriament a pagar a l’amortització del deute i els seus interessos -siguen els que siguen, a pesar de les previsions, perquè no hi ha control sobre la prima de risc- en perjuí dels nostres futur i el de la nostra descendència, dels sous dels empleats públics i privats, de les pensions, de les prestacions per a qui té dret a la solidaritat que es practica amb un just repartiment d’allò que s’ha recaptat amb els impostos i per a laminar la despesa social dedicada a l’educació dels xiquets o la salut dels qui patixen alguna malaltia. Així de cert és el panorama.\nPer tant, el principal objectiu d’estos pressupostos i dels que vinguen, mentre no tornem a ser lliures per a decidir el nostre futur i no estiguem sotmesos a la voluntat d’aquells a què hem cedit la nostra sobirania política i no saben cap a on caminen, és el pagament del deute. Un deute de què haurien de respondre els qui realment han viscut per damunt de les seues possibilitats, que no és la majoria social, uns pocs que no assumixen responsabilitats, que en molts casos passaran pels tribunals, com a dirigents de bancs i caixes. Un deute de què encara no s’ha fet cap auditoria per a determinar la seua legitimitat a pesar que se sol·licita en esta cambra i des de la societat, que vol saber què ha passat perquè estiguem vivint esta situació tan dramàtica. Que l’única auditoria és la instrucció de sumaris judicials que resulten vergonyants.\n3. Des de l’any 2008 s’ha generat amb els comptes de l’Estat un deute “il·legítim” que en este Projecte de Pressupostos per al 2013 es confirma.\nEl deute “il·legítim”, considerat exclusivament com a aquell generat no amb la finalitat de cobrir dèficits públics no financers, ascendia en principal i interessos a data 31 de desembre del 2010, segons càlculs solvents, a més de cent vint mil milions d’euros (120.842), aproximadament un 12% del P.I.B. L’origen d’esta conducta segons la qual l’Estat demana prestat per després al seu torn prestar a tercers, són les pràctiques d’injecció de fons a la banca privada, quantitats que, amb criteris realistes, ni són ni seran tornades i que no han generat a penes ingressos de cap tipus ni fomentat que fluïsca el crèdit per a particulars o empreses. Dins dels cent vint mil milions d’euros de deute il·legítim es podrien identificar uns quaranta-cinc mil milions d’euros (fins al 2010), directament empleats en el sanejament del sector bancari.\nLa càrrega financera d’eixe “deute il·legítim” suposa el pagament de més de cinc mil milions d’euros a l’any, un 0,5% del P.I.B. Si el principal del deute il·legítim va en augment i els tipus d’interés pugen, el pagament d’interessos d’este deute il·legítim podria arribar a l’1% del P.I.B. I representarien (sempre que es retalle el dèficit públic) la quarta part d’eixe dèficit.\nEl que és més greu al nostre parer és que amb esta proposta de comptes s’autoritza al ministre d’Economia i Competitivitat perquè incremente el Deute de l’Estat, amb la limitació que el saldo viu del mateix a 31 de desembre de l’any 2013 no supere el corresponent saldo a 1 de gener del 2013 en més de 48.020.759,50 milers d’euros. Encara que pot ser sobrepassat, d’acord amb tota una sèrie de consideracions, que situarien com simbòlica esta previsió. Per a consol dels ciutadans s’establixen uns mecanismes de control a base de facilitar informació trimestral que fins a la data s’han demostrat com inútils, passant a ser notaris o certificadors de les xifres els interventors públics, sense que hi haja control real ni es complisquen els objectius previstos. Eixos objectius que quan es viatja a les cimeres econòmiques s’explica que es revisaran, que vol dir que s’han incomplit i que tot l’esforç de les retallades ha sigut inútil.\nSe’ns proposa que els Organismes públics que tenen a càrrec seu la gestió del Deute de l’Estat o assumida per este, remetran a la Secretaria General del Tresor i Política Financera del Ministeri d’Economia i Competitivitat informació trimestral sobre els pagaments efectuats i sobre la situació del Deute el dia últim del trimestre, i al començament de cada any, sobre la previsió de despeses financeres i amortitzacions per a l’exercici. El Govern comunicarà trimestralment a les comissions de Pressupostos del Congrés dels Diputats i del Senat el saldo detallat de les operacions financeres concertades per l’Estat i els Organismes autònoms. Així mateix, el Govern comunicarà trimestralment el nombre de comptes oberts pel Tresor en el Banc d’Espanya o en altres entitats financeres, així com els imports i l’evolució dels saldos. Però esta no és l’auditoria o control que nosaltres reclamem perquè s’ha demostrat de totes tots insuficient, com a mínim, en els últims sis anys.\nCom afirmen encertadament alguns autors, l’únic deute públic legítim és aquell que servix per a equilibrar els comptes de l’Administració de l’Estat respecte de les operacions pròpies de l’activitat de l’Estat (Justícia, Servicis Generals, Seguretat, Sanitat, prestacions socials, infraestructures…) i no ha de recórrer-se a l’endeutament per a altres fins, perquè este ús “il·legítim” del deute, en l’actual “crisi de deute”, dificulta l’accés al crèdit de l’Estat, fa augmentar els tipus d’interés, augmenta via despeses financeres el dèficit públic i facilita la justificació de les retallades.\nEs considera “deute il·legítim” aquell deute públic emés per l’Administració central de l’Estat els fons del qual es destinen no a sufragar despeses operatives corrents o de capital, sinó a ser novament prestats a tercers. Es considera “prestat a tercers” siguen estos pertanyents al sector públic o privat tant si l’operació és de participació en fons propis de tercers (adquisició d’accions o participacions de tercers), com si es tracta de participació en els fons aliens d’estos tercers (préstecs, subscripcions d’obligacions, bons, pagarés…).\nLa il·legitimitat d’este deute generat per a ser de nou prestat es basa en:\n– Si l’Estat obté un benefici prestant a un tipus més alt que el que ha de pagar per a captar el recursos, en la il·legitimitat que això suposa, especialment quan el receptor d’estos préstecs és un país afectat per la crisi econòmica que ha de ser rescatat.\n– Si l’Estat no obté benefici perquè presta a un tipus inferior o sense interés, com succeïx amb préstecs al sector privat o a empreses públiques, el deute és il·legítim perquè carrega els interessos del seu endeutament, com a despeses financeres que formen part del dèficit públic, desvien recursos cap a altres aspectes més necessaris (Sanitat, Educació…) i justifiquen les polítiques de retallades per dèficit excessiu.\n– Si l’Estat, obtinga o no beneficis del primer tipus (presta a major tipus que rep els diners) no espera raonablement recuperar els diners prestats, com succeïx amb el sector bancari, el deute és il·legítim perquè no està cobrint un préstec sinó una verdadera transferència o “regal” cap a un sector econòmic.\n– Si, finalment, l’Estat realitza estes operacions amb la finalitat d’injectar fons (normalment per mitjà de la participació en els fons propis d’altres entitats) en empreses públiques, el deute a través de què es capten estos recursos és també il·legítim perquè el que han de fer eixos ens és acudir directament al mercat de capitals per a obtindre finançament i no emparar-se en el “paraigua” de l’Estat, on segurament obtindran majors quantitats a un tipus menor, a costa de degradar la qualificació del deute del propi Estat.\nI cap, en este context recordar, que d’acord amb el que disposa l’article 51.2 del Reial Decret Llei 24/2012, de 31 d’agost, de restructuració i resolució d’entitats de crèdit, durant l’exercici pressupostari de 2013 els recursos aliens del Fons de Restructuració Ordenada Bancària no superaran l’import de 120.000.000 de milers d’euros. És a dir, s’entregaran per a sanejar caixes i bancs este import, més que possiblement, fins al seu límit.\nEl salvament de la banca ha suposat més de 215.000 milions d’euros per a les arques públiques, a la qual cosa caldrà sumar els 100.000 milions del fons de rescat que la Unió Europea ha posat a disposició de la banca espanyola i del qual l’Estat és l’últim garant. D’esta manera, el deute privat es convertix en un deute públic que hem de pagar des de la ciutadania contra la nostra qualitat de vida actual i futura i a costa dels drets socials adquirits durant dècades.\nPer posar un altre exemple, en l’estat de despeses del Pressupost de 2011 es van destinar, en el Ministeri de Foment, 250 milions d’euros a préstecs participatius a societats concessionàries d’autopistes de peatge per sobrecostos de les expropiacions, diners que ha calgut demanar prestat anteriorment.\nTambé, davall el nom de “actualització de balanços” s’intenta una nova amnistia fiscal per a recaptar 300 milions d’euros l’any que ve. És animar a l’empresari incumplidor que aprofite l’oportunitat que el Govern li brinda per a posar-se al dia amb Hisenda. Este objectiu, esperar el defraudador i rebaixar la regularització torna a ser poc creïble, si observem com durant este exercici, el Govern ha aprovat una altra amnistia fiscal perquè els ciutadans afloraren béns ocults, amb un gravamen del 10%, la qual cosa permetria recaptar uns 2.500 milions d’euros, encara que fins a este moment a penes ha arribat a les arques tributàries un 2% del que estima.\n4. Estos comptes conduïxen a les comunitats autònomes i a les corporacions locals a un atzucac i reduïxen la seua capacitat per a prestar els servicis transferits i obligatoris amb l’eficàcia necessària. S’ataca l’autonomia política d’estes institucions.\nSe’ns diu que este nou marc normatiu perseguix garantir la sostenibilitat financera de totes les Administracions Públiques, enfortir la confiança en l’estabilitat de l’economia espanyola, i reforçar el compromís d’Espanya amb la Unió Europea en matèria d’estabilitat pressupostària. Doncs bé, nosaltres humilment considerem que la sostenibilitat financera i l’estabilitat s’aconseguix quan els esdeveniments econòmics no desborden diàriament, setmana a setmana, a un govern que viatja sense rumb, sense direcció política, sense certesa i que no es planteja negar la major: que no es pot suportar ni el pagament d’este deute ni als tipus d’interés que reclamen els nostres creditors.\nEn esta línia, que denominem austericidi, s’afirma que els Pressupostos Generals de l’Estat per al 2013 aprofundixen en la reducció de la despesa pública dins d’un context de consolidació fiscal, d’acord amb les orientacions i recomanacions establides per la Unió Europea. Per a això l’Estat tindrà un dèficit del 3,8 per cent; les comunitats autònomes del 0,7 per cent; mentres que les corporacions locals i la Seguretat Social hauran de tancar l’any que ve amb dèficit zero. L’objectiu de deute públic queda fixat per a l’Administració central en un 66 per cent del PIB en 2013. El límit de despesa no financera de l’Estat es fixa en 126.792.000 milers d’euros.\nAmb estos objectius que són d’impossible compliment es condemna a la població a una pèrdua de qualitat de vida insuportable. Es condemna a les comunitats autònomes a prestar de manera incorrecta els servicis que té encomanats i als ajuntaments, l’administració més pròxima a la ciutadania, a la indigència i a la calamitat. No podran els nostres ajuntaments ni arreglar les calçades dels seus carrers, ni escometre obres de manteniment perquè els diners es destinarà a prestar-los a la banca i a les caixes que van viure i van invertir per damunt de les seues possibilitats, que van jugar el seu diners i el dels seus impositors, alguns enganyats com els compradors de subordinades, participatives i preferents, i que ara es rescaten.\nEl 70% del dèficit acumulat els tres últims anys (2008-2011) i el 76% del deute públic al final de l’any 2011 són responsabilitat de l’Administració central. Les autonomies són responsables del 28% del dèficit i el 19% del deute públic, considerant que la seua despesa ja representa el 35% del total de les administracions públiques. Qui culpa a les autonomies del deute públic està mentint de forma interessada. L’Estat és el culpable de la majoria del deute, a pesar de no haver d’assumir la Sanitat i l’Ensenyament, que són els servicis públics que més despesa necessiten.\nPerquè els gestors d’esta crisi-estafa busquen ara responsables en les administracions autonòmiques i locals per a minar-les, per a recentralitzar la decisió sobre la despesa i ser més poderosos per a servir millor a qui servixen.\nConeixem bé el cas valencià i ho explica tot. Aproximadament, el 80% dels ingressos de la Generalitat Valenciana provenen del sistema de finançament autonòmic, que inclou totes les comunitats autònomes a excepció del País Basc i Navarra. Des de la implantació de l’Estat de les autonomies, tots els models de finançament autonòmic ens han penalitzat i hem rebut menys recursos per habitant que la mitjana, a pesar d’haver de prestar els mateixos servicis. Açò ha generat un deute financer important, xifrat en més de 8.500 milions d’euros. Cada any milions d’euros ixen de les butxaques dels ciutadans i empreses valencianes cap a Madrid per a no tornar mai més en forma d’inversions o de fons perquè la Generalitat i els ajuntaments paguen els servicis que presten al ciutadà.\nL’asfíxia financera de les nostres institucions frena la nostra economia i capacitat productiva. L’Estat espanyol, que és qui ens ofega, ara ens oferix un rescat a canvi de desmantellar els servicis públics. El conegut com a Fons de Liquiditat Autonòmica. El deficient finançament afecta també la salut de les nostres empreses, que veuen com hi ha mancança d’infraestructures i de polítiques d’estímul que frenen el seu desenvolupament. L’asfíxia financera també ens impedix impulsar polítiques d’ocupació efectives i ens allunya del final de la crisi. Si el sistema actual no canvia, la Generalitat Valenciana està condemnada a la fallida.\n5. Estos comptes no servixen per a rescatar les persones davant de la greu situació creada per una crisi injusta.\nCom a exemple situarem a un col·lectiu especialment perjudicat: són les persones que van contractar hipoteques per a accedir a una vivenda durant els anys del boom immobiliari. Es reunixen en entitats com la PAH (Plataforma d’Afectats per les Hipoteques) i conclouen que estos pressupostos no els tenen en consideració mentres es continua prestant diners a caixes i bancs per al seu rescat.\nEs consideren víctimes de l’estafa hipotecària, implementada pels especuladors financers, entre els que han participat, a més del sector financer espanyol, els bancs alemanys i el BCE. Expliquen com els bancs espanyols, en acord amb els inversors internacionals i en el seu afany per incrementar els seus guanys, van concedir crèdits d’alt risc a famílies amb inestabilitat laboral i d’ingressos, van eludir els controls de risc del Banc d’Espanya, que este Banc no va exercir, com es diu reiteradament en les comissions d’investigació obertes en els parlaments autonòmics -per exemple, les Corts Valencianes pels directius de la CAM- la seua funció de vigilar i va permetre que este tipus d’activitat s’exercira sense control.\nEns conten, i és més que cert, que els bancs i caixes van contractar taxadores que van unflar els preus de les vivendes, per a incrementar el crèdit per operació i al mateix temps fer la impressió d’inversió solvent, que per mitjà d’este mecanisme també van enganyar les famílies hipotecades perquè ens van fer creure que la vivenda que compraven tenia un valor superior al qual en realitat representava.\nConfirmen que les entitats de crèdit van recórrer a la titulització d’estes hipoteques traslladant el risc d’impagament als inversionistes i van obtindre centenars de milers de milions d’euros que es van reinvertir en l’especulació unflant la bombolla immobiliària. Els bancs alemanys, amb coneixement previ del mercat hipotecari espanyol, van intervindre en alguns casos com a directors o asseguradors o col·locadors dels bons de la titulització hipotecària, bons que van ser adquirits per fons de pensions o inversors internacionals. Així les coses, el Banc Central Europeu va rebre com col·lateral els bons de la titulització hipotecària provinent de la bombolla immobiliària espanyola i estos fons també es van reinvertir en la mateixa bombolla.\nHui amb la caiguda de l’economia i la desocupació, els bancs i caixes estan executant les hipoteques, estan tirant de les vivendes a milers de famílies o persones i el deute que queda és impagable. Els bancs i caixes ens lleven les vivendes per a tractar de pagar interessos i amortitzar el deute dels compradors de bons, condemnant a l’exclusió social a centenars de milers de famílies. Els desallotjaments forçosos de població vulnerable sense alternativa habitacional i la condemna de deutes perpetus, constituïxen una flagrant violació dels drets humans, perpetrada per les entitats financeres, amb la col·laboració dels tribunals del Regne d’Espanya i de la Unió Europea, d’acord amb les Observacions Generals del comité DESC, que desenvolupa el Pacte internacional de Drets Econòmics i Socials. En els jutjats del Regne d’Espanya, a instància de l’entitats financeres, es realitzen execucions hipotecàries massives (centenars de milers) en les que els deutors es troben en la més absoluta indefensió (més del 70% no tenen defensa lletrada), en un procediment com el d’execucions hipotecàries en què es produïxen greus restriccions dels drets fonamentals, entre els quals es destaca la utilització de la força pública per a entrar en els domicilis particulars i la utilització de la força per al desnonament de les famílies hipotecades.\nPer a la redacció d’esta esmena a la totalitat hem recorregut a documents i dades que la ciutadania ha confeccionat davant de la negativa del Govern d’analitzar i auditar com s’ha generat el deute públic, els diners destinats a sanejar els comptes de resultats d’empreses privades com els bancs i algunes caixes i la legitimitat d’estes operacions. La nostra intenció és que s’incorporen als diaris oficials perquè es tinga constància en els arxius de l’opinió d’una part de la societat que se sent maltractada.\nPer estos motius, sol·licitem la retirada d’este Projecte de Pressupostos Generals i la seua formulació des d’un nou plantejament. Entenem que es deuria haver produït una moratòria sobre el pagament del deute públic almenys per dos motius. El primer és dilucidar en els tribunals la seua legitimitat davant de la gravetat de fets que el propi FROB imputa a directius d’entitats financeres; i el segon negociar amb els seus tenidors un tipus d’interés i un termini d’amortització sostenible per a la nostra societat que no ha de pagar allò que no deu perquè no ha sigut la beneficiària d’estos crèdits.\nPer tot això, rebutgem estos pressupostos en nom seu i volem deixar testimoni d’això amb esta esmena a la totalitat, sol·licitant la seua devolució al Govern.\n← Emmienda a la totalidad Presupuestos Generales del Estado para 2013\nLa pantanada →\nRetroenllaç: Ple Ajuntament Sollana 18/10/2012 – Compromís per Sollana-El Romaní\nRetroenllaç: La desocupació a Torrent supera la barrera dels 11.000 – Compromís per Torrent\nRetroenllaç: NO DEVEM, NO PAGUEM – Compromís per Paterna\nRetroenllaç: Donem suport a la vaga del 14 de novembre – Compromís per Vinalesa\nCategories\tActivitat Parlamentaria\n2016 - Congrés dels Diputats - tecnic@compromis.net


Mercat Medieval de Calonge 2016\nEl cap de setmana de Setmana Santa es celebra el Mercat Medieval a Calonge. El nucli antic vesteix els seus carrers amb temàtica medieval i es realitzen diferents activitats ambientades en aquest període històric.\nLa fira artesanal ocupa tot el centre del poble i al voltant del castell medieval es van desenvolupant les diferents activitats per grans i petits que inclouen tallers d’oficis medievals, música, exposicions, espectacles de lluita o contes medievals.\nAlèthia -Gestió Immobiliària-, agència especialitzada en la mediació en compra, venda i lloguer d'habitatges situada al centre de Calonge, al bell mig de la Costa Brava, us ofereix els seus serveis per trobar l'habitatge que més desitgeu per poder gaudir d'aquest excepcional entorn en qualsevol moment de l'any.\nFulletó Mercat Medieval de Calonge 2016 Per contactar amb nosaltres cliqueu aquest en enllaç


Arriba la 24a Marxa del terme de Sant Fruitós de Bages aquest diumenge 23 de gener — Ajuntament de Sant Fruitós de Bages\nArriba la 24a Marxa del terme de Sant Fruitós de Bages aquest diumenge 23 de gener La matinal es reprèn després que no es pogués celebrar en l’anterior edició. https://www.santfruitos.cat/actualitat/noticies/arriba-la-24a-marxa-del-terme-de-sant-fruitos-de-bages-aquest-diumenge-23-de-gener https://www.santfruitos.cat/actualitat/noticies/arriba-la-24a-marxa-del-terme-de-sant-fruitos-de-bages-aquest-diumenge-23-de-gener/@@download/image/24N MARXA DEL TEME 2022.jpg\nAquesta proposta de natura i esport, organitzada pel Grup Excursionista Posa't en marxa, proposa en aquesta edició 2 recorreguts de diferent distància i dificultat.\nLa caminada més popular, és un recorregut d'11,88 km, amb un desnivell acumulat de poc més de 100 metres, que sortirà des del Bosquet per dirigir-se cap al bosc espès, el polígon del Grau, el ramal de la Sèquia fins a la zona de l'aeròdrom per retornar cap al Bosquet passant pels horts de la Sagrera.\nLa caminada llarga realitzarà un recorregut de 21,75 km, amb un desnivell acumulat de 200 m, que realitzarà el mateix recorregut que la caminada popular i un cop a la zona de l'aeròdrom es dirigirà cap a Sant Jaume d'Olzinelles per retornar al Bosquet.\nEls dos recorreguts inclouran diferents punts d'avituallament i el recorregut estarà degudament senyalitzat pels participants en cadascun dels recorreguts.\nLa sortida es durà a terme entre les 8 i les 9 del matí des del Nexe Espai de Cultura, on s'entregarà el braçalet distintiu a totes les persones que s'hagin inscrit prèviament. En aquesta edició, caldrà que les persones que hi participin es portin de casa el seu propi got. En cas que no en disposin podran comprar-ne un a la sortida de la caminada.\nLes inscripcions es poden comprar per 10 € AQUÍ o presencialment a Foto Isidre o al gimnàs V2O.\nEn cas que no s'hagi complert l'aforament permès, es podran dur a terme inscripcions el mateix dia de la caminada, al preu de 13 €, al Nexe- Espai de Cultura.


El 20 de maig són les eleccions al claustre de la Universitat Jaume I, on es renoven els 37 representants claustrals de l’estudiantat. La nostra associació, Unió Universitària es presenta a les mateixes per tercera vegada consecutiva, amb les mateixes ganes i il·lusió que el primer dia.\nLa nostra candidatura és la més nombrosa amb 48 estudiants que representen als quatre centres, ja que la nostra voluntat és representar a tots els estudiants i no solament a un centre, a diferència d’altres associacions. La majoria dels nostres representants compten amb experiència, ja que han desenvolupat tasques de coordinador de carrera, delegat o subdelegats de les seues respectives classes, a més comptem amb un 50% de dones i un 50% d’homes en la llista de titulars.\nCANDIDATURA D’UNIÓ UNIVERSITÀRIA A LES ELECCIONS DEL 20 DE MAIG DE 2014\nTenim clar que en la situació actual, ve de gust poc parlar d’eleccions i programes electorals…\nSom conscients que el teu vot, no pot ser un xec en blanc del que disposem lliurement, per açò per a evitar dubtes i comentaris malintencionats sobre la nostra candidatura i propostes anem a explicar-te que farem si guanyem les eleccions.\nPer a facilitar que pugues conèixer les nostres idees i el nostre model de gestió, si estem al capdavant del Consell de l’Estudiantat, hem redactat aquest projecte, que conté el compromís que adquirim amb tu.\nNo es tracta d’un simple programa electoral, en el qual s’expliquen moltes coses i es compleixen poques, aquest projecte és el nostre full de ruta, les nostres idees innovadores i la nostra forma de treballar. Al que incorporarem, amb el temps, totes les propostes i necessitats que ens feu arribar com a estudiants.\nEL NOSTRE COMPROMÍS FRONT AL CONSELL DE L’ESTUDIANTAT 2014-2016_val\nPer a arreplegar les idees i propostes que no tenen cabuda en el ‘Projecte del Consell de l’Estudiantat’, hem redactat aquest conjunt de propostes diverses sobre la universitat que són necessàries com a estudiants. Som conscients que no hi ha diners com per a demanar obres faraòniques, per açò la majoria de les propostes que fem com a associació, es tracta de modificacions de normatives i millora de la gestió de la universitat, 100% POSSIBLES I REALITZABLES.\nLES NOSTRES PROPOSTES D’UNIÓ UNIVERSITÀRIA 2014-2016_val\nCom a associació hem elaborat una candidatura potent, un projecte de gestió de Consell de l’Estudiantat REAL, i unes propostes possibles i realitzables. Tot açò són arguments perquè el teu vot a Unió Universitària, siga un vot útil, no et demanen únicament el vot, sinó donant-te motius per a votar-nos.\nEl 20 de Maig, per a fer realitat el nostre compromís, necessitem el teu suport.\nFiled under: ELECCIONES 2014\nI CURSO DE DEFENSA PERSONAL »\n« QUE NO PIENSEN POR TI / QUE NO PENSEN PER TU


El “dret a reparar”, un moviment en alça arreu del món\nReparació d'un telèfon mòbil | Pxfuel\nEls consumidors demanen poder arreglar ells mateixos els seus productes i Europa estudia legislar en aquest sentit\nEls ciutadans que reclamen el dret a reparar els seus aparells elèctrics i electrònics són cada cop més, i la seva reclamació té molt a veure amb la sostenibilitat i també amb l’economia. Aconseguir peces de recanvi sovint és impossible i fa que, sovint, molts aparells acabin sent substituïts i llençats quan encara haurien pogut tenir una vida útil molt més llarga. Aconseguir que els fabricants posessin a l’abast aquestes peces i permetre que els usuaris reparessin els seus aparells, doncs, seria un pas molt important en la reducció de les deixalles electròniques.\nA la Unió Europea, la Comissió fa poc que va anunciar els seus plans per desenvolupar una legislació comunitària que garantís el dret a reparar dels telèfons mòbils, les tauletes i els ordinadors portàtils. Al Regne Unit, ja fora de la UE, el govern de Boris Johnson s’ha avançat i ja ha aprovat una normativa obligant els fabricants a posar recanvis dels seus aparells a disposició dels consumidors. A l’altra banda de l’Atlàntic, als Estats Units, el president Biden ha signat una ordre executiva ordenant la Comissió Federal de Comerç que comenci a treballar en una normativa que, en aquest cas, afectaria la reparació dels equipaments de les granges, tot i que s’espera que puguin anar més enllà i afectar l’electrònica de consum.\nReparació d’un ordinador | Pxhere\nEls principals fabricants i comerciants d’aparells electrònics, és clar, s’hi oposen, ja que habitualment limiten qui els pot reparar per raons de seguretat i penalitzen els qui els manipulen, per exemple, amb la pèrdua de la garantia o la negativa a rebre assistència tècnica. És el cas de companyies tan grans com Apple, Microsoft o Amazon, per exemple. Pel que fa als cotxes, en canvi, als Estats Units la majoria de fabricants s’han compromès a proveïr informació de diagnòstic i reparació dels seus vehicles fabricats a partir de 2015 a particulars i tallers, tot i que amb certs límits perquè, afirmen, oferir massa dades podria posar en risc la ciberseguretat dels vehicles, que podrien ser “trucats” o “piratejats” a través de les seves parts electròniques.\nAlhora, algunes empreses ofereixen recanvis, eines i instruccions i, a Internet, hi ha munts d’usuaris que expliquen o ajuden altres a arreglar els seus aparells, ja sigui amb vídeos-tutorial o responent preguntes. A banda de raons ideològiques –com la idea que s’hauria de poder fer el que es vulgués amb un aparell que s’ha comprat i pagat– també hi ha, com hem vist, la lluita per la sostenibilitat, basada en la idea que no cal comprar un aparell nou si una simple reparació li podria allargar molt la vida i ajudar tant la nostra butxaca com el nostre planeta.


Aposta per crear una borsa de treball de cuidadors de padrins\nDimarts 21, Maig de 2013 12:55 Versió impresa\nCodi: Please wait...\tBondia.ad és propietat de La Veu del Poble S.A., Na Maria Pla i Ciutat de Consuegra, AD500 Andorra la Vella, Principat d'Andorra. Contacte a 00376808888 o per email a bondia@bondia.ad\tAposta per crear una borsa de treball de cuidadors de padrins\nEscaldes-Engordany\t- Política\tEscrit per M. S. C. / FOTO: PS\tDiumenge 27, Novembre de 2011 20:26\tTwitterSocButtons v1.5\nEl Partit Socialdemòcrata d’Escaldes-Engordany proposa crear una borsa de treball per a cuidadors de gent gran a domicili. La candidata a cònsol major, Cèlia Vendrell, va indicar que seria un servei similar al dels guardes d’infants però per a padrins.\nEl Comú oferiria una formació específica i controlaria com s’ofereix. Tot i que Vendrell creu que aquesta tasca l’ha de fer el Govern, en el cas que això no sigui així proposa que sigui el Comú qui actuï.La candidata va assegurar que actualment hi ha la necessitat de disposar d’aquesta prestació, que seria complementària del servei d’atenció a domicili (SAD). En aquest sentit va indicar que el SAD només dóna suport durant unes hores, mentre que el servei de cuidadors es podria oferir al llarg del dia. A més, els socialdemòcrates preveuen subvencionar part del cost per posar-lo a l’abast de les persones que el necessiten, si les arques comunals ho permeten. La formació també aposta per crear un centre de dia. Aquest és un espai medicalitzat on s’ofereix atenció a una persona al llarg de la jornada però la família la recull al vespre. Així mateix, el PS preveu ampliar la llar de jubilats i posar a disposició de la gent gran espais per fer-hi activitats. La cap de llista de la formació va indicar que la ubicació d’aquests serveis encara s’ha d’analitzar, però va apuntar dues possibilitats. Pel que fa al centre de dia, va afirmar que es podria situar al Prat del Roure. La proposta passaria per dividir el vestíbul del complex en dos pisos, ja que té una alçada considerable. A més, es podria ampliar fins a la zona on avui hi ha un espai verd per facilitar l’accés a peu pla. La candidata va indicar que l’ampliació de la llar de jubilats també es podria ubicar al Prat de Roure o al lloc on es troba avui. En aquest sentit va recordar que l’actual edifici del Prat Gran ja es va construir amb la previsió de poder-lo ampliar amb una altra planta. Per altra banda, la candidata es va comprometre a mantenir els serveis adreçats a la gent gran que ofereix avui la corporació. En especial va fer èmfasi en el servei d’atenció a domicili. La voluntat dels socialdemòcrates és mantenir-lo i potenciar-lo.Finalment, el PS també proposa fomentar les trobades intergeneracionals. Vendrell va exposar que la voluntat és apropar als infants la figura del padrí. En aquest sentit va indicar que al Principat hi ha molts nens que no tenen els avis al país. Una fórmula per acostar les dues generacions seria que les persones grans que de forma voluntària ho desitgessin, a la sortida de l’escola, expliquessin contes als infants o com va ser la infància que van viure. Això oferiria un altre referent als més menuts. Afegir a preferits Enviar\nescrit per Teresa Escobar , April 10, 2012\nHola em dirigeixo a vostes per preguntar si en tindria posivillitat de treballar en els seus centres de gent gran. Amb categoria de auxiiar de geriatria actualmente treballo en ICASS. Vots: +0\nLa seva proposta m'agrada molt allô d'apropar els infants als avis em sembla perfecta. Serviria a mes per agilizar la memória dels grans Vots: +0\nCISA - APARTAMENT AL TARTER (CANILLO)Habitatges - Apartament de recent construcció ubicat al Tarter just davant de les pistes d'esquí amb connexió ...MOLT MACOHabitatges - Apartament a l'entrada de la Massana de 2 dormitoris dins d'un edifici del 2006. Acabats rústics, v...CISA - CASA INDIVIDUAL A L'ALDOSA ( LA MASSANA )Habitatges - Casa individual a una zona molt tranquil·la a prop del col·legi del Pirineus. 413m² sobre una par...Publica el teu anunciMés\tEnquesta de la setmana


La propera matinada s'adopta l'horari d'hivern i s'endarrereix una hora el rellotge - FÒRUM.ad\nLa propera matinada s’adopta l’horari d’hivern i s’endarrereix una hora el rellotge\nOn: 28/10/17 6:00\nLa propera matinada de dissabte a diumenge, el rellotge s’endarrerirà una hora a les tres del matí, que passaran a ser les dues. Andorra i tots els països de la Unió Europea, de forma harmonitzada, adoptaran l’horari d’hivern i posaran fi al període de set mesos de l’horari d’estiu per al 2016. Aquest horari ha suposat un estalvi en forma d’un menor consum d’energia per la menor necessitat d’il·luminació artificial. Un 90% dels efectes d’aquesta mesura es produeixen en el sector domèstic.\nLes millores en l’eficiència han anat reduint el pes de la il·luminació en el total del consum energètic de les llars fins a situar-lo a l’entorn del 6%. Però l’estalvi en aquest àmbit encara es pot incrementar amb un ús responsable de l’energia. És a dir, posant en pràctica mesures com adequar el tipus d’il·luminació a cada necessitat o bé instal·lant sistemes electrònics de regulació del consum elèctric. El canvi horari també permet estalviar energia en els serveis, el comerç i la indústria.\nSi s’apliqués l’horari d’estiu durant els mesos d’hivern permetria un estalvi energètic degut a l’allargament de la llum natural durant les tardes. Però això no compensaria el consum addicional d’enllumenar una hora més de foscor al matí.\nLa diferenciació entre l’horari d’estiu i el d’hivern, que es posa en pràctica a una vuitantena de països de tot el món, es va iniciar, de forma habitual, l’any 1974 com a mesura d’estalvi davant de l’encariment del petroli i, per tant, de l’energia. La Comissió Europea es responsabilitza d’harmonitzar els canvis horaris a Europa, i actualitza i renova aquesta norma, si s’escau, cada cinc anys.\nPrevious Post: Adjudicada la instal·lació de viseres antiallaus a la C-28 entre Baquèira i la Vall de Ruda\nNext Post: La importància del diàleg


Recursos per al Confinament – AFA Cal Maiol\nData: 17/03/2020Autor: vittoriotogliatti\ndes de la Junta de l’AFA de Cal Maiol ens posem en contacte amb totes vosaltres per traslladar la voluntat de suport i acompanyament en aquests moments tan desconcertants que ens toca viure.\nEsperem que totes us trobeu bé i ens posem a la vostra disposició per tot allò que puguem facilitar durant aquestes dies. De moment, hem pensat que seria interessant passar-vos la informació per si necessiteu i/o voleu col·laborar en les xarxes de suports mutu i, també, aquest recull de recursos interessants per poder fer activitats a casa amb la nostra canalla.\nUs enviem energia i escalf i recordeu que no estem soles, ni a casa ni enlloc. Ànims!\nXarxes de Suport Mutu al barri i a la ciutat\nRecursos famílies per al Confinament\nMeditacions amb àudio\nwww.puckcinema.com trobareu més de 80 curtmetratges d’animació per a tothom\n100 PELÍCULAS GRATUITAS EN YOU TUBE\nLA BIBLIOTECA DIGITAL MUNDIAL UNESCO.\nAlgunos autores, como el dibujante de comics El Torres o los autores de El bosque han subido todos sus libros/comicsgratis https://twitter.com/ElTorres72/status/1238204925550657536?s=08, http://elvosque.es/comic/\nUn grupo de whatsapp y Telegram para compartir actividades estos días de #QUÉDATEENCASA\nAnterior Entrada anterior: OBRIM LES PORTES de l’Escola Cal Maiol\nSegüent Entrada següent: NOTÍCIA!


Què es considera competència deslleial? Llei de regulació i àmbit d'aplicació - Domingo Advocats\nQuè es considera competència deslleial? Llei de regulació i àmbit d’aplicació\nQuè es considera competència deslleial? Llei de regulació i àmbit d'aplicació\n6 de maig de 2021 / Domingo Advocats\nLa competència deslleial està perseguida pel dret mercantil i és convenient conèixer quines són les seves premisses. Aquest article fa llum sobre aquesta qüestió.\nEl concepte de competència deslleial. La seva regulació legal.\nLa consideració de competència deslleial abasta tots aquells comportaments que resultin objectivament contraris a les exigències de la bona fe. Aquesta definició general la recull l'article 4 de la Llei 3/1991, de 10 de gener, de competència deslleial, que té l'objectiu de regular la competència i evitar els abusos que es puguin produir en el funcionament normal del mercat, que afecten tant empresaris com consumidors.\nLes actituds contràries a la bona fe que preveu la Llei estan definides en dos grans blocs:\nActes deshonestos per part d'empresaris o directius. Les més utilitzades són l'incompliment de les lleis reguladores del sector, el dúmping, la inducció a proveïdors perquè incompleixen els seus contractes de venda o subministrament i la revelació de secrets. En definitiva, totes aquelles pràctiques que sabotegen el funcionament de la competència en condicions normals.\nPràctiques comercials amb els consumidors. Els principals elements distintius són la publicitat enganyosa, comparacions denigrants o que generen confusió, les pràctiques agressives coactives (pròpies de mercats captius o semicaptius), l'exhortació directa als nens, la discriminació dels clients, les vendes piramidals o la imitació o les omissions que generin confusió.\nAixò implica que el comportament deslleial pot tenir dos tipus de destinataris. D'una banda, els competidors directes i, de l'altra, els consumidors finals. La gravetat de la situació es mesurarà, per regla general, en relació amb el dany que s'hagi causat.\nÀmbit d'aplicació de la norma\nAmb l'objectiu de protegir la competència de tots els interessos que conflueixen en el mercat, l'esmentada Llei 3/1991 estableix la prohibició d'actes de competència deslleial, inclosa la publicitat il·lícita.\nObjectivament, la norma regula els actes de competència deslleial que es realitzin al mercat amb finalitats concurrencials, és a dir, capaços d'influir per minvar la competitivitat, i serà aplicable a tots els actes que es realitzin abans, durant o després d'una operació comercial o contracte.\nPel que fa a l'àmbit subjectiu, queden subjectes a la norma totes les persones, físiques o jurídiques, que participin al mercat.\nLes accions derivades de la competència deslleial\nL'esmentada Llei 3/1991, de 10 de gener, de competència deslleial, també s'encarrega de regular les accions que el perjudicat per una conducta deslleial pot exercir (art. 32).\nAquestes accions de reclamació, que s'han d'interposar davant els jutjats mercantils, són:\nDeclaració de deslleialtat. Essent una acció declarativa, sol anar acompanyada d'altres que, a més, posin remei a la situació deslleial produïda.\nCessació de la conducta deslleial i/o de prohibició de la seva reiteració. Amb aquesta acció es pretén que cessi un acte deslleial continu, o, si ha cessat, tendeix a impedir que es repeteixi.\nLa remoció dels efectes causats per la conducta deslleial. Té l'objectiu d'eliminar els efectes de l'acte deslleial per recuperar la situació anterior a la deslleialtat competitiva.\nLa rectificació d'aquelles informacions enganyoses, incorrectes o falses. És una modalitat de l'anterior i sol tenir lloc quan la deslleialtat s'ha produït amb mitjans de comunicació social.\nRescabalament dels danys causats per la conducta deslleial. Per a la seva eventual estimació, caldrà provar que hi ha hagut intencionalitat per part de qui ha generat aquest perjudici.\nD'enriquiment injust. Per a això, cal que hi hagi un dret o situació d'exclusivitat.\nEl termini de prescripció per exercir les anteriors accions és d'un any, comptat des que l'afectat té coneixement de l'acte de competència deslleial i el seu autor, i, en tot cas, es produeix la prescripció si transcorren tres anys des de la realització de l'acte deslleial sense haver-se interromput la mateixa.\nEls actes i pràctiques de competència deslleial son el nostre pa de cada dia. Si t'hi veus afectat, et podem ajudar. A Domingo Advocats comptem amb un equip de professionals contrastats amb experiència en dret mercantil que et pot assessorar degudament.\ncompetència deslleial, consumidors, proveïdors, publicitat enganyosa\nPropietat horitzontal i propietat vertical: diferències i lleis de regulació\nContracte de Joint Venture: què és i quins requisits ha de complir?


Mostra de treballs miniops [Primavera20]\nEl Projecte miniops —cursos de contingut obert de l'IOC— ha acabat recentment l'edició de Primavera 2020 amb la participació dels estudiants de GES.\nA les aules dels cursos miniops del Campus IOC no hi ha professor, els estudiants hi treballen plegats i col·laboren entre ells en fòrums per construir un projecte final individual. Treuen el màxim del seu potencial a través de la interacció i amb l'ús de la tecnologia. Es tracta d'una metodologia activa en què aprenen junts a partir de la seqüència didàctica que cada miniop proposa.\nEls estudiants de GES de l'IOC hi han participat activament des de casa i han lliurat treballs que ens han entusiasmat, per això volen mostrar-vos-els. Compartim amb tothom una selecció de projectes, en aquest cas són tres vídeos creats per estudiants inscrits al miniop "Fer un vídeo". Es tracta de tres microreportatges sobre temes diversos i amb tons ben diferents uns dels altres, tot i que en tots s'hi destaca una mirada molt personal i fina. Han estat enregistrats sense sortir de casa, durant el confinament.\nL'enhorabona als estudiants.\nAutor: Adrián Torres Guillén (Centre de suport CFA Valls)\nPresonera a casa seva from Adrian on Vimeo.\nAutor: Oliver Rodríguez Domínguez (Centre de suport CFA Anoia - Igualada)\nAutor: feanvifeanvi: Estudiant apassionat per la música i les tècniques de so. El microreportatge conclou, a més, amb el jingle "Estudia a l'IOC", engrescador.


Llagostera Ràdio - Els pares de la llar d’infants de Montjuïc fan tallers voluntaris per reforçar la falta d’educadors\nEls pares de la llar d’infants de Montjuïc fan tallers voluntaris per reforçar la falta d’educadors\nLa llar d’infants Sant Ramon Nonat del barri de Montjuïc de Girona. / Foto d'arxiu\nArticle Anterior La fiscalia demana 6 anys de presó a un director de casals d'estiu de l'Empordà acusat d'abusar d'una nena de 4 anys\nSegüent Article La Fundació Oncolliga dona divuit butaques per a pacients i acompanyants al Trueta\nL’Associació de Mares i Pares de la llar d’infants Sant Ramon Nonat ha denunciat la falta de personal al centre del barri de Montjuïc de Girona.\nLa seva presidenta, Andrea Soldevila, ha detallat que des de la setmana passada, una de les educadores està de baixa per un accident laboral i es preveu que estigui més de tres mesos abans no torni.\nDavant d’això, la direcció va demanat al Departament d’Educació que els nomenés un substitut. Tot i que Educació va afirmar que els pertocava la plaça, aquest dimarts la direcció del centre va rebre un comunicat del Departament anunciant que no hi havia prou pressupost per contractar a ningú, tal com ha explicat l’AMPA.\nA més, a principis d’aquesta setmana, una segona educadora ha demanat un permís personal per malaltia d’un familiar directe. La presidenta de l’AMPA ha afirmat que aquest divendres ja es reincorporaria, però durant aquesta setmana la situació de la llar d’infants és crítica. De fet, la direcció ha optat per repartir els 18 nens que portava aquesta educadora en altres grups.\nMentrestant, des de l’AMPA s’ha plantejat algunes opcions com contractar un Tècnic d’Educació Infantil de la seva pròpia butxaca, un contracte per nou dies costaria uns 700 euros, però des del Departament ja han avisat que aquesta opció no és legal. Per això, diversos pares han decidit anar al centre de forma voluntària. Una vegada allà ajuden als educadors amb el que poden. Alguns llegeixen contes, d’altres fan tallers o canten cançons.\nTot i que aquesta provisionalitat finalitzi aquesta setmana, una vegada torni una de les educadores, des de l’AMPA mostren la seva preocupació per a un futur.\nDe fet, han apuntat que si en qualsevol moment una treballadora també ha d’agafar la baixa, la situació a la llar d’infants podria tornar a arribar a una situació crítica. Per això demanen a Educació que desbloquegin la plaça del substitut que pertocaria.\nnotícia comarcal\tgirona\teducació\tllar d'infants