Agencia Sírius: 07 de desembre 2010\nEls hackers d'Anonymous batallen per Wikileaks: guerra de DDos\nLes conseqüències del cas WIkileaks són cada dia més evidents i trascendents i podrien representar un punt d'inflexió en l'evolució de la xarxa d'Internet i la societat informacional. Corporacions i governs obertament mostrant la seva beligerància contra la lliure circulació de la informació i per l'altra banda una societat civil ben organitzada que es manté a l'anonimat. Els atacs de Denegació de Servei s'estan estenent a la xarxa: estem assistint a una veritable batalla informativa en el ciberespai.\nEls posicionaments actius a favor i en contra de les filtracions realitzades per aquesta organització s'estenen per tota la xarxa. Si fa uns dies va ser Amazon qui es negava a allotjar la web de Wikileaks (que havia estat atacada en els seus antics servidors) i després va ser PayPal qui cancelava el compte de Wikileaks per a rebre donacions econòmiques, avui és Visa qui ha anunciat que cancel·lava els comptes de Wikileaks. El setge a l'organització és intens i implica a les més grans corporacions d'Internet. La mateixa Twitter, encara que ho ha negat explícitament en un comunicat, podria haver estat censurant els hashtags referents a #Wikileaks i #Cablegate, que sorprenenment no apareixen entre els més seguits quan és obvi que aquests dies arrosseguen un nombre desorbitat de comentaris.\nPerò, en el bàndol contrari, no s'han quedat enrera. El grup de hackers Anonymous, responsable entre d'altres d'atacs de denúncia contra els ministeris de cultura i les entitats de gestió de Copyright de tot el món, han anunciat diversos atacs en paral·lel a les webs del Banc Suís que va retenir els comptes de Wikileaks i a PayPal. Així mateix, han anunciat que estendran els atacs a totes les corporacions i institucions que estan perseguint a Wikileaks, entre elles: Amazon, EveryDNS i el govern de França.\nEls atacs de Denegació de Servei s'escampen per tota la xarxa i qualsevol usuari amb uns mínims coneixements de informàtica pot afegir-s'hi, essent l'anonimat la seva principal avantatge.\nSi al principi era WikiLeaks la que estava en problemes per múltiples atacs distribuïts de denegació de servei (DDoS), grups anònims han sortit a "defensar-la", llançant atacs en contra de llocs vistos hostils cap a l'organització.\nD'aquesta manera, el lloc del banc suís que li va tancar el compte a Julian Assange va ser atacat i fet caure ahir, mentre que PayPal va patir un atac el cap de setmana després de tancar el compte on WikiLeaks rebia les seves donacions.\nPayPal va començar a ser atacat durant la tarda del dissabte, el que va causar que el seu bloc no estigués disponible per unes 8 hores, va explicar Sean-Paul, investigador d'amenaces de PandaLabs.\nEl grup a càrrec dels atacs, Anonymous, va muntar un lloc per donar a conèixer els seus plans d'atac, tenint entre les seves possibles futures víctimes a Amazon, EveryDNS i el govern de França, que hauria pressionat a l'operadora OVH a no donar-li servei a WikiLeaks.\nNo obstant això en un irònic gir del destí, el lloc de Anonymous està a baix per un atac DDoS. Durant un temps en intentar entrar a ell, es redirigia cap al lloc del banc Post Finance, encara que ara s'ha muntat un lloc temporal simplificat que explica la situació.\nAnonymous havia assenyalat a la seva web anteriorment que "trobarem i atacarem a aquells que estiguin en contra de Wikileaks i donarem suport a Wikileaks en tot el que necessitin".\nAnonymous havia estat també darrere de campanyes en contra de l'Associació de la Indústria Discogràfica dels Estats Units (RIAA) i l'Associació de la Indústria Cinematogràfica (MPAA) en contra dels esforços d'aquestes per reforçar els drets d'autor.\n"Encara que no tenim una afiliació amb WikiLeaks, barallem per les mateixes raons. Volem la transparència i lluitem contra la censura. Els intents de silenciar WikiLeaks són passos que ens acosten a un món en el qual no podem dir el que pensem ni expressar les nostres opinions ni idees ", va assenyalar l'organització, explicant les seves actuacions.\nAl mateix temps, l'agrupació va començar a fer crides a que altres s'uneixin a la causa.\nCom sigui, això ha generat atacs d'una banda a un altre en el que són veritables combats online. Encara que els atacs DDoS existeixen des de fa molts anys, en aquest moment estan sent organitzats per grups com maneres de lluitar per una causa. Serà aquesta la nova forma de protestar o anar a vaga?\n- WikiLeaks furor spawns rival DDOS Battles (ComputerWorld)\n- WikiLeaks supporters aim cyberattacks at PayPal (Forbes)\nEtiquetes de comentaris: Anonymous, Hackers, Internacional, Propietat Intel·lectual, Wikileaks\nFisher, Mark, Abel o Goldfus: Biografia d'un espia genial (i 2)\nVa néixer a Anglaterra, al 142 del carrer Clara, a Benwell, a Newcastle-upon-Tyne, el 1903. Els seus pares, alemanys ètnics de Rússia, havien estat actius en el moviment revolucionari a Rússia i havien fugit a Anglaterra el 1901. El seu pare, Genrikh (Heinrich), va ser un agut bolxevic que va prendre part en les operacions d'enviament clandestí d'armes i literatura des de la costa nord-est de Newcastle. El pare, Genrikh, va publicar un llibre: "V rossii i v Anglii" ("A Rússia i a Anglaterra"), el 1922, que detalla la seva vida a Newcastle.\nWillie va créixer a Whitley Bay, on la família es va mudar, i va assistir al Institut Whitley Bay i Monkseaton (ara Whitley Bay High School). La família va viure en diverses direccions, sobretot a l'Avinguda Lish. La família Fisher va deixar Whitley Bay, però, per anar a la recentment creada Unió Soviètica el 1921, on Genrikh va morir el 1935.\nEn el servei secret\nEl 1946 va entrar de nou al servei secret i va ser entrenat com espia per a l'entrada als Estats Units. Va viatjar a Canadà amb una identitat falsa i va entrar als Estats Units el 17 de novembre de 1947. Va adoptar el nom d'Emil Robert Goldfus (el Goldfus real havia mort a l'edat de 14 mesos). Els soviètics havien construït una llegenda elaborada per Goldfus, una biografia fictícia de la seva vida des de 1902 fins a 1947.\nCom a cobertura de la seva residència il.legal, va obrir l'estudi d'un artista en els estudis Orvington a Brooklyn, encara que només tenia talent artístic mínim. Ell es va presentar com un retocador de fotos retirat als altres artistes amb qui va entrar en contacte. Es va fer amic d'un petit grup d'homes més joves, sobretot els artistes que compartien els seus gustos per l'art realista. No va fer cap intent de vendre pintures, però va continuar treballant en la seva tècnica. Els seus amics ho van trobar intel.ligent i ben informat, però una mica reservat, per exemple, mai va revelar on vivia. Va expressar la seva admiració per l'artista rus Isaak Levitan.\nEl seu treball com a resident era reclutar i supervisar els agents que reunien la informació d'intel.ligència. Se li va donar el control d'un grup pre-existent d'agents que incloïa Lona Cohen i Cohen Morris, que es creu que van estar els correus per l'anell nuclear d'espies Rosenberg, Greenglass, Fuchs, i que més tard operaven a la Gran Bretanya com Peter i Helen Kroger.\nFisher no se sap que mai han tingut cap contacte amb el Partit Comunista d'EUA. Com a part de la seva llegenda, de vegades fabricava històries sobre els seus primers dies com llenyataire al nord-oest del Pacífic durant l'època de la IWW.\nEl grup de Mark informava a Moscou sobre els preparatius nord-americà per a la Tercera Guerra Mundial. Entre altres coses, hi havia un pla per llançar contra el territori soviètic 300 bombes atòmiques. Vuit bombes es reservaven per a la capital, Moscou, i altres tantes, per a Leningrad, la segona en importància ciutat del país.\nLa xarxa d'espionatge muntada per Mark va funcionar amb èxit fins a l'arribada de Heihanen (Konstantin Ivanov), tinent coronel de la KGB que Moscou li va enviar en qualitat d'auxiliar. Mark li va lliurar a Heihanen una suma important per crear un laboratori fotogràfic, i perquè ajudés a la dona d'un agent que estava a la presó. No obstant això, Heihanen va preferir gastar els diners en begudes alcohòliques, amants i altres diversions. Va faltar en diverses ocasions a les cites fixades i, el 1955, quan Mark estava de vacances a la pàtria, va col.locar tota la xarxa a la vora del fracàs. Moscou va decidir revocar però Heihanen incomplir les ordres. És més: va delatar al seu cap a la CIA i va començar a col.laborar amb els serveis secrets dels EUA.\nEl 1957, Mark va ser arrestat per detectius de l'FBI en un hotel. A títol oficial, la URSS no es dedicava a l'espionatge en aquella època, de manera que Mark, per informar el Centre sobre el contratemps, es va identificar amb el nom d'un amic i col.lega seu, Rudolf Abel, mort anteriorment en una missió secreta. Quan la premsa va donar a conèixer la detenció d'un espia soviètic, anomenat Rudolf Abel, els caps de Mark es van adonar que era Vilyam Fisher.\nDurant la investigació, va rebutjar tot vincle amb serveis secrets, es va negar a prestar declaració davant del tribunal i no es va deixar temptar per les propostes de col.laboració.\nEtiquetes de comentaris: Espies, EUA, Història, Rudolf Abel, Rússia, Vilyam Fisher\nLara: "La soberania no resideix en el poble sinó als bancs i l'FMI"\nEl coordinador federal d'Izquierda Unida, Cayo Lara, denuncià que "molts dels que aquests dies no paren d'emetre lloes a la Constitució i de celebrar-la són els mateixos que es passen la resta de l'any trepitjant-la i incomplint-la. Estic segur que, en el fons, a molts d'aquests cínics la Carta Magna els destorba perquè en bastants aspectes està a l'esquerra de les polítiques antisocials que s'estan fent al nostre país".\nCayo Lara, que en els seus actes públics sempre es fa acompanyar per un exemplar de la Constitució, afirma que entre els articles que amb més freqüència es vulneren: "Està l'article 35, que determina el dret i el deure al treball, l'article 41, que fa referència a la protecció als desocupats, o/i l'article 47, que és el que hauria de garantir el dret a l'habitatge digne".\nPer al coordinador federal, "davant aquesta situació, el més coherent seria canviar el punt 2 de l'article 1 de la Constitució, perquè la sobirania nacional ja no resideix en el poble, sinó en els bancs i en el Fons Monetari Internacional".\nDe la mateixa manera, Lara expressa que "en aquest estat de vulneracions hi ha qui viu de 'robar democràcia' perquè, a fi de comptes, suposa un robatori que la tercera força política de l'Estat en nombre de vots es converteixi en la sisena en nombre de diputats gràcies a una Llei Electoral injusta i escandalosa. Estem davant d'un frau a la pròpia Constitució. Fins i tot l'intent del Consell d'Estat de corregir la proporcionalitat del sistema va ser menyspreat absolutament per PSOE i PP, que ara, en connivència amb CiU i PNB, estan a punt de culminar al Congrés la seva tenalla per aprovar una simulació de reforma que res no canvia i que segueix deixant-los com els grans rendistes del sistema".\nCayo Lara, defensor que es faci una reforma constitucional per qüestions importants, assenyala que "després de publicar-se la sentència íntegra del Tribunal Constitucional sobre l'Estatut de Catalunya ja vam dir que havia arribat el moment de parlar de modificar la Constitució per abordar el necessari desenvolupament del Estat federal i que hi hagi una delimitació clara de competències entre els diferents territoris i el mateix Estat espanyol".\nEls alumnes de l’IES Ximén d’Urrea a l’Alcora: 8 anys en barracons\nMarina Albiol, diputada d’EUPV a Les Corts, exigeix a Font de Mora solucions per als problemes d’espai dels instituts d’educació secundària a l’Alcora. “Cal prendre decisions, els barracons no poden ser una solució a llarg termini, i en aquest cas estem parlant de més de vuit anys”.\nLa diputada d’Esquerra Unida, Marina Albiol, critica durament que “el que es va anunciar com una mesura provisional ha resultat ser més de vuit anys i sembla no haver ningú amb interès de solucionar-ho, ni a curt ni a llarg termini”.\n“Fred als matins, manca d'espai, olors, rates i altres animals, així com una deficient insonorització, són alguns dels problemes que han de patir els alumnes d’aquest institut”, denuncia la diputada, i recalca “condicions que haurien de ser inconcebibles en un país avançat com el nostre, i que malauradament són el pa de cada dia sota el govern popular”.\nAlbiol anuncia que portarà la problemàtica a Les Corts, “per fer escoltar la veu dels alumnes i famílies que han de veure tots els dies des de fa més de vuit anys com les seues condicions per a la formació són de nivells tercermundistes, mentre la generalitat mostra un interès nul per solucionar aquesta situació inadmissible”. I proposa solucions com “l’ampliació d’un dels dos instituts del municipi o un efectiu aprofitament de les instal·lacions de què disposa la localitat, com pot ser l’escola de ceràmica totalment desaprofitada”.\nLa cap de llista d'EUPV per Castelló considera “indecent” l'ús que està fent la conselleria de les aules prefabricades, i indica “van ser inicialment previstes com una solució purament temporal, però podem comprovar la utilització sistemàtica de barracons en front qualsevol problema d’espai sense que després ningú se’n recorde del problema” i assegura que “aquesta pràctica s’està estenent per la nostra geografia com a fongs i consolidant en el temps com un element més del panorama educatiu valencià, una cosa totalment intolerable”.\nLa portaveu d'esquerres considera denigrant que els alumnes de l'institut ‘Ximén d’Urrea’ de l'Alcora hagen de suportar aquestes condicions tercermundistes per poder assolir el seu dret a l'educació. “Una educació gratuïta digna i en condicions és un dret de tots i totes en la nostra democràcia, però el PP no té en la seua agenda la potenciació de la qualitat de l'ensenyament públic al nostre país”.\nArgentina, Uruguai i Brazil reconeixen Palestina\nAhir dilluns, el canceller de l'Argentina, Héctor Timerman, va declarar que el seu país reconeix a Palestina com "un Estat lliure i independent". En roda de premsa, Timerman, va declarar que amb aquest anunci volen: "Transmetre l'interès del nostre país en que s'aconsegueixi un avanç definitiu en matèria de pau". La declaració de Buenos Aires es va conèixer després del pronunciament, en la mateixa línia, del govern brasiler de Luiz Inácio Lula da Silva.\nEl canceller va recalcar que "el govern argentí comparteix amb els seus socis del Mercosur que ha arribat el moment de reconèixer a Palestina com un Estat lliure i independent".\n"Argentina ha declarat la seva ferma oposició contra les polítiques d'assentament en els territoris ocupats dutes a terme per les autoritats d'Israel", va sostenir el comunicat de la Cancelleria, que assenyala a més que el reconeixement reflecteix "el creixent consens sobre l'estatus de Palestina".\nPer la seva banda, la presidenta de la nació austral, Cristina Fernández, va emetre aquest dilluns una nota al president de l'Autoritat Nacional Palestina, Mahmud Abbàs, per informar que "el govern argentí reconeix a Palestina com un Estat lliure i independent dins de les fronteres definides el 1967".\nl'assessor de l'Organització per l'Alliberament Palestina (OLP) i de l'ANP, Nabil Shaat, va agrair l'anunci argentí.\n"És un missatge molt clar de respecte a la legalitat internacional i en contra del colonialisme. M'agradaria agrair personalment a la nostra gran amiga Cristina Fernández, i abraçar l'amic poble argentí per aquest gran gest de solidaritat", va celebrar Shaat.\nLa declaració de Buenos Aires es va conèixer després del pronunciament, en la mateixa línia, del govern brasiler de Luiz Inácio Lula da Silva.\nAmb aquesta decisió Argentina es suma a Brasil i Uruguai, països que també van reconèixer l'Estat Palestí.\nEl reconeixement s'inscriu en la voluntat d'afavorir el procés de negociació que condueixi a la finalització del conflicte i dins "de la tradició d'amistat i solidaritat amb el poble palestí", va afirmar Timerman.\nL'Autoritat Nacional Palestina va obrir el 1996 una missió diplomàtica a Buenos Aires i, el 2008, Argentina va instal.lar la seva representació diplomàtica a Ramallah.\nEl passat mes de novembre, el Consell d'Ambaixadors Àrabs a Buenos Aires, va demanar suport al Govern de la presidenta Cristina Fernández per a la causa palestina, com a part de la celebració del Dia Internacional de Solidaritat amb el Poble Palestí.\nEl Consell va demanar en aquesta oportunitat mitjançant un comunicat a la comunitat internacional "que prengui les regnes de la seva responsabilitat per reconèixer el dret de tots els palestins a establir i proclamar el seu propi Estat".\nEls ambaixadors àrabs van agrair la posició del govern argentí "que no cessa a declarar el seu suport als drets inalienables del poble palestí i la seva oposició a les pràctiques israelianes contràries al dret internacional i al dret internacional humanitari", segons han assenyalat el text.\nUruguai va ser el primer país a acatar l'anomenat i el 13 de novembre, el president d'aquest país, José "Pepe" Mujica, va atorgar a l'ANP el reconeixement de l'Estat.\nEtiquetes de comentaris: Argentina, Orient Mitjà, Palestina\nJoan Delort denunciat per prevaricació i injúries\nL'excap dels Mossos de Figueres, Ferran Gómez, ha interposat una denúncia contra el secretari de Seguretat Pública, Joan Delort, per un suposat delicte de prevaricació i d'injúries. Gómez, que va ser suspès temporalment de sou i feina durant un mes per haver abandonat el lloc de treball en ple temporal del 8 de març, considera que se li van aplicar mesures cautelars 'indignes'.\nL'excap dels Mossos de Figueres assenyala Delort com un dels responsables de la seva situació i posa com a exemple les seves declaracions a un diari gironí, on assegurava que l'objectiu era 'apartar-lo per sempre de Figueres, ja que no pot tornar perquè ha quedat totalment desacreditat davant les bases de la comissaria'.\n'Tot i que l'inspector Ferran ha presentat aquesta denúncia a tall particular, des del SME-CCOO volem manifestar que té tot el nostre suport ja que considerem del tot inadmissible que un secretari de Seguretat desprestigiï un membre del cos de Mossos d'Esquadra en un mitjà de comunicació', ha comentat el portaveu del Sindicat de Mossos d'Esquadra-CCOO, Antoni Castejón. 'De fet, no recordem que un secretari de Seguretat ho hagi fet mai', ha puntualitzat Castejón. 'Per tant, l'excap dels Mossos de Figueres ha optat per interposar aquesta denúncia per prevaricació i injúries contra Delort, per la forma com va actuar i es va portar', ha explicat el portaveu del SME-CCOO.\nDes del sindicat s'aprecia que es va fer una 'execució pública, mediàtica i professional' de l'inspector Gómez. Finalment, mig any després, el càstig a l'excap dels Mossos de Figueres es va quedar només en la inhabilitació per ascendir en l'escala de comandament durant un any, una decisió que també ha estat recorreguda per 'excessiva'. 'Està a mans del contenciós. El van prémer molt, li van retirar l'arma i la credencial com a mesures cautelars, i al final tot va quedar en res', ha insistit Castejón, que ha recordat que 'molta gent i molts mossos van quedar incomunicats durant la nevada'.\n'Per tant, aquest greuge comparatiu amb l'excap dels Mossos de Figueres no s'entenia i les declaracions de Delort a la premsa van demostrar que hi havia alguna cosa més', ha afirmat el portaveu del sindicat SME-CCOO, que afirma que aquest conflicte 'és una prova que no és bo que mani un polític, com Delort, a la Divisió d'Afers Interns (DAI)'. 'Abans no era així, al capdavant de la DAI hi havia un alt comandament dels Mossos', ha finalitzat Castejón.\nEtiquetes de comentaris: Catalunya, Joan Delort, Mossos d'esquadra\nSaviano: "El sistema judicial espanyol és tan corromput que no cal comprar jutges"\nAlguns dels documents filtrats per la web Wikileaks mostren la preocupació dels Estats Units per la presència de la màfia russa a Catalunya. En un despatx de l'ambaixada nord-americana a Madrid cap a les autoritats de Washington de finals del 2009, considera una amenaça els grups procedents de Rússia que s'instal·len al litoral català, principalment la Costa Brava i els voltants de Barcelona. De fet, els diplomàtics dels EUA van oferir col·laboració en la lluita contra el diner negre i el blanqueig de capitals als caps de les fiscalies antidroga i anticorrupció de Barcelona, que aquests van agrair.\nTot i la detenció de vint mafiosos russos el juny del 2008 a diversos llocs de l'estat espanyol, entre ells el 'cappo' Gennadios Petrov, els fiscals han detectat que els nous líders russos arriben a Catalunya com a turistes i s'hi queden en adonar-se de les oportunitats que ofereix el 'dèbil control' sobre els grans fluxos monetaris i la 'bombolla' immobiliària a les zones turístiques del litoral.\nPerò una altra de les coses que preocupa més a l'ambaixada nord-americana és la corrupció dins del sistema judicial. De fet, l'escriptor italià Roberto Saviano, amenaçat de mort per la màfia, diu que 'el sistema judicial espanyol està tan corromput que la màfia no necessita corrompre els jutges', cosa a la qual alguns fiscals hi podrien estar d'acord, tot i que fonts properes als fiscals neguen aquest extrem rotundament i asseguren que aquest punt i algun altre són 'falsos.\nEls nord-americans volien aprendre\nEls fiscals, segons els documents, admeten que les declaracions optimistes després de la detenció de Petrov van ser fetes en 'un moment d'eufòria que no reflecteix la realitat', ja que l'activitat de les màfies de l'Est no ha disminuït.\nLes mateixes fonts han explicat a l'ACN que les trobades amb les autoritats nord-americanes es van produir perquè aquestes estaven interessades en la lluita contra el crim organitzat que es porta a terme a l'estat espanyol i a Catalunya en concret, com per exemple en l'operació 'Java' del març passat, desenvolupada a Barcelona, altres zones de l'estat i països europeus, en la qual es van detenir desenes de membres de la màfia georgiana.\nSegons aquestes mateixes fonts, els investigadors dels EUA estan a les 'beceroles' de la lluita contra el crim organitzat internacional en comparació a l'eficàcia demostrada a l'estat espanyol.\nEtiquetes de comentaris: Corrupció, Espanya, EUA, Màfia, Roberto Saviano, Rússia\n▼ 07 de des. (7)\nEls hackers d'Anonymous batallen per Wikileaks: gu...\nFisher, Mark, Abel o Goldfus: Biografia d'un espia...\nLara: "La soberania no resideix en el poble sinó a...\nEls alumnes de l’IES Ximén d’Urrea a l’Alcora: 8 a...\nSaviano: "El sistema judicial espanyol és tan corr...


Jaume Betriu fa un altre 14è lloc al Dakar — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Jaume Betriu fa un altre 14è lloc al Dakar\nJaume Betriu fa un altre 14è lloc al Dakar\nEl pilot nargoní manté la 15a posició a la general de motos i és el millor classificat català. El nord-americà Ricky Brabec segueix al capdavant\nJaume Betriu, a la 9a etapa del Dakar 2020 (KTM-FN Speed)\nJaume Betriu (KTM-FN Speed) es consolida entre els quinze millors del ral·li Dakar en la categoria de motos, quan només resten tres etapes per a la meta final. A la novena jornada de competició, aquest dimarts, el pilot de Coll de Nargó ha fet una altra 14a posició, el mateix resultat que va obtenir dijous passat a la cinquena etapa.\nBetriu ha completat el recorregut entre Wadi Al-Dawasir i Haradh amb un temps de 3h43min27s, just per darrera del també català Joan Pedrero (12è) i a tot just 12 minuts del guanyador, el xilè Pablo Quintanilla (Rockstar-Husqvarna, 3.30:33). El castellonenc Joan Barreda ha quedat tercer, a menys de tres minuts de Quintanilla. De la seva part, Laia Sanz ha estat 23a, a 18 minuts.\nL'alturgellenc ha valorat aquesta etapa com "molt variada: camins molt trencats, grans platós i una zona amb petites dunes i molta pedra". Al principi s'ho ha pres "amb calma", encara amb l'impacte per la mort de Paulo Gonçalves, però després ha anat "agafant ritme". Cap al km 300 l'ha avançat Pedrero i a partir d'aquell moment tots dos han rodat junts fins a la meta.\nA la general, Jaume Betriu manté la 15a posició, amb un temps total de 34h45min10s. És ara mateix el millor classificat català i, alhora, ocupa la segona posició dels 'Rookies' (debutants), a només un minut i mig del txec Martin Michek, que és 14è del rànquing absolut. A poc temps del motorista nargoní hi ha Pedrero (16è) i Sainz (17a). Tots ells són a unes tres hores del líder, que segueix sent el nord-americà Ricky Bravec (Monster-Honda), amb 31.59:29. El californià li treu 20 minuts a Quintanilla (2n), 26' a Toby Price (3r) i 28' a Barreda (4t).\nConfirmat l'abandonament d'Isidre Esteve\nEn cotxes, aquest dilluns al vespre es confirmava l'abandonament d'Isidre Esteve i Txema Villalobos (BMW-Repsol Sodicars), després del trencament del motor a l'etapa de diumenge. L'alturgellenc i l'empordanès havien demanat poder seguir al raid, en la categoria no competitiva Dakar Experience, però posteriorment van constatar que no podien fer-ho pel fet de tenir la qualificació de pilot preferent. És la primera vegada que Esteve no pot acabar el Dakar en aquesta categoria, en la qual hi participava per cinquena vegada.\nL'esportista d'Oliana ha explicat que, quan diumenge es va trencar el turbo del seu BMW, van seguir el consell de l'organització d'abandonar la pista i arribar a meta per carretera per seguretat, però que confiaven que es trobaria una solució perquè poguessin seguir en ruta. Després, però, van constatar que el reglament no contempla aquesta opció, motiu pel qual conclou que "l'error va ser confiar en una possibilitat que mai no ha existit". L'objectiu de seguir amb la categoria Dakar Experience era, detalla Esteve, "acumular el màxim de quilòmetres per a properes edicions", tenint en compte que aquest era el primer any del ral·li a l'Aràbia Saudita.\nMalgrat la decepció per haver hagut d'abandonar, Esteve i Villalobos fan una valoració positiva de l'edició d'enguany perquè han demostrat que, si no hi ha problemes ni cometen errors, són competitius, cosa que els fa ser "optimistes de cara al futur".\nAl rànquing de cotxes, Carlos Sainz i Lucas Cruz (Mini-Bahrain) segueixen líders, però ara amb un avantatge de només 24 segons sobre Nasser Al-Attiyah (2n). Stéphane Peterhansel (3r) és a 6min38s després de guanyar l'etapa d'avui dimarts, en què Al-Attiyah ha estat segon. Fernando Alonso i Marc Coma han aconseguit situar-se al 'top-ten' (10ens), a més de tres hores de Sainz. Nani Roma i Dani Oliveras són 22ens.\nLa desena etapa, aquest dimecres, anirà de Haradh a Shubaytah. Són 534 km (amb només 74 km d'enllaç) que posaran a prova la resistència dels pilots, en una zona de dunes i grans planúries a prop de la frontera amb Qatar i els Emirats Àrabs.


KLG: Diccionari crític d’autors de la literatura alemanya contemporània (en línia) | Bloc de Lletres\n← Novetats destacades del mes (gener 2016)\nEl préstec de documents durant 2015 a Lletres [infografia] →\nKLG: Diccionari crític d’autors de la literatura alemanya contemporània (en línia)\nPublicat el 10 febrer 2016 per blocdelletres\nAquesta base de dades proporciona informació detallada i fiable sobre escriptors de la literatura alemanya contemporània, des dels autors més consagrats als més joves. Conté biografies, assajos en profunditat sobre els escriptors i la seva literatura i bibliografia primària i secundària.\nPer accedir a l’índex complet, cal entrar amb un codi i una contrasenya que els membres de la UB trobareu en aquesta pàgina. Sense aquesta identificació, es pot accedir a una versió abreujada lliure per a visitants. Existeix una edició anterior en versió impresa.\nEn la imatge es pot veure un exemple d’entrada d’autor amb els diferents apartats del contingut, que varien segons el perfil de cada l’autor. Hem triat l’exemple de Bertolt Brecht, coincidint que tot just avui es compleixen 118 anys del seu naixement:\nVols descobrir bases de dades com aquesta? Entra a la pàgina de Bases de dades de Filologia i descarrega’t el pdf amb la llista i els enllaços.\nAquesta entrada s'ha publicat en El Recurs de la setmana, Literatura, Recursos electrònics i etiquetada amb alemany, bases de dades, Bertolt Brecht, klg. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Bolívia més enllà de la dialèctica del cop - directa.cat\nBolívia més enllà de la dialèctica del cop\nSobre terreny, una crònica del que ha passat al país andí des de la nit electoral fins a la renúncia d'Evo Morales, que analitza per què s'ha arribat fins aquí i com la ultradreta ha arribat al govern, en un context de bloquejos, talls d'aigua, de gas, desabastiment d'aliments i almenys, 23 morts\nGent del districte 14 de El Alto després dels enfrontaments a la zona / China Martínez\nMarta Molina martamoli_RR La Paz, Bolívia\nEntre els diversos moviments socials d’esquerres de La Paz i d’El Alto, en menys de cinc dies, moltíssima gent, que no es caracteritza precisament per tenir poques eines d’anàlisi de la situació actual, ha canviat d’opinió. Gent molt polititzada, d’esquerres i combativa s’ha vist obligada a prendre partit en un context de polarització forçada perquè el país viu una situació de racisme, violència i forta tensió -inclòs dins dels moviments que comparteixen la mateixa visió política, masistes i no masistes d’esquerres. L’episodi més recent, la repressió per part de les Forces Armades de Bolívia i la policia contra la multitudinària marxa de les Federacions de Cocalers a prop de Cochabamba, quan es dirigien a La Paz. Coneguda com a massacre de Sacaba ha deixat vuit morts.\nMentrestant, Evo Morales, des de Mèxic, és incapaç de fer autocrítica de la seva gestió del país durant els últims anys, època en què va començar a fer pactes de tall neoliberal. Mentre des d’alguns sectors d’esquerres insisteixen en què no és moment de fer crítiques a Evo perquè el país pateix un cop d’Estat, des d’altres, no obliden els incendis a Chiquitania, els pactes amb l’agroindústria, el coqueteig amb la dreta i la cooptació dels moviments socials per part del Movimiento al Socialismo (MAS). A tot això, s’hi suma el “no” que va sortir en el referèndum del 21 de febrer de 2016, quan es va preguntar a la població si volia que Evo Morales i Alvaro García Linera es tornessin a presentar, i també, la sospita de “frau electoral” a les eleccions del passat 20 d’octubre, que recull un informe de l’Organització dels Estats Americans (OEA), un organisme que Morales acusa de ser un “instrument de l’imperi”. D’alguna manera, quan es recorda i s’explica l’acumulació de descontentament de la població sembla que s’estigui fent “un favor” a la ultradreta, que ja és al poder amb la proclamació de Janine Añez com a presidenta interina.\nMentre des d’alguns sectors d’esquerres insisteixen en què no és el moment de fer crítiques a Evo perquè el país pateix un cop d’Estat, des d’altres, no obliden els incendis a Chiquitania, els pactes amb l’agroindústria, el coqueteig amb la dreta i la cooptació dels moviments socials\nPerò la crònica dels fets des de la nit electoral a Bolívia fins a la renúncia d’Evo i les veus del carrer són molt complexes, en un moment en què la població boliviana intenta sobreviure entre bloquejos, talls d’aigua, de gas i d’aliments. “Cop o no cop. Això és que importa a la gent que no viu aquí i que veu els que succeeix amb la seva òptica acomodada. Per què no posen la vista enrere i es donen temps per entendre d’on ve tot això?”, es pregunta Ruth Alipaz Cuqui, defensora del territori i indígena quechua-tacana de la tribu Uchupiamonas, des d’un poblet amazònic de les terres baixes de Bolívia. També qüestiona que s’hagin de posicionar en un costat o en l’altre i defensa que “s’ha d’escoltar en comptes de tragar i tenir pressa per dir”. Si bé, Violeta Tamayo, de l’organització Lorci-Pan i Rosas, reconeix que hi ha molt descontentament amb Evo Morales, assegura que “el que està en curs és un cop d’estat i el nostre descontentament no el pot capitalitzar la dreta”.\nHi ha gent que vol que Evo Morales torni triomfant perquè només així es podrà arribar a la pau. N’hi ha que recorden les lluites contra la dictadura o l’octubre negre del 2003 o que no volen cap messies ni cap “cabdill”, com el moviment feminista a La Paz, i creuen en el poder de la gent per organitzar-se i decidir els rumbs. Alguna gent només vol la pau i la fi dels enfrontaments que han provocat almenys ja 23 morts. I altr pensa que Bolívia viu un moment terrible de fractura social que costarà dècades reparar.\nPer què creix el descontentament\nLa nit del 20 d’octubre, l’òrgan electoral atura el recompte ràpid de vots en el 83% sense donar cap explicació. En aquest moment, la tendència del vot anava cap a l’habilitació d’una segona volta per l’escassa diferència entre Evo Morales i l’altre candidat, Carlos Mesa. El fet que no s’hagi aclarit des del Tribunal Electoral el perquè es para el recompte ràpid de vots, desperta susceptibilitats que venien d’un procés d’acumulació i descontentaments anteriors. Un se situa en el 21 de febrer de 2016, quan el Govern sotmet a referèndum la possibilitat d’obrir la Constitució per tal de facilitar un quart període de postulació d’Evo Morales i Álvaro García. Mes del 60% de la població diu “No” a la modificació del text constitucional amb aquest propòsit.\nProtestes a La Paz demanen “democràcia” i denuncien el frau electoral. El seu símbol és la bandera tricolor |Marta Molina\nDe fet, el text constitucional no es modifica i s’acata el referèndum. Però el Govern d’Evo obre una línia nova per justificar la seva postulació: sol·licita a un Tribunal Internacional ratificar la vigència de l’article 141 de la Constitució que fa referència a l’exercici dels drets polítics. Es ratifica tal vigència que garanteix l’exercici dels drets polítics de totes les persones, sense distinció. Evidentment, l’article no diu que un dret polític consisteix en repostular-se indefinidament per a ser president o vicepresident, però el Tribunal Constitucional l’interpreta i resol que “si no es permet a Evo Morales i a García Linera postular-se de nou, s’estarien violant els seus drets polítics”.\nEl sentiment de frau s’expressa en les consignes que es comencen a cridar al carrer per part dels més joves a partir del 21 d’octubre i fins a la renúncia d’Evo, un moviment que el candidat Carlos Mesa, i després també el líder del Comitè Cívic de Santa Cruz, Fernando Camacho, van saber cooptar\nJa s’arrossegava un sentiment de frau i una demanda de respecte del vot. De fet, aquestes seran les consignes que es començaran a cridar al carrer per part dels més joves a partir del 21 d’octubre de 2019 i fins a la renúncia d’Evo. Un moviment de “respecte a la democràcia”, que el candidat Carlos Mesa, i després també el líder del Comitè Cívic de Santa Cruz, Fernando Camacho, van saber cooptar amb una destresa magistral. En aquest moment, Evo Morales no aconsegueix el suport de les organitzacions populars bolivianes debilitades després d’anys de cooptació per part del Movimiento al Socialismo (MAS). En canvi, la dreta ho aconsegueix amb l’altre bloc de “descontents” que han viscut bé durant el Procés de canvi.\nSegons Sílvia Fernández, defensora de drets humans i part de l’articulació del Moviment feminista pluridivers a La Paz, l’altre antecedent del descontentament que es palpa són les mateixes propostes dels partits polítics que es presenten a les eleccions. Començant pel MAS i acabant per la ultradreta (el partit Demòcrata Cristià), “totes sostenen un suport al model de desenvolupament neoliberal, extractivista i ultradesarrollista i coincideixen en el fet que la inversió estrangera, sense més regulació, és la que generarà aquest desenvolupament”, assegura Fernández. La gent es pregunta “què està votant” si hi ha tan poques diferències programàtiques. A més, afegeix, Fernández, Evo Morals “no proposa cap altra candidata com a líder del MAS i acumula denúncies massives de frau” els últims anys, i subratlla que el sector que li ha permès guanyar les eleccions anteriors “no és necessàriament l’obrer, popular o indígena, sinó que la classe mitjana és la que ha sumat sempre els percentatges per guanyar”. Per Raquel Gutiérrez, que va ser presa de consciència a Bolívia entre 1992 i 1997 , “Bolívia va dir no. No a la reelecció indefinida d’un règim polític de foment de l’extractivisme encara que amb retòrica antiimperialista i rígidament autoritari, tot vestint la disfressa plurinacional. Un règim polític extractivista doncs, ferotgement anticomunitari i misogin”. En aquesta línia, María Galindo de Mujeres Creando, opina que Morales està intentant aprofitar aquesta crisi política per presentar-internacionalment com “la víctima” del cop d’Estat i recuperar la legitimitat internacional i en la societat boliviana, però “podria haver resolt el conflicte molt abans i d’una manera menys dramàtica”, assegura.\nLes organitzacions que estaven descontentes amb el MAS, com la Central Obrera Boliviana (COB), la Federació minera i organitzacions indígenes van demanar la renúncia d’Evo el 10 de novembre. Mentrestant, la dreta, aprofitant el descontentament, va entrar a la “casa de govern”\nLa cooptació i divisió de les organitzacions socials és un dels punts clau del descontentament. A partir del 2002, es va formar el Pacte d’Unitat entre les principals organitzacions indígenes i camperoles per sostenir el govern d’Evo Morales: la Confederación de Pueblos Indígenas del Oriente de Bolivia (Cidob), la Confederación Sindical Única de Trabajadores Campesinos de Bolivia, la Confederación Nacional de Mujeres Campesinas Indígenas Originarias de Bolivia “Bartolina Sisa” i juntes veïnals d’El Alto i la Conamaq (Consejo Nacional de Ayllus y Markas del Qullasuyu). Però va arribar un moment en què no tothom estava disposat a passar-ho tot per alt en nom de la “unitat” i la Cidob trenca el pacte l’any 2011. També la Conamaq. La Cidob no està d’acord amb què es doni més veu als partidaris del MAS dins de les organitzacions indígenes, i denuncien la manipulació i divisió d’aquestes per part del govern. Es creen dos Cidobs, una “pro-MAS”.\nAixò és el que ha anat passant amb les organitzacions socials d’esquerres al país. Totes dividides en dos (o més). Les organitzacions que estaven descontentes amb el MAS, com la Central Obrera Boliviana (COB), la Federació minera i les organitzacions indígenes van demanar la renúncia d’Evo el passat 10 de novembre. Mentrestant, la dreta, aprofitant tots els descontentaments i divisions, va entrar a la “casa de govern” sense que els massistes ni l’esquerra sortís a defensar el president quan el cap de l’exèrcit Williams Kaliman li “suggereix” que faci un pas al costat.\nI amb més força que mai apareixen els pobles indígenes. Els primers, Nació Qhara Qhara que pregunten a Evo on s’ha perdut: “Pensàvem que eres el nostre germà i confiàvem en tu. Vas oblidar que som d’una cultura d’agraïment i de pau. Vam pensar que eres diferent. On et vas perdre?”. Després, els pobles indígenes Originaris i Camperols, aglutinats en la Coordinadora Nacional en Defensa de Territoris Indígenes Originaris Camperols i àrees Protegides (CONTIOCAP), publiquen un manifest dirigit a Evo Morales “i al Món”, davant el missatge de confusió causat per la seva renúncia i posant de manifest el cúmul de descontentaments. A més, apel·len a la comunitat internacional, dient que estan distorsionant la realitat a Bolívia.\nDe les eleccions al “cop cívic-policial”\nDes que hi ha la sospita de frau, el 21 d’octubre, fins que l’OEA emet el seu primer informe preliminar el 10 de novembre, Evo Morales no compareix i el país es va encenent. L’olla de pressió que contenia tots els descontentaments acumulats contra el MAS peta del tot. Els grups de persones que des del 21 d’octubre demanaven “democràcia” continuen sortint als carrers amb la bandera tricolor, i la ciutat de La Paz respira gas lacrimogen cada tarda. La mobilitat és molt complicada a conseqüència dels bloquejos als carrers principals i la gent comença a notar que es dificulta l’arribada a la feina de la majoria de la població perquè els microbusos no poden circular. Els talls són molts però estan desorganitzats. De vegades, són famílies de classe mitjana que surten amb la bandera tricolor i tallen el seu propi carrer amb una corda. Per molts, és la primera vegada. Això sí, tenen molt clar que no volen més Evo, ni segona volta ni noves eleccions, volen que marxi. Es nota que la dreta de Mesa i Camacho ha anat cooptant el descontentament.\nAmb l’arribada a la capital de Luís Fernando Camacho, president del Comitè Cívic de Santa Cruz, s’incrementa l’espiral de violència i racisme. Fou propietari de l’empresa que tenia el monopoli de la distribució de gas a Santa Cruz\nDe fet, a La Paz, i al país en general, s’incrementa l’espiral de violència i racisme amb l’arribada a la capital de Luís Fernando Camacho (Macho Camacho, com li agrada que l’anomenin), el President del Comitè Cívic de la ciutat de Santa Cruz, que és l’organització civil més important de la zona més rica de Bolívia. Hi arriba amb la intenció d’entregar una carta a Evo Morales en la que li demana que renunciï en 48 hores. Camacho és el primer a convocar “l’aturada cívica”, mentre l’aleshores candidat, Carlos Mesa, demana a la població que no deixi de sortir al carrer demanant “democràcia”. Camacho és advocat, empresari i accionista del grup Nacional Vida S.A (empreses vinculades al món de les assegurances, el gas i els serveis), que al seu torn, està en mans de la seva família. Camacho era el propietari de l’empresa que tenia el monopoli de la distribució de gas a Santa Cruz, SERGAS, ni més ni menys que durant vint anys (1989-2009). Es tracta d’una concessió atorgada durant els processos de capitalització i privatització pels governs neoliberals. També se’l vincula amb l’escàndol d’evasió fiscal dels papers de Panamà. Catòlic, aliat amb sectors evangèlics fonamentalistes, va arribar a La Paz prometent que faria que “Deu torni a estar al Palacio Quemado”, tot i que no es va presentar com a candidat a les eleccions d’octubre.\nProtestes després de l’arribada de Camacho a La Paz |China Martínez\nCarlos Mesa va ser president entre 2003 i 2015, just després de l’octubre negre (l’anomenada Guerra del Gas, quan l’aleshores president Gonzalo Sánchez de Lozada aprova l’exportació de gas a través de ports xilens, en un moment en què la cobertura de la xarxa de gas a Bolívia era mínima). Lozada renuncia i fuig del país rumb a Miami, després de setmanes de protestes i d’una massacre que va deixar més de 70 morts i centenars de ferits. A Mesa li toca governar el país en la seva qualitat de vicepresident.\nAquest és el panorama: mobilitzacions demanant democràcia al país, el reconeixement del frau electoral i la fi del mandat d’ Evo Morales i moviments socials dubtosos del rumb que prendrà el país preguntant-se “Y si no es Evo, qué nos queda?”, o bé afirmant “ni Evo ni Mesa” però sense cap altra proposta. Ni rastre dels massistes al carrer. A tot això, s’hi suma l’amotinament de la policia a les casernes (primer, a Cochabamba, Sucre, Tarija i Santa Cruz; després a Trinidad, Riberalta i La Paz) amb el suport del sector de la població civil que es manifestava demanant “democràcia”; l’incendi de la casa de la germana d’Evo; actes racistes, violents i misògins com el brutal atac a Patricia Arce, alcaldesa de Vinto -Cochabamba- (MAS); la mort de Limbert Guzmán, de 20 anys, també a Cochabamba durant els enfrontaments entre opositors i partidaris del president bolivià, o la violació de dues dones que venien en una caravana que va sortir de Sucre i Potosí rumb a La Paz responent a la crida de Camacho i al “No a Evo”.\nEvo havia dit que esperaria l’informe de l’OEA abans de fer cap altre pas. Hores després, el comandant en cap de les Forces Armades, Willimas Kalima, “suggereix” la seva renúncia\nÉs aleshores quan, per fi, Evo decideix comparèixer públicament i convocar eleccions el matí del 10 de novembre, després de l’emissió de l’informe preliminar de l’OEA que reporta “greus irregularitats”. L’organisme assegura que “resulta improbable estadísticament” que el president Morales aconseguís la diferència del 10% que necessitava versus el seu opositor Carlos Mesa per tal de guanyar les eleccions. Evo ja havia dit que esperaria l’informe de l’OEA abans de fer cap altre pas. Hores després, el comandant en cap de les Forces Armades, Willimas Kalima, “suggereix” la renúncia d’Evo Morales: “Suggerim al president de l’Estat que renunciï al seu mandat presidencial, permetent la pacificació i el manteniment de l’estabilitat pel bé de la nostra Bolívia”. Posteriorment, el comandant general de la Policia, Vladimir Yuri Calderón, també reclama la dimissió del mandatari: “Ens sumem a la demanda del poble bolivià de suggerir al senyor president Evo Morales que presenti la seva renúncia per pacificar el poble de Bolívia en aquests durs moment que travessa la nostra nació”.\nDurant tota la tarda, els membres del govern del MAS van renunciant, un rere l’altre i de forma rapidíssima. Efecte dominó fins a arribar al vicepresident Álvaro García Linera i a Evo Morales. Ambdós compareixen públicament i fan un repàs de totes les conquestes socials aconseguides durant aquests 13 anys, 9 mesos i 18 dies de mandat. Cap autocrítica. Morales denuncia un “cop cívic, polític i policial” instigat per “grups oligàrquics que conspiren en contra de la democràcia”.\nVigílies als carrers de Bolívia |Marta Molina\nA primer cop d’ull, tot fa olor de “cop” orquestrat per la dreta empresarial fonamentalista i racista de Bolívia contra la gent i les organitzacions socials que han estat part del procés de canvi d’Evo. La nit del 10 comencen els saquejos a botigues, hi ha talls d’aigua, sobretot a El Alto, i la gent comença a tenir por d’una rebel·lió violenta. El dia 11, el veïnat de La Paz s’organitza per barris i fan fogueres i vigílies per, segons diuen, “protegir casa seva dels violents”. El racisme surt de les clavegueres i la gran majoria expressa que té “por que baixin els d’El Alto”. Aquella nit ningú baixa en massa a La Paz. Són les mateixes ombres dels veïns el que provoquen el toc de sirenes avisant “que ve algú”. Por de les seves pròpies ombres, por dels veïns que no coneixen. Fins avui, continuen algunes portes d’edificis de La Paz folrades de cartó per evitar trencadisses i contenidors situats enmig del pas que recorden les barricades veïnals.\nDesprés de la renúncia del President Evo Morales, del Vicepresident Álvaro García Linera, del President de la Cambra de Diputats Víctor Borda i de la presidenta del Senat Adriana Salvatierra, Jeanine Áñez, vicepresidenta segona del senat, anuncia que estaria disposada a assumir provisionalment la presidència de país, d’acord amb la línia de successió constitucional per convocar noves eleccions. Aquest mateix dia, convoca l’assemblea legislativa però els membres del MAS al Parlament no s’hi presenten (encara comptaven amb una majoria de dos terços a la cambra). Evo Morales marxa a Mèxic protegit pel govern d’Andrés Manuel López Obrador (AMLO).\nLa gran marxa d’El Alto\nEl 12 de novembre, “els d’El Alto” baixen. Ara sí. I en massa. Es tracta de la primera marxa multitudinària que arriba a La Paz després de les eleccions d’octubre. Tots porten la Whipala, la bandera dels pobles indígenes, i demanen respecte a la seva gent i als símbols que els representen (recordem que, setmanes abans, policies havien cremat la whipala). Volen tornar la dignitat a la bandera i al seu poble, que ha estat acusat dels actes vandàlics del 10 i 11 de novembre. També rebutgen que Añez sigui la presidenta interina, ja que acumula una història de menyspreu contra els pobles indígenes i camperols. Li exigeixen, en el plec de demandes de la manifestació, que demani perdó i que no prengui possessió. És una marxa de memòria, dignitat i respecte, on hi ha persones de diferents tints polítics que surten juntes perquè no volen retrocedir en els drets conquistats i estan fartes de ser titllades de violentes.\nEl 12 de novembre, ‘els d’El Alto’ baixen. Ara sí. I en massa. Es tracta de la primera marxa multitudinària que arriba a La Paz després de les eleccions d’octubre. Tots porten la Whipala, la bandera dels pobles indígenes\nMoltes se senten estafades per les irregularitats demostrades en el procés electoral; algunes, abandonades per Evo i altres, traïdes i indignades per les polítiques dutes a terme en els últims anys o la seva voluntat de perpetuar-se en el poder -en comptes de deixar que altres poguessin ser també líders del MAS. Dones de pollera amb els seus aguayos carregant wawuas (nadons) o menjar, gent gran, molt gran, marxant al ritme dels joves i deixant clar que no faran ni un pas enrere en les seves conquestes socials que “no els les ha regalades ningú”. “El Alto està present”, coregen. No estan disposades a desaparèixer de nou.\nMarxa 12 de novembre a La Paz |Marta Molina\nEs tracta d’una marxa autoconvocada, al marge del moviment veïnal (FEJUVES) i social del que formen part (profundament dividit durant els últims anys d’Evo Morales) i també de qui hagin votat. Al final de la marxa, s’uneixen grups declaradament massistes i criden consignes pel retorn d’Evo. Els primers manifestants insisteixen que ells són independents i intenten separar de la marxa els partidaris de Morales i els xiulen.\nPerò aquella nit, després de la marxa, Añez es converteix en presidenta interina del país amb una escena inesperada: surt al balcó presidencial acompanyada de les forces armades, dels dos representants dels comitès Cívics de Santa Cruz i de Potosí (Camacho i Pumari) i amb la bíblia sota el braç i la whipala en mans de Camacho, entre crits de “sí se puede”, “sí pudimos” i proclamant solemnement que “la Bíblia ha tornat a Palau”. Una escena que dóna peu a la confirmació del “cop d’estat cívic-policial-militar” i crispa els ànims de molta gent que comença a recordar, entre llàgrimes i tensió, l’època de la dictadura.\nVioleta Tamayo, de l’organització Lorci-Pan i Rosas –que mai ha donat suport polític al MAS– assegura que “s’està consolidant un cop cívic-militar que no es pot deixar passar”. “És cert” -continua Tamayo- “que ha estat el MAS que ha lliurat els moviments socials a la dreta i que ha fugit covardament, i ara els que enfrontarem aquesta dreta feixista que està pujant, a aquesta dreta que també el govern ha afavorit amb polítiques econòmiques pro-capitalistes, serem els que sempre hem combatut als carrers”. Adriana Guzmán, aymara i membre de les Feministes antipatriarcales, comparteix amb Tamayo que, “sens dubte, ha estat un cop d’estat”. Per Guzmán, en primer lloc, “perquè s’ha buscat la desestabilització social i política, s’han articulat grups universitaris, paraestatals, paramilitars, grups feixistes i racistes que ja hi havia des del 2008, com la Unió Juvenil Cruceñista. Sembrar el terror, desestabilitzar políticament, és la primera característica del cop”. En segon lloc, per “haver-se aliat amb la policia que s’amotina i també haver convocat els militars que se sumen suposadament a defensar el poble“. Guzmán denuncia que el poble que es defensa és el que encapçala Camacho. “Totes aquestes són les característiques d’un cop, que s’evidencia quan en comptes que entri Carlos Mesa al Palau de Govern després de la renúncia d’Evo, puja al balcó Luís Fernando Camacho, representant dels empresaris, de l’Església i del pitjor fonamentalisme de país”, conclou.\nVioleta Tamayo, de l’organització Lorci-Pan i Rosas, denuncia que “el MAS ha lliurat els moviments socials a la dreta i ha fugit covardament. Els que enfrontarem aquesta dreta feixista som els que sempre hem combatut als carrers”\nEl 14 de novembre, Janine Añez comença a formar gabinet amb persones d’ultradreta i se succeeixen les manifestacions arreu del país en favor d’Evo Morales. Des de l’inici de les mobilitzacions, ja hi havia 12 morts al país, i la tarda de divendres 14 maten vuit persones més a Sacaba (Cochabamba) en una operació conjunta entre les Forces Armades de Bolívia i la policia, que actuen contra una manifestació massiva de cocalers.\nMentrestant, alguns veïns i veïnes d’El Alto decideixen organitzar-se en comitès de barri de forma independent. D’altres, com la Karen, del Distrito uno, explica que alguns veïns han estat obligats a sortir a manifestar-se i a posar la whipala al balcó i han decidit fer fogueres al seu carrer per protegir-se. “Les fogueres almenys ens serveixen també per intercanviar opinions sobre el que està passant”, continua Karen. “El Alto era àmpliament massista i ens vam unir en les lluites de 2003 -realment, tota una ciutat en contra d’un sistema- i ara estem dividits: els que tenen ànim d’autoorganitzar-se, els que volem que la presidenta Añez convoqui eleccions i els massistes convençuts”, lamenta.\nSegon Parlament de les dones a Bolívia |Marta Molina\nAl centre de La Paz ha tingut lloc ja el Segon Parlament de les dones dins d’una sala de cinema al barri de Sopocachi. Són diversos grups feministes que s’han acollit a la idea de l’activista Maria Galindo de fer un parlament només de dones, amb propostes pluridiverses que ajudin a recompondre el país. Les feministes pluridiverses articulades en bloc declaren que “no faran ni un pas enrere” davant l’onada feixista que tenyeix el país amb el govern interí d’Añez i que estaran vigilants. Exigeixen la convocatòria immediata d’eleccions i la retirada de les Forces Armades dels carrers. La feminista Silvia Rivera Cusicanqui va reivindicar “la política del silenci davant l’excessiva saturació discursiva”. Cusicanqui no creu en les dues hipòtesis que s’han plantejat: “ni amb el triomfalisme de què amb la caiguda d’Evo hem recuperat la democràcia, ni amb la segona hipòtesi de cop d’Estat, que em sembla si simplement vol legitimar tot el govern d’Evo Morales i els seus moments de degradació”.\nDes del Segon Parlament de les dones, les feministes pluridiverses articulades declaren que “no faran ni un pas enrere” davant l’onada feixista que tenyeix el país amb el govern interí d’Añez i que estaran vigilants\nPartidaris d’Evo Morales continuen arribant a La Paz d’arreu del país i els bloquejos de carreteres, aliments i gas s’agreugen i es comença a notar a la capital. A Cochabamba, la forta repressió a la manifestació dels cocalers (partidaris d’Evo) per part de l’exèrcit i la policia ha provocat vuit morts que se sumen a les dotze persones que han perdut la vida des de l’inici de les mobilitzacions. S’accentua la fractura social entre la gent. “Temem que reparar això ens costi 56 anys més”, lamenta un dels líders que es va mobilitzar durant la guerra de l’aigua a Bolívia. Segons un últim balanç de la Comissió Interamericana de Drets Humans (CIDH), s’han registrat 23 morts a tot el país. La Comissió denuncia el “greu” decret del govern interí que autoritza els militars a controlar l’ordre públic, alhora que els eximeix de responsabilitats penals.\nBolívia cop d'estat El Alto Evo Morales feministes Janine Añez La Paz Luís Fernando Camacho MAS moviment indígena racisme Ultradreta\nLuis Fernando Camacho, un neofeixista blanquejat a Bolívia\nPol Ruiz Fotografies | Arxiu\n« Canvi climàtic i disponibilitat d’aigua\nUn guàrdia urbà de Barcelona va a judici per agredir un ciclista al crit de “te reviento” »


Els escorxadors no respecten el preu de la Llotja de Mercolleida - Zona Rural - Altanto!! Revista\nGeneralitat Soses Alcarràs agricultura, fruticultura, ramaderia festes i celebracions Torres de Segre Festa Major Seròs delictes DAAM crisi econòmica Lleida Aitona empreses Partits polítics ajuntaments futbol Massalcoreig mobilitzacions ciutadanes Catalunya centres educatius sindicat agrari Mossos d'Esquadra handbol Unió Pagesos\nEls escorxadors no respecten el preu de la Llotja de Mercolleida\nEl posen a 4 cèntims per sota del preu fixat aquest dijous\nJornada intensa aquest dijous a la llotja de Mercolleida on el preu el va acabar fixant la Junta de Govern a un cèntim i mig per sota del preu que hi havia. Els escorxadors demanaven baixar-lo 4 cèntims i els productors el volien mantenir. Cap de les dues parts va cedir, fins que al final va haver de ser la Junta de Govern qui establís el preu. Per si això fos poc, aquest matí els escorxadors de Girona s'han posat ferms i han dit que només acceptaran els caps de bestiar 4 cèntims per sota del preu establert, és a dir, amb el preu que ells volien pactar a Mercolleida.\nAquestes declaracions les ha fet Jaume Bernis, responsable del porcí de JARC, en la jornada estatal del porcí que s'està celebrant a Alcarràs. Bernis s'ha mostrat indignat amb la postura dels escorxadors i ha demanat a l'Administració que faci complir els acords de Mercolleida, ja que "en moments com aquest no podem jugar amb el sector ramader".\nMés notícies sobre " agricultura, fruticultura, ramaderia , Lleida , porcí , preus , televisió "


La crisi del Barça, i de molts més | Editorial | L'Esportiu de Catalunya\nLa crisi del Barça, i de molts més La crisi del Barça, i de molts més La crisi del Barça, i de molts més La crisi del Barça, i de molts més + La crisi del Barça, i de molts més E-mail\n24 gener 2021 20.30 h\nLa crisi del Barça, i de molts més La crisi del Barça, i de molts més La crisi del Barça, i de molts més La crisi del Barça, i de molts més La crisi del Barça, i de molts més E-mail\nEn condicions normals, a hores d’ara estaríem valorant sondejos i especulant amb qui presidirà el Barça els pròxims quatre anys. Però les eleccions s’han ajornat mentre la lliga i la vida continuen, al Camp Nou i arreu, i el Barça continua en mans d’una gestora mentre les mesures anticrisi dels tres candidats a la presidència continuen esperant el veredicte dels vots que escolliran qui ha de pilotar la reconstrucció que cal a tots nivells.\nEl Barça acaba de guanyar a Elx amb nul·la brillantor, molt domini i el desequilibri just per imposar-se al camp d’un equip que és carn de descens i que no ha empatat perquè en l’única ocasió clara –claríssima, de les que un davanter de primera no pot fallar– ha aparegut Ter Stegen. L’Elx s’ha fet el primer gol i, quan buscava l’empat, no ha pogut defensar un cop de cap de Riqui Puig, que s’ha estrenat com a golejador blaugrana en un partit que ha consolidat l’impacte de De Jong, Pedri i Araujo, a banda de Ter Stegen.\nAquest partit enfoca amb nitidesa la realitat del Barça/equip, al qual no se li pot exigir res més que fer petits passos endavant en cada partit. I, ni que sigui des de l’òptica resultadista, a fe que els està fent a fora de casa (cinc victòries seguides).\nS’ha de deixar de pensar en reforços que puguin venir a curt termini perquè seran els lesionats que es puguin recuperar. Primer, perquè al Barça/club no hi ha diners –calen explicacions sobre la necessitat de renegociar deute a curt termini que s’ha conegut aquest cap de setmana i que Joan Laporta insinuava en una entrevista a L’Esportiu. En segon lloc, perquè cada cop és més evident que els ingressos de l’exercici estaran per sota de l’escenari que recull el pressupost (públic als estadis a partir de la segona volta) i que no es complirà. I per acabar, perquè aquesta temporada també ha de servir per analitzar quins jugadors del planter tenen caràcter i personalitat per rebel·lar-se contra un situació complicada i apostar per fer-se un espai aprofitant que són els fitxatges més econòmics.\nNo és moment de plorar. El PSG, rival del Barça en la Champions i exemple de club riquíssim i aparentment invulnerable a les crisis, ja avança que perdrà més de 200 milions d’euros aquesta temporada, que haurà d’afegir als 125 del curs passat. Si la intenció de fitxar Messi és real i no una fanfarronada del seu director esportiu, Leonardo, i si també ha d’afrontar les renovacions de Mbappé i Neymar, potser s’haurà de vendre la resta de la plantilla. Tot això, en un context de crisi que ha portat la lliga a avançar-se als clubs i a plantejar una rebaixa del 30% dels salaris de tots els jugadors.


Joc Aparcament ràpida Online. Jugar gratis\nJoc Aparcament ràpida\nJuga el joc Aparcament ràpida En línia:\nDescripció del joc Aparcament ràpida\nLes carreres poden molestar fins i tot els nois més perillosos i amb estil, però poden aprendre a aparcar correctament no és tot. Hi ha un munt de noies que estan molt millor gestionen el seu aparcament, de manera que aquest joc es retiraran totes les seves mancances en aquesta matèria. A cada nivell vostè serà tan sols un minut, gastar-lo en el que vulguis, simplement no ratllar el cotxe. . Juga el joc Aparcament ràpida en línia.\nCaracterístiques tècniques del joc Aparcament ràpida\nJoc Aparcament ràpida ha afegit: 19.06.2015\nEl joc es juga: 1375 vegades\nEls jocs com el joc Aparcament ràpida\nMuscle Car Aparcament\nDescàrrega del joc Aparcament ràpida\nInsereix el joc Aparcament ràpida a la seva pàgina web:\nPer inserir el joc Aparcament ràpida a la seva pàgina web, copieu el codi i enganxeu-lo al codi HTML del vostre lloc. A més, si t'agrada el joc Aparcament ràpida, copiar i enviar l'enllaç a un amic o els teus amics, compartir el joc amb el món!\nAmb el joc Aparcament ràpida, també va jugar al joc:


La Sensació : Pot trencar l'escut defensiu de la Terra? Què podem fer? Tots els dubtes sobre la forta activitat del Sol\nPot trencar l'escut defensiu de la Terra? Què podem fer? Tots els dubtes sobre la forta activitat del Sol\nCom es produeix una tempesta solar?\nCada onze anys, l'activitat del Sol arriba al seu punt màxim. Apareixen taques solars, que són zones més fredes i de color fosc. La diferència tèrmica causa erupcions solars, grans i violentes flamarades. Moltes provoquen la sobtada alliberament de gran quantitat de matèria solar, un núvol ardent de partícules i radiació anomenada CME (ejecció de massa coronal) que avança a milers de km per segon i copeja tot el que troba al seu pas. Si apunta a la Terra, arriba en un temps entre 18 i 36 hores.\nCom es protegeix la Terra?\nLa rotació del nucli terrestre, que és metàl · lic, genera un camp magnètic, la magnetosfera, que és un escut natural que absorbeix l'impacte de les ejeccions de massa coronal del Sol i les desvia cap als pols (vegeu el gràfic), causant espectaculars aurores boreals i australs.\nPot trencar l'escut defensiu?\nSi l'erupció és prou intensa i la direcció del camp magnètic de la ejecció és perpendicular a la del camp terrestre, l'escut cedirà i l'atmosfera rebrà una gran quantitat d'energia, capaç de curtcircuitar qualsevol dispositiu electrònic.\nQuines conseqüències tindria la ruptura?\nUn recent informe de la NASA advertia dels perills: grans ciutats sense electricitat ni comunicacions durant anys, èxodes massius a les zones rurals i un cost econòmic centenars de vegades superior a l'huracà Katrina.\nL'única solució és desconnectar temporalment les centrals elèctriques i les xarxes de telecomunicacions fins que passi el perill. S'està treballant en protocols per fer-ho a temps.


La ira d'un cambrer en ple estiu\nLa ira d'un cambrer en ple estiu: "Aquestes són totes les 'gilipollades' que em passen"\nClients que només consumeixen aigua de l'aixeta i wifi, que s'orinen a la cadira o que li roben el sabó de mans\nMadrid - Dimecres, 25/07/2018 | Actualitzat a les 15:50 CEST\nAmb prou feines ha passat mig estiu i @Lobatiyo ja n’està fart. És cambrer, i diu que ha d’aguantar “‘gilipollades’”r; de clients. Des del que demana un got d’aigua per utilitzar el wifi fins a la senyora que es pixa a la cadira. Indignat, ho ha narrat així a Twitter.\nPrimer hi ha l’home que passa una bona estona al bar. No seria mal senyal, però amb prou feines consumeix. De fet no consumeix, o no paga, només demana un got d’aigua i utilitza la clau del wifi per fer videotrucades.\n1- Un senyor que ve a agafar wifi per parlar per videotrucada i es posa just a sota de la televisió havent-hi més taules lliures i li treu tot el volum perquè és imbècil\n— El Lobatiyo està mort (@Lobatiyo) 23 de juliol del 2018\nParla també d’una família de Granada a la qual ha de treure una taula al mateix lloc tots els dies tot i que tingui altres taules lliures. Manies. O de la gent a qui ha d’"impartir un curset" per treure tabac de la màquina, perquè pensen que s’ha empassat els diners però en realitat només posa a la pantalla que el producte està esgotat.\nPer ell, comprar un bocata a un gos és absurd. O almenys fer-ho tots els dies.\n5- Ja ho vaig explicar, però hi ha un tio que cada matí li compra un bocata al seu gos\nNarra també l’època en què hi anava una senyora que bevia cervesa sense alcohol. "Tal com entrava, sortia. Es pixava a la cadira. Em feia cosa dir-li què passava", diu. Quan li ho va explicar, la senyora no va tornar més. Tot i que no va patir tant com amb una dona que li va tirar un got al cap perquè deia que li havia tirat lleixiu i sang al cafè.\nDesprés hi ha la gent que té molta cara, que vol el teu bar però en realitat no vol els teus serveis.\n10- Una vegada un tio em va dir si podia celebrar l’aniversari del seu fill aquí, jo li vaig respondre que és clar, que quants en serien, hora i dia. Ho vam arreglar tot i em va dir que ell portaria els bocates i la beguda, li vaig dir que això no podia ser i es va enfadar. Em va amenaçar de denunciar-me\nVa intentar posar-li un full de reclamacions sense haver consumit res. "Li vaig dir que tampoc era possible, que havia de consumir i després queixar-se". Se’n va anar i no ha tornat.\nDesprés està el tema dels robatoris. Desapareixen diaris, potets d’oli i fins i tot el sabó dels lavabos. O el tema de la gent que ha de suportar en males condicions. O simplement el de la gent que fa el que li dona la gana, com si estigués a casa.\n14- Hi ha gent a la qual he de renyar, perquè agafen les taules i les posen al mig del carrer. "Perquè aquí s’hi està millor", diuen. “Ja ho sé, senyor, però resulta que això no és la terrassa del bar, és un carrer per on passa gent”r;\nPer no parlar de la senyora que ha rebut fins i tot una queixa de l’ajuntament perquè tingui el gos lligat a la terrassa, però continua sense entrar en raó. O la gent que avisa que el terra és moll i li deu semblar encara més divertit entrar-hi.\nI les queixes alimentàries. Aquests clients que saben el que volen i una vegada ho tenen no és el que volien.\n17- Un senyor noruec que parlava espanyol va demanar pollastre. Al meu bar hi ha pollastre al curri, pollastre al pebre i de vegades amb salsa de xampinyons, a més de pollastre a la planxa. Va dir que el volia sense salsa, que estava a dieta, em va posar un full de reclamacions perquè el pollastre estava sec\nTot i que una mica d’autocrítica tampoc va malament. De vegades és ell que comet errors que molesten els clients. I s’ho pren amb humor.\n19- Van venir dues dones amb un nen de 5/6 anys, una bastant més gran que l’altre al meu parer. El nen va demanar gelat i no se’l menjava. La dona més gran li deia que es portés bé i es mengés el gelat. I jo vaig dir: “Fes-li cas a la teva àvia”r;.\nEm va dir: “SOC LA SEVA TIETA”r;. Em vaig morir\nTemes: Bars Estiu Twitter


Llagostera Ràdio - Girona suspèn les barraques i els concerts a la Copa de les Fires de Sant Narcís\nGirona suspèn les barraques i els concerts a la Copa de les Fires de Sant Narcís\nLa zona de la Copa de Girona on s'havien de celebarar un any més diversos concerts. / Foto d'arxiu\nArticle Anterior La Garrotxa és la comarca gironina que més recicla i la Selva la que menys\nSegüent Article El jutjat subhastarà els edificis Monturiol i H2O del Parc Científic i Tecnològic de la UdG aquest divendres\nL’Ajuntament de Girona mantindrà el gruix de la programació d’activitats de les Fires de Sant Narcís d’enguany.\nTot i això, per motius de seguretat se suspendran els concerts i les barraques de la Copa i tampoc no es faran els dos correfocs previstos (el del dissabte 26 d’octubre, amb els Diables de l’Onyar, i el del dissabte 2 de novembre, amb els Trons de l’Onyar i el Petit Drac Major), la tronada de la Festa Major dels Quatre Rius (prevista per al dissabte 26 d’octubre a les 12 h) ni els castells de vigília (també previstos per al dissabte 26 d’octubre a les 18 h).\nL’alcaldessa ha afegit que s’està estudiant la possibilitat de traslladar la majoria dels concerts previstos a la Copa a una data de propera de manera que els joves puguin tenir també la seva festa major encara que sigui fora de Sant Narcís.\nTambé s’està parlant amb les entitats perquè aquesta suspensió no els suposi cap perjudici econòmic.\nDe fet, tant la Policia Municipal com els Mossos d'Esquadra havien emès informes desfavorables a la seva celebració argumentant que no podien garantir la seguretat. Els concerts de barraques solen acollir entre 6.000 i 15.000 persones cada nit a la Copa.\nL'última vegada que Girona va decidir suspendre els concerts de la Copa va ser l'any 2017, coincidint amb l'empresonament dels 8 consellers destituïts de la Generalitat. La suspensió però va ser durant un dia.


El Reial Madrid goleja el Sevilla i ja espera el Clàssic (4-0)\nEls blancs vencen el conjunt amb una nova mala actuació arbitral, l'enèsima aquesta jornada, i un penal errat per Cristiano Ronaldo\nAdrià Soldevila Març 20, 2016 10:42 pm\nCristiano Ronaldo no ha volgut celebrar amb la seva habitual efusivitat el gol anotat aquest diumenge al Sevilla, un gol que donava la tranquil·litat necessària a un Reial Madrid que, fins aquell moment -el minut 64-, havia patit per mantenir els tres punts al Santiago Bernabéu. El portuguès havia fallat, sis minuts abans, un penal discutible sobre Luka Modric, amb un llançament que ha acabat a la graderia de l’estadi blanc.\nEls madridistes han aconseguit una contundent victòria aquest diumenge davant un equip andalús que ha plantat cara fins el segon gol local, precedit d’un gol mal anul·lat a Kevin Gameiro que hagués suposat l’empat, en uns minuts d’indecisió del conjunt dirigit per Zinedine Zidane. El davanter francès ha definit davant Keylor Navas, l’heroi en aquestes últimes jornades, però l’assistent ha decidit no donar validesa al gol per un fora de joc que no ha existit.\nDesprés d’una gran rematada de Karim Benzema, amb la qual el Reial Madrid s’ha avançat en el marcador, el mateix Gameiro ha desaprofitat l’oportunitat per empatar, en fallar un penal al minut 27 de partit. El Sevilla, que ha tingut diverses opcions per decantar el resultat final, ha donat vida a un Madrid que no ha sabut trobar-se sobre el terreny de joc fins el segon gol, el de Cristiano Ronaldo.\nAmb la sentència blanca, el sevillans han abaixat els braços i han permès arribades amb molts espais, dues de les quals han acabat al fons de la xarxa, amb gols obra de Gareth Bale i Jesé Rodríguez. El Reial Madrid, amb aquests tres punts, queda a un de l’Atlètic de Madrid i a deu del Barça, amb el gran Clàssic a l’horitzó.\nDembélé, durant el partit del Barça contra el Leganés.\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, amb els estudiants tancats a la Universitat de Girona\nAda Colau, en la inauguració del primer centre LGTBI municipal de Barcelona


21 convocats per a Hamburg - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotícies21 convocats per a Hamburg\nTito Vilanova ha convocat 9 jugadors del primer equip i 12 del Barça B per al primer partit amistós d’aquesta pretemporada, que es disputarà aquest dimarts a les 18 hores a Hamburg Leo Messi, amb un hematoma intramuscular, ha estat baixa d'última hora\nA l'entrenament d'aquesta tarda hi ha hagut competicions per equips / FOTO: MIGUEL RUIZ - FCB\nTito Vilanova ha fet pública aquest dilluns a la tarda la primera llista de convocats d’aquesta pretemporada. L’entrenador del FC Barcelona s’emportarà cap a Hamburg els 10 jugadors disponibles del primer equip –Pinto, Alves, Bartra, Muniesa, Dos Santos, Alexis, Messi, Mascherano, Afellay i Adriano- i 12 jugadors del Barça B –Oier, Ilie, Sergi Roberto, Deulofeu, Rafinha, Joan Àngel Román, Sergi Gómez, Lobato, Patric, Planas, Balliu i Espinosa- per disputar el primer amistós d’aquest curs 2012/13 a l’estadi Imtech Arena.\nFinalment, però, dimarts al matí s'ha confirmat la baixa d'última hora de Leo Messi, amb un hematoma intramuscular, que deixa la llista en 21 jugadors.\nL’equip sortirà cap a Hamburg aquest dimarts a primera hora del matí. Un cop en terres alemanyes, a les 12.30 hores, hi haurà una roda de premsa conjunta de Tito Vilanova, Alexis i Adriano a l’Hotel Intercontinental prèvia al compromís de la tarda contra l’Hamburg SV.\nFemenía, l’única baixa a la tarda\nA la sessió d’aquest dilluns a la tarda hi han participat els mateixos futbolistes que en l’entrenament matinal. L’única absència ha estat la de Kiko Femenía, que sí que ha treballat amb els seus companys al matí, però que a la tarda ha fet treball de recuperació de la sobrecàrrega que té a la cama dreta.\nPuyol, que aquest matí s’ha incorporat als entrenaments després de ser intervingut d’una lesió osteocondral al genoll dret, ha continuat exercitant-se a la gespa del camp d’entrenament al marge dels seus companys.\nLa llista per ordre de dorsals


Referències religioses en les festes populars: s’han d’eliminar o mantenir?\n12.11.2021 - 05:01\nActualització: 11.11.2021 - 12:00\nLa cultura catalana és d’arrel cristiana, però la societat actual tendeix a secularitzar-se. Com es viu aquesta situació en els col·lectius de cultura popular? La taula rodona Festa Popular VS Festa religiosa, prevista dimarts 16 de novembre (19.30 h) al Centre de Cultura Popular i Tradicional La Violeta (C./ de Maspons, 6, Barcelona) reflexionarà entorn aquesta qüestió.\nJordi Cubillos, moderador de la taula, assenyala a Tornaveu que alguns corrents defensen desvincular les festes populars de qualsevol referència religiosa. Entre altres exemples, aquest ideari es plasma en la terminologia -parlar de festes del solstici d’hivern en lloc de Nadal-, o en la representació dels càrrecs públics – el cas més conegut és el cas dels components de l’equip de govern de Berga que no assisteixen a l’ofici de Corpus.


Cura dels mocadors i fulards de seda:\nFem els mocadors en diferents tipus de sedes:\n- Seda gasa pongé #5 o "Gasa": la seda més fina que utilitzem, de la màxima qualitat, transparent i sensual. Es pot apreciar el disseny per ambdues cares en la mateixa intensitat. Textura delicada, vaporosa, lleugera i sedosa. Tant es pot posar de manera vaporosa i efervescent com lligar-la molt ajustada al cos. Ideal per fulards i mocadors que donin un toc especial i desenfadat als teus looks de cada dia.\n- Seda Habotai: densitat més alta que li confereix un caient més resistent. Posseix més cos i menys vaporositat. Presència més sobria i elegant. La cara estampada és més intensa que la cara contraria. Textura sedosa, caient que s'adapta al cos. Per entretemps i esdeveniments especials.\n- Seda "Crêpe de Chine": la seda amb més caient i textura de totes amb les que treballem. Tacte rugós, de "pell de préssec", molt característic. Elegant i amb molt cos, que llueix en una festa o en una boda.\nEn qualsevol dels tres casos, les instruccions que donem a continuació són igualment vàlides. Senzillament s'ha de tenir en compte que algunes sedes necessiten un tracte més curós que d'altres per les propietats del material, que aporten unes característiques úniques i singulars a cada tipus de mocador.\nSi cuidem adequadament el nostre mocador de seda assegurarem que segueixi brillant com el primer dia i que tingui una vida més llarga.\nRentat: a mà, amb productes de PH neutre. És convenient no permetre que s'embruti molt per a poder fer-ho amb un rentat lleuger. No s'ha de deixar en remull. Es pot rentar en sec, amb precaució.\nAssecat: per assecar la seda no s'ha d'escórrer, ni recargolar, tampoc posar-la a la assecadora i sobretot no deixar-lo assecar al sol directe. La millor opció és col·locar el mocador estès entre dues tovalloles blanques, deixant-lo assecar al aire horitzontalment.\nPlanxat: la seda s'ha de planxar quan encara està lleugerament humida. A temperatura mitja (entre 100ºC i 150ºC - dos punts), sense pressionar molt i durant un temps no gaire prolongat. Si el mocador o fulard està sec, és indispensable planxar-lo amb vapor d'aigua o polvoritzar amb aigua destil·lada. Encara millor, si pengeu el mocador en el bany mentre us dutxeu, la humitat se'n durà les arrugues sense gaire esforç. Aconsellem planxar el mocador just abans de fer-lo servir, ja que, potencia la brillantor del propi mocador.\nEmmagatzematge: la seda s'ha de guardar enrotllada en comptes de plegada per a que les fibres no pateixin en els plecs i així no s'arribin a trencar amb el temps. Igualment, al posar-se el mocador de seda, cal evitar prémer molt els nusos. Si desitja guardar el mocador durant un període molt llarg, cal evitar la llum i els insectes, evitant les bosses de plàstic ja que no permeten que la seda respiri.\nDESCARREGA'T LA GUIA PER CUIDAR LA SEDA\nDepartament de Producció i Disseny


França presentarà al Consell de Seguretat de l'ONU la proposta russa del desarmament sirià\nMentre Rússia i Síria treballen conjuntament per elaborar un pla "concret, clar i eficaç" per posar sota control internacional l'arsenal d'armes químiques, França ha anunciat que presentarà aquest dimarts un projecte de resolució per concretar la proposta russa. El text condemnarà la massacre del 21 d'agost i exigirà que el règim aclareixi el programa sirià d'armes químiques.\nRedacció 10/09/2013 - 11.59 Actualitzat 10/09/2013 - 16.00\nEl ministre d'Afers Exteriors francès, Laurent Fabius, amb el secretari d'Estat nord-americà, John Kerry, parlant sobre Síria. (Foto: Reuters)\nMentre Rússia i Síria treballen conjuntament per elaborar un pla "concret, clar i eficaç" per posar sota control internacional l'arsenal d'armes químiques, França ha anunciat que presentarà aquest dimarts al Consell de Seguretat de l'ONU un projecte de resolució per concretar la proposta russa, segons ha avançat el ministre d'Afers Exteriors francès, Laurent Fabius. El text, en primer lloc, condemnarà la massacre del 21 d'agost passat als afores de Damasc i exigirà que el règim aclareixi el programa sirià d'armes químiques i el posi "sota el complet control" de la comunitat internacional.\nL'anunci l'ha fet Fabius després que s'hagi reunit amb el president Françosi Hollande i quan el conflicte ha donat un nou gir amb la proposta de Moscou. El titular d'Exteriors, però, ha advertit que cal ser "extremadament vigilant" per evitar tota "maniobra dilatòria". Per al ministre, és necessari que els primers compromisos siris "siguin gairebé immediats", començant per l'adhesió del país a l'Organització per a la Prohibició de les Armes Químiques. "Calen resultats ràpids", ha afegit el ministre, que ha recordat que l'objectiu de França des del principi ha estat "l'eliminació de l'amenaça química i la protecció del poble sirià". Fabius considera també que la fermesa de la comunitat internacional ha propiciat el canvi de la postura russa.\nMentrestant, la Casa Blanca valora seriosament la proposta d'un control internacional de l'arsenal químic de Bashar al-Assad. Es tracta d'una proposta llançada pel secretari d'Estat nord-americà i recollida i ampliada per Rússia, en el que podria ser una sortida negociada a la crisi siriana. "Si podem exhaurir els esforços diplomàtics i trobar una fórmula que atorgui a la comunitat internacional un mecanisme verificable i aplicable per gestionar les armes químiques a Síria, aleshores hi estic d'acord. Però haurem d'esperar a saber-ne els detalls", ha admès el president Barack Obama.


Jordi Fuster: «L’objectiu de qualsevol empresa és millorar la productivitat» - Entrevista | CEEI Alcoy | EmprenemJunts\nDoeet és una de les principals plataformes de la Indústria 4.0, orientada al control de producció, la millora de la productivitat i la reducció de costos. Es tracta d’un sistema integral per a la gestió d'operacions que et permet analitzar totes les dades de fabricació de la teua empresa: producció, productivitat, qualitat, traçabilitat i costos. Doeet recopila les dades de la teua producció en temps real i les torna a calcular de forma intel·ligent en informes personalitzables, amb gràfics i alertes, perquè conega, d'un colp d'ull, l'estat de la producció a la seua empresa. Per tal de conéixer de prop el funcionament de Doeet, entrevistem el seu director comercial, Jordi Fuster.\nConta’ns breument en què consisteix Doeet i en quins sectors treballeu principalment.\nDoeet és un sistema M.E.S. que ha evolucionat a un sistema M.O.M. El que fa és, mitjançant les captures d’informació directes de les màquines, gestionar tot el procés de producció i anàlisi de productivitat a la planta productiva.\nÉs d’aplicació en qualsevol tipus d’empresa que compta amb maquinària, que tinga un procés productiu i, fins i tot, processos semimanuals; pot implantar-se en tots aquells processos en els quals vulguem controlar la productivitat i la producció.\nAdaptar-se a la Indústria 4.0 requereix un bon pla de digitalització\nEls vostres principals clients són aquelles empreses que desitgen una màxima optimització de la producció?\nSí. A la fi, l'objectiu de qualsevol empresa és millorar la productivitat, de manera que qualsevol empresa que vulga conéixer el que està passant en el seu procés productiu, tant pel que fa a la productivitat com quant a la gestió de la producció, de control de paràmetres de fabricació, etc., és susceptible d’instal·lar doeet.\nEs necessita un gran capital per a poder reconvertir una empresa amb maquinària obsoleta en una de més moderna?\nLa realitat és que les màquines són cares, però canviar una màquina per una altra més moderna pel mer fet que siga adaptable a la Indústria 4.0 no té sentit; qualsevol màquina és adaptable a la Indústria 4.0, sinó és d'una forma ho és d'una altra. Quan cal canviar una màquina per una altra? Quan el canvi ens permeta fabricar més peces o més varietat de dissenys. En este cas, el canvi té un retornament de la inversió mesurable i, per tant, el capital utilitzat, tot i que siga alt, estarà mesurat al seu retornament d’inversió.\nL’objectiu de qualsevol empresa és millorar la productivitat\nAra adaptar-se a la Indústria 4.0 requereix capital? No requereix passar per un canvi de màquines, sinó que requereix, en primer lloc, un canvi de mentalitat i, en segon lloc, un bon pla de digitalització. Perquè l’empresa pot tindre tecnologies d’Indústria 4.0; segurament té SCADA, un MES, un ERP, etc. És a dir, de segur que ja té moltes coses i només necessita ordenar eixos sistemes i interconnectar-los.\nLa robotització en la producció sol comportar una reducció de la plantilla. Els clients que adquireixen el vostre software sol optar per esta opció o, pel contrari, ho fan per tal d'obtindre una millora en la productivitat?\nClar, una millora de la productivitat a la fi el que significa és que l’empresa fabricarà el seu producte amb menys recursos (hores de màquina, hores d'operari, primera matèria, etc.). En un principi podem dir que si jo puc fabricar el mateix amb menys gent, acomiadaré treballadors, cosa que és un error perquè al final no és així. Al final el que significa poder fabricar un producte més barat és que tindré més marge de benefici, de forma que podré ser més competitiu en preu i aconseguir més comandes que abans, ja que estava fora de mercat, o fins i tot entrar en mercats per als quals fins ara no estava comercialment preparat. Això passa molt quan se sol dir: «no podem competir amb la Xina», o amb altres països. Bé, si som productius, ja que allà la mà d’obra és més barata, però nosaltres, per preu i per qualitat, podem competir.\nLa intel·ligència artificial és una de les vertaderes revolucions dins de la Indústria 4.0\nPer últim, quins són els vostres pròxims objectius? Cap a on creus que ens portarà la Indústria 4.0?\nAra mateix nosaltres estem treballant en desenvolupar més el tema de la intel·ligència artificial. Este és un factor molt important que, des del meu punt de vista, constitueix una de les vertaderes revolucions dins de la Indústria 4.0. Que els sistemes tinguen la capacitat d’aprendre i de proposar-nos solucions, en tots els sentits, suposarà un salt qualitatiu molt gran. És evident que per a aconseguir-ho, es requereix passar per altres habilitadors, com el Big Data per exemple, arreplegar dades, per després ensenyar la intel·ligència artificial a treballar.\nPerò per això també és important que les empreses evolucionen i que no vulguen fer el canvi d’un dia per l’altre, sinó que cal que es produïsca eixa revolució i que sàpiguen per què aplicar les noves tecnologies. Han d’evolucionar i adaptar-s’hi, perquè eixe és també un poc el problema: coneixem totes les tecnologies però hem de saber per què aplicar-les; ara sabem quines tecnologies hi ha però no sabem en què aplicar-les realment.\nvisitas hoy 5 · visitas total 3.708


El Món | El castellà dels catalans\nEl castellà dels catalans\n"El castellà és la barrera que no deixa créixer la majoria social, també plena de matisos, que aspira a la independència"\nper Joan Rovira 24/05/2017\nEra impossible mantenir més temps en secret la “llei de desconnexió”, que és un sobrenom ben trist —ni tan sols astut— per a un guió d’independència. Sigui el primer o l’últim esborrany, està ple de coses interessants i d’altres preocupants, poc homologables en l’entorn democràtic europeu. És evident que hi ha moltes mesures pensades segurament per a una lògica de setge, a curt termini: la mare de totes les batalles no deixa gaire marge per a la ingenuïtat, sinó per a l’excepcionalitat. A un estat de setge per una banda només es pot respondre amb un estat de setge per l’altra, i que Déu i el Diable ens agafin confessats.\nPerò més enllà dels preparatius del xoc de trens, hi ha una qüestió de fons que és justament el moll de l’os de tot plegat. El castellà. La llengua familiar, personal, de la meitat dels catalans, amb tota una immensa gamma de matisos, els que tenen arrels a totes les terres de les Espanyes i els que han vingut des de les Amèriques. I la llengua “funcional” dels que es pensaven que emigraven a Espanya, com els magribins, i s’han trobat que això de Catalunya no és ben bé el que esperaven i tampoc no tenen massa clar, en general, què fan aquí, ni lingüísticament ni culturalment.\nEl castellà és la barrera que no deixa créixer la majoria social, també plena de matisos, que aspira a la independència.\nLa solució clàssica, la que apareix a l’esborrany oportunament esbombat perquè Rajoy pugui embolicar-se en la bandera quan se li ha embolicat la placidesa política que somiava, és la fàcil. La que no emprenya els catalanistes de sempre ni els col·lectius contraris a qualsevol forma de bilingüisme. El català, única llengua oficial. I per al castellà, un estatus de llengua reconeguda, amb certes garanties d’ús.\nI aquí està la barrera, la que no permet que la independència traspassi els dos milions i escaig de partidaris, el cinquanta per cent de la societat, amb prou feines. No és només la llengua, per suposat, sinó la manera d’afavorir que pugin al vaixell sense que hagin de renunciar al que són i amb totes les garanties de què seran sempre catalans de primera. Jo, si fos d’ells, també m’ho pensaria i no ho acabaria de veure clar.\nCom es fa això? Dificilíssim, sens dubte. A base de talibanismes i essencialismes, segur que no. A base de renunciar a la catalanitat, tampoc, perquè justament és el factor comú que ens pot reunir a tots en el futur i donar-nos la força necessària per construir un país realment nou enmig d’unes dificultats i tensions enormes.\nEl castellà dels catalans és una cosa i les polítiques de supremacia del castellà dictades des de Madrid en són una altra. El nacionalisme espanyol és genèticament incapaç d’entendre un país amb diverses llengües i cultures, això està claríssim. I continuarà atrapat en aquesta visió franquista i imperial pels segles dels segles, perquè els és molt còmoda i els proporciona una mena de plaer onanista. La Catalunya del futur ha de caure en els mateixos errors? No pot imaginar solucions millors, que impulsin intel·ligentment el català i que acullin generosament un castellà no viciat d’espanyolisme?\nEl dia que sapiguem trencar aquesta barrera, amb tota la valentia, visió de futur i generositat que això exigeix, Catalunya començarà a desenganxar-se realment d’Espanya i naixerà una majoria social aclaparadora i indiscutible. La d’ara no ho és encara, no ens enganyem. El camí per eixamplar aquesta majoria està aquí, a la vista de tothom, amb totes les dificultats del món per totes les bandes, però també amb extraordinàries promeses de futur… Si sabem trobar la clau per ser, de veritat, un únic país amb una gran llengua que sàpiga aprofitar les virtuts de l’altra gran llengua que, deixant de banda les imposicions i ofenses, també podem fer nostra. Perquè ja ho és.\nUn article interessant. El tema de la llengua no està prou treballat. És evident q cadascú parla el que vol a casa seva i q una república catalana de cap manera prohibiria això. Oficialment el català necessita protecció. Com gestionar-ho , que ningú es senti exclòs i tingui accés a aprendre català de manera gratuïta?\nNarcís ( renoi, com pot dir això .. què compon llengua oficial ensems amb llur parèntesi d’implantació com a tal amb res i, menys encara, voler seguir dessota estat que ens hi vol anihilats com comunitat nacional?) ( serà que ‘ españoles por el mundo ‘ .. no són contents!)\nTotalment en contra .. som catalans perquè som a Catalunya, i vull pensar que d'altres són catalans perquè estimen Catalunya que no pas per treure-hi profit i alhora maltractar-la, escarnir-la i insultar-la àdhuc befar-se'n ( per ventura, vós està dient que nostres veïns/ ciutadans/ conciutadans i, per què no, compatriotes, són coercitius .. ens amenacen .. són xantatgistes .. no són ' legals ' així dignes, decents que sí capaços de fe'ns-e aquest ' tort '?) ! PD: el català no n'és el problema!\nDones validesa a El Pais?\nTota la teva parrafada sols val si dones per bo el document que el PP ha filtrat a El Pais i que el govern català s'ha apressat a desmentir. Potser és que tens una agenda que ens vols colar?\nÉs clar que el català ha de ser finalment la llengua oficial de Catalunya, exigible a tot quisqui que vulgui aterrar a casa nostra, però pel fet que estem on estem, el castellà ha de tenir cooficialitat durant 25 o 30 anys.\nÉs l'enèsim espanyolista que ens ve a dir que per ser lliures hem de sacrificar la llengua i consolidar socialment la imposada. Per què collons vull la independència si és per tenir un país espanyolitzat? Fins als pebrots d'aquests fariseus! Un altre deixeble de l'infumable Voltas. El castellà dels catalans és exactament el resultat de les polítiques de supremacisme de Madrid. Una mica d'història, home!\nLa llengua oficial de Catalunya és el català. L'ensenyament,definitivament serà en català. A l'administració serà l'idioma oficial, amb una PRÒRROGA com a molt de 5 anys. En aquest temps s'establiran els mecanismes necessaris i gratuïts per tal que tothom pugui conèixer i desenvolupar la vida qüotidiana en aquest idioma. A casa seva tothom és lliure de parlar el que millor el convingui. Ningú ens tornarà a exigir el castellà com obligatori. Cal anar canviant el xip , donar les eines per a fer-h\nPrecisament el intentar assimilar el català com a la teva llengua podria ser un signe de lluitar contra aquest tardofranquisme que fa 35 anys que dura si més no, no oposar-s'hi com fa el garrulerio unionista del cinturó industrial, originaris de l'explotació i la fam que els va fer passar el franquisme.\nSER CATALÀ I PARLAR EN CASTELLÀ ES SER IDIOTA .Qui vol perjudicar imolt la LLENGUA CATALANA Son E.R.C.y EL PDECAT .Que diuen que volem UNA CATALUNYA INDEPENDENT Per fer OFICIAL LA LLENGUA ESPAÑOLA =CASTELLANA .EL BILINGÜISME que tan defensen alguns CATALANS RENEGATS Entre els el Conseller de Cultura ES LA SENTENCIA DE MORT DE LA NOSTRA LLENGUA .JO SÓC CATALÀ El Castellà no el No es dels Catalans es dels Espanyols .SÚMATE NO SON CATALANS NO SON NOSTRES Son ANTI-CATALANS\nLa problemàtica social i nacional de la llengua catalana no pot ser abordada des d'anàlisis tàctics de curta volada com ho fa aquí l'articulista. Per sort el darwinisme social que inspira moltes polítiques imperials i no democràtiques del Reino no té cap recorregut entre els catalans, i la manca de rigor en no debatre serenament i democràticament aquesta problemàtica mostra que encara ens queden vacil·lacions i dubtes sobre nosaltres mateixos.\nCal revertir la por en defensar obertament el nostre patrimoni cultural, del qual la llengua catalana amb diferència és el principal actiu, en dos fronts d'acció immediata i urgent: el primer exigint als nostres dirigents coherència en el compromís amb la nostra identitat i cultura; el segon aprofitar el cabal de coneixements dels nostres experts, doncs Catalunya ben segur és el país en més lingüistes per miler d'habitants, i a partir del coneixement proposar als ciutadans un gran pacte nacional\nManifest DEL GRUP KOINE ,,250 lINGÜISTES CATALANS Reclamen que només el CATALÀ sigui LLengua Unica Oficial ....ELS Firmats ataquen el BILINGÜISME PERQUÈ " LEGITIMA "Subordinar " Una LLengua a un altra " en aquet cas la Castellanaguanyai perd la Catalna .Acusen el Franquisme d´usar els Trens de la immigració cap a Catalunyaper " Colonitzar amb el Castellà ARA Tambe la estan espanyolitzat Súmate i altres EL CATALÀ CORRA PERILL DE DESAPAREIXER PER SEMPRE\nUn article fruit del desconeixement sobre el treball dels especialistes en temes de sociolingüística, política lingüística i dret lingüístic. No li doneu importància a unes conclusions que no pot demostrar (com és que el no suport dels castellanoparlants a l'Estat català es degui a motius lingüístics, o que en una Catalunya independent no hi ha espanyolistes autòctons, com SCC, C's o corporacions com el grup Godó i d'altres).\nPotser l'articulista l'encerta o potser no, si l'encerta, tot anirà bé, però si no, senzillament ens carregarem la cultura catalana en pocs anys. No troba que hi ha molt en risc com per agafar-ho tant a la lleugera?\n""LO DEJO TODO ATADO Y BIEN ATADO", el testament de la "Paca" el somni dels fatxes fet realitat,fins el proper referendum ni un pas enrere tots junts per la llibertat VISCA LA TERRA\nQue la llengua castellana,ja es nostra? POTSER PER TU SI, PER MI, NO, LA CONSIDERO UNA LLENGUA ESTRANGERA, molt mes que el ANGLÈS O QUALSEVOL ALTRE LLENGUA,FORÀNEA, les quals, les vaig a prendre, voluntariament i mentres ho feia ,sempre en va ser ensenyades, de males maneres ,ni volguen, eliminar la meva,EL CATALÀ, UNICA LLENGUA OFICIAL A CATALUNYA, els castellano-parlans, podran fer us del castellà, però TINDRAN L'OBLIGACIO DE SABER CATALÀ,,com s'ha fet amb nosaltres amb el castellà, .\nSEGUEIXO: COM S'HA FET AMB NOSALTRES AMB EL CASTELLÀ, sI era bo per nosaltres serà bo per ells oi? a mes a mes , si fan us del castellà EN CAP MOMENT SERAN INSULTATS, HUMILIATS I MULTATS, COM HA PASSAT A CASA NOSTRA, MES D'UN COP,prenem exemple dels païssos nòrdics : ET POTS EXPRESAR EN ÀNGLES,(VA MOLT BE PER ELS TURISTES) PERÒ SI HI VIUS ,TENS L'OBLIGACIÒ DE SABER LA LLENGUA ,PROPIA DEL PAIS,( NORUEC, SUEC, FINES---ETC) AIXÒ PASA EN QUALSEVOL LLOC DEL MÒN OI?\nTinc familiars de tercera generació a França, hi varen anar els avis de joves a treballar, només el avis parlen castellà entre ells, els seus fills i els fills dels seus fills, parlen francès, i no passa res, a Catalunya la llengua oficial te de ser el català, i totes les altres tenen d'estar permeses i protegides, mai més ningú a Catalunya, t'ha d'obligar a parlar un altre llengua que no sigui la oficial, si ho fan altres Estats, perquè no ho podem fer aqui?.\nES VERITAT EL CASTELLÀ Duran més de 40 ANYS va ser la LLengua dels Catalans "Pero a la Força " Tenien la Puta Dictadura de un Militar Espanyol...Francisco Franco Bahamonte 40 ANYS VA ESTA PROHIBIDA LA NOSTRA LLENGUA CATALANA yencaraesta PROHIBIDA AL CONGRES DELS DIPUTATS DE MADRID Ja coses que no poden canviar ni tocar TORTOSA UN MANDA EL PDECAT SON FRANQUISTES Protejen un Monumento de FRANCO Fatxes Feixistes TOT EN CATALÀ .\nEELISENDA DE MONCADA\nEN EL COMENTARIA ANTERIOR, VOLIA DIR QUE QUE :LES LLENGÜES ESTRANGERES,QUE VAIG APRENDRE VOLUNTARIAMENT MAI EN VAN SER ENSENYADES DE MALES MANERES, (Al contrari dels castellà) DISCULPEU, L'ERRADA.\n«El nacionalisme espanyol és genèticament incapaç d’entendre un país amb diverses llengües i cultures, això està claríssim» No, «incapaç d'entendre» no; en tot cas «incapaç d'admetre, d'acceptar». "Madrid" ha entès sempre el que passa a Catalunya i ha vist que deixar creure que no ho entén ja li va bé. Dir que "Madrid" no entén què passa a Catalunya és com dir que Pujol no s'assabentava de com es guanyaven la vida alguns dels seus fills.\ni classes gratuites de català per accedir a la residencia. Clases de introducció a la cultura catalana per a que els nouvinguts entenguin a on son. Concienciar dels drets i responsabilitats que s'han de tenir si vols formar part d'aquesta societat.\nDoncs només desde la estupidesa i la ignorància es pot admetre que a Cat. cada vegada se senti més ciutadans parlant en "español"\nNomés desde la estupidesa i la ignorància supina es pot acceptar i entendre que a CAT. es parli cada vegada més en "español". S'ha d'entendre com un despreci a l'idioma natural de la nostra terra. No només es incultura; és estupidesa i farxantderisme. Polítics de casa nostra, bastant inútils, menys xerrar i més actuar en nom del pais, que si no hi fem rés, S'EN VA A LA...????????\nJO EL TABAC I LA LLENGUA CASTELLANA ELS FOTU UNA FORTA PUNTADA DE PEU I BEN LLUNY DE NOSALTRES .. .. UN TE UNA SOLA MARE CON NOMES PODEN TENIR UNA SOLA LLENGUA .. UN PAIS UNA SOLA LLENGUA OFICIAL A CATALUNYA LA CATALANA . LA CASTELLAÑA JA ES OFICIAL A ESPAÑA No necesita seru tambe a Catalunya .\nvaya con lo que lee aquí es tremendo mucho separata-facha con la barretina a rosca que moriran siendo españoles lo siento no me he podido contener\nPos mira colega, es lo mismo que me pasa a mi cuando leo el mundo, la razón, el abc, el pais, con la agravante que los catalanes siempre han sido maltratados por españa pero no al contrario.