De punta a punta: 2014\nA través del Moixeró: Bellver - Bagà (GRs 107 - 150.1)\nGR 107 Portella Blanca - Bellver\nGR 150-1 Pas dels Gosolans - Coll de Pendís\nLa idea que tenia amb aquesta sortida era continuar amb el recorregut per les carenes del Cadí i del Moixeró (GR 150-1) que vaig començar dos anys enrere. L'últim cop vaig anar des del Comabona fins al Coll del Pendís, així que ara tenia la intenció de continuar cap al Moixeró i les Penyes Altes per anar a dormir al refugi Niu de l'Àliga, dalt de la Tossa d'Alp. Però per una vegada que em trobava més o menys en forma, em vaig trobar una ventada que em va obligar a retirar-me quan acabava de pujar el primer cim. Al menys vaig poder fer un tram que em faltava del GR 107 o Camí dels Bons Homes i ascendir el Moixeró, que també havia intentat més d'una ocasió fa un munt d'anys; i ja de pas, vaig baixar a Gréixer per la Canal de la Serp, un camí que també tenia ganes de fer, però de pujada... Val més això que res\nTrack sobre mapa "Cerdanya" de l'Ed. Alpina\nComenço a caminar a Bellver més tard del que hauria volgut, però no m'he pogut combinar el transport d'una altra manera. S'endevina un matí calorós, i des d'aquí res no fa sospitar el vendaval que patiré quan arribi dalt de la serra\nEls primers metres totalment plans, travessant els prats de la Cerdanya. No sembla que em trobi al mig del Pirineu\nPerò mirant cap al sud tinc la Serra del Moixeró a tocar, coronada per la Tossa d'Alp, el meu objectiu del dia. Durant la pujada seguiré el traçat original del GR 107, ja que l'any passat vaig baixar per la variant per pista per a BTT que recorre el Barranc de l'Ingla (aquí). El primer tram és comú, així que ràpidament passo per l'església de Santa Maria del nucli de Talló...\n...i en una mitja hora arribo a l'ermita de Sant Serni de Coborriu, on la variant del GR puja per pista...\n...i l'itinerari principal tomba a l'esquerra tot planejant...\n...fins que en uns 700 m. apareix el Mas del Ponç\nAquí es tomba a la dreta, encara travessant els camps, però ja prop de les primeres rampes. Cap a ponent s'amaga el Barranc de l'Ingla, i més lluny ja treu el cap el Comabona\nEl camí no triga en entrar al bosc per un corriol que després va a sortir a una pista\nA partir d'aquí ja no deixa de pujar per la falda del Moixeró\nPassat un primer collet la pista tomba a l'esquerra, i just després es desvia un corriol que puja de mala manera, sempre al mig del bosc. Quan els arbres es van obrint, la pendent es va suavitzant i es comença a veure la plana de la Cerdanya ja molt per sota, envaïda per la calitja\nMés amunt, la Tossa d'Alp; i molt propera. la pista que puja des de Riu de Cerdanya pel refugi Serrat de les Esposes\nHi arribo de seguida, en 2h30' des de Bellver. Al Collet de la Font Freda (1.705 m.) m'espera el comitè de recepció\nA partir d'aquí aniré trobant marques de la travessa Cavalls de Vent, El GR segueix pista amunt fins poc després, quan ambdós itineraris es desvien cap al Refugi dels Cortals de l'Ingla, situat més avall. Tot i que pot servir per a combinar etapes, a mí no em vé gens de pas, així que continuo per la mateixa pista en direcció al Coll del Pendís, amb bones vistes de la Serra de la Moixa i de la cara nord del Costabona\nEl Barranc de l'Ingla va quedant a sota, i a l'altra banda de la Cerdanya apareixen els cims del Puigpedrós, la Muga i la Tossa Plana, entre d'altres\nUns 20 minuts després del Collet de Font Freda trobo una pista que a l'esquerra puja cap al Coll de la Trapa; seria la via més directa per accedir al Coll de Moixeró, però jo volia anar al mateix lloc on ho vaig deixar més o menys un any enrere\nApareixo al Coll del Pendís (1.790 m.), després d'una altra mitja hora escassa de pista durant la qual ja començo a notar alguna ràfaga d'aire\nAquest coll, on vaig abandonar l'any passat, és un lloc històric de pas entre la Cerdanya i el Berguedà, que a partir d'ara em quedarà a la dreta, al sud\nM'aturo una estona per recarregar energies, tot recordant els cims aconseguits l'any anterior, cap a la Serra de la Moixa...\n...mentre em faig a la idea del que m'espera: em pensava que el Moixeró seria el primer del dia, però coses de la vida, en seria l'únic\nTorno a la càrrega, seguint ara les marques (més aviat escasses) del GR 150-1. Es puja fort per un corriol en direcció nord-est, pel mig del bosc\nEn poca estona arribo als 1.900 m., l'ascens es va suavitzant i trobo alguna clariana. A sota em queda el Barranc del Pendís i el Serrat de la Boixassa, recentment visitats (aquí)\nCap al davant, ja tinc molt a prop la carena de la serra, destacant el Moixeró a la dreta. La ventada es va fent cada cop més acusada\nCap enrere, la Serra d'Ensija\nI tot just al costat seu, Pedraforca i la Serra del Cadí; entremig, la Serra de la Moixa\nEl corriol torna al bosc i segueix pujant suaument fins passar per poc dels 2000 m., aquí ja tinc al davant els dos propers objectius: Moixeró el primer i Penyes Altes a l'esquerra\nNomés sortir del bosc per baixar uns metres al Coll de Moixeró (1.980 m. - 50' des del Pendís), gairebé me'n vaig al terra. No m'havia molestat gaire fins ara, protegit pels arbres, però aquí dalt la ventolera és d'escàndol. Potser per trobar-me en un lloc de pas al damunt de la carena... Una mirada des del coll cap al Pedraforca, amb el Cap de la Boixassa en primer terme\nDoncs a partir d'aquí, per molt bonic que sigui el païsatge, no fa gaire bona pinta: tot pelat, els pocs arbres que es veuen anaven de banda a banda. De moment, deixaré el GR que segueix planejant i aniré cap al primer -i únic- cim del dia, remuntant uns 100 m. de desnivell\nEn 20 minuts -i després de quatre intents en els últims 20 anys-, corono el Moixeró (2.090 m.), on gairebé no podia aguantar-me dret\nEncara puc fer les típiques panos des del cim: cap a la Cerdanya, amb el Cadí a l'esquerra; a sota. la carena que he anat seguint des del Coll del Pendís; al mig el Coll de la Trapa en primer terme i la zona de la Tossa Plana al fons; a la seva dreta el Puig Pedrós i encara s'intueix el Carlit\nDe dreta a esquerra: Cadí, Pedraforca, Serra d'Ensija i la Vall del Llobregat, amb Bagà a la dreta de tot. Més en primer terme, el Serrat de la Boixassa i el Barranc d'Escriu\nEl vessant sud de la Serra de Moixeró, amb la Vall del Llobregat i el Catllaràs a la dreta. A l'esquerra destaca el cim de les Penyes Altes, ocultant la Tossa d'Alp. Teòricament els meus següents objectius, però a aquestes alçades començo a posar-m'ho en qüestió\nEl Coll del Pendís de més a prop, al mig; el GR remunta molt a prop de la carena fins al Coll de Moixeró. a sota a la dreta. El Cadí ja molt llunyà\nLlàstima de la calitja, que enterboleix la vista sobre la Tossa Plana i la Muga...\n...o el Puigpedrós...\n...o el Carlit, a l'altra banda de la Cerdanya\nContinuo carenejant, mirant de no acostar-me massa a l'estimball. Enfront m'espera el següent objectiu, però aquest tram que m'espera tot pelat em farà despentinar-me una mica... i recapacitar. Poques vegades havia patit una ventada com la d'avui, digna més aviat de les Terres de l'Ebre que d'aquestes serres\nNo trigo gaire en baixar al Collet de Moixeró, on arriba un corriol que puja des del Coll d'Escriu per les Canals del Goter. Per sota baixa l'eix del Llobregat, amb Bagà i Guardiola al fons\nPer la banda nord, molt a prop neix el Torrent de Moixeró; el Puigpedrós en la llunyania\nDesprés d'un curt tram en què els arbres m'han protegit una mica, torno a travessar pel mig de la pastura i de poc no surto volant. Què lluny que queda ja el Cadí...\nEn arribar al Collet Raset (2.070 m.) em trobo amb uns nois que baixen de les Penyes Altes i em comenten que allà dalt encara bufa més fort; no vull ni pensar com pot ser la pujada a la Tossa, ja que a partir dels 2.200 m. és tot pelat. El seny s'imposa i em sembla que ho hauré de deixar aquí, per moltes ganes que els hi tingui, especialment a les Penyes Altes (la Tossa ja la vaig pujar fa molts anys)\nPer compensar, i com que no hi ha (que jo sàpiga) cap camí que baixi pel vessant nord, des del mateix Collet Raset comença una via que també tenia ganes de conèixer: la Canal de la Serp, tot i que la meva idea era fer-la de pujada\nAixí que baixo uns metres, el vent ja no hi arriba. El corriol baixa fort en un primer moment, però havent perdut uns 100 m. es va desviant a l'esquerra, deixant a ponent el Collet Raset...\n...i passant sota la impressionant cara sud de les Penyes Altes de Moixeró\nDesprés de passar-hi per sota, comença la canal pròpiament dita: encaixada entre dues parets i amb el Barranc de Gréixer per sota\nComençant per un primer tram al costat d'una tartera sota les roques...\n...i segueix baixant per una fageda que en plena tardor, deu ser espectacular\nPoques clarianes enmig de tant de full, en alguna es deixa veure el Pedraforca en la llunyania\nEl pendent mitjà és d'un 30% aproximadament en el tram més costerut, en una mitja hora la baixada ja es va suavitzant\nNomés llavors es pot agafar consciència del desnivell que agafa la canal, quan el Collet Raset es contempla des de sota\nL'últim tram es fa prop d'una petita carena, cap a ponent apareix el Coll del Pendís, per on passa el GR 107, i la Roca Tallada a la seva esquerra\nI finalment apareixo sobre Gréixer, petit agregat de Guardiola de Berguedà (i no de Bagà, més proper) que compta amb l'ermita de Sant Andreu (s. IX - XII)\nPoc abans d'arribar-hi el camí surt a una pista que es desvia a la dreta per a trobar el GR 107, provinent del Coll del Pendís, el Refugi Sant Jordi i el Coll del Dental. Se segueix a l'esquerra, i de seguida apareix el trencall a Gréixer, als peus de la Serra del Moixeró\nAra ja només queda seguir la pista que anirà a parar a la carretera de Coll de Pal, que seguiré fins a Bagà durant els últims 4 km.\nMe'n torno amb una mena de "yin-yan": l'alegria per haver aconseguit el Moixeró i la tristor per haver hagut de renunciar a les Penyes Altes, un cop més\nBona excusa per tornar-hi...\nGR 107 Bagà - Gósol\na 26.12.14 Cap comentari: Vínculos a esta entrada\nUbicació: 25720 Bellver de Cerdanya, Lleida, España\nA través del Moixeró: Bellver - Bagà (GRs 107 - 15...\nGR 11: Refugi Baiau - Arinsal\nCamprodon - Rocabruna - Montfalgars - Camprodon (P...


Tots som un tros de tots | Sala de mestres\nClaustre de professors de l’escola Jeroni de Moragas\nEn aquesta aplicació es treballa el poema d’en Jordi Bordas “Tots som un tros de tots”. Volem suggerir al mestre la possibilitat de portar a terme un debat amb els alumnes per tal de treballar la comprensió del poema, identificant-ne el missatge, les idees principals i la relació del text amb la pròpia experiència.Les activitats que s’inclouen estan pensades per tal de possibilitar la memorització del poema i d’afavorir la comprensió de la seva idea general:\nResolució de trencaclosques de contingut relacionat amb el poema.\nExercicis d’associació so-grafia, entre audicions de petits fragments del text i la corresponent imatge.\nExercicis d’omplir forats per completar frases extretes del poema.\nDictat.Està previst que en un segon lliurament de l’activitat que presentem els nens puguin connectar a la Web del nostre centre (www.ampans.es)i visitar-nos, entre tant estaríem molt satisfets de rebre les impressions dels vostres alumnes adreçades al nostre mail. Tingueu per segur que les llegirem i les contestarem totes de bon grat.\nEl paquet d’activitats utilitza una presentació en format PowerPoint, i cal tenir instal·lada aquesta aplicació per tal de visualitzar-la.\nTambé inclou una guia didàctica en format Adobe Acrobat (PDF)\nAquest article s'ha publicat dins de Amics Capaços, Diversitat, TRANSVERSALS per diborra. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


La Torre de l'Espanyol | Viulebre\nL’origen de la població, tal com indica el seu nom, prové probablement de l’existència d’una torre de vigilància i defensa de la ruta que comunicava Lleida i Tortosa, travessant l’Ebre, per la part d’Ascó, l’existència de la qual es podria remuntar a l’època romana.\nDels assentaments romans n’existeixen antecedents, ja que a la Font de n’Horta hi van ser trobades monedes de l’època. La torre es mantingué durant l’ocupació àrab amb el nom del cabdill moro, representant del taifa, sota les ordres del qual es trobava sotmès el territori i que habitava el castell d’Ascó. El comte Ramon Berenguer IV i el comte Ermengol d’Urgell conquereixen el lloc als àrabs, i amb ell la torre, que pertanyia al terme d’Ascó.\nEl rei català Alfons I el Cast (1175) dóna aquesta torre al cavaller Espanyol de Prades, de qui agafa el nom la població. Durant el mateix segle, la Torre de l’Espanyol passa a formar part de l’orde del Temple i més tard, de la de l’Hospital. El 1333 s’independitza d’Ascó.\nL’any 1517 el comandador d’Ascó atorga als torredans uns privilegis i capítols de costums propis.\nPassejant per la Torre de l'Espanyol


Durant la 6a Jornada Internacional de mitjans de proximitat hi participaran els següents ponents:\nDAMIAN RADCLIFFE, Regne Unit\nProfessor de Periodisme a la Carolyn S. Chambers de la Universitat d’Oregon (EUA), membre del Tow Center for Digital Journalism de la Universitat de Columbia (EUA), investigador honorari a l’Escola de Periodisme, Estudis de Mitjans i Cultura de la Universitat de Cardiff (Regne Unit), i membre de la Reial Societat pel Foment de les Arts, les Manufactures i el Comerç (RSA).\nÉs un analista digital experimentat, consultor, periodista i investigador que ha treballat en posicions editorials, d’investigació, docència i polítiques durant les últimes dues dècades en el Regne Unit, Orient Mitjà i Estats Units. Ha escrit, parlat i brindat serveis de consultoria per a una àmplia gamma d’organitzacions acadèmiques i de la indústria, i ha presidit sessions en diversos esdeveniments internacionals.\nDamian és col·laborador habitual de mitjans com la BBC Academy, CBS Interactive (ZDNet), Huffington Post, IJNET i MediaShift, on escriu sobre tendències digitals, xarxes socials, tecnologia, el negoci dels mitjans i l’evolució del periodisme.\nLa seva ponència: “Oportunitats per a la premsa de proximitat: l'experiència dels EUA"\nCARMINA CRUSAFON, Catalunya\nDoctora en Ciències de la Informació, és professora del departament de Periodisme de la Universitat Autònoma de Barcelona. Les seves línies de recerca són els models de negoci periodístic i la transformació de l'ecosistema mediàtic. Ha estat investigadora visitant en diferents universitats internacionals: City University of New York (CUNY) (EUA), Vrjie Universiteit Brussel (Bèlgica); University of Leeds (Regne Unit); i University of California - Los Angeles (UCLA) (EUA). Ha guanyat el primer 'Premi recerca sobre el model de negoci de la premsa de proximitat' (2015) de l'AMIC.\nLa seva ponència: “El projecte Aula d’Innovació i Creativitat de l’AMIC”\nROSALÍA LLORET, Espanya\nDirectora de Relacions Internacionals de la Online Publishers Association Europe i assessora independent d’Estratègia i Transformació Digital a Espanya i LATAM. Va ser directora general d’Estratègia i Desenvolupament Digital i membre del Comitè de direcció a Prisa Noticias (El País, AS, Cinco Días...), Unidad Editorial (El Mundo, Marca, Expansión...) i RTVE, des d’on va crear i posar en marxa la nova web rtve.es, la TVE a la carta i l’estratègia digital en totes les plataformes de la ràdio televisió pública.\nLlicenciada en Periodisme per la Universidad Complutense de Madrid i Màster en Periodisme (El País) i en Política i Economia Global (London School of Economics). Rosalía va estar vinculada a la fundació i desenvolupament inicial d’alguns dels grans projectes pioners d’Internet a Espanya: Terra.es i Ya.com.\nLa seva ponència: “Disrupció i innovació en mitjans digitals”\nGENÍS ROCA, Catalunya\nFundador i President de RocaSalvatella, consultoria de negoci amb focus en resultats i canvi digital, amb oficines a Barcelona, Madrid i Bogotà amb deu anys de trajectòria. Membre de patronats i juntes directives com ara el RACC, Enciclopèdia Catalana, Ship2B o les Escoles Garbí, i de consells assessors de la Generalitat de Catalunya, l'Ajuntament de Barcelona, Asepeyo, la Mobile World Capital i les Universitats de Girona i Mondragón. Soci de projectes editorials com JotDown o Crític, i membre del Consell Editorial de Nació Digital. És Director de Postgrau a la Universitat Pompeu Fabra i col.laborador a més d'una vintena d'universitats i escoles de negoci. Col.labora habitualment amb diferents mitjans de comunicació, i manté seccions estables a Catalunya Ràdio i RAC1. El diari El Mundo l'ha triat un dels 25 espanyols més influents a la xarxa, i Foment del Treball l'ha guardonat com a millor conferenciant.\nLa seva ponència: "Xips, bits i malparits: eines, dades i ètica al futur digital”\nSÍLVIA MAJÓ-VÁZQUEZ, Catalunya\nInvestigadora de la Universitat d’Oxford i treballa al Reuters Institute for the Study of Journalism. Les seves àrees d’investigació inclouen el comportament de l’audiència dels mitjans online i el rol dels nous mitjans de comunicació –mitjans nascuts a Internet– a diferents països europeus, especialment el britànic, el francès, l’alemany i l’espanyol.\nAbans de formar part de la Universitat d’Oxford, aquesta investigadora ha estat Research Fellow a l’Annenberg School for Communication de la Universitat de Pennsylvania (EUA), en dues ocasions. Va realitzar els seus estudis de doctorat a la Universitat Oberta de Catalunya i al Internet Interdisciplinary Institute, on va ser investigadora pre-doctoral durant 3 anys. També ha estat professora de periodisme a la Universitat Autònoma de Barcelona i el Col·legi de Periodistes de Catalunya. A més, ha treballat com a consultora de comunicació per a diferents entitats públiques i privades i com a periodista freelance.\nLa seva ponència: "Què busquen les Audiències Digitals? Principals tendències internacionals del periodisme digital”\nPEPE CEREZO, Espanya\nDurant més de 15 anys ha estat vinculat al món de les noves tecnologies i la transformació digital de les organitzacions amb una dilatada experiència en l’estratègia i execució de projectes digitals tan a Espanya com a LATAM. Actualment és Director d’Evoca Media, agència de comunicació i estratègia digital. Ha exercit càrrecs directius en diferents empreses com PRISA, Fundación Orange o RocaSalvatella. Ha estat Director de l’Informe sobre la Sociedad de la Información en España: “eEspaña” i dels llibres ‘La blogosfera hispana’ i ‘La Web 2.0’. És autor, a més, de diversos estudis en els que cal destacar ‘Los Customer media’, ‘La TV que viene’ o ‘Los medios ante la transformación programática’. Seleccionat pel diari El Mundo el 2007 com un dels top 25 espanyols més influents d’Internet.\nLa seva ponència: "Publicitat programàtica, una oportunitat per als mitjans”\nISMAEL NAFRÍA, Catalunya\nPeriodista, escriptor, consultor i professor especialitzat en mitjans digitals. Autor de "La reinvención de The New York Times" (2017) i editor del butlletí setmanal "Tendenci@s". Ha estat periodista en residència al Knight Center for Journalism in the Americas de la Universitat de Texas a Austin (Estats Units) durant el curs 2016-2017. Ha format part dels equips de direcció digital dels grups Godó (2008-2016) i Prisa (2005-2008).\nLa seva ponència: "Lliçons del The New York Times per a la premsa de proximitat”\nEVA DOMÍNGUEZ, Catalunya\nExperta en periodisme immersiu. Llicenciada per la Universitat Autònoma de Barcelona, Màster en Interactive Telecommunications per la Universitat de Nova York i doctora en Comunicació per la Universitat Ramon Llull, en la seva carrera ha combinat l'experiència professional amb la investigació de les noves formes de narrar digitals. Va començar com a periodista de premsa i posteriorment es va especialitzar en la direcció i posada en marxa de projectes interactius per a diferents empreses i organitzacions. Actualment, és fundadora i directora de Minushu, una start-up dedicada a crear experiències narratives amb tecnologies immersives com la realitat augmentada i la realitat virtual.\nLa seva ponència: “Els reptes d'informar amb realitat augmentada, el projecte NUSHU”\nLARS ROSENBLAD, Finlàndia\nÉs director general i cofundador de Morgan Digital, una agència digital, de disseny i comunicació, que ofereix serveis per a empreses de mitjans de comunicació i mitjans corporatius i organitzatius. És llicenciat en periodisme i en estudis de mitjans i comunicació per la Universitat de Hèlsinki. Lars ha treballat com a periodista durant 25 anys i ha estat redactor en cap del diari local Nya Åland i del diari regional Vasabladet.\nLa seva ponència: “La difícil digitalització de la premsa de proximitat més forta del món. Com els editors de Finlàndia i Suècia lluiten per mantenir satisfets els seus lectors i atraure nous lectors joves”.\nANDREU CASERO, Catalunya\nParticiparà en: TAULA RODONA - PROFESSORS DE PERIODISME DE PROXIMITAT: “Des de la Universitat, visions de futur per al periodisme en els mitjans d’informació de proximitat”\nLLUÍS COSTA, Catalunya\nDoctor en Història i professor titular de la Universitat de Girona en els graus de Publicitat i Relacions Públiques, Comunicació Cultural i en el Màster de Comunicació i Estudis Culturals. Les seves línies de recerca han tingut sovint com a eix principal la història de la comunicació i les seves relacions amb la societat. És autor d’un notable nombre d’articles científics i de divulgació, així com de més d’una vintena de llibres, entre els que destaquem de l’àmbit de la comunicació: Història de la premsa a la ciutat de Girona (1787-1939) (1987), La dictadura de Primo de Rivera (1923-1930). Comunicació i propaganda a les comarques gironines (1995), El periodisme (1996), El Autonomista: el diari dels Rahola (2000), Televisió de Girona. La comunicació de proximitat en l’era de la globalització (2005), La comunicació local (2009), La Llumanera de Nova York. Un periòdic entre Catalunya i Amèrica (2012) i Pensar és triomfar. La publicitat a través de la Història (2015). Ha impartit docència a la Universitat de Río Piedras a San Juan de Puerto Rico. És el director del Grup de Recerca “Comunicació Social i Institucional” de la Universitat de Girona, i el director científic del Campus de la Comunicació Cultural i Corporativa de la Universitat de Girona.


Donuts de Pantera Rosa, el símbol del ressorgiment de Panrico\nL’arribada de Bimbo a Panrico ha permès la fusió de dos productes icònics: els Donuts roses es van tornar virals i es van esgotar el primer dia\n“Fan la mateixa olor!” “No porten el farciment?” “Jo necessito tastar-los!” Nostàlgia, decepció o desig són només algunes de les sensacions que va generar l’anunci i la venda del nou producte de Bimbo, fruit de la fusió amb Panrico: la unió d’un dels clàssics del grup mexicà, el pastisset Pantera Rosa, i la icona de Panrico, els Donuts. El llançament es va convertir en viral a les xarxes socials i va fer que els Donuts roses s’esgotessin el primer dia de vendes. “Havíem previst una campanya potent, sobretot en el punt de venda, televisió i mitjans digitals, però la veritat és que han sigut els consumidors els que han convertit el llançament en un fenomen viral”, explica Alberto Levy, vicepresident de màrqueting de Bimbo.\nMés enllà del rebombori a la xarxa, la combinació és senzilla. Malgrat la decepció d’alguns dels consumidors que van trobar-hi a faltar la nata, Bimbo ja va explicar en un comunicat que el producte simplement fusionava “la cobertura cruixent i rosa del pastisset” amb la massa tradicional i característica dels Donuts. Aquest grup -que va quedar-se Panrico l’octubre del 2015- prepara altres novetats per a aquest mateix any, per “seguir sorprenent els clients”.\nEls Donuts de Pantera Rosa han sigut el primer producte que evidencia les sinergies entre les dues companyies després d’un procés que no ha sigut fàcil per a la catalana Panrico. “Van passar de ser una excel·lent empresa familiar a un gran desastre quan hi van entrar els fons d’inversió”, recorda Jaume Llopis, professor de l’Iese expert en empreses del sector alimentari: “Van passar de facturar 490 milions d’euros i tenir uns beneficis de 22 milions a endeutar-se completament; el 2010 van haver de reestructurar un deute de 600 milions d’euros”.\nEl 2005 la firma de capital risc Apax Partners va comprar la companyia a la família Costafreda per un valor de 900 milions d’euros. Es van vendre les fàbriques de Grècia i la Xina i el 2008 van quedar-se amb Artiach, de Kraft Foods, i més endavant amb La Bella Easo per guanyar en dimensions i posicionament al mercat.\nAleshores va arribar la inversió més polèmica: els nous propietaris van destinar 35 milions d’euros per envasar els Donuts en un format individual de plàstic, per fer que duressin més i estalviar costos en transport. Una decisió que no va agradar els consumidors. “Va ser un error crucial de màrqueting”, admet Llopis, que afegeix: “Un fracàs total que els va fer perdre molts clients que van passar directament als seus competidors”. Aquest expert de l’Iese assegura que la idea “va prostituir el producte, perquè van passar de tenir un aliment diari i fresc a envasar-lo en plàstic, cosa que va eliminar del tot aquest aspecte”. “És estrany que no preveiessin què passaria amb els estudis de mercat”, dubta Llopis, que afegeix: “És bastant evident que el consumidor veu el Donut com un producte fresc”.\nL’esclat de la crisi tampoc va ajudar Panrico, que davant la caiguda en picat de les vendes, el 2012 va recuperar l’envàs original. L’empresa catalana va tornar a canviar de mans, cap a Oaktree, que va dur a terme la reestructuració.\nJaume Llopis manté que l’entrada de fons d’inversió en empreses d’alimentació és un error. “Són nefastos perquè només volen benefici i això és terrible per als consumidors -assegura Llopis-. A més, a Panrico van entrar i s’ho van carregar tot”. La situació generada va provocar que els treballadors es declaressin en vaga. Els de la planta de Santa Perpètua de Mogoda van mantenir la fàbrica tancada durant 8 mesos, l’aturada més llarga dels últims 40 anys a Espanya. “El fons va intentar una reducció de salaris i al final van deixar de pagar -recorda Llopis-. L’empresa va reduir les vendes a la meitat i va entrar en pèrdues de 5,5 milions el 2014”.\nL’arribada de Bimbo, el 2015, va donar aire i es va convertir en l’operació més gran del sector alimentari espanyol. “Valorem l’adquisició com una gran oportunitat per sumar forces i seguir creixent”, explicava el grup mexicà. “La suma de marques tan reconegudes i complementàries com Bimbo, Silueta, Oroweat, Thins, Ortiz, Donuts, Bollycao o La Bella Easo, juntament amb l’experiència que tenim les dues companyies en el sector, ens permet capitalitzar les noves oportunitats que van sorgint en un mercat tan competitiu com l’actual”, explica Alberto Levy.\n“L’entrada de Bimbo és el millor que li podia haver passat a Panrico”, sentencia Llopis. Actualment la companyia prepara un nou full de ruta per “adaptar l’organització a la nova realitat”, però no dona més detalls. El 2016 les vendes consolidades del grup van créixer un 15% i el resultat va augmentar gairebé un 12%. A Panrico, les últimes dades disponibles encara corresponen al 2015, quan hi va entrar Bimbo: aquell exercici l’empresa catalana va facturar més que l’anterior, fins als 261 milions d’euros, però el resultat va continuar en negatiu: va tenir unes pèrdues de 5,8milions d’euros. Bimbo prefereix no fer encara valoracions sobre l’aportació de Panrico al conjunt del grup, però es mostren confiats que els pròxims anys representin un punt d’inflexió. Més enllà d’un producte que apel·la a la nostàlgia, els Donuts amb la cobertura de Pantera Rosa són, segons els experts, una declaració d’intencions de la companyia per demostrar que la fusió empresarial funciona.


Cinc passejades inoblidables per descobrir l'Espluga del Francolí\nCinc passejades inolvidables per descobrir l'Espluga del Francolí\nLes rutes en bicicleta són una bona opció per conèixer l'entorn.\nAquests cinc recorreguts tenen una llargada d’entre 5 i 12 quilòmetres i són de dificultat baixa o mitjan\nActualitzada 10/05/2018 a les 09:17\nPerdre’s enmig d’un mar de vinyes i camps de blat, però tenint sempre com a teló de fons les Muntanyes de Prades i el Bosc de Poblet. Aquesta és la proposta que ofereix l’Espluga de Francolí. I és que el municipi de la Conca de Barberà disposa de paisatges inoblidables, que faran les delícies d’aquells que vulguin gaudir d’una jornada o d’una escapada de turisme actiu i de natura únic.\nEl naixement del riu Francolí, que dóna nom a la localitat, fa que aquells que vulguin iniciar-se en el món de l’espeleologia puguin fer una ruta pel naixement del riu Francolí en el tram subterrani que transcorre per les Coves de l’Espluga. Ara bé, si el que volem és gaudir de l’aire lliure, podem seguir diversos itineraris, que ens mostraran els voltants de l’Espluga i que també ens duran a poblacions veïnes com Vimbodí i Poblet.\nPassejades i itineraris\nD’una banda, es poden fer un total de cinc passejades que ens permetran descobrir els paisatges de l’Espluga i activar el nostre cos, sigui caminant o anant en bicicleta. Aquests cinc recorreguts, que tenen una llargada d’entre 5 i 12 quilòmetres i són de dificultat baixa o mitjana, permeten conèixer alguns dels indrets més emblemàtics de la zona com l’Ermita de la Santíssima Trinitat, el Castell de Milmanda o el Monestir de Poblet.\nTotes elles es poden trobar detallades al web esplugaturisme.cat.\n1. Camí de l’Espluga al Monestir de Poblet\nL’itinerari discorre per camps de cultiu i ens aproparà al monestir de Poblet. Abans d’arribar-hi passarem pel nucli de les Masies. Actualment és una zona hotelera, però antigament eren balnearis que aprofitaven les aigües que portàven ferro i magnesi.\n2. Camí de l’Espluga a l’Ermita de la Trinitat\nAquest itinerari ens acosta a l’Ermita de la Santíssima Trinitat on s’hi venera una imatge trobada. L’actual edifici és del s. XVIII. Hi trobareu una àrea de lleure on els espluguins hi acudeixen amb assiduïtat per a fer-hi menjades. El recorregut comença per un camí d’uns 3,5 km i després segueix per senders que s’endinsen al Bosc de Poblet.\n3. Camí de l’Espluga a Vimbodí i a l’inrevés\nAquest camí comunica els pobles de l’Espluga de Francolí i Vimbodí i Poblet. L’itinerari passa pel Castell de Milmanda i per l’ermita dels Torrents on hi trobareu una font. Aquest és un itinerari que es pot escurçar: Al Castell de Milmanda es pot girar i seguir un camí també senyalitzat que permet retornar al poble d’origen del recorregut, ja que l’inici del trajecte tant pot començar a l’Espluga com a Vimbodí.\n4. Camí de la Piponeta de Vimbodí\nAquest itinerari transcorre per tot tipus de sòls: pista, trialera i asfalt. Amb la peculiaritat que es pot escurçar per fer-la més apta a tots els nivells. Recorre llocs emblemàtics de la història de Vimbodí i Poblet, com són: el molí del Salt, el pont del Salt i les fonts del Gorg. Travessa camps d’avellaners, olivers, vinyes i pinars tot gaudint del relleu de les muntanyes de Prades i Bosc de Poblet.\n5. Camí del Pinar dels Diumenges de Vimbodí\nAquest recorregut és molt recomanable per a famílies i es pot escurçar per fer-lo més apte per a tothom. És apte per nens i adults acostumats a anar en bicicleta de muntanya. Ens endinsarà per terres fèrtils on hi trobarem sembrats, noguers, avellaners, olivers, etc., tot seguint el fons del relleu de les muntanyes de Prades; travessarem les partides de Cantanoella, les Alberedes, i el Corregó, antic poblat, del qual avui no en queden restes.\nAra bé, aquestes rutes no són les úniques que ens permeten descobrir la natura que envolta l’Espluga. I és que el municipi forma part del Paratge Natural de Poblet, indret que es caracteritza per tenir una fauna i flora única i protegida. Per poder-la conèixer, s’han creat diversos itineraris que ens permeten explorar el Bosc de Poblet en funció de quin sigui el nostre interès. Així doncs, si volem conèixer la flora, podem resseguir amb les nostres passes l’itinerari de natura per l’alzina de la Pena o l’itinerari per la teixeda i la roureda de roure reboll. A la tardor, si ens apassiona el món dels bolets, podem fer l’itinerari micològic pel bosc de Castellfollit.\nSi el que volem és conèixer la història del Monestir de Poblet i gaudir d’unes magnífiques vistes, l’itinerari històric pel Bosc de Poblet serà una opció perfecta. Cal dir que aquests quatre recorreguts són de dificultat fàcil o mitjana i tenen una llargada d’entre 3 i 12 quilòmetres. Per contra, si busquem un itinerari d’alta dificultat, gaudirem d’allò més amb l’itinerari geològic del Bosc de Poblet.


CEM Intermodal i les seus de la Gerència del 061 i Gerència del sector III, Saragossa. Espanya. | Copisa\n» Activitats » Construcció » Edificació » CEM Intermodal i les seus de la Gerència del 061 i Gerència del sector III, Saragossa. Espanya.\nCEM Intermodal i les seus de la Gerència del 061 i Gerència del sector III, Saragossa. Espanya.\nL’edifici projectat ocupa una parcel·la amb una forma aproximada d’un quart de cercle, amb un pronunciat desnivell cap a la cantonada del costat recte equivalent a una planta d’altura. El projecte resol aquest desnivell mitjançant un «sòcol sòlid» que ocupa la totalitat del solar, amb tres plantes de soterrani i planta baixa. Sobre aquest s’aixequen tres blocs de 6 m d’altura, units per passarel·les.\nEl contractista anterior va executar l’estructura de les tres plantes de soterrani, la planta baixa i la planta de nivell +1. A més, va realitzar l’estructura de 5 plantes del bloc sud, de planta més petita, i de 3 plantes del bloc nord, de més superfície.\nLa façana dels blocs es projecta amb una pell totalment de vidre, que no arriba a tocar el sostre de la planta baixa i està separada de la façana interior, que es presenta com una superfície de vidre i alumini ondulat lacat.\nL’edifici planteja quatre nivells al «sòcol». Als nivells -3 i -2 hi ha dues plantes de garatges comunicades entre si per dues rampes, amb un únic accés des del vial soterrat (accés pendent d’executar). En aquests dos soterranis s’ubiquen diferents locals d’instal·lacions, l’arxiu, vestuaris i diversos magatzems.\nAl bloc central hi ha els nuclis verticals de comunicacions en les dues puntes del bloc, un per a usuaris externs i l’altre, fonamentalment, per a l’ús del personal i els visitants del 061 Aragó i Gerència. Entre els nuclis es genera un gran espai buit i diàfan en què hi ha les sales d’espera i els controls de les diferents zones de consultes.\nAl bloc nord se situen les diferents zones de consulta. Al nivell +1 d’aquest bloc hi ha la zona de radiodiagnòstic i una escala d’emergència.\nAl bloc sud hi ha les instal·lacions del 061 Aragó (nivells +1, +2 i +3) i la Gerència del sector III (nivells +4 i +5). Tenen una escala d’emergència a la testera est.\nA les cobertes hi ha uns cassetons (nivell + 6) que ocupen només part de cada planta i que estan previstos per allotjar els equips de climatització. Presentaran un engraellat de bigues metàl·liques en aquelles zones no ocupades pels cassetons.


La partida per a campanyes d'Andorra Turisme cau un 7,8% però augmenten els patrocinis | BonDia Diari digital d'Andorra.\nAixí, i malgrat que amb 5,1 milions continua sent la partida més gran, la inversió en campanyes de comunicació disminuirà un 7,8% (441.175 euros) en relació a aquest exercici, mentre que la partida destinada als patrocinis, bàsicament esportius, s’incrementa un 16,9% i arriba als 3.687.000 euros.\nTot i la retallada de la partida de les campanyes, les diferents accions previstes tindran una dotació força similar a la d’aquest any, ja que no es contempla la realització d’espots nous. Sí que es faran les dues campanyes de gran format, estiu i hivern, a la vegada que es potenciaran iniciatives segmentades en les campanyes en línia. També es preveu potenciar la comunicació dels esdeveniments esportius així com mantenir l’Andorra Shopping Festival i les accions amb les agències dels mercats espanyol i francès.\nQuant als patrocinis, l’increment de la partida s’explica en gran part per la celebració de les finals de la Copa del Món d’Esquí a Soldeu. Entre els patrocinis s’inclouen també el Freeride World Tour, l’Spartan Race, l’Andorra Ultra Trail, la Copa del Món de BTT, la Vuelta a Espanya, la Gran Fondo i l’aportació que rep el BC MoraBanc Andorra per disputar l’ACB. A més, l’entitat també vol donar suport a cites com la Volta als Ports, el Trofeu Andros i la Purito, entre d’altres.\nPel que fa a l’altra gran partida, la de producte, s’incrementa lleugerament i passa dels 4.315.860 euros d’enguany als 4.337.308 previstos per a l’any vinent. Bàsicament, aquests diners aniran destinats a projectes i iniciatives ja consolidades com el Cirque du Soleil, el Bus Turístic i l’Andorra Convention Bureau, tot i que també se’n preveu destinar una part per desenvolupar nous esdeveniments culturals de gran format, com podria ser un festival de música, i per estudiar d’altres iniciatives que puguin potenciar l’oferta esportiva i cultural.\nA nivell comercial, es manté la dotació d’1,3 milions d’euros per tal de continuar també amb la consolidació del treball al lloc d’origen dels mercats propers, reforçar la presència al mercat xinès a partir de potenciar les relacions amb els touroperadors que treballen en destins propers per tal que un cop a Europa facin una estada al Principat, i la pressió comercial sobre el mercat rus. A més, s’esperen “noves accions”, en aquest cas en el mercat italià.\nD’altra banda, i malgrat que no es preveuen noves contractacions, la societat pública calcula un increment de les despeses de personal del 3,31%, fet que farà que aquestes se situïn ja en els 1.304.976,14 euros, el 7,30% del total del pressupost. Des d’Andorra Turisme es justifica l’augment de la partida destinada a la formació del personal per tal d’aprofundir i consolidar el programa de formació iniciat ja aquest any.


Cursos de català per a Erasmus a les universitats de Lleida i Rovira i Virgili - Xarxa Vives d'Universitats\nBarcelona, Castelló de la Plana, Palma.- 22/08/2011.- Avui comencen 2 cursos de llengua catalana per a Erasmus EILC a les universitats de Lleida i Rovira i Virgili. Formen part dels 10 cursos intensius de català que les universitats de la xarxa ofereixen durant el període d’estiu del curs acadèmic 2011-2012. La resta de cursos tindran lloc durant les properes setmanes a les universitats d’Alacant, de Barcelona, de les Illes Balears, de València, Pompeu Fabra i Politècnica de València.\nEn total s’han rebut 957 sol·licituds per realitzar els cursos que s’ofereixen durant el període d’estiu als quals només podran accedir 200 persones. El volum de sol·licituds per a aquest període ha augmentat un 43% en un any. Per al conjunt del curs acadèmic, la Unió Europea ha elevat a 17 el nombre de cursos de català que oferiran les universitats de la regió Vives, l’any passat es van fer 14.\nAquestes dades mostren l’èxit d’aquests cursos, que compten amb finançament de la Unió Europea. És una de les dades més significatives entre les recollides en l’informe de resultats de mobilitat d’estudiants internacionals Erasmus a la regió Vives del curs 2010-2011, que va ser presentada el passat 7 de juliol a Barcelona, en una roda de premsa organitzada conjuntament amb la Secretaria d’Universitats i Recerca de la Generalitat de Catalunya i Òmnium Cultural.


data la noia que és millor amiga del seu gos\nData La noia que és millor amiga amb el seu gos\nFes una cita amb la noia que és millor amiga del seu gos perquè és amant dels animals, i els amants dels animals tenen cors suaus. Ella s’adona que tota criatura d’aquest planeta mereix ser tractada amb amor, tendresa i respecte. Mai faria mal a una altra persona (ni a un animal) a propòsit, perquè predica bondat.\nData la noia que és millor amiga del seu gos perquè és dura. Si algú actua com una amenaça per als que més estima, passarà al mode ós ós. És una badass total quan vol ser. I faria qualsevol cosa per protegir la seva família.\nCita la noia que és millor amiga del seu gos perquè presta molta atenció als detalls. És perceptiva. Per això, està bé amb el silenci. És capaç d’entendre el que pensen els altres només amb mirar-los. Ella sap quan el seu gos està malalt pel so dels seus xorris i quan la seva persona està estressada per la mirada del seu llenguatge corporal.\nFes una cita amb la noia que és millor amiga del seu gos perquè és una criadora. És prou dolça i prou pacient com per ensenyar al seu gos a seure i per ensenyar a la seva persona a estimar. Mai renuncia a la gent (o cadells) que més estima. Ella fa tot el possible per ajudar els altres a créixer més forts, a assolir tot el seu potencial.\nData la noia que és la millor amiga del seu gos perquè és jove de cor. Li encanta córrer al voltant del pati amb el seu gos i fer broma a la cuina amb la seva persona. És juganera. Gratuït esperit. Per res.\nCita la noia que és millor amiga amb el seu gos perquè entén. Ella perdona. És una gran partidària de donar segones oportunitats. Si el seu gos despulla les sabates preferides, o si la seva persona arriba tard a la feina, us donarà el benefici del dubte. Ella confiarà en tu per fer el correcte en el futur, tot i que la decepcionés en el present.\nCita la noia que és la millor amiga del seu gos perquè és la persona més amable que haureu conegut. Li agrada riure i es pot portar bé amb qualsevol. Quan vegi un altre gos a l’altra banda del carrer, el creuarà per tenir l’oportunitat de petar-lo. I quan conegui la família de la seva persona, els tractarà com la seva pròpia família.\nCita la noia que és millor amiga del seu gos perquè té un manteniment baix. De peus a terra. No li importa embrutar-se les mans mentre juga a frisbee fora o mentre fa excursions amb la seva persona. Ella participarà en qualsevol activitat que faci feliços als seus éssers estimats, perquè li encanta ser el motiu del seu somriure (o vagó de cua).\net trobo a faltar, però t'odio\nCita la noia que és millor amiga del seu gos perquè quan estima, estima amb tot el cor. I aquest amor dura tota la vida.\n7 coses senzilles i petites que podeu fer perquè us sentiu millor ràpidament\n8 coses que NO cal dir a algú a qui la mare té càncer\nTotes les raons per les quals vull romandre\nPer què Flo dels detinguts progressistes són claus per a l'èxit en forma\nQuan ens retrobem\nEl temps que vaig realitzar gairebé la labiaplàstia a mi mateix


Les dones catalanes dediquen el triple d’hores a les tasques domèstiques que els homes – Dones en Xarxa\nLes dones catalanes dediquen el…\nLes dones dediquen el triple de temps a les tasques domèstiques que els homes a Catalunya, tenint en compte que elles dediquen una mitjana de 23,5 hores a la setmana i ells una mitjana de 7,8, segons revela l’estudi “mares sobrecarregades. Factors que causen més dedicació de les mares en el treball domèstic”, dels sociòlegs de la Universitat de Barcelona (UB) Albert Julià i Sandra Escapa.\nL’estudi, realitzat amb una mostra de 1.926 famílies catalanes amb un fill com a mínim, ha estat publicat recentment a la revista “Papers”, i evidencia que la societat catalana segueix perpetuant els rols masclistes en les tasques domèstiques. Les causes d’aquestes diferències són principalment dos: d’una banda, la societat catalana “encara arrossega grans diferències de gènere” i, de l’altra, el mercat laboral no afavoreix a les famílies amb fills o amb previsió de tenir-los. “El nostre mercat segueix afavorint que l’home dediqui més temps a l’ocupació i delegui en la mare les tasques de la llar”, han destacat, i han posat com a exemple el fet que qui assisteix a les reunions amb el tutor dels fills a l’escola és majoritàriament la mare.\nAixò contrasta amb el fet que les dones tenen cada vegada més pes en el mercat laboral: “Fins i tot quan la mare és la sustentadora principal de la llar , segueix dedicant més hores a les tasques domèstiques que els homes , amb fins a deu hores setmanals més de mitjana”.\nQuan l’home està desocupat -inactiu o aturat- , la mitjana de dedicació augmenta fins a les 11,5 hores setmanals, però les dones mantenen una mitjana que supera les 25 hores: “Es podria pensar que si elles dediquen més hores al mercat laboral ells farien més tasques domèstiques, però no és així”. “Segueix havent famílies molt tradicionals en aquest sentit”, han afegit , i han afirmat que en aquelles llars en què hi ha un major nivell d’ingressos la diferència entre la dedicació de l’home i la dona es redueix . D’una banda , l’home segueix dedicant unes 7 hores setmanals , però la dona redueix la seva dedicació fins a les 18,8 hores, cosa que es deu a que les famílies poden “externalitzar” certes tasques. Han assegurat que a Catalunya “no hi ha polítiques específiques per equilibrar la dedicació a les tasques domèstiques perquè se segueix considerant un àmbit exclusivament privat”, i han advocat per més formació en aquest sentit i per reforçar els missatges d’igualtat.\nCategoria: Mercat laboralPer Àngels Gómez 20 Maig, 2014\nAnteriorPrevious post:Alfonsina Estrada, l’única dona amb dorsal en tota la història del Giro d’ItàliaSegüentNext post:Els antiavortistes radicalitzen la seva campanya davant l’aturada de la llei


Sis universitats estrangeres reben 55.000 euros per impartir classes de català – Lo Campus diari\nSis universitats estrangeres impartiran classes de català aquest curs 2013 després de la concessió de 55.120 euros en subvencions per part de l’Institut Ramon Llull (IRL), i l’australiana Monash University oferirà aquesta formació per primera vegada, segons han informat a Europa Press fonts de la institució.\nA més d’aquest centre que se suma a la docència del català, els centres que obtindran les ajudes són la Universitat de l’Aconcagua de l’Argentina, Hosei University del Japó, la Universitat de Guadalajara de Mèxic, la Universitat de Xile i la Pontifícia Universitat Catòlica de Xile.\nSegons aquestes fonts, tot i que el volum de professors i alumnes varia segons la universitat, cada centre tindrà, com a mínim, un docent que impartirà català, normalment, en el marc dels estudis de llengües romàniques.\nPel que fa als alumnes que es beneficiaran d’aquestes ajudes, que està en funció de si l’assignatura és de lliure elecció o optativa, el nombre d’inscrits oscil·la entre 10 i 30 alumnes per centre, de manera, que hi haurà entre 60 i 180 estudiants de català aquest curs.\nAquesta partida d’ajudes està molt lluny de l’import global de 1.502.245 euros que el curs passat es van destinar a 87 universitats estrangeres dins del mateix concepte, tot i que encara falta una segona convocatòria d’ajudes el juliol per a l’ensenyament del català, en el qual entren les universitats que tenen un calendari acadèmic “a cavall entre dos anys naturals”. ♦


Muñoz i Picas es fan seva la tercera prova de l'Open Ixcor a Sant Joan - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nMuñoz i Picas es fan seva la tercera prova de l'Open Ixcor a Sant Joan\nEls corredors van passar per indrets propers a Sant Joan de Vilatorrada arxiu particular\nEl Vilatorrada Esport Club (VEC) va organitzar a Sant Joan de Vilatorrada la tercera prova puntuable per a l'Open Ixcor BTT Catalunya Central. La cursa va tenir la participació d'uns 140 ciclistes que van haver de fer front a un recorregut d'uns 38 km amb pas per punts emblemàtics del Bages com la font de la Girada, el gorg Blau o el mateix Collbaix, amb sortida i arribada al Mas Llobet de Sant Joan de Vilatorrada.\nEl bagenc Guillem Muñoz, experimentat en tots tipus de curses, van ser el clar vencedor, i va avantatjar gairebé d'un minut el segon classificat, Javier Jurado; tercer va ser Pau Egeda. En l'apartat femení, victòria d'Aina Picas, davant d'Aida Viladrich i Noemí Moreno.\nL'Open Ixcor BTT Catalunya Central, que vol ser un substitut natural del circuit Anbaso, consta de quatre proves i tres ja s'han disputat, a Castellfollit del Boix, Sant Fruitós de Bages i la de Sant Joan de Vilatorrada; la quarta i darrera competició d'aquest open, tindrà lloc el diumenge dia 1 de novembre a Òdena.


La nova Seguretat Social de Reus necessita reparacions cinc mesos després d'obrir\nUna imatge d'un dels espais a l'interior de l'oficina.\nL’Estat ha invertit en l’oficina de la plaça Gandhi, des de la seva entrada en funcionament, prop d’11.000 euros en reformes a la coberta i el terra\nActualitzada 22/05/2017 a les 20:57\nL’Oficina Integral de la Tresoreria General de la Seguretat Social a Reus, que va entrar en funcionament a mitjans del desembre del 2016 al nou edifici de la plaça Gandhi, ha gastat en aquests cinc mesos d’activitat prop d’11.000 euros en reparacions i millores. La despesa s’afegeix a la que ja va realitzar l’Estat per aixecar la seu, que va ser d’uns 3,9 milions d’euros, i a la xifra que va continuar desemborsant la mateixa administració per matenir l’immoble sense activitat i tancat durant gairebé tres anys, la qual va suposar prop de 50.000 euros afegits només durant els 12 mesos posteriors a que la constructora lliurés el projecte ja enllestit.\nEn detall, i segons les dades de contractació pública, prop de 1.300 euros van marxar amb un escapament d’aigua a l’oficina, 2.000 es van invertir en la impermeabilització de la coberta de la seu i 2.000 més van anar a parar a reparar la mateixa coberta. La reprogramació de totes les càmeres de seguretat que protegeixen el recinte va requerir gairebé 1.000 euros i la instal·lació de plaques de fusta al terra, més de 1.700 euros. Uns 400 euros es van destinar a canonades d’aigua per a la zona d’aparcament i 500 més en reparar un mur limítrof amb una altra finca. Adequar l’Oficina Integral de la Seguretat Social per acollir actes protocol·laris com el que va representar la inauguració va costar uns 2.400 euros.\nEl projecte havia estat adjudicat, cap a l’estiu del 2011, a la madrilenya Castilla de Construcciones ABS S.A. amb un pressupost que quedava llavors per sota de la quantitat prevista en un primer moment i que es va allargar en 30 mesos de treballs. A mitjans del 2013, l’edifici presentava un aspecte sòlid amb els recobriments de l’estructura i les finestres. I al 2014, la retirada de les tanques de protecció que envoltaven el perímetre va servir per posar punt i final a les feines de construcció que s’executaven ja únicament al seu interior, i que van concloure a mitjans del mateix any un cop coberts tots els detalls de les feines, esperant la seva inauguració, el 10 de gener del 2017.\nEls locals sense ús\nL’estrena de la nova Oficina Integral de la Seguretat Social ha deixat sense l’activitat i també sense un projecte a la vista els locals que allotjaven fins aquell moment els mateixos serveis. Les instal·lacions del carrer Bertran de Castellet i les de l’avinguda dels Països Catalans «han quedat sense ús i estan adscrits al patrimoni de la Seguretat Social». A la primera ubicació, es localitzaven les oficines de l’Administració i de la Unitat de Recaptació Executiva, mentre que a Països Catalans hi havia ubicat fins fa cinc mesos el CAISS, el Centre d’Atenció i Informació de la Seguretat Social. El nou emplaçament ofereix unes instal·lacions més modernes i adaptades a les noves circumstàncies.


ROGLE 50-Novembre 2010\nEl 50 es un numero redo, adequadament simbolic per a fer una pausa i girar-se a mirar cap arrere, al cami recorregut, i tambe cap avant, al que espera el nostre pas.\nLa nostra percepcio del treball fet es, modestament i fins a cert punt, satisfactoria. Per un costat pensem que hem complit per lo manco, i en la mida dels nostres mijos, en la missio que originalment inspirà la publicacio: la de donar noticia de les activitats culturals organisades pel valencianisme. Tambe volem pensar que hem aportat el nostre menut granet a la difusio de la cultura i la llengua valencianes en els diversos articuls que insertem. Finalment, i des d’estes editorials, hem donat el nostre punt de vista respecte de les noticies i acontenyiments que la societat valenciana ha generat al voltant d’assunts culturals i identitaris, denunciant les actuacions antivalencianes, vingueren d’a on vingueren, i recolzant les accions revalencianisadores.\nFins aci, en millor o pijor encert, nos considerem satisfets del treball fet; pero queda per saber si este treball ha donat el fruit esperat. Per supost no erem tan inocents quan començarem esta aventura com per a esperar un canvi per part de les estructures de poder que, tant des de les postures centralistes, com des de les postures catalanistes, volen vore resignats als valencians al paper de mera comparsa. Fa ya quatre anys que donarem a imprenta el primer numero de Rogle i a penes ha canviat res. I es que l’unic que pot canviar l’actual situacio es el Poble Valencià; per aixo continuem convençuts de la necessitat de despertar les consciencies dels valencians denunciant l’us partidiste dels mijos de comunicacio, la manipulacio i l’hipocresia que acompanyen sempre les actuacions destructores de l’identitat valenciana. Pero la simple denuncia de les agressions no es util si no va acompanyada d’un mensage constructiu. El nostre mensage ha segut el de la llibertat i el del respecte; condicions que no se regalen, que s’han de guanyar, i s’ha de fer en el treball constant del dia a dia. Esta conviccio del respecte per la llibertat dels demes ha alimentat l’ilusio de vore al valencianisme recuperar l’unitat sense haver d’impondre l’uniformitat.\nNo sabem fins a quín punt els llectors hauran fet seues estes idees, i si be es cert que el valencianisme continua sense trobar el cami de l’unitat, tambe ho es que, contra tot i contra tots, continua viu i actiu; en un dinamisme i una constancia que el fa capaç de superar totes les llimitacions i que, per força, ha de desesperar ad aquells que voldrien haver-lo vist desapareixer fa ya temps.\n¿I qué veem quan mirem cap al futur? Puix, en realitat, una prolongacio de lo que ya s’observa en el present; veem un valencianisme renovat, en el que els jovens, lliures dels llastres que arrosseguen els mes majors, mantindran l’espirit de valenciania, refermant-lo i renovant-lo.\nPer lo que respecta al Rogle, continuarém publicant-lo mentres pensem que siga util i les circumstancies personals nos ho permeten. Certament esta revista sera superada per unes atres, algunes d’aquelles que ya s’editen i que puguen prendre nous aires que les enfortixquen, o unes atres que naixeran impulsades per nova llacor renovadora. Unes i atres contaran sempre en el nostre recolzament.\nMentrestant seguirém fidels als objectius que com associacio, en el seu moment, nos marcarem i com a publicacio hem anat desenrollant, i treballarém per a que el numero 51 siga l’inici d’un atre periodo que nos faça arribar al centenar.\nDes d’esta editorial volem donar les gracies, especialment als colaboradors que la fan possible, als subscriptors que nos animen a seguir i a tots els qui nos han demostrat la seua acceptacio; llectors tots dels quals esperem, com sempre, les seues critiques i sugerencies i, sobre tot, l’estimul de la seua generosa acollida.


Inscripció Train running 2022\n6a Train running 2022\nCursa d'obstacles a l'entorn del riu Llobregat. Tindrà lloc el diumenge 27 de març en dues modalitats, cursa ràpida i cursa popular. Totes dues modalitats són sobre el mateix circuit, es diferencien en temps de cursa.\nDistància a recórrer: 5 Km\nLa cursa tindrà lloc diumenge 27 de març.\nLloc de sortida: Passarel·la del Riu, carrer de la Verge de Montserrat s/n\n8:30h: guarda-roba i entrega de distintiu de corredor (haureu de presentar el comprovant de la vostra inscripció). El distintiu s’haurà de presentar a l’avituallament (beguda + entrepà de botifarra calent)\n10h: Sortida cursa ràpida – temps màxim per fer el recorregut 45’\n10:50h: Sortida resta participants\nServei de dutxes: vestidors de l’Estadi d’Atletisme\nAvituallament: segons arribada\nEstà pensada per fer-la corrent, en un temps màxim de 45 minuts. Passats els 45 minuts s'aturarà i neutralitzarà la cursa.\nEstà pensada per fer-la caminant o corrent, en un temps màxim de 2 hores. Aquesta modalitat permet gaudir de la cursa, dels obstacles, de la companyia i passar-s'ho molt bé sense necessitat de preocupar-se pel rellotge. Només divertir-se!!!\nDe 8 a 15 anys: 5 €\nDe 16 anys en endevant: 10 €\nEls obstacles s’hauran de superar tots (en la mesura del possible)\nEls participants menors de 16 anys hauran d’anar agrupats amb un adult responsable\nEls participants menors de 18 anys hauran estat autoritzats pels seus tutors en el moment de fer la inscripció (www.masmec.cat o en els punts presencials: Jarribu, Club Delfos, New Soler)\nS’haurà de facilitar a la resta de participants la seva pròpia dinàmica sense entorpir o increpar\nSeran d’aplicació les mesures sanitàries del moment\nDonat que l’activitat forma part de la Festa del Riu, l’anul·lació d’aquesta, no donarà dret a la devolució de l’import de la inscripció\nL’organització resoldrà qualsevol reclamació\nTot participant accepta aquest reglament


Quarter de cavalleria - Vilapedia\nEn compliment d’un tribut que es remuntava a l’Edat Mitja, tots els municipis estaven obligades a donar allotjament en cases particulars als soldats i les cavalleries dels exèrcits en pas per les poblacions. Al 1722, a més, les ordenances reials varen obligar als Ajuntaments a destinar cases desocupades per a l’allotjament de les tropes, dotant-les de les condicions precises i necessàries per aquesta funció, a càrrec del cabdal de propis i arbitris, deslliurant els veïns d’aquestes obligacions.\nL’Ajuntament de Vila-real va començar a sopesar al 1749 la possibilitat de crear un quarter local, beneficiant així l’exèrcit de la zona, que havia mostrat interès de reunir en un punt els dos Regiments de Cavalleria de la Reina.\nEs va elegir l’anomenada “casa de la fusta”, magatzem on el Consell guardava els taulons amb els quals es bastia la plaça per a les corregudes de bous que se celebraven a l’esplanada de la plaça de sant Pasqual, afegint-li una construcció contigua anomenada “dels gitanos” per haver viscut aveïnat en ella un col•lectiu d’aquestes persones. Ambdós edificis estaven situats a l’extrem de la plaça, a mà esquerra anant cap a Castelló i al punt d’accés a la població on s’iniciava el Camí Real.\nAl 1758 es va aprovar definitivament la construcció, portada a terme durant els dos anys següents i costejada enterament per la Corporació Municipal. Les descripcions oferides per alguns autors confirmen allò que, fins a finals del segle XX encara era perceptible a l’edifici, malgrat els usos successius que va oferir: una porta principal de molta elevació (únic element conservat fins a l’actualitat), per on podien passar dos cavalls a la vegada muntats i amb tot l’armament; dos grans estables a ambdós costats de l’entrada, on podien allotjar-se fins un centenar de cavalls, i un gran pati descobert per a ensinistrar els cavalls. A la entrada d’aquest pati hi havia un pou amb aigua procedent de la “sequieta”, per abeurar el bestiar. A la planta superior hi havia dos grans sales per als soldats, un despatx i una habitació per a l’oficial, i una cuina per a fer el menjar.\nL’edifici va ser emprat com a quarter almenys fins al primer terç del XIX, però al 1834 va ser habilitat durant una epidèmia de còlera com a hospital de malalts i de pobres. Després va continuar com casa de beneficència, on es recollien ancians pobres i els orfes que havien quedat a causa d’aquella epidèmia. A l’establiment, que consta com a dirigit pel sergent retirat de l’exèrcit José Arrufat, s’ensenyava també els xiquets a llegir i a treballar l’espart i el cànem, per a la fabricació d’espardenyes. L’entrada violenta a la població de les faccions carlistes del capitost Serrador va dispersar els ocupants de l’edifici i va acabar amb aquesta activitat.\nCom a finca de propis va ser venuda a particulars durant la desamortització general de Madoz a la primera meitat del segle XIX i, cap al 1880, era el seu propietari José Luis Calbet que va establir allí dos magatzems per a confeccionar caixes per a l’exportació de taronges. A la part de darrere se van independitzar del cos principal tres solars per a la construcció d’habitatges.\nAl segle XX, l’antic quarter va ser destinat a forja i taller de construcció de carros i, acabada aquesta activitat, inclús el seu vestíbul va ser seu del col•legi electoral de la zona, retornant a la primitiva vocació pública. En enderrocar-se l’edifici, ja en estat abandonat i ruïnós, es va preservar el seu element arquitectònic més interessant, que com queda expressat és la portalada de pedra encara apreciable com a testimoni.\nFont: Eduardo Pérez i Mª Elena Nácher, "El cuartel de caballería de Vila-real" ("Cadafal", setembre 1990).\nObtingut de «http://vilapedia.wikis.cc/w/index.php?title=Quarter_de_cavalleria&oldid=4633»\nDarrera modificació de la pàgina: 22 maig 2012 a les 15:02.


salvatblog: de juliol 2014\nJoan Brulles, la vessant més social de l’Església\nDurant gairebé quaranta anys de la seva vida hi va ser poc a Torredembarrra. El període més llarg seguit era com a màxim de quinze dies, però en Joan Brulles sempre s’ha sentit molt torrenc, tot i que el poble de la seva infantesa poc té a veure amb l’actual. La seva dedicació a l’Església i sobretot en la seva dimensió més social l’ha portat per tot Catalunya des que als catorze anys va decidir fer-se salesià. Des de en fa vuit, torna a viure a la Torre i la seva tasca pastoral està centrada a Creixell i el Catllar. Continua en formació permanent i explorant noves maneres d’apropar-se a un mateix, a la humanitat, a Déu.\nEn Joan Brulles Cañellas va néixer l’any 1954 al rovell de l’ou de Torredembarra, a la plaça de Vila quan encara no tenia aquest nom. Era el número 5 del carrer Calvo Sotelo. Va anar a col·legi a Les Monges i a l’Escola Antoni Roig fins que als deu anys va començar el batxillerat als Salesians de Reus. Hi va anar intern. Al començament reconeix li va costar molt adaptar-s’hi, però després li va agradar tant que es va fer salesià, explica entre rialles. A en Joan li agradava ja de petit la litúrgia eclesiàstica. Havia estat escolà amb mossèn Albert, a qui recorda com tot un personatge que va saber fer pinya amb els joves del poble, més grans que ell. Encara es recorda molt aquella excursió a Itàlia ja fa mig segle. Tot plegat va fer que decidís ser capellà. Als catorze anys va marxar cap a Girona a estudiar al Seminari que en aquella ciutat hi tenien els salesians. Allí va cursar el Batxillerat i el COU.\nDesprés van venir els cinc anys d’estudi per a ser capellà. Va estudiar Filosofia i Teologia. Als 25 anys va ser ordenat diaca i capellà. En aquella època d’estudiant ja vivia amb vuit salesians més a la Verneda, en comunitat, i estava vinculat a la parròquia de Sant Paulí de Nola. Donava classes de religió a un dels instituts de secundària. Era un barri molt obrer, amb moltes necessitats urbanístiques i també socials. És en aquesta dimensió social on va començar a desenvolupar amb força la seva tasca, actuant on una administració pública sorgida del franquisme encara no hi arribava. En colònies, esplais, campaments... També va conèixer de molt a prop el problema de la droga, que començava a fer estralls en barris com la Verneda, la Pau, o la Mina, sobretot entre la població gitana.\nEl 1981 va es va traslladar a Roma, on durant tres anys va estudiar la llicenciatura de Ciències de l’Educació. Després d’aquest parèntesi formatiu, en Joan va ser destinat a la comunitat dels salesians de Lleida, on durant sis anys va treballar per la inserció social i laboral dels joves des de la parròquia del barri de la Bordeta. La tasca docent no la va deixar i feia classes de religió als alumnes de FP de l’institut públic, però és en la vessant social on va destinar més esforços. Van posar en marxa el Col·lectiu d'Iniciatives Juvenils Contra l'Atur (CIJCA) que encara existeix a l’actualitat i ha permès la inserció social i laboral de molts joves de les comarques lleidatanes. Oferien cursos de serralleria, electricitat, fusteria o perruqueria. També van impulsar una casa d’acolliment per a nois sense família o amb greus problemàtiques familiar.\nL’any 1991 el van traslladar a la comunitat salesiana de Ciutat Meridiana, a Barcelona, tocant a Montcada i Reixach, on, a més, n’era el superior. Des de la parròquia de la qual era rector també feien una feina de gran dimensió social, sobretot entre els joves que no haviebnobtingut el graduat escolar i estaven en risc d’exclusió social. A través d’una aula-taller aprenien a llegir, matemàtiques i també tallers de fusteria i electricitat, cuina, perruqueria, serigrafia. També van engegar un centre obert.\nAl cap de sis anys li van encarregar la coordinació de l’acció social pastoral dels salesians a Catalunya, Andorra, Balears i Osca. Van ser cinc anys de trepitjar molt de territori -i també a l’exterior-, i d’ una gran tasca de coordinació. Després va tornar a Lleida quatre anys, on va trobar un CIJCA que havia crescut molt i estava expandint-se per totes les Terres de Ponent. Li va tocar reorganitzar aquest creixement d’una entitat que havia ajudat a néixer del no res.\nL’any 2006 va decidir fer una aturada i agafar-se un any sabàtic. Va tornar a Torredembarra, a casa els pares i els va poder acompanyar en els darrers anys de la seva vida. Es va oferir a l’arquebisbe de Tarragona per si necessitava ajuda en alguna parròquia i el desembre de 2006 es va fer càrrec de la de Creixell, a causa de la malaltia del llavors rector. Dos anys després també va assumir la del Catllar després que mossèn Gil marxés a Colòmbia. Durant aquest any sabàtic va reemprendre els estudis, de Teologia fonamental. També va viure un procés com a persona, despertant-se-li un interès per la meditació mística i el diàleg interreligiós. Precisament la tesina que va fer es titulava L'experiència de Déu en Jalâluddîn Rûmi, un sufí del segle XIII. En aspecte també el va marcar un viatge a l’Índia el 2004.\nActualment en Joan és rector d’aquestes dues parròquies del Baix Gaià i continua estudiant, assistint a un seminari de Xavier Melloni,el director de la seva tesina. Dedica moltes hores a la meditació. Participa diversos cops l’any en exercicis espirituals i dirigeix cada setmana sessions de meditació a les parròquies de Creixell i el Catllar. Creu que l’imaginari popular relaciona la meditació amb religions com el budisme quan hi ha una gran tradició dins del cristianisme, darrerament molt centrat en els sermons i les homilies i massa poc en endinsar-se en el silenci i les grans oportunitats de creixement en un mateix i en la fe que ofereix. Quan en parla se li nota passió. Hi té molt camp a recórrer, combinant-ho sempre amb l’estudi i la tasca pastoral.\nPeu de foto: En Joan Brulles amb alguns nois de la casa d’acollida del barri de la Bordeta de Lleida.\nArticle publicat al número d'agost del Diari de la Torre\nPublicat per jordi salvat els 7:14 p. m. Cap comentari:\nAixò és la política a Torredembarra\nHi ha qui diu que des que l’any 2000 l’Ajuntament de Torredembarrra es va traslladar al Castell, la política en aquest municipi ha entrat en una mena de bucle marcat per dimissions, mocions de censura, anades i vingudes als jutjjats i canvis continus de govern, que aquest dilluns 14 de juliol ha tocat fons amb l’elecció de Pere Font com a nou alcalde sense obtenir ni un vot a favor. Ni el seu propi . Hi ha qui creurà en esperits i fantasmes que corren pels passadissos de les dependències municipals però permeteu-me que en dubti i aposti per altres teories més terrenals.\nCada municipi té una cultura política, creada al llarg dels anys pel comportaments comuns entre els seus polítics i regidors. A Torredembarra, la política sempre ha estat molt personalista. La majoria d’alcaldes ho han estat, començant per Celestí Salort i acabant per Daniel Masagué. Els partits locals d’obediència catalana o espanyola, en canvi, han estat dèbils i han sovintejat les llistes independents creades gairebé sempre al voltant d’un líder, que han acabat sent vitals per crear majories de govern. La política s’ha fet sovint en lluny dels despatxos municipals, en reunions sovint semiclandestines en bars i restaurants o cases particulars. Només aquesta cultura política forjada durant anys pot explicar com, per exemple, una regidora deixa el partit pel qual ha estat escollida enmig de l’episodi més greu de la política torrenca, com ha estat la imputació de set dels seus regidors i l’ingrés en presó preventiva de l’alcalde. O anteriors casos de transfuguisme, alguns dels quals han fet caure governs.\nNi un episodi político-judicial tan greu com el que s’ha viscut les darreres setmanes ha estat capaç de fer reaccionar els representants polítics torrencs i trobar un consens més que necessari. Tots han volgut jugar al màxim les seves cartes i no cedir terreny. Quatre partits han fet un cert sacrifici i han signat un acord de governabilitat al voltant de la figura del socialista Enric Grangel com alcalde. Una sopa de lletres amb PSC, ERC, PP i ADT. No n’hi ha hagut prou. L’assemblearisme de l’ABG -una de les úniques excepcions a aquesta política de personalismes- i la incontrolable regidora no adscrita Montse Gassull han impedit l’elecció de Grangel com a alcalde.\nCiU tampoc no ha ajudat gens a la governabilitat presentant Pere Font a l’alcaldia. Font ha acabat sent alcalde gràcies la manca d’entesa dels partits i als capricis de la llei electoral. Un alcalde sense il·lusió com ell mateix ha reconegut, i interí, si tenim en compte el que ha dit el seu partit. En les seves primeres manifestacions com alcalde, el nou batlle ha donat mostres d’estar impregnat d’aquesta cultura política del personalisme, quan ha dit que vol defensar la seva parcel·la personal des de l'alcaldia i que la decisió de presentar-se com a alcalde ha estat una decisió molt personal.\nTot plegat ha portat a Torredembarra a un atzucac. Quan el seu Ajuntament estava en el punt de mira de l’actualitat informativa, els seus regidors han estat incapaços de trobar el consens i ha estat investit un nou alcalde que podria durar poques setmanes en el càrrec. En deu mesos hi tornen a haver eleccions i cada cop més ciutadania demana una regeneració profunda de la política torrenca, que hauria d’anar més enllà de la dimissió dels regidors imputats, cap a una renovació a fons de les llistes electorals i tots els dirigents polítics que han portar el municipi a una situació tan patètica com la que hem vist en aquest darrer ple.\nPublicat per jordi salvat els 8:26 a. m. Cap comentari:\nLa Torre ens ofereix un altre thriller polític amb tocs de comèdia i drama\nQui fa els guions de la política torrenca? Aquesta era una pregunta que es feia molta gent assistent al ple extraordinari d’aquest dilluns de vigília de Festa Major. Després del què s'ha viscut les darreres setmanes, aquest dilluns 14 de juliol tot semblava anar rodat perquè el socialista Enric Grangel fos escollit nou alcalde de Torredembarra. Grangel s’havia posat la corbata vermella de les grans ocasions i dirigia el ple amb autoritat, com si hagués estat alcalde accidental durant mesos. La sala de plens estava plena, amb força gent dreta, però no tant com en altres ocasions. Al vestíbul del Castell s’hi havia instal·lat una pantalla gegant i cadires, de les quals no s’han omplert ni una quarta part.\nEntre el públic, la plana major socialista local i de la província, preparats per aconseguir una altra alcaldia, representants comarcals d’ERC i també ha aparegut fugaçment el president comarcal de Convergència, Frederic Adan. Es veien samarretes verdes de la Plataforma contra la Hipoteca, alguna carpeta de Ciutadans, assidus dels plens... i sobretot periodistes. Fins a vuit càmeres de televisió es podien comptar i una vintena de professionals de la comunicació. Torredembarra era l’epicentre informatiu d’aquest dilluns de juliol.\nEl primer ple extraordinari ha transcorregut com estava previst i s’han acceptat les renúncies de Masagué i Oviedo. A les files de CiU hi faltava Francisca Felguera, fins fa unes setmanes mà dreta de Masagué i alcaldessa accidental durant deu dies. En total hi havia 14 regidors. Eren els qui votarien el nou alcalde de Torredembarra. El gran gir de guió s’ha produït quan Pere Font no ha renunciat a presentar la seva candidatura a l’alcaldia, com han fet tots els caps de llista excepte Grangel. Font ha argumentat que aquesta era una candidatura-protesta, davant la manca de voluntat de consens per part dels partits aplegats al voltant del PSC. De la voluntat d’afavorir la governabilitat de Torredembarra de CiU de fa uns dies no semblava quedar-ne res. El cap de llista socialista necessitava 9 dels 14 vots disponibles a la sala.\nDesprés de l’argumentació de vot dels diferents líders polítics, i malgrat la protesta d’Ignasi Duran (GIT) tallada de forma contundent per Grangel s’ha fet un recés. L’objectiu era aconseguir que Font retirés la seva candidatura o que Grangel reunís els tres vots que li faltaven. Converses pels passadissos, reunions llampec en improvisats despatxos i cares de sorpresa i indignació entre els espectadors del ple. De poc han servit aquests vint minuts de negociacions a contrarellotge. L’ABG ha continuat fidel a l’abstenció acordada en l’assemblea i la regidora no adscrita Gassull també s’ha mantingut en la mateixa posició.\nDes res li han servit els set vots obtinguts pel cap de llista socialista, inclòs el de la regidora de CiU Elia Rodríguez. Enmig de l’estupefacció general el candidat convergent ha estat investit nou alcalde de Torredembarra amb cap vot. Ni el seu propi. Amb només sis regidors presents a la sala —el mínim possible permès— Font ha pres possessió com a sisè alcalde de Torredembarra des de la recuperació de la democràcia. Alguns membres del públic han protestat iradament i la policia local ha hagut d’intervenir. Tampoc no hi ha hagut discurs de presa de possessió.\nTorredembarra entra ara en un nou escenari polític que frega l’esperpent, amb un alcalde que no s’ha votat a si mateix i un govern que encara no se sap qui l’integrarà però que no arribarà a més membres que els dits d’una mà. Tot indica que estem ja en un compte enrere cap a una moció de censura, però haurem de veure qui en seran els signants i quan es materialitzarà. El que està clar és que el 14 de juliol de 2014 passarà a la història com el dia que totes les mirades estaven fixades sobre Torredembarra i els seus polítics locals han estat incapaços de deixar a una banda els interessos personals, el tacticisme polític i posar per davant l’estabilitat del seu municipi. La Torre acaba d’escriure un nou capítol de la seva agitada vida política difícilment superable. El següent acaba de començar i ja comencem a tenir algunes pistes, però no hi ha ningú capaç en aquests moments de fer un 'spoiler'.\nArticle publicat al Baix Gaià Diari\nPublicat per jordi salvat els 12:36 p. m. Cap comentari:\ndissabte, de juliol 12, 2014\nDe quart home a sisè alcalde de Torredembarra\nEnric Grangel està escrivint el seu segon llibre, després de publicar el primer, El mapa de Callípolis fa uns mesos. La redacció de la seva segona novel·la històrica anirà més lenta del que en un principi pensava perquè se li gira més feina a l’Ajuntament. I això que aquesta primavera va anunciar que deixaria la política al final d’aquest mandat. Però aquesta conversió en un «ànec coix» ha estat la clau perquè Grangel pugui posar una inesperada cirereta a la seva carrera política en forma d’alcalde de Torredembarrra després de dotze anys com a regidor, alternant oposició i govern. Recordem que s’anomenen ànecs coixos els presidents nord-americans que afronten el seu segon mandat, sabent que la llei no els permetrà seguir en el càrrec, com és el cas actualment de Barack Obama.\nEnric Grangel Llop, diplomat en Criminologia i Història Moderna -la seva gran passió- i funcionari de Justícia jubilat, es va convertir en regidor de l’Ajuntament de Torredembarra l’any 2003, en les primeres eleccions que va guanyar el Partit Socialista al municipi. Quatre anys abans havia ocupat la tercera posició, però el PSC només va obtenir dos representants. En aquella ocasió Grange figurava en el quart lloc de la llista encapçalada per Manuel Jiménez, la més votada per només un sufragi de diferència amb CiU. Però un inesperat pacte pentapartit entre convergents, populars i els tres grups independents (GIT, ADMC i VUT) va permetre a Miquel Àngel Lecha continuar com a alcalde torrenc i Grangel va començar la seva trajectòria al consistori torrenc a l’oposició.\nPerò aquell pacte ben aviat va fer aigües por totes bandes i CiU es va acabar quedant sola després que Lecha expulsés del govern totes les forces menys la seva. L’octubre de 2004 una entesa dels tres partits d’esquerres i el GIT com a peça imprescindible convertia Manuel Jiménez en el primer alcalde socialista de la Torre a través d’una incruenta moció de censura. Grangel va assumir responsabilitats de govern: Personal, Governació i, més tard, també Medi Ambient. Entremig del lideratge del flamant alcalde, la vehemència de Ramon Ripoll i la frescor de Susana Navarro, emergia Grangel des de la posició de portaveu del grup municipal i deixava sovint mostres de la seva capacitat dialèctica.\nEn les eleccions de 2007 Grangel va repetir com el quart home de la llista socialista, que va tornar a guanyar les eleccions, pujant fins els cinc regidors. Va formar part va d’un govern coix, sense l’Alternativa Baix Gaià, que es va desfer com un terròs de sucre sota l’ombra del transfuguisme. L’estiu de 2008 Jiménez va dimitir i va facilitar l’arribada a l’alcaldia del convergent Daniel Masagué. Grangel va tornar a l’oposició, a picar pedra i, poc a poc, es va anar convertint en el gran flagell de Masagué, tant en els plens municials com en el seu blog cada com més actiu i incisiu.\nL’any 2011 Granel va saltar del quart al primer lloc de la llista socialista, derrotant en les primàries Ramon Ripoll. El resultat electoral va ser més que discret, obtenint només tres regidors, la meitat que CiU. Grangel va continuar practicant una oposició dura, acudint fins i tot a la Fiscalia per denunciar el que considerava actes presumptament delictius de Masagué. Fa uns mesos va acabar perdent la batalla amb Jordi Solé pel lideratge del PSC a la Torre. El seu rival tenia el suport de la direcció de Tarragona i també de molts militants torrencs. Conscient que no podia guanyar les primàries va decidir no presentar-s’hi i va cedir el càrrec de portaveu del grup a Solé, passant a un segon pla i deixant clar que no repetiria a la llista socialista.\nQuan semblava que la seva etapa política acabava en aquest discret segon pla,el terratrèmol judicial i polític que ha patit Torredembarra després de la detenció de set membres del govern i l’entrada en presó preventiva de Masagué ha fet emergir Grangel com el candidat de consens, com l’alcalde pont durant aquests deu mesos. Només dues setmanes exactes de l’operació de la Guàrdia Civil que va commocionar Torredembarra el regidor socialista es converteix en alcalde accidental. L’ha afavorit el fet de ser un ànec coix, un polític amb data de caducitat a l’Ajuntament: maig de 2015. Ha estat en el lloc adequat, en el moment just i amb les circumstàncies necessàries. En pocs dies el ple municipal l’escollirà com el sisè alcalde de l’etapa democràtica a Torredembarra i tancarà d’una manera tan inesperada com rodona la seva carrera política.\nArticle publicat al diari digital Baix Gaià Diari\nPublicat per jordi salvat els 5:45 p. m. Cap comentari:\nPena de telediari i rituals a Torredembarra\nLa vida política torrenca ha estat molt intensa gairebé des de l’arribada de la democràcia i, amb el trasllat de l’Ajuntament al Castell, les dimissions d’alcaldes i regidors, canvis de govern i d’aliances continus, transfuguisme, una moció de censura, anades i vingudes als jutjats han estat a l’ordre del dia. Semblava que ja estàvem curats d’espants, però aquests darrers dies la política de Torredembarra ha superat una nova frontera amb l’operació policial que ha acabat amb set regidors imputats i l’alcalde en presó preventiva sense fiança per presumptes delictes contra l’administració.\nDes del dijous a primera hora del matí, quan els agents de la Guàrdia Civil van entrar per sorpresa a l’Ajuntament de Torredembarra, la majoria de la població del municipi viu en un estat de commoció. Tot i que se sentien molts “Es veia venir” o “la cosa feia pudor”, i alguns exhibien un somriure de triomf que ni podien ni volien dissimular, la sensació general era de sorpresa per la magnitud de l’operació. A la plaça del Castell primer només hi havia professionals dels mitjans de comunicació, però poc a poc van arribar curiosos i després persones i col·lectius amb ganes de protestar davant de la situació i, fins i tot, aconseguir el seu minut de glòria televisiva, encara que fos amb uns xoriços penjats al coll.\nLes imatges que periòdicament podem veure per la televisió d’alcaldes i regidors sortint detinguts per la policia i funcionaris judicials carregant capses de cartró plenes de documents i material informàtic es podien veure dijous en viu i en directe a la plaça del Castell de Torredembarra. Molts no s’ho volien perdre. A mesura que avançava el dia, la rumorologia feia l’agost, la presumpció d’innocència brillava per la seva abscència, i la tensió entre els veïns i veïnes aplegats davant del consistori augmentava i feien acte de presència les manifestacions de rebuig, organitzades o no. Si ho veiem per la televisió també ho podíem fer en el nostre circ particular no? L’ésser humà és gregari i mimètic. Fins gairebé la mitjanit l’alcalde no es va produir la imatge esperada durant hores: la sortida de l’alcalde de l’Ajuntament després d’un escorcoll de catorze hores. El van portar al seu domicili per seguir el registre. Desenes de veïns es van traslladar fins allí com si d’una processió es tractés. Fins ben entrada la matinada el carrer estava tancat al trànsit per l’acumulació de gent, que volien ser protagonistes d’una curiosa vetlla, enmig de crits contra el seu baalle.\nDivendres va ser el dia de declaració dels detinguts davant del jutge al Vendrell. Són processos molt ritualitzats, amb anades i vingudes de vehicles policials i desfilada d’imputats i advocats per rampes i voreres. Hi van haver detalls curiosos. Algun regidor se’l va poder observar emmanillat, en la màxima expressió de la pena del telediari, i altres ni se’ls va veure la cara. En aquesta casos costa creure en casualitats i és comprensible que alguns partits vegin fantasmes i conspiracions. Tots els detinguts anaven sortint en llibertat en càrrecs fins que passades de les deu de la nit es va conèixer que el jutge havia decretat presó preventiva sense fiança i comunicada per a l’alcalde, Daniel Masagué. Un desenllaç inesperat, digne d’un final de temporada d’una sèrie televisiva d’èxit.\nEra el final del primer capítol d’un presumpte cas de corrupció en un municipi convuls i convulsionat políticament. El procés judicial, com la Justícia ens té acostumats al nostre país, serà llarg. Queden anys pel judici oral. Quan s’aixequi el secret de sumari -o quan hi hagi alguna filtració- coneixerem més detalls sobre un cas que ha sotragat el dia a dia de Torredembarra. Abans, però, s’haurà de resoldre la crisi política provocada per aquesta operació policial que ha deixat molt tocat el govern torrenc. Alguns regidors juguen les seves cartes per aconseguir quotes de poder en aquest nou escenari i rèdits electorals el maig vinent. També hem pogut veure ja alguna dimissió. La justícia és massa lenta i no podrà evitar judicis paral·lels. La pena de telediari ja l’han patida diverses persones, acabin sent declarades o no culpables. I hem vist uns rituals entre una part de la ciutadania bastant preocupants.\nArticle publicat al setmanari Notícies TGN. Foto de Guillem Bargalló-Baix Gaià Diari\nPublicat per jordi salvat els 10:17 a. m. Cap comentari:\nLa Torre ens ofereix un altre thriller polític amb...


Torna la iniciativa Patis Oberts\nPublicado por campdefutbolvallvidrera en 14 septiembre, 2021 14 septiembre, 2021\nAquest diumenge, 19 de setembre el camp de futbol de Vallvidrera estarà obert al públic, ja que torna la iniciativa Patis Oberts. Aquesta permet als veïns i veïnes del municipi fer un ús lúdic de l’espai durant tots els diumenges de 16.00 a 18.00 hores.\nAquesta proposta ja es duia a terme l’any passat, però va patir diverses interrupcions a causa de les restriccions sanitàries establertes per lluitar contra la covid-19 i també pel tancament d’instal·lacions en període vacacional. Així doncs, el pròxim diumenge, 19 de setembre, es reprendrà la iniciativa que es repetirà setmanalment.\nSuspès el campus d’estiu per obres de millora a la gespa\nA causa de l’execució d’obres al camp de futbol de Vallvidrera queda suspès el Casal Esportiu de Tecnificació de Futbol Vallvidrera que estava previst fer del 27 de juny al 22 de juliol al camp Leer más…


L'alcalde de Salou ofereix mà estesa als empresaris del sector de l'oci nocturn — Ajuntament de Salou\nL'alcalde de Salou ofereix mà estesa als empresaris del sector de l'oci nocturn\nL'alcalde de Salou ofereix mà estesa als empresaris del sector de l'oci nocturn https://www.salou.cat/ca/noticies/lalcalde-de-salou-ofereix-ma-estesa-als-empresaris https://www.salou.cat/@@site-logo/logo-salou.svg\ndimecres 20 maig 2009\nEn una entrevista amb l'associació ABROS, Pere Granados, es compromet a instar a Mossos d'Esquadra el reforç de la seguretat nocturna i a fer més promoció del sector\nL'alcalde de Salou, Pere Granados, s'ha reunit amb el col·lectiu d'empresaris de l'oci nocturn de Salou, ABROS, per tal d'escoltar les prioritats del sector a més de fer-los arribar les propostes que ha dissenyat el nou govern de cara a interactuar amb aquest important col·lectiu que 'fa gran i més atractiva l'oferta d'un Salou turístic', deia l'alcalde.\nDesprés d'una llarga reunió amb el president d'ABROS, José Otero, així com amb d'altres membres de la junta de l'entitat on també hi va estar present l'inspector de la Policia Local, José Luis Gargallo, el màxim responsable municipal va constatar la inquietud dels empresaris per l'escassa presència policial dels Mossos d'Esquadra. En aquest sentit, Granados va comprometre's a forçar una nova reunió amb la direcció de la policia de la Generalitat per tal de buscar una solució satisfactòria vers els interessos de Salou i que serveixi per 'donar una cobertura de seguretat a l'alçada de les necessitats de la capital de la Costa Daurada'.\nDes d'ABROS també s'ha mostrat la preocupació per l'increment de la venda ambulant davant els locals d'oci nocturn, un fet que s'intentarà eradicar des del cos de policia local amb una major presència i intervenció del material. En tot cas però, s'ha constatat la impossibilitat legal de fer front a aquest tipus de faltes perquè, en la majoria dels casos, es tracta de persones indocumentades.\nUn altre dels punts que s'ha tractat a la trobada és la necessitat de recolzar l'oci nocturn amb promocions incloses dins la tasca del dia a dia del Patronat de Turisme de Salou. 'Es tracta de vendre la nit com una activitat complementaria a l'oferta de destí familiar que és Salou'.


ᐅ Activitats en família i amics a Villamalur - Esportec\nACTIVITATS A VILLAMALUR EN FAMÍLIA I AMB AMICS\nOferim un gran ventall d'activitats en grup a prop de Villamalur adaptables tant per a families com per a grups d'amics.\nExperts en activitats en grup a l’aire lliure a Villamalur\nComptem amb molts anys d'experiència en la realització d’activitats familiars a prop de Villamalur adaptades segons el nombre de persones, i tant per adults com per nens. Som especialistes en activitats Físico Esportives en el Medi Natural, i, des d’Esportec, volem donar a conèixer les possibilitats que ofereix el nostre entorn, ja sigui al mar o a la muntanya.\nÉs de coneixement general que la pràctica habitual d’esports o les visites culturals tenen una sèrie de beneficis que enforteixen els llaços d’amistat i familiars, i val la pena realitzar activitats a Villamalur amb amics que fomentin i millorin la capacitat física i mental, i que alhora siguin activitats d'esbarjo i diversió.\nHi ha moltes activitats d’oci que són importants per al desenvolupament d’hàbits saludables en els nens. Totes aquestes es poden dur a terme de manera individual o en família a Villamalur Per aquest motiu, des d’Esportec, per a qualsevol estació de l’any plantegem una sèrie d'experiències en família a la zona de Villamalur on podreu trobar des d' activitats d’oci de diversió, que són aquelles que impliquen poc esforç, i activitats d’oci de satisfacció, que exigeixen major esforç i aprenentatge.\nActivitats predefinides a prop de Villamalur amb amics\nActivitats esportives i d'aventura a prop de Villamalur per a grups d'amics.\nVolem que les nostres aventures siguin úniques i originals, respectant sempre el medi que ens envolta. Per aquest motiu, treballem contínuament en dissenyar noves activitats esportives per a families i grups d'amics a Villamalur, per tal que pugueu descobrir els indrets més idíl·lics de les nostres contrades.\nFestes d'aniversari a Villamalur\nSortides amb la família a Villamalur\nComiats de solter a Villamalur\nCoses a fer amb parella a Villamalur\nExperiències esportives a Villamalur\nExcursions a Villamalur\nCelebracions a Villamalur\nTurisme a Villamalur\nRutes en segway a Villamalur\nCates de vi a Villamalur\nVisites a cellers a Villamalur\nSom creadors d'experiències a prop de Villamalur. Molts anys d'experiència en activitats d'oci i de lleure.\nLes activitats esportives a l’aire lliure, originals i amb certa adrenalina pel mig, estan entre les preferides entre els grups d'amics per practicar activitats a Villamalur i gaudir d'una experiència en grup d’una forma diferent.\nL'objectiu principal d'aquestes activitats, que es poden fer de manera individual, en grup d’amics o amb la família, és que es poden dur a terme aprofitant tota una sèrie de recursos que ens ofereix la natura i així, planificar aquestes activitats en família o amb el grup d'amics pot contribuir a fer que tots en gaudeixin i es diverteixin plegats. I aquest és el motiu principal de totes les activitats familiars i grupals a prop de Villamalur que us proposem.\nLes activitats esportives a l’aire lliure, originals i amb certa adrenalina pel mig, estan entre les preferides per les famílies per practicar activitats a la zona de Villamalur i crear vincles familiars d’una forma diferent.\nÉs ben sabut que un grup cohesionat, des de l’amistat i el respecte, és molt més capaç d’afrontar els reptes de l'amistat i a nivell familiar, tant a curt com a llarg termini. Per això, des d’Esportec Outdoor Sport proposem diferents jornades d’activitats familiars a prop de Villamalur amb l’objectiu de viure experiències que reforcin els vincles personals dins de la família i, així, el joc i l’oci compartit en família aportaran nombrosos beneficis tals com facilitar tasques de desenvolupament evolutiu en el nen o la nena, promocionar oportunitats d’aprenentatge, nodrir i regenerar els llaços afectius entre els membres de la família i el crear un sentiment on es forma part d’un tot, on tothom és igual d’important. Pretenem incentivar valors com el treball en equip, la il·lusió, la solidaritat, l’esforç, l’empatia i la cooperació.\nDes d’Esportec ens preocupem per organitzar activitats en grup a prop de vosaltres d'aventura, esport, mar i neu a Villamalur, Catalunya (Costa Daurada, Pirineu, Penedès, Tarragona...), personalitzades i fetes a mida segons les necessitats de cada grup.\nA Esportec som experts en família a la zona de Villamalur per a tot tipus d'edats.