1. Els Desplaçaments Anna Fernàndez Albert Ferrandez Laura Figueres Nerea Fulgencio\n2. Índex

1. Habilitats vs Capacitats.

2. Habilitats motrius Bàsiques.

3. Desplaçaments.

Desplaçament actiu.

Desplaçament passiu.

4. Desenvolupament i evolució del desplaçament en les diferents etapes evolutives.

\n3. Habilitats vs capacitats

La persona hàbil és la que té capacitat per a complir un acte de procediments .(Gran enciclopèdia Catalana)

Una capacitat és la plena potencialitat d'un individu per a l'execució d'una tasca física o intel·lectual. (Gran enciclopèdia Catalana)

 Conclusió:

Direm que la capacitat és el límit que te una persona a l’hora de fer un esforç, i la habilitat és la manera de fer aquest esforç sense problemes, fruit d’una prèvia preparació.

\n4. Habilitats Motrius Bàsiques

Unitats simples del moviment.

Capacitat d'executar un acte motor que es caracteritza per voler aconseguir un objectiu concret.

Han de ser treballades per tal de millorar l'execució dels moviments i per tal d'aconseguir una millor i més àmplia base motriu.

Transferència: influència que una adquisició inicial té en l'execució o aprenentatge d'una segona adquisició, parlem d'un gest determinat.

\n5. Habilitats motrius Bàsiques

 Salts

 Girs

 Control objectes

 Desplaçaments

\n6. Els Desplaçaments ...n'hi ha de dos tipus: Actiu i Passiu\n7. Desplaçament actiu

Definició:

 Entenem per desplaçaments actius com aquells que el subjecte fa responsablement, és a dir, que els controla la seva posició en l'espai, controla les condicions del desplaçament i les vies energètiques que fa servir per portar-ho a terme.

Reptacions

Quadrupedia

Marxa

Carrera

\n8. Reptacions

Patró motriu previ a la quadrupèdia.

Desplaçaments en els quals el tronc contacta amb la superfície del desplaçament, s'utilitzen les extremitats per avançar.

El centre de gravetat i la superfície de desplaçament estan a una mínima distància.

Trobem una exigència d'esforç muscular molt elevada.

Des del punt de vista mecànic és un desplaçament molt difícil.

Gran gast energètic.

\n10. Quadrupèdia

Desplaçaments sobre una superfície en la qual intervenen més de dos suports.

desplaçament poc eficaç

la posició del cap

hi ha un descens del centre de gravetat

Els paràmetres que apareixen són:

l'amplitud

la freqüència

els recolçaments simultanis o successius, o els paralels o oposats.

Existeixen variants de la quadrupèdia

\n11. Marxa

És un moviment automàtic, un moviment reflex, és a dir, no requereix un aprenentatge específic.

Suport successiu i alternatiu dels peus sobre una superfície de desplaçament en absència de fase aèria.

Habilitat complexa, el seu patró madur no arriba fins l'adolescència.

Última etapa important del desenvolupament motor, ja que confereix al nen autonomia en el seus desplaçaments i capacitat de conèixer el seu entorn.

\n13. Carrera

Suport successiu i alternatiu dels peus sobre la superfície de desplaçament, amb existència de fase aèria L'evolució: • Augments • Disminucions

 Tres estadis de desenvolupament: - Estadi Inicial - Estadi Elemental - Estadi Madur

\n14. Desplaçament passiu

Definició:

 Per desplaçament passiu entenem aquell en que el subjecte no és totalment responsable dels factors necessaris per tal que el desplaçament es dugui a terme.

Trepes

Propulsions

Lliscaments

Transport

\n15. Trepes

És aquell desplaçament en que no hi ha contacte amb el terra

Trepant es millora:

l'esquema corporal

la percepció del pes corporal

la situació del centre de la gravetat

la coordinació dinàmica general

Aquest tipus d’activitats incideixen de forma determinant en el desenvolupament motor

És important la funció del mestre

\n16. Propulsions

És un desplaçament que té lloc en un medi aquàtic. La força de flotació variarà les condicions que provoca l'atracció gravitatòria.

La resistència de l'aigua és superior a la terrestre i jugarà un paper important la funció respiratòria que s'haurà d'adaptar al medi.

\n17. Lliscaments

Desplaçament cap a un lloc que està a menor alçada del lloc d'inici.

La situació del subjecte en el medi i l'acció de la força de gravetat, proporcionen l'energia i les condicions del propi desplaçament.

Es va reduint la fricció amb la superfície de desplaçament.

Alguns objectes (patins, monopatins...) poden convertir aquest desplaçament en una acció activa.

Desenvolupen el sentit de l'equilibri i la capacitat perceptiva de l'individu.

\n19. Transport

Desplaçament no produït directament pel subjecte.

Si el contacte amb l'agent que desplaça es fa per sobre del centre de gravetat de l'individu es diu que parlem d'una suspensió, si es fa per sota, és diu que és un suport.

Treball muscular isomètric.

Treball de l'esquema corporal (pes corporal, línia i centre de gravetat...).

Enriquiment de la percepció espai-temporal.

\n20. La activitat motriu de nens de 0 a 1 anys

 Quan el nen néix la forma principal d'interecció amb el medi s'estableix a partir de:

Els reflexes incondicionats ( aquests permeten la superviència del recent nascut; ex deglució)

Més endevant apareixen:

Els reflexes condicionats : aquests garantitzen el desenvolupament de l'individu; alguns són: control de l'esfinter, correspondència de l'horari de vida amb necessitats fisològiques,etc.

\n21.

En el primer any de vida està molt relacionat lo motor i lo sensorial.

A cada trimestre en el primer any de vida aniran apareixen nous moviments, que depenen majoritariament de la maduració del sistema nerviós.

Perquè apareguin els diversos moviments al nen se l'ajuda amb dos tipus diferents d'estimulació:

La estimulació natural: el nen es mou en un medi segur, té al seu abast objectes de diferents formes que li faciliten el desenvolupament dels moviments. L'adult li donarà seguretat i afectivitat.

\n22.

Estimulació dirigida : Es desenvolupa igual que la natural però amb la incorporació de diferents moviments que l'adult aplica directament al nen. Aquests exercisis s'utlitzen quan el nen manifesta un retràs en el desenvolupament motor.

Diferents tipus d'estimulació dirigida:

Tonificació muscular: S'aplica al nen lleugeres manipulacions de masatge bastats en la fricció.

Exercisis reflexos: Consisteix en relitzar lleugers rozaments amb el dit de l'adult al peu del bebe provocant-li respostes motrius reflexes.

\n23.

Exercicis pasius : Són aquells que es realitzen utilitzant la manipulació del nen per l'execució d'un moviment. Contribueixen a fortalitzar diferents plans musculars.

\n24. Activitat motriu a nens de 1 a 2

A partir del primer any de vida el nen ha de saber:

Caminar i iniciar la assimilació de la llengua materna.

Executar la marxa ( en una sola direcció) i primers intens de carrera

Executar un petit saltiró

Caminar per taules amples.

Pujar esglaons d'una escala

\n25. Activitat motriu dels nen de 2 a 3 anys

ALs tres anys el nen agafa més autonomia i comença a incorporar noves formes de moviment.

En aquesta edad:

La motricitat es fa més complexa

Hi ha les primeres manifestacions de la carrera o salt.

S'alterna el caminar amb la carrera

Realitzen llançaments i fan rodar la pilota( no tenen orientació per arribar directament a l'objectiu)

La cuadrupedia la realitzen utilitzan peus i mans, la realitzen seguint una única direcció.

\n26.

Els nens als tres anys es deplacen de la següent manera:

Escalen: ho realitzen de manera peculiar ja que ascendeixen col·locant un peu i una mà del mateix costat.

Salten( amb els dos peus).

Llisquen

Trepen

\n27. La activitat motriu de 3 a 4 anys

A partir dels tres anys el creixement del nen es realitza de manera lenta.

El nen de 3 a 4 anys realitzen moltes accions per ell sol:

Diferencia el color la forma i el tamany de diferents objectes.

Es capaç d'ocupar rols en un joc.

Comencen accions cooperaties.

\n28.

En l'etapa de 3 a 4 anys el nen realitzar les següents accions:

Es desplaça caminant, corrent i saltant en diferents direccions.

Llença diferents objectes en diferents direccions amb la mà o el peu.

Atrapa amb les dos mans una pilota

Começa a realitzar la trepa en pla vertical.

Llisca per al pis amb moviments alterns de braços i cames, també ho fa per bancs.

Realitza quadrupedia amb quatre punts de recolzament( mans i peus ) però el moviment no és continu.

\n29.

Camina per taules endavant i endarrere

Salten cap a baix

 En aquests grup d'edat les característiques del moviment poden variar segons el nen.

\n30. La activitat motriu de 4 a 5 anys

 En aquests grup d'edat són capaços d'organitzar i planificar la seva propia activitat:

Realitzen les següentsa ativitats:

Fan jocs d'equip.

Corren bordejant objectes i convinat-ho amb altres moviments: Correr i caminar,etc.

Salten: passant cordes a diferents altures, amb peus junts, peus separats,etc.

Trepen per barres i cordes

Escalen: pugen les escales amb moviments continus de braços i cames.

\n31.

Realitzen la reptació: per el pis, per bancs.

Quadrupedia: la realitzen en quatre punts de recolzament per dalt de bancs i taules i amb moviments continus.

Llancen i capturen objectescombinadament.

Caminen: per bancs vigues i murs cap endevant i lateralment.

\n32. La activitat motriu del nen de 5 a 6 anys

Els nens i nenes de 5 a 6 anys dominen tots els tipus d'activitat motrius:

Les activitats que es desenvolupen en aquests grup d'edat són les següents:

Hàbilitats pre-esportives relacionades amb : el ciclisme, patinatge i natació

Activitats a la natura: caminates llargues, campaments

Participen en activitats amb grup.

Pel que fa a les activitats motrius. corren més depresa, salten per sobre els bancs, salten amb un peu, fan salts laterals.

Capacitats coordinatives: fan rodar aros, rabotar i atrapar la pilota

\n33. Treball Habilitats Motrius: Els Desplaçaments Educació Física Professora: Sara Figueras Divendres 27 de novembre de 2009\nwolaaaaaaaaaaa hi ha algu?


El Govern central aprova el decret que obliga els bancs a pagar l'impost de les hipoteques des de dissabte\nEl Govern central ha aprovat aquest dijous un reial decret llei, que modifica l'article 29 de la llei de l'Impost de Transmissions Patrimonials i Actes Jurídics Documentats, perquè siguin els bancs els que paguin aquest impost en la subscripció d'hipoteques, i no els clients com fins ara i com així va determinar el Tribunal Suprem després de dos dies de deliberació.\nLa nova norma es publicarà en el Butlletí Oficial de l'Estat (BOE) demà divendres i entrarà en vigor el dissabte.\nAl final de la reunió del Consell de Ministres, la ministra portaveu, Isabel Celaá, ha indicat que amb aquest Reial decret, que entrarà en vigor el mateix dia de la seva publicació al Butlletí Oficial de l'Estat (BOE), el Govern estatal afirma "amb tota contundència i tota claredat" que aquest impost ho pagarà el banc.\nSegons ha afirmat, abans de produir-se la "controvertida" sentència del Suprem, que va modificar al seu torn la seva pròpia jurisprudència en una altra sentència de mitjans d'octubre que obligava a pagar als bancs, el Govern central ja havia traslladat el seu interès de complir amb la seva capacitat executiva en defensa de l'interès general i en coordinació amb les comunitats autònomes.\n"El Govern central mostra una vegada més la seva responsabilitat i la rapidesa en la seva actuació i en el moment d'estar al costat de la resolució de problemes dels ciutadans, ja que és un tema que afecta milions de persones (...). El Govern central ha demostrat la seva responsabilitat i la seva rapidesa en la seva resposta actuant en 24 hores", ha subratllat la ministra.\nLa ministra d'Hisenda, María Jesús Montero, va destacar que l'objectiu del decret és assegurar que els ciutadans "no hagin de pagar més" aquest impost a l'hora d'escripturar una hipoteca, després de la "alarma social i la inseguretat jurídica" que va crear la sentència del Tribunal Suprem.\n"Des del respecte a la separació de poders, lamentem el canvi de criteri del Suprem, per la qual cosa avui li ha tocat parlar al poder executiu, que vetlla per l'interès general dels ciutadans i per garantir la seguretat jurídica del mercat hipotecari, que van quedar en dubte en aquestes setmanes", va subratllar la ministra, després d'admetre que la rectificació de l'alt tribunal va provocar una "certa paralització" en la subscripció d'hipoteques.\nMontero, que va justificar la urgència de l'aprovació dels canvis a través d'un reial decret per la "confusió generada" per la sentència i per la necessitat d'aclarir la normativa perquè no hi hagi dubtes sobre el subjecte passiu, va afirmar que en paral·lel a aquesta mesura el Ministeri d'Economia està treballant en la creació d'una Autoritat Independent de protecció de clients financers, que estarà llista en les properes setmanes.\nEVITAR CLÀUSULES ABUSIVES QUE REPERCUTEIXIN EL COST\nAquesta autoritat, va afegir, vetllarà per prevenir que les entitats financeres puguin traslladar a les hipoteques el cost del pagament de l'impost o que s'introdueixin "clàusules abusives" sobre aquest tema. A més, va rebutjar el "mantra" que cada vegada que s'introdueixen impostos per a les empreses o entitats financeres, es parli de repercussió de costos i que "o paga el ciutadà o paga el ciutadà".\n"Aquest Govern no creu en aquesta afirmació, les entitats financeres són responsables i hi ha competència a l'hora d'oferir hipoteques", va indicar la ministra, qui va afirmar que la "elevada competència" al mercat hipotecari fa que les condicions que ofereixen les entitats financeres siguin "decisives" a l'hora de triar amb quin banc subscriu la hipoteca.\nCONFIA QUE SIGUI CONVALIDAT\nLa titular d'Hisenda va confiar que el reial decret pugui ser convalidat al Congrés, d'acord amb la posició que estan manifestant els grups parlamentaris, i sobre les crítiques del PP, va indicar que manté una postura "contradictòria", ja que d'una banda, diu defensar l'interès dels ciutadans, però un altre costat, rebutja la mesura del Govern. "Espero que el PP voti a favor i si no, haurà d'explicar si està a favor que siguin les consumidors els que paguen o els bancs", va subratllar.\nMontero, qui va afirmar que la setmana que ve es convocarà la Comissió de Tributs amb les comunitats per coordinar aquests canvis, va justificar que algunes comunitats -com Andalusia on ella mateixa va ser consellera d'Hisenda- hagin elevat en exercicis passats aquest tribut quan ho pagaven els ciutadans indicant que aquelles regions amb un finançament per càpita inferior han de fer un "major ús" de les figures tributàries cedides.


Per més informació cliqueu sobre cadascun dels ajuts.\nPrestacions econòmiques d'urgència especial per al pagament de deutes de renta de lloguer.\nPrestacions econòmiques d'urgencia especial per al pagament de deutes de quotes d'amortització hipotecària.\nPrestacions econòmiques d'urgencia especial: ajut per perdua de l'habitatge per desnonament.\nInformació i recepció de documentació


Fesolada 2016 de Santa Pau\nPàgina inicial/Notícies/La Fira del Fesol, Fira de Sant Antoni a Santa Pau\nSi us agraden els fesols, benvinguts al paradís\nEl diumenge 17 de gener se celebra la popular Fesolada 2016 a Santa Pau. Tota la jornada gira entorn dels fesols de Santa Pau i la seva degustació, que es pot fer de moltíssimes maneres diferents gràcies als restaurants col·laboradors.\nEls fesols de Santa Pau han obtingut aquest 2015 la Denominació d’Origen Protegida (DOP), per tant la festa no pot caure en millor data. Destaquen per ser petits, blancs, lleugerament brillants i arrodonits. Una vegada cuits destaquen per tenir una pell poc perceptible, un sabor suau i una elevada proporció de proteïna.\nLa Denominació d’Origen Protegida “Fesols de Santa Pau” protegeix les llavors de fesol (Phaseolus vulgaris L.) de les varietats tradicionals Tavella Brisa, Setsemanera i Gra petit, seques o cuites i en conserva, produïdes en terres volcàniques de la comarca de la Garrotxa.\nA la fira també participaran Sant Aniol i La Fageda, com a col·laborador i com a producte convidat, respectivament.\nPodeu trobar més informació podeu consultar el programa complet aquí: http://agenda.cultura.gencat.cat/media/santa_pau_fira_de_sant_antoni2016.pdf\nBy Carlos Ribera|2016-01-08T09:26:37+01:008, Gener 2016|Categories: Notícies|


Aquesta font i altres més xicotetes abastien d'aigua a la població, com per exemple el pou que, entre els anys 1911-1929, es va construir en la plaça de l'Església, i d’on es treia aigua mitjançant una sénia, a fi que la gent que residia en la part alta de la població es poguera abastir d'aigua sense baixar a la plaça.\nEn els anys 1949-1950 la plaça va ser objecte de reformes i l'antiga font va ser destruïda, construint-se una altra de forma octogonal amb pedres de marbre en la mateixa plaça, davant de l'actual número 9 de la plaça Francesc Carròs. L'any 1950 com a conseqüència de la urbanització dels carrers, la font i el que s'utilitzava com a llavador i abeurador públic, van ser traslladats, i es va construir la nova font amb la deguda conducció d'aigües.\nL'Ajuntament, de nou, va reestructurar la plaça l'any 1971. El projecte comptava amb la pavimentació i urbanització de la plaça Francesc Carròs i el trasllat de la font pública al seu lloc actual a fi que la nostra històrica font, que li va donar el nom a aquesta vila, la Font d’en Carròs, siga també un lloc emblemàtic del nostre poble. Les figures i els canons són originals de les antigues fonts.


Ajuntament de Badia del Vallès - Llistats provisionals d'admissió a les Llars d'Infants de Badia\nJa s'han fet públics els llistats provisionals d'admissió a les llars d'infants La Mainada i La Llavor per al curs 2018-2019. Tots els infants han estat acceptats en els dos centres en la primera opció.\nPodeu consultar els llistats en el document adjunt. Per a més informació o si teniu dubtes us podeu posar en contacte amb el Servei d'Educació de l'Ajuntament de Badia del Vallès, als telèfons 93 729 46 51 i 93 718 63 97, o, presencialment, a l'Edifici El Molí (carrer Costa Brava, s/n).\nLlistats provisionals de les Llars d'Infants de Badia\nMida: 95,44 kB\nPublicat el 18.05.2018


Cursos d’estiu del “IONA College” de Nova York per a la Universitat Abat Oliba CEU – Lo Campus diari\nCursos d’estiu del “IONA College” de Nova York per a la Universitat Abat Oliba CEU\nData publicació 6 febrer 2015 per redacció\nLa Universitat Abat Oliba CEU té un conveni amb el “IONA College” de Nova York que ofereix als alumnes i personal de la universitat catalana la possibilitat de realitzar al campus de la universitat nord-americana estades formatives durant l’estiu. Es reedita, d’aquesta manera, l’experiència que es va dur a terme el passat any per primera vegada.\nAquests cursos d’estiu suposen integrar-se durant tres setmanes (del 19 de juliol al 8 d’agost) en la vida del campus universitari de IONA. El pla inclou tant la realització de cursos intensius de formació en àrees especialitzades com una gran diversitat d’activitats culturals i d’oci pensades per treure profit de la proximitat de la ‘Gran Poma’. Cal sumar-hi l’atractiu de l’ocasió que suposa per a la millora de l’idioma, doncs tots els cursos s’impartiran en anglès.\nSón quatre els programes que IONA proposa en aquesta edició de 2015 dels seus cursos estiuencs:\n“INTENSIVE TOEFL PREPARATION” curs dissenyat perquè els universitaris experimentin un salt qualitatiu en el seu ús de l’anglès i, al mateix temps, adquireixin un coneixement de la cultura americana, en general, i el seu sistema universitari, en particular. A més a més, durant el curs els estudiants afrontaran dues avaluacions oficials en tres de les quatre àrees que comprèn el TOEFL (no s’acredita l’àrea de ‘speaking’, que es pot completar mitjançant un allargament de l’estada i així obtenir el reconeixement del nivell B2). Els cursetistes de l’edició de 2014 d’aquest programa van incrementar en un 20% la seva puntuació en el TOEFL.\n“FINANCE PROGRAM” està concebut perquè els estudiants d’Econòmiques i ADE rebin formació intensiva sobre temes financers, comptabilitat, inversió i empresa. A més a més del valor afegit de l’incentiu de l’ús d’un anglès especialitzat, es realitzaran visites a institucions clau de la capital financera del món: Nova York.\nEls estudiants de Periodisme, Publicitat, Relacions Públiques i Màrqueting són els destinataris de el “MEDIA PROGRAM”. Els seus continguts se centren en aspectes relacionats amb els mitjans de comunicació, amb especial esment a la cultura dels ‘mass media’ nord-americans.\nFinalment, per als docents que imparteixen les seves classes en anglès s’ha dissenyat el “TEACHER TRAINING SUMMER PROGRAM”. En ell, es proporciona formació intensiva per a una eficaç presentació en anglès dels continguts docents, així com estratègies de motivació a l’alumnat per a l’aprenentatge de l’anglès.♦


Inca'n'Viu el cicle d'11 actuacions que s'organitzen pensant en diferents públics.\nDes de l'àrea municipal de participació ciutadana, s'ha presentat el cicle de concerts que es podrà gaudir a Inca durant els pròxims mesos d'estiu\nLa cita serà el pròxim 21 de juliol. La proposta més alternativa correrà a càrrec Intrvl Music & Lights; tot un espectacle diferent que es realitzarà al claustre de Sant Domingo el 25 de juliol. També, dins les dates..\nAGENCIA MANACORNOTICIAS 07/06/2018 - 09:09:00\nDJ Juan Campos actuarà al carrer del Born. Aquest serà el plat fort d'una nova edició d'Inca Yeyé. Seguint amb les celebracions de Sant Abdon i Sant Senén, el 29 juliol es podrà gaudir del concert tribut.\nEs presenta el programa de concerts musicals d'estiu Inca'n'Viu. Des de l'àrea municipal de participació ciutadana, s'ha presentat el cicle de concerts que es podrà gaudir a Inca durant els pròxims mesos d'estiu. S'ha anomenat com a Inca'n'Viu el cicle d'11 actuacions que s'organitzen pensant en diferents públics. El Batle, Virgilio Moreno, acompanyat del regidor de Participació Ciutadana Antoni Peña i altres membres del Consistori han donat a conèixer les activitats que comencen el pròxim cap de setmana amb el Concert Memorial Miquel Albero.\n«Aquest estiu Inca serà un lloc de referència pel que fa a l'oferta musical; el nostre objectiu, transversal a moltes àrees de l'Ajuntament, és dur visitants a la nostra ciutat amb esdeveniment de referència i que, després, es beneficii l'economia local a través de comerços o restaurants, per exemple», ha explicat Peña.\n30 de juliol, serà a càrrec de Tomeu Peña i el grup Géminis a la plaça Mallorca. Ambdós concerts són de franc. També cal recordar que durant tot el mes de juliol, el claustre de Sant Domingo serà la seu...\nEl programa Inca'n'Viu arranca el pròxim 9 de juny amb un concert d'Els Catarres que comptaran com a teloners amb Buhos i Itaca Band al quarter General Luque. Aquest cartell és per celebrar una nova edició del Memorial Miquel Albero. El 20 de juny serà el torn per Operación Triunfo 2017. El Poliesportiu Mateu Cañellas acollirà aquest espectacle musical que comptarà amb els artistes que participaren del famós «talent show» televisiu. «Per Inca és molt important que ens hagin escollit com a seu del concert a Balears, ja que a la resta de l'estat estam a l'altura de grans capitals com Madrid o Barcelona», ha expressat Peña.\nEl final del mes de juny Inca acollirà un espectacle inèdit a la ciutat: Hollywood Motor Show. Al carrer Selleters serà el lloc d'encontre per gaudir durant dos dies dels Monsters Trucks; que oferiran tot tipus d'acrobàcies i trucs de conducció al límit. El 7 de julio serà el torn pels amants de la música disco dels anys 90. Super 90's Mallorca Festival, al quarter Generl Luque, comptarà amb la presència d'estrelles de la talla de Culture Beat, Robin's, Black Box o Paco Pil entre d'altres trencapistes d'aquella època.\nLa música indie arriba de la mà de Los Planetas que presentaran el seu treball «Zona Temporalmente Autónoma». L'actuació serà el 13 de juliol al quarter General Luque. Pels més petits de la casa, el 15 de juliol, el tendran subratllat en vermell. Aquest dia arriba a Inca el popular grup «Los Cantajuegos» amb tots els seus èxits nous i clàssics. Enguany, el festival LGTBI Orgullosament Inca, comptarà amb tot un elenc d'artistes encapçalat per Nancys Rubias.\nLa cita serà el pròxim 21 de juliol. La proposta més alternativa correrà a càrrec Intrvl Music & Lights; tot un espectacle diferent que es realitzarà al claustre de Sant Domingo el 25 de juliol. També, dins les dates de les festes patronals, DJ Juan Campos actuarà al carrer del Born. Aquest serà el plat fort d'una nova edició d'Inca Yeyé. Seguint amb les celebracions de Sant Abdon i Sant Senén, el 29 juliol es podrà gaudir del concert tribut a Alejandro Sanz «Y si fuera Sanz»; mentre que el tancament de les celebracions, el 30 de juliol, serà a càrrec de Tomeu Peña i el grup Géminis a la plaça Mallorca. Ambdós concerts són de franc. També cal recordar que durant tot el mes de juliol, el claustre de Sant Domingo serà la seu del festival IncaJazz. De nou, tota una oferta variada musical es podrà gaudir amb entrada solidària.


el dissenyador de moda Prabal Gurung llança un nou llibre de taula - Història\nAmb un comentari escrit per Sarah Jessica Parker.\nCortesia de Prabal Gurung\nCom a dissenyador, Prabal Gurung ha tingut un gran impacte en la moda. Tant si ha rebut el premi Ecco Domani Fashion Fund, com si es publica una col·lecció inspirada en Pokémon, les perspectives úniques de la moda i l'estil de Prabal l'han apartat ràpidament d'altres dissenyadors durant l'última dècada. Ara, Prabal ha afegit 'autor' a la seva llarga llista de realitzacions amb un nou llibre de cafè, disponible ara.\nEl llibre que es titula (que es ven per 75 dòlars) està ple de molts moments destacats de la carrera de Prabal: taulers d’humor, esbossos de disseny, trets de pista i fotografies de darrere de les escena inclouen les pàgines del llibre, així com un missatge publicat per Sarah Jessica. La mateixa Parker-aka Carrie Bradshaw. El llibre de la taula de cafè també inclou una conversa entre Prabal i Hanya Yanagihara (que n’és l’editora de T: The New York Times Style Magazine).\nPel que fa a Prabal, SJP escriu: 'En un pla, però amb molta feina i amb molta diligència deu anys, Prabal ha aconseguit el que tants dissenyadors joves i emergents desitgen. Una reputació envoltada de bona voluntat, gran afecte i una admiració interminable dels companys, companys de disseny i els seus clients ... Ha creat no només cap marca, sinó una marca de luxe amb ànima.\nA més, Prabal comparteix molts records al llarg del llibre, explicant els seus dissenys preferits i més populars als lectors, inclòs quan va vestir a l’antiga primera dama Michelle Obama, així com Oprah. Segons el comunicat de premsa, el llibre és una celebració de la inclusivitat, molt coneguda per Prabal. Va emigrar als Estats Units des del Nepal el 1999, anhelant estudiar moda i convertir-se en dissenyador. I, malgrat les probabilitats, ho va fer realitat, llançant el seu propi segell el 2009.\nPrabal es va fer més conegut el 2017 quan va incloure una sèrie de missatges feministes a la seva indumentària a la pista, imprimint frases com 'Això és el que sembla una feminista', 'Veus per al canvi' i 'Més fort en color' a la seva t -shirts. El dissenyador ha estat una veu destacada per al canvi dins de la comunitat de moda, i aquest llibre de taula és el seu següent pas per fer-ho.


Taller mecànic, Sant Vicenç dels Horts | Acció Solidària Contra l'Atur\nCooperativa Coperauto de Sant Vicenç dels Horts és un taller mecànic dedicat a la reparació integral de vehicles i venda d’accessoris, amb l’idea de ser una agència postvenda de SEAT. Aquesta cooperativa està formada per 6 emprenedors, que havien treballat a Oliveras Motors, i van decidir establir-se amb la formula jurídica de cooperativa en una nau industrial en el Polígon Industrial La Barruana. El local compleix amb els requisits de superfície útil per a les variades activitats que preveuen fer.\nDemanen a Acció Solidària Contra l’Atur una ajuda per poder arrencar el projecte. Presenten un complet estudi dels habitants de la zona, l’ús de vehicles d’aquests, la competència establerta en la zona, i per tant, calculen la possible ràtio de negoci que poden dur a terme. També estudien les conseqüències positives i negatives de la seva implantaci. Estableixen en 8/9 visites diàries al taller de reparació. Negociaran la concessió per part de SEAT d’establir un punt de venda de vehicles nous, i per això, preveuen, atenent la situació actual, la venda de 1-2 vehicles nous al mes. Així mateix, també vendran vehicles de segona mà. Amb aquest projecte es crearien 6 llocs de feina.\nASCA els hi concedeix un préstec sense interès de 26.000 €, a retornar en 36 mesos.


L’objectiu és sumar | SETEMBRE\nDavid Palau ressenya 'Tornarem a vèncer (I com ho farem)' (Ara Llibres, 2020), escrit a quatre mans entre Marta Rovira i Oriol Junqueras\n«El llibre navega entre el to personal de qui dona la seva opinió, i el to més bonament pedagògic possible de qui es vol fer entendre per molts»\n‘Allò que som’ i volem ser\nDavid Palau i Zaidín | 29/10/2020 a les 23:23h\nArxivat a: Setembre cultural, més llibres més lliures, llibres, ERC, Marta Rovira, Oriol Junqueras, independentisme, independència\n«Una visió clarament subjectiva, des d’un punt de vista concret i personal que en cap moment és ni pretén ser objectiva i neutral»\nAquesta notícia es va publicar originalment el 29/10/2020 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nUn llibre escrit a quatre mans per dues persones represaliades per l’Estat espanyol: l’una exiliada a Ginebra, Suïssa; i l’altra empresonada a Lledoners. Aquest seria argument suficient, per una persona convençuda sobre la independència de Catalunya, perquè llegís el llibre. I què dir si afegim que aquestes dues persones són, no gens menys, Marta Rovira i Oriol Junqueras. Però, i per una persona no convençuda, quins poden ser els al·licients per llegir-lo? N’hi ha, i molts.\nTornarem a vèncer (I com ho farem) (Ara Llibres, Barcelona, 2020) es centra, més que en què es vol fer, cosa clara, la independència de Catalunya, el com es vol aconseguir aquest objectiu. I no aturant-se aquí, cosa que qui llegeixi l’obra ho agrairà enormement, l’assaig també explica el perquè d’aquest camí concret proposat.\nHo fa des d’una visió clarament subjectiva, des d’un punt de vista concret i personal que en cap moment és ni pretén ser objectiva i neutral; això podria dur-nos a pensar en aquest llibre com en un pamflet d’un partit polític concret, i malgrat que l’esmentat partit és citat no poques vegades (pel meu gust masses, perquè no dir-ho), no és aquesta la visió que s’hi vol explicar sinó la de dues persones que han ocupat posicions i càrrecs molt rellevants els darrers temps, que han estat a la primera línia dels successos tan importants pel poble català dels últims anys, que, si cal afegir, han patit en primera persona la ràbia de l’estat espanyol, i que malgrat tot segueixen tenint un objectiu i pretenen explicar com aconseguir-lo.\nTot veient com una alegria les victòries i com una oportunitat les derrotes, el llibre navega entre el to personal de qui dona la seva opinió, i el to més bonament pedagògic possible de qui es vol fer entendre per molts (Junqueras treu de dintre el professor que mai ha deixat de ser), convertint l’obra en un assaig polític a l’abast de tothom; al cap i a la fi, spoiler, l’objectiu és sumar.\n«Gobierno progresista» camí de la segona Transició i bon 2020!\nJunqueras i la noia d’Alcorcón, a Estremera


Kina canya! – Pàgina 5\nPublicat a 22 Abril 2013\nImatges dels “Tastets” al Vendrell\nAquestes son algunes de les imatges dels “Tastets” que hem fet al Vendrell a la Galeria de la Camil·la Pérez Salvà. Moltes gràcies a tots els participants.\nPublicat a 19 Abril 2013 17 Febrer 2020\nDemà tastet/tallers al Vendrell\nDemà dissabte 20 d’abril a les 10, 11, 12, 17 i 18 hores i diumenge 21 a les 10, 11 i 12 hores petits tallers, tastets de fabricació de canyes per a fer cal·ligrafia.\nApunteu-vos-hi!!!!!! Kina canya!!!!!\nPublicat a 14 Abril 2013 17 Febrer 2020\nEsquema de fabricacio de les meves canyes.\nEncara que d’una forma molt esquemàtica aquests són els fonaments bàsics per la fabricació. Cal fer-ne moltes per anar coneixent-les. Properament tastets de tallers al Vendrell.\nPublicat a 7 Abril 2013 14 Abril 2013\nPrimer video explicatiu penjat al youtube.\nPublicat a 6 Abril 2013 6 Abril 2013\nAquesta és una de les primeres feines a on he utilitzat la lletra feta amb les canyes que preparo i que després d’haver-ho escrit, he seguit tot un procés per a poder-ho utilitzar amb l’ordinador per aplicar-ho en una feina encarregada. En aquest cas es tracta d’un tríptic per informar d’unes estades d’estiu organitzades per unes universitats. Volien alguna cosa fresca i diferent a la feta en els darrers anys.\nEls dos fulls superiors son els papers on he escrit i dibuixat el necessari, i el central és el producte acabat imprès per la impremta.\nPublicat a 6 Abril 2013 17 Febrer 2020\nLes eines per a fabricar les canyes de cal·ligrafia són molt senzilles, tisores, cúter (a ser possible tipus bisturí) que sigui fi, alumini i una navalla gran.\nLa navalla gran és sobretot per a tallar-les quan les trobem al camp. Si aquesta navalla té un petita serra millor ja que d’aquesta forma tallarem millor sense que la canya s’esberli.\nEl cúter serà per treure les pellofes dels nusos de la canya i per fer la punta i el tall central de la canya per que funcioni millor quan la mullen en la tinta.\nLes tisores seran per tallar l’alumini que utilitzarem per a posar a l’interior de la canya i que ens permetrà que quan suquem la canya la tinta duri molt més estona i podem escriure paraules o frases complertes només d’una sucada.\nL’alumini el podem treure d’una llauna de beguda i a més de servir per a fer-li a la canya el mini-diposit que fa que la tinta duri més al seu interior, també ens anirà bé per a fabricar un altre tipus de canya que es pot fabricar i del que parlarem més endavant.\nLa tinta pot ser de molts tipus. La tenim en barra com era antigament la tinta xinesa, amb aquesta el que hem de fer és posar unes gotes d’aigua destil·lada a una pedra preparada per aquesta tècnica, i anar donant voltes amb la barra, i mica en mica amb un comptagotes anar posant aigua per a crear la que necessitem i per aconseguir la foscor en el traç que vulguem. Aquesta triga una mica en assecar-se.\nDesprés també podem utilitzar les tintes per a plomes estilogràfiques. D’aquest tipus trobarem molts colors i intensitats de negre segons el fabricant. Són molt líquides i en els seus components com que estan preparats per a no obturar les plomes, van molt bé per a utilitzar amb les canyes naturals. Aquest tipus de tinta t’asseca molt ràpid.\nL’altre tipus de tinta és la xinesa preparada. Aquesta la trobarem a qualsevol botiga de belles arts i en diferents envasos. Aquesta també segons la seva intensitat, es pot diluir una mica amb aigua per que ens duri una mica més. El problema que té és que com que està preparada sobretot per a utilitzar amb plomes de cal·ligrafia de metall amb mànec de fusta no està preparada per a les canyes naturals i a mesura que anem utilitzant-la en les nostres canyes, les van endurint i fent sediments de tinta seca. De totes maneres podem netejar les nostres canyes amb una mica d’aigua calenta i assecar-les el més ràpidament. Aquesta tinta asseca molt ràpidament i la seva intensitat és optima.\nPublicat a 28 Març 2013 17 Febrer 2020\nLes canyes les busco o per la riera que puja a la muntanya o cap al riu, però és un vegetal que el podem trobar a qualsevol racó de la nostra geografia. N’hi han de molts tipus, encara que el millor es, si volem utilitzar-les ràpidament i que amb el pas de uns dies no es facin malbé, es agafar les seques de qualsevol gruix. Segons com tallem la punta, una gruixuda pot escriure fina i una petita i fina pot escriure gruixut.\nPublicat a 27 Març 2013 17 Febrer 2020\nBenvinguts / Bienvenidos!!!!\nA partir d’avui us aniré explicant que vaig fent amb les canyes que fabrico per a fer cal·ligrafia. Aquesta és la primera prova que faig de bloc i d’entrada en ell. A mesura que em vagi familiaritzant amb ell, aniré introduint més entrades per anar-vos explicant el funcionament de les canyes i el seu ús.


Haus Illmau Reit im Winkl Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDescompte a Haus Illmau\nIllmauer Weg 5, Unterbichl, Reit im Winkl, Alemanya, 83242 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Haus Illmau\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Haus Illmau és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Reit im Winkl. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHaus Illmau també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Reit im Winkl. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, despertador, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable per satisfer els clients més exigents. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com camp de golf (a 3 km), pesca. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Haus Illmau.\nCal que informeu el Haus Illmau de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


Cerca totes les ofertes d'hotels a Vendres Entrada:\nLe Grand Bleu...Habitacions per nit per només370 EUR Maison des Lavoirs...Habitacions per nit per només Happy Camp Mobile Homes In Domaine La Yole Camping Lodge...Habitacions per nit per només Domaine Les Mûriers...Habitacions per nit per només Lodges MéditerranéeL'equipament de les Lodges és força complet.\nÉs a prop de la platja i es pot accedir a peu....Habitacions per nit per només Bord De Mer...Habitacions per nit per només Més zones a Vendres\nMés de 1.175.000 propietats en tot el móns - cada dia n'afegim més Amb la confiança de més de 31.000.000 clients satisfets Garantia de preus més baixos 12 milions i més resenyes de clients d'Agoda Amb disponibilitat a més de 58.000 ciutats en tot el món Llocs històrics de Vendres Restaurants i cafeteries\nVendres és una de les destinacions més visitades de Vendres. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Vendres està agraciat amb envoltatns plens de vida, bons restaurants, zones de compra i increibles atraccions. Gaudeixi de les millors ofertes d'agoda.com quan decideixi estar a Vendres. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Vegi les ofertes d'hotels més ben qualificades a Vendres insertant les seves dates de viatge a la pestanya de recerca.\nHotels destacats a Vendres, Vendres\nDissenyat tant per oci com per negoci, Le Grand Bleu està situat idealment a Valras-Plage; una de...\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Vendres, no busqui més enllà de Maison des...\nL'equipament de les Lodges és força complet.\nÉs a prop de la platja i es pot accedir a peu.\nRoman, Espanya 6 de febrer de 2017 Bord De Mer\nTots els hotels de Vendres\nHotels a Vendres: Bord De MerDomaine Les Mûriers\nLlocs d'interès a Vendres: Maryse ET Regis


Un Comitè Científic de 9 experts coordinarà els continguts i la divulgació científica del 'I Congrés sobre el Dret a l'Autonomia Personal’ - Congrés sobre el dret a l'autonomia personal\nBarcelona, 6 de maig de 2019.- Recentment ha quedat constituït el Comitè Científic del I Congrés sobre el Dret a l’Autonomia Personal que es celebrarà a Barcelona els dies 21 i 22 d’octubre d’aquest any.\nEl Comitè Científic està integrat per un equip de 9 experts en Sociologia, Psicologia, Dret, Pedagogia i Llenguatge i Sistemes Informàtics que estarà dirigit per Manuel Armayones, expert en e-Salut i una de les cinquanta personalitats europees en l’àmbit de la salut i les noves tecnologies.\nEl Comitè Científic assessorarà l’organització del congrés en tot el relatiu als ponents i continguts de les sessions que es desenvoluparan al llarg dels seus dos dies de durada. També s’encarregarà d’aconsellar sobre les activitats precongresuals, que se celebraran des d’ara fins a la finalització del congrés, i del procés per a la divulgació científica dels seus resultats.\nContinguts de la primera reunió\nEntre els temes abordats durant aquesta primera trobada, van estar la necessitat d’analitzar la bretxa que existeix a Espanya entre la legislació vigent sobre discapacitat i les polítiques públiques que s’implementen, fet que està impedint que els drets es facin efectius. També la necessitat que el congrés serveixi per a afavorir el diàleg entre el saber expert i el saber en primera persona de les persones amb discapacitat.\nD’altra banda, les sessions han de servir per a promoure el debat sobre les diferents conceptualitzacions del terme Autonomia Personal, i també el diàleg entre les diferents cosmovisions.\nEl I Congrés sobre el Dret a l’Autonomia Personal és un esdeveniment impulsat per la Federació de Persones amb Discapacitat Física i Orgànica, COCEMFE, que es celebrarà els dies 21 i 22 del pròxim octubre en el Centre Internacional de Convencions de Barcelona. En aquest simposi, per primera vegada s’abordarà de manera integral l’exercici del dret a l’automomia personal que tenen totes les persones al llarg de la seva vida, al marge de la seva edat o circumstàncies.\nEl registre per assistir-hi està obert i es pot fer aquí.\nBreu Currículum dels membres del Comitè\nManuel Armayones, director científic del Congrés i director de Desenvolupament de l’e-Health Center de la Universitat Oberta de Catalunya.\nManuel Armayones és director científic del Congrés, director de Desenvolupament del e-Health Center de la UOC i professor agregat dels Estudis de Psicologia i Ciències de l’Educació des de 2001. La seva labor investigadora la realitza en el marc del grup de recerca PSiNET (Psicologia, Salut i Internet) que té com a principals objectius conèixer els estils de vida, la salut i la qualitat de vida dels ciutadans/as de la Societat del Coneixement, així com l’avaluació d’internet com un mitjà de transmissió adequat per a promoure estils de vida saludable a través del disseny i aplicació d’intervencions on-line. El Dr. Armayones va ser seleccionat per HIMSS Europe com un dels cinquanta líders europeus en l’àmbit de la salut i les noves tecnologies (HIMSS Future 50).\nIsabel Sierra, doctora en Psicologia especialitzada en la dimensió social i de la salut.\nIsabel Sierra és doctora en Psicologia per la Universitat Autònoma de Barcelona, especialitzada en polítiques socials i de salut. Ha desenvolupat la seva trajectòria professional en l’Administració Pública, en la Universitat i també en Entitats del Tercer Sector Social i de la Salut. És autora del llibre “Ciutats per a les Persones”.\nJordi Conesa, enginyer Informàtic i doctor en Llenguatges i Sistemes Informàtics.\nJordi Conesa és enginyer tècnic en informàtica per la UdG (Universitat de Girona) i Doctor en Programari per la UPC (Universitat Politècnica de Catalunya). Actualment és el coordinador de l’àrea de ciència de dades en salut de l’e-Health Center de la UOC, on promou l’ús de l’analítica de dades per a la promoció de la salut i el benestar. La seva recerca es realitza en el context del grup de recerca SmartLEARN, on treballa per a concebre, crear i avaluar sistemes informàtics que permetin millorar les experiències d’aprenentatge (e-learning) i salut (e-Health) de les persones.\nEduardo Díaz, doctor en Sociologia i director del Centre Espanyol de Documentació sobre Discapacitat.\nEduardo Díaz és doctor en Sociologia i treballador social, és director del Centre Espanyol de Documentació sobre Discapacitat (CEDD) del Real Patronat i del SIIS Centre de Documentació i Estudis a Madrid. És coordinador editorial de la Revista Espanyola de Discapacitat (REDIS). Ha estat professor de Sociologia en la Universitat Complutense de Madrid i Premi Extraordinari de Doctorat per la seva tesi “L’accés a la condició de ciutadania de les persones amb discapacitat. El cas d’Espanya”. Al llarg de la seva carrera professional, ha dirigit o participat en diferents projectes de recerca nacionals i internacionals. També ha estat consultor social per a la planificació i avaluació de polítiques socials sobre discapacitat i inclusió a nivell local, regional, estatal i europeu.\nIsrael Rodríguez, investigador i professor de la UOC en Psicologia social i Intervenció comunitària.\nIsrael Rodríguez és professor de la UOC en l’àmbit de la Psicologia social i la Intervenció comunitària. Actualment és investigador de la Internet Interdisciplinary Institute, on coordina el grup CareNet, dedicat a investigar la transformació de la cura i l’acció social en les societats contemporànies.\nEulàlia Hernández, doctora en Psicologia i investigadora i professora de la UOC.\nEulàlia Hernàndezx és investigadora i professora de la UOC. Llicenciada en Psicologia (1988) i Doctora en Psicologia (1994) per la Universitat Autònoma de Barcelona. Ha estat professora i investigadora a la Universitat Autònoma de Barcelona (1988-2010) i a la Universitat Ramon Llull (1997-2002). Actualment coordina l’Àrea d’Educació, Apoderament i Participació en salut de la UOC eHealth Center.\nAndrés Labella, llicenciat en Dret i investigador de la Càtedra UNESCO d’Habitatge de la Universitat Rovira i Virgili.\nAndrés Labella és llicenciat en Dret per la Universitat Autònoma de Barcelona i advocat (1996). Oficial del Registre de la Propietat destinat a Martorell número 2 (2001). En 2017 s’incorpora a l’equip d’investigadors de la Càtedra UNESCO d’Habitatge de la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona. L’objecte de la recerca se centra en el dret a l’habitatge i el seu impacte sobre el dret a la vida independent i en la comunitat de les persones amb discapacitat.\nAsunción Pié, doctora en Pedagogia i professora / investigadora dels Estudis de Psicologia i Ciències de l’Educació.\nAsunció Pié és doctora en Pedagogia (UB) i professora / investigadora dels Estudis de Psicologia i Ciències de l’Educació (UOC). Membre del Grup de Recerca cresta (IN3-UOC). La seva trajectòria d’investigació se centra en els Feminist Disability Studies. Co-dirigeixen el Postgrau en Salut Mental col·lectiva (UOC-URV).\nBlanca Cegarra, llicenciada en Sociologia per la Universitat de Barcelona, Màster en Polítiques Socials i Mediació Comunitària i Màster en Gestió Pública.\nBlanca Cegarra és llicenciada en Sociologia per la Universitat de Barcelona, Màster en Polítiques Socials i Mediació Comunitària i Màster en Gestió Pública tots dos interuniversitaris (UB, UAB i UPF). Professora associada de Polítiques Públiques en la Facultat de Dret de la Universitat de Barcelona (UB). Actualment és responsable de l’Àrea d’Apoderament i Qualitat de Vida i Investigadora social a l’Institut Guttmann. Ha estat directora tècnica de l’Observatori de la Discapacitat Física i ha treballat com a investigadora social i tècnica de projectes socials en Organizacion sense ànim de lucre així com d’assistent de recerca en la Universitat de Barcelona i en la Universitat Autònoma de Barcelona.\nMaria José García Escolano, Llicenciada en Biologia i especialista en Bioquímica Clínica.\nMaría José García és llicenciada en Biologia especialista en Bioquímica Clínica. Màster en Biomedicina. Actualment treballa en gestió de qualitat en la Unitat de Toxicologia Experimental i Ecotoxicología (UTOX) del Parc Científic de Barcelona de la Universitat de Barcelona (UB). Col·labora en tasques de comunicació i sensibilització amb l’Associació Handicaps (Alacant).


Sempre anireu Obrint Pas | Hèctor Serra\nFrancesc Viadel o la salvatgia urbana\nL’Ovidi que perviu en el poble\nAina Torres Rexach: l'hectàrea incendiada\nEdicions del Buc: obrint els calaixos dels autors\nGrup Harca: “La gestió del patrimoni ha estat nefasta els darrers vint anys”\nSempre anireu Obrint Pas\nHèctor Serra. València.\nLa nit de cap d’any és enguany també la darrera nit que Obrint Pas engega les guitarres davant el seu fidel i sempre creixent públic. Un últim concert elèctric que servirà per a repassar vint anys damunt dels escenaris. Un nou capítol èpic per a sumar a altres ja memorables en tants i tants racons d’arreu del país i del món.\nLa darrera gira dels Obrint Pas.\nTot aprofitant l’avinentesa, hem volgut donar la veu a diferents persones vinculades a àmbits diversos com el periodisme, la música i la política. Algunes, fins i tot, resulten ser companys d’aventura en el viatge que els ha dut al reconeixement actual. Totes elles coincideixen en què el mèrit assolit pels valencians ha sigut a força d’invocar el treball i d’arrelar els seus valors a una estima sincera per la llengua i la cultura. I hi afegirem que una de les actituds més cabdals del grup ha estat la seua predisposició inacabable per romandre sempre al costat de les lluites de base. En suport dels moviments socials i les inquietuds saludables en pro d’una altra realitat. Deu cançons, deu opinions, deu visions, deu empremtes. Podrien ser els deu himnes d’un disc que homenatja una trajectòria sòlida que ha caminat al mateix ritme d’uns temps i unes generacions que, tot just avui, senten la necessitat de fer la mirada enrere i passar comptes amb els anys. Amb Obrint Pas ens hem fet majors i ara el seu valuós llegat deu acompanyar les primeres passes dels futurs defensors de la terra. La música, per sort, és immortal. I aquest article de veu coral pretén llançar contra el vent un aplaudiment sentit per dues dècades de flama i cançons que ja no s’apaguen. I tu, amb quin himne et quedes?\nAntoni Rubio, periodista i autor, juntament amb Hèctor Sanjuan, del llibre Del sud: El País Valencià al ritme dels Obrint Pas (Mina, 2007).\nValència, any 1993. A les aules de l’institut Benlliure, un grup de joves comença a donar les primeres passes amb els instruments a l’esquena. Un batibull de guitarra, baix, bateria i, un poc després, la dolçaina, que vessaven les primeres notes encara vacil·lants en el magatzem d’una carnisseria del barri.\nD’una manera gairebé natural, al bell mig d’aquella València grisa on el PP començava a fer-se amb el poder, van decidir cantar en valencià. Era la seua llengua, la que empraven a casa, a les aules “de la línia” i amb els amics. Ningú no haguera pensat aleshores que aquells joves, que triaren el nom del grup en una assemblea improvisada al pati de l’institut per a canviar-lo després per Obrint Pas, acabarien trencant tot tipus de fronteres amb la seua música.\nFidels a l’alegria, a la terra, a la llengua i als amics, com resa una de les seues cançons, Obrint Pas ha trencat esquemes dins la música catalana. Un dels seus grans èxits, “Del Sud”, inicialment pensada com a homenatge a les comarques valencianes més meridionals, s’ha convertit en una mena d’himne i de reivindicació d’un tarannà valencià totalment compatible amb una visió més ampla de país.\n“Som del sud del record d’uns països sense nom…”, dibuixa la veu de Xavi Sarrià, tot i que ja no és tan cert. Tenen nom, esperit i molta gent il·lusionada. Perquè els Països Catalans, utòpics però indefugibles, difícils però necessaris, no s’expliquen sense l’aportació del sud. Sense Ausiàs March, Joanot Martorell, Estellés, Fuster o Raimon. I ara, per mèrits propis, per l’increïble viatge de vint anys des d’aquells dies d’institut i adolescència, sense Obrint Pas.\nBorja Penalba, compositor, arranjador i músic.\nLa banda Obrint Pas.\nLa meua relació amb Obrint Pas comença a meitat dels noranta, però Terra va ser el primer treball en el que vaig participar, i “Sense terra” és una cançó a la que tinc especial estima. Records de la gravació del riff de guitarra, les proves amb diferents locucions de ràdio o televisió (la veu del Che), etc… Van ser uns sis mesos (a cavall entre 2001 i 2002) construint les cançons del disc amb Xavi, en el meu pis del carrer Cadis de València, mentre el meu fill Claudi (llavors tenia 2 anys d’edat) corretejava per l’habitació, on cada tant apareixia Gironès per donar vida a unes melodies de dolçaina i vents que ressonaven per tot l’edifici i part del carrer… i que amb el temps han esdevingut veritables himnes arreu dels Països Catalans.\nDotze anys després, em sent un privilegiat per haver format part d’un projecte, d’una família, Obrint Pas, que sense cap mena de dubte és el fet més important que ha succeït en la història de la música popular valenciana moderna, i potser un dels tres més importants de la música de tots els Països Catalans. Sense ells, la situació actual de la música, la cultura i la llengua d’aquest país no seria la que és. Mai, mai podrem agrair-los suficientment la seua aportació.\nGràcies, Xavi, Gironès, Ramos, Robert i Litus.\nVicent Moreno, president d’Escola Valenciana-Federació d’Associacions per la Llengua.\nAmb l’espurna de la història / i avançant a pas valent, / hem encès dins la memòria /\nla flama d’un sentiment.\nObrint Pas, 20 anys de música i història.\nPense que aquesta estrofa de “La Flama”, un tema d’Obrint Pas que s’ha convertit en himne, defineix a la perfecció el que ha significat aquest grup tant des del punt de vista de la música en valencià, com des de la influència que ha exercit amb les seues lletres i la seua implicació en projectes de dignificació de la nostra llengua i del nostre país. Representen les primeres generacions d’alumnes que van tindre l’oportunitat d’estudiar en valencià. Fruit d’això van obrir pas a tota una nova remesa de grups que canten en la nostra llengua i que han aconseguit que la música feta en la nostra llengua haja reviscolat en multitud d’estils i propostes. Obrint Pas és un referent. No sé si aquells estudiants de l’Institut Benlliure de València van imaginar, quan enllestiren les primeres cançons, que encisarien tant amb les seues lletres i la seua música a gent com tots nosaltres, els qui parlem la llengua d’Enric Valor, però també a persones de mig Europa i de l’altra banda del gran oceà. L’any 2010 els vam atorgar el Guardó a l’Ús Social en La Nit d’Escola Valenciana, per la tasca de normalització lingüística en un àmbit tan important com és el de la cultura musical i l’oci, i per la capacitat d’haver despertat la consciència de molts valencians i valencianes de totes les edats. Per sempre farem nostra aquesta tornada vibrant gràcies a Obrint Pas: Viure mantenint viva / la flama a través dels temps,/ la flama de tot un poble / en moviment.\nFeliu Ventura, cantautor.\n“NO TINGUES POR”\nAleshores em va arribar la maqueta en casset Recuperant el somni (autoeditada, 1995) que incloïa “No tingues por”. En aquell moment només coneixia Obrint Pas del disc del Tirant de Rock on apareixia un grup que cantava a la ciutat de València en valencià amb una maleta de discos de Kortatu i de l’Elèctrica Dharma; això, en aquell moment per a algú de les Comarques Centrals valencianes sonava molt exòtic (tot prejudici, clar).\nObrint Pas era una formació amb textos de crònica urbana adolescent, una lectura en veu alta de consignes a les parets i l’èpica de l’electrificació. Però aleshores va arribar “No tingues por” i els historiadors diran que va arribar la dolçaina i que amb ella arriba la senya d’identitat d’Obrint Pas. Però s’obliden d’una altra: la sublimació dels sentiments a les lletres. Parlar de sentiments obertament, deixar-se anar i fer confiança a qui escolta.\nEvidentment “No estàs sol, no tingues por” és més una consigna que un vers, però no són de vegades les cançons un llenç urbà on perbocar sentiments profunds. “Si l’haguereu vist plorar, mai no l’hauríeu oblidat”, algunes vegades vaig parlar molt d’aquesta cançó amb Xavi Sarrià (parlàvem de lletres quan estudiàvem junts a Filologia). És una cançó que parteix d’un fet concret, succeït a un amic de Xavi narrat a través del filtre dels sentiments, la cançó no explica què ha passat, però sí parla de com et sents després d’haver patit una situació límit.\nDoncs bé, en aquell moment una gran part de valencians ens sentíem així després de l’assassinat de Guillem Agulló. I una cançó que cridava “No estàs sol, no tingues por” era un bàlsam reconfortant i la substància energètica que necessitàvem per continuar transformant la societat sense por. Sense por a ser agredit, humiliat o assassinat per voler un món millor i dir-ho en veu alta.\nAra, amb una crisi econòmica molt pitjor que la del 1993 vénen temps difícils, l’ofensiva contra els drets i la identitat dels valencians es preveu, lamentablement encara, molt més dura. El repte serà fer-ho sense el bàlsam i el bagatge d’Obrint Pas.\nMalgrat això, ara, definitivament s’ha obert el pas. Em sent orgullós d’haver caminat colze a colze amb ells compartint generació i anhels i encara confie en el poder energètic de la seua última consigna ressonant a lloms d’una dolçaina tan indomable com el poble valencià: seguim, seguirem!\nAmàlia Garrigós*, periodista.\n“Seguirem” és un dels poderosos himnes d’Obrint Pas del llibre-disc Coratge que s’enganxa al cor a ritme de rocksteady. És el treball més madur de la banda on conjuminen la seua marca de fàbrica, festa i reivindicació, amb l’exploració d’unes altres sonoritats.\n“Seguirem” va ser la darrera melodia que els oients van escoltar en la ràdio autonòmica valenciana abans de fer-la emmudir a la força durant el colp d’estat mediàtic del passat 29N que va ferir greument el nostre autogovern.\n“Seguirem” és també la lletra que em va encoratjar durant el trajecte de 5 km, des de València al centre de producció de Canal 9 a Burjassot, fa tot just un any, quan havia de signar un comiat forçós i salvatge, després de 23 anys de trajectòria a RTVV.\n‘Seguirem’ és el nom d’una dona, Mavi Dolç, escriptora i activista cultural que va apostar, fa dues dècades, per una banda d’adolescents que cantaven en valencià quan molts pocs gosaven a fer-ho. Mavi simbolitza la passió de tots aquells herois anònims i quotidians que treballen, de manera persistent, teixint iniciatives de lluita col·lectiva i de resiliència.\n“Seguirem” és també el coratge que Obrint Pas ha heretat de grups com Al Tall i de tots aquells que batallaren per la nostra llengua durant la dictadura i la transició. Coratge és el que ens cal ara per poder afrontar la desfeta que viu el nostre país. Avui, mentre el poble germà i veí camina amb pas ferm cap el futur, els valencians tornem al passat. Una cançó pot ser l’estímul que impulse el renaixement d’allò que som en essència. I això val tant per a les persones com per als pobles.\nSeguim i seguirem navegant a tota vela cap a rumbs marcats contra la por.\n*Amàlia Garrigós va entrevistar Obrint Pas a l’informatiu cultural “Alta Fidelitat” de Ràdio 9 el 18 d’abril de 2011, dia que sortia a la venda el disc Coratge. La banda només tenia veu al seu espai. Mai no els han entrevistat a Canal 9 ni tampoc hi han actuat (només ho han fet a la ràdio al programa de la periodista alcoiana).\nXavier Aliaga, periodista i escriptor.\n“AL PAÍS DE L’OLIVERA”\n“Al País de l’olivera” no sols és un preciós tema d’Obrint Pas, un dels talls inclosos en la seua cimera artística, el fonamental Coratge (Propaganda pel Fet!, 2011). Per a mi, és un tema carregat de simbolisme, una joia estrictament folk d’un grup que, en la seua formulació bàsica, arribava a la música d’arrels valenciana des del hardcore, el reggae o l’ska, estils d’importació. “Al País de l’olivera”, per contra, és una cançó d’estricta obediència estètica mediterrània, un cant estilitzat a la terra que s’esmuny dels tòpics gràcies a una evocadora lletra de Xavi Sarrià que aconsegueix atrapar des del primer instant, fins que l’entrada en joc de la veu de Mara Aranda i una sensacional secció de dolçaina, amb Miquel Gironés, la fan enlairar-se definitivament. En fons i forma, la cançó és una declaració d’amor a la terra, al paisatge i a les arrels musicals. Un d’aquells moments que justifiquen una carrera i que, quan s’haja d’escriure la història definitiva de la banda, hauria de compartir lletres d’or a la mateixa alçada que els seus populars i energètics himnes. Perquè aquesta cançó potser no explica l’estètica Obrint Pas, però defineix la seua ètica.\nJosep Nadal, cantant de La Gossa Sorda i Vertigen.\nPels carrers del sol i l’esperança, / on vam deixar els nostres millors anys…\nDe totes les lectures que podria fer del fenomen Obrint Pas segurament la més personal és la de tindre’ls, com els passa a milers de personetes per tot el món, de banda sonora de la meua adolescència.\nEls anys 90 a la ciutat de València, punta de llança del moviment neoconservador espanyol que enlluernaria el món amb vora dues dècades d’opulència de cartró pedra. Un moviment que se sabia triomfant, als cors i als carrers de la majoria de barris de la capital i que tractava la dissidència amb la combinació per tots sabuda de silenci, criminalització i garrot. La València coenta de famílies de tota condició que omplien Mestalla per veure José María Aznar quan només era un simple candidat, la València que no escrivia mai en valencià sinó era per fer faltes flagrants d’ortografia.\nLa ciutat més assolellada del món però també la més grisa, tan grisa que el record de la seua llum ens aboca a l’enyorança i a la soledat. L’enyorança d’aquells dies compartits amb la gent que estimàvem i estimarem tota la vida i els estimem sobretot perquè érem pocs i érem valents. Potser érem un gueto, sí, i de vegades no ens vam saber explicar massa bé, però no ho vam fer mai per moda, ni per estètiques, tampoc ho vam fer per la necessitat imperiosa de fer la revolució com desgraciadament els passa avui a tanta i tanta gent. Supose que ho fèiem per ètica, per estima pel país i sobretot per sentir-nos continuadors d’una vella lluita amb tres segles de combat.\nI alçàvem banderes d’esperança i escopíem a la cara de la València blavera cada volta que preníem els carrers. Si volíem escoltar cançons en valencià no hi havia més remei que fer-les nosaltres, a les nits, amb la vista cansada, com feia el poeta. Aprenent a comptar les síl·labes, a combinar les oclusives i les nasals, els ritmes durs i les harmonies més tendres. Fer palesa la nostra ràbia, les nostres ganes d’escapar de la grisor. Tants records, tantes hores que hem passat.\nDesprés arribarien les places i els estadis plens, el reconeixement nacional i internacional. Una línia ascendent que ens deixava bocabadats i ens enorgullia profundament a tots aquells que els vam acompanyar als primers concerts. Però tot això no era més que la conseqüència de tindre les coses ben clares des del principi. La mateixa dignitat i clarividència que han mostrat fins al final.\nVicent Xavier Contrí, periodista.\nVaig entrar a la sala Zeppelin (antic cinema del carrer Pepita de València) i un nombrós grup d’alumnes de l’Institut Benlliure animava un trio que dalt de l’escenari feia sonar els instruments amb les indefinicions pròpies d’una banda de rock que comença. Era l’any 94, si no recorde malament, i d’aquells incipients Obrint Pas (sense dolçaines ni vents) em va cridar l’atenció la cançó que corejava la seua parròquia. “Els carrers són bruts i tu tens tant de mal de cap (…) i la resignació és el teu suicidi quotidià (…) A València viuràs apalancat en qualsevol bar i callat esperaràs el teu final (…)”. “A València” fou el primer tema estimat pel públic i un indicatiu del que anava a ser la banda liderada per Xavi Sarrià. Si el fenomen del rock en català havia nascut als pobles, a les comarques, aquí al sud anava a tindre el seu referent amb un grup urbà. De València ciutat però amb vocació de ser de comarques. Quan enregistraren el disc en directe “En moviment” em va resultar encertat que recuperaren el tema i que el revisaren donant-li un toc musical més vitalista.\nDavid Fernàndez, periodista i diputat del Parlament de Catalunya per la Candidatura d’Unitat Popular (CUP).\n“Lluita si pots i, si no pots, batalla”, Blai Bonet\nCops. Els primers i els antics. Talls. Els que encara supuren des de totes les ferides obertes d’un món injust, desigual, absurd. Cicatrius. De les osques i les fosques de cada absència. Del dolor de cada cop. Del nus de cada tall. Cops, talls, cicatrius.\nI l’últim combat encara. Memòria d’un futur anterior, aixoplugats per les mil derrotes acumulades que ens precedeixen i emparen, i que alhora ens dignifiquen, l’últim combat són sempre tots. L’últim és sempre el d’ahir, que només preludia el d’avui i anuncia els de demà. En el vell dilema persistent d’una dialèctica infinita i inesgotable. Quan la qüestió mai no és caure. Sinó sempre i en qualsevol circumstància tornar-se a aixecar. Rebel·lar-se. Per això hui encara, l’últim combat és encara sempre el primer. El mateix gest, el mateix deix, la mateixa cadència de l’ètica de la resistència. Caure i aixecar–se de nou, per tornar a tornar començar, per tornar-s’hi de nou, quan l’única derrota possible arreu és no fer res mai enlloc. Ni tan sols comparèixer –ulls muts, ànimes cegues, morts en vida– per no moure un dit per res ni ningú enmig de la llei del silenci.\nL’últim combat, vés. El de sempre, doncs. Aquell que combina les lliçons de Kavafis, perquè el llarg viatge de l’aprenentatge mai no s’acaba, amb les no-derrotes de Berger i cada pam d’espai alliberat. I l’ull viu de Xirinacs, avís per navegants, tombant la cantonada, furetejant la condició humana i alertant que el darrer combat, potser el més difícil i el més dur, serà contra miralls trencats: “lluitarem contra el fort mentre siguen febles, i contra nosaltres mateixos quan siguem forts”. L’últim combat, que acumula tots els anteriors, i que esclareix que mai res és per sempre, ni les derrotes ni les victòries, i que en el fons sense pou de cada lluita no es pot defallir ni desistir. Des de la recambra de la memòria-antídot, tossudament alçats contra la roda fatal de la història que tot ho esmicola, l’últim combat és, fil per randa i exactament, el mateix combat de sempre i cada dia. Ací i arreu. A cada passa, a cada cop i a cada contradicció. Quan l’últim combat és, també, Camus mil cops revisitat als murals inscrits i escrits dels Països Catalans.\nL’últim combat, doncs. El quotidià i el col·lectiu, en la vida i en la lluita, i gairebé sempre en temps de descompte. L’últim combat: cada dia com si fos el primer, cada nit com si fos la darrera. Quan l’últim combat –el definitiu cabdal, el darrer assalt, el del tot o res– tornarà a ser senzillament el primer. Quan aquest torni a començar. Un altre cop encara. L’últim combat. El de cada gest. El de cada dia.\nAixí, ací, seguim. Preparant l’últim combat, de nou i a tornallom, enmig de l’horror quotidià. L’últim combat. El nostre compartit de cada dia des del país de l’olivera. L’últim combat. El d’una maleta esmaperduda a Portbou el 1940. I la mà estesa, còmplice, clandestina, transfronterera, de Walter Benjamin, recordant-nos contra els mil murs del món dels nostres dies que “només en la derrota som imbatibles”. L’últim combat. Sí. Aquell que mai no acaba. Perquè només continua. Per seguir obrint pas.\nJosep Vicent Frechina, crític musical i autor, entre altres obres, de La cançó en valencià. Dels repertoris tradicionals als gèneres moderns (Acadèmia Valenciana de la Llengua, 2011).\nArrogants, visionaris o compromesos?\nRecorde una de les primeres vegades que vaig escoltar “No tingues por” quan, entre el trasbals d’emoció en reviure l’assassinat de Guillem Agulló a través de la lluminosa sensibilitat de la cançó, irrompia una certa perplexitat amb la taxativa declaració que la tancava: “Sempre anirem obrint pas”. Allò sonava com una barreja estranya d’arrogància i compromís. Què volia dir amb això el lletrista? Parlava en nom de la banda, en clau generacional, a títol personal?\nPassats els anys publicaren un altra cançó, “Som”, on feien una declaració d’intencions semblant, però ací ja l’entenérem perfectament. Tant, que acabà sent la nostra cançó predilecta. En eixe moment, aquella sentència primerenca es percebia ja com un exercici de clarividència -ausades que n’havien obert de pas des d’aleshores!- i “Som” es podia entendre com una actualització detallada de l’esbós inicial.\nÉs una cançó que reuneix moltes de les principals virtuts de la banda: una música festiva i urgent, una melodia de dolçaina indeleble, un text formalment impecable i, sobretot, un missatge que bascula de l’àmbit personal al col·lectiu, de la lírica a l’èpica, per exhibir una convicció absoluta amb les pròpies forces i una visió de futur que suscita la nostra immediata adhesió. Arrogància? Ni gota. Tot s’ho emporta un compromís dur i ferreny com la pedra foguera -sí, la de l’espurna que encén la flama-. Com els anem a trobar a faltar!\nHèctor Serra Obrint Pas\nmerce el 2 gener 2014 a les 17:41 ha dit:


Llegir Josep Fontana és la millor manera de mantenir-lo viu\nTenir sobre la taula una dotzena llarga de títols de Josep Fontana arreplegats desordenadament per escriure’n alguna cosa el dia de la seva mort imposa respecte. Perquè, en l’ofici d’historiador del qual ell era mestre —com en l’ofici de periodista, si més no en la manera com Gabriel García Márquez i José Martí Gómez el van definir com l’ofici més bonic del món—, la clau és llegir. Llegir molt. I tenir una curiositat infinita per, des del rigor, l’honestedat i l’objectivitat (que no vol dir neutralitat) i el contrast de fonts, dades i documents, fer-se les preguntes adequades sobre fets i temps passats i la seva relació amb el present, encara que no sempre se’n puguin trobar respostes concloents. És després que ve l’escriptura, la divulgació o el relat. I sempre per tornar a l’origen: llegir.\nDe llegir, Fontana se’n va fer un tip. No és anecdòtic que es foguegés ja el 1956 com a ‘assistant lecturer’ a la Universitat de Liverpool tan bon punt es va llicenciar en lletres i va ser fitxat com a deixeble per Jaume Vicens Vives. Però es pot dir que va llegir des que va ser engendrat i alletat, el 1931, a la llibreria de vell que regentava el seu pare al carrer Boters, a Ciutat Vella, i fins a la seva mort aquest 28 d’agost de 2018, treballant fins a l’últim moment amb ajuda de companys, editors i professionals de la sanitat pública en un darrer llibre a casa seva, un pis del Poble-sec, entre volums apilats a la taula i al terra del despatx, del menjador, del passadís… Encara que no ho semblés, tot tenia un ordre i sentit: ell no feia broma sobre el coneixement i la utilitat dels més de 50.000 volums que havia reunit al llarg de la seva trajectòria intel·lectual com a historiador. Els 15.000 llibres que s’havia reservat a casa després de donar, el 2008, fins a 37.011 documents de la seva biblioteca particular a l’Institut Jaume Vicens Vives de la Universitat Pompeu Fabra estaven curosament seleccionats. Els uns, a casa, per permetre-li seguir treballant en una prolífica producció historiogràfica. Els altres, a la biblioteca del Dipòsit de les Aigües del Campus de la Ciutadella de la UPF, per permetre treballar a estudiants i investigadors de tota mena.\nFontana és l’historiador més llegit de Catalunya i de l’Estat espanyol, i amb nivell i projecció internacional a l’altura del britànic Eric Hobsbawm\nEstudiar, per exemple, la transició espanyola sobre la qual Fontana era tan crític i en la qual ell mateix va participar com a intel·lectual antifranquista i militant del PSUC des del 1957 i fins al 1980 pot requerir, posem per cas, documentar-se sobre un personatge com el governador civil i ministre Rodolfo Martín Villa. Poc donat a entrevistes amb profunditat, són fàcils de trobar les seves memòries, significativament titulades ‘Al servicio del Estado’ (Planeta, 1984). Però de més difícil accés és una biografia no autoritzada que el periodista barceloní Manuel Duran va escriure el 1979 per a l’editorial basca Hordago i a qui Martín Villa va dur a judici per apologia del terrorisme, desacatament, injúries i calúmnies, amb l’objectiu de deixar net el seu expedient personal i familiar. Si un historiador pot resseguir avui aquest rastre bibliogràfic obscur de Martín Villa, és, en part, gràcies a Fontana, perquè un dels sis únics exemplars existents del llibre de Manuel Duran al Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya és precisament el que Fontana va donar, amb la seva empremta ben visible, a la UPF.\nCom és lògic en qui es va doctorar el 1970 per la Universitat de Barcelona (de la qual havia estat expulsat el 1966 per la seva militància comunista) i va exercir la docència com a professor i catedràtic a la Universitat de València (1974-1976), a la Universitat Autònoma de Barcelona (1976-1991) i a la Universitat Pompeu Fabra des del 1991, molts historiadors i estudiants d’altres disciplines han passat per les seves classes o se’n reconeixen deixebles també per haver-lo escoltat en congressos i seminaris. Però, si Fontana és un mestre per a tanta gent, és també perquè es va prodigar en conferències i xerrades de tota mena i, sobretot, pels seus llibres. L’historiador sens dubte més llegit de Catalunya i de l’Estat espanyol, i amb nivell i projecció internacional a l’altura del britànic Eric Hobsbawm —que justament Fontana va introduir a casa nostra, igual que al seu amic Edward P. Thompson—, ha deixat el seu mestratge en una àmplia obra escrita que inclou, al marge dels seus títols i de moltes obres col·lectives, uns 150 pròlegs a llibres d’altres autors.\nDe ben segur que no és el més important, però sí molt significatiu de qui era Fontana, tant l’historiador com la persona, la seva contribució el 2014 al catàleg que el Museu d’Història de Barcelona (Muhba) va editar dels fons gràfics de la parella de dissenyadors Pilar Villuendas i Josep Ramón Gómez, veïns del Poble-sec i companys del PSUC. Al breu pròleg (compartit amb Daniel Giralt-Miracle) de ‘Barcelona, una iconografia urbana de la Transició’, es pot llegir com Fontana evoca i data el seu desengany polític: “El dia en què vaig sentir el senyor Carrillo parlant a Barcelona per explicar a la militància que els Pactes de La Moncloa comportaven un seguit inacabable de guanys per a la classe obrera i que, de fet, eren una passa endavant cap a la societat socialista, o poca cosa menys”. Però també recorda això (i ho data igualment en el temps): “Recordo una època en què el partit era capaç de mobilitzar la gent del meu barri, el Poble-sec, com ho demostra el cartell de 1978 en què s’anuncien dues conferències meves sobre el franquisme que m’havien demanat un grup de veïns i que es van fer davant d’un públic de la més diversa condició”. El públic plural, el gran públic que sempre ha tingut Fontana; vet aquí un dels seus mèrits.\nFontana va una mica més enllà que Hobsbawm i ens deixa una visió panoràmica sobre el que per a ell era un llarg segle XX\nEn un altre pròleg, el que va escriure el 2016 a la magna obra del seu editor i amic Gonzalo Pontón ‘La lucha por la desigualdad. Una historia del mundo occidental en el siglo XVIII’ (Pasado & Presente), Fontana parla com qui no vol la cosa de “la diferència entre citar i llegir”. Ho fa per glossar l’extraordinari esforç de lectures, i principalment en llengües originals, del qual Pontón fa gala en un volum tan enciclopèdic com el monumental ‘Por el bien del Imperio. Una historia del mundo desde 1945‘, del mateix Fontana, on va dipositar el saber de 15 anys d’investigació amb un impressionant aparell crític. Així com sembla inaccessible poder arribar a acumular tantes lectures com Fontana, la lliçó del mestre d’historiadors sí que està a l’abast de qualsevol persona mínimament intel·ligent: no és el mateix citar que llegir, i això darrer és imprescindible per contextualitzar i entendre bé el món actual i qualsevol societat o moment històric.\n“El que havia de representar per a mi aquest ofici ho vaig aprendre de mestres i amics, més al marge de la universitat que a dins seu, i tenia menys a veure amb l’engrescament intel·lectual que amb la consciència de la utilitat social de la feina”. Ho explica Fontana a l’inici de ‘L’ofici d’historiador‘ (Arcàdia, 2018), uns apunts del 2009 actualitzats i reeditats mig any abans de morir i que són el seu penúltim llibre però segurament —per pròpia confessió en una entrevista d’Andreu Mayayo al ‘Quadern’ d”El País’, al febrer del 2017— el més semblant a les memòries o l’autobiografia que ell es va resistir sempre a fer. No podrem llegir Fontana, doncs, en primera persona i a l’estil de l’autobiografia intel·lectual ‘Años interesantes‘ (Crítica, 2003), que Eric Hobsbawm va deixar com a llegat personal del seu curt segle XX.\nPer contra —després de poder donar lliçons sobre història econòmica i el liberalisme del segle XIX i la crisi de l’Antic Règim a Espanya i a Catalunya, i després de fer notables contribucions a l’anàlisi historiogràfica com ‘La història després de la fi de la història‘ (Eumo, 1992), ‘Europa ante el espejo‘ (Crítica, 1994) o ‘La història dels homes‘ (Crítica, 2000)—, Fontana va una mica més enllà que Hobsbawm. Ens deixa una visió panoràmica sobre el que per a ell era un llarg segle XX: el que va de l’albir revolucionari del 1917 i el seu reflex esperançador en la societat del benestar posterior al 1945 i fins al mirall trencat del triomf del neoliberalisme i la crisi global que a inicis del segle XXI ha certificat l’increment de les desigualtats i posa en perill drets i llibertats amb l’ascens mundial de populismes com el de Donald Trump. En síntesi, això és el que inclou el tríptic que configuren el monumental ‘Por el bien del Imperio. Una historia del mundo desde 1945’ (Pasado & Presente, 2011), el més breu ‘El futuro es un país extraño. Una reflexión sobre la crisis social de comienzos del siglo XXI‘ (Pasado & Presente, 2012) i el novament immens ‘El siglo de la revolución. Una historia del mundo desde 1914‘ (Crítica, 2017).\nFontana traspassa les fronteres del seu marxisme declarat i de la seva definició ideològica de “roig i nacionalista”\nEn aquesta darrera obra argumenta que “la revolució de 1917 va marcar profundament la història del segle, alimentant les esperances dels de baix i convertida, com a mínim en els seus temors, en l’amenaça més gran per als de dalt”. Però era plenament conscient —i així ho exposa a l’assaig frontissa del tríptic— que “cal revisar la nostra visió de la història com un relat de progrés continuat per adonar-nos que estem en un període de regressió”; que “cap avenç social s’aconsegueix sense lluita”, i que “l’esquerra no disposa del bagatge de mitjans de comunicació que puguin alimentar una manera crítica de pensar”. Caldrà pensar-hi, treballar-hi i aprofitar, si més no, el bagatge de Fontana, ple de sentit crític des del coneixement, el rigor, el compromís social i una gran capacitat d’interpretació i d’anàlisi. I, fins i tot, des d’un gramscià pessimisme de la raó, amb dots de predicció tot i que ell sempre rebutjava la futurologia que sovint s’exigeix als historiadors. En tot cas, l’obra de Fontana traspassa les fronteres del seu marxisme declarat i de la seva definició ideològica com a “roig i nacionalista” i cal situar-la en el marc honest d’un ofici d’historiador que exercia a la manera de Marc Bloch, de Jaume Vicens Vives i de Pierre Vilar.\n“Vilar ens va ensenyar, a mi i a tots, que la tasca de l’historiador es defineix fonamentalment pel seu compromís amb el món en el qual viu, i que la finalitat del seu treball és la de contribuir a explicar els problemes reals dels homes i les dones, d’ahir i d’avui, i ajudar amb això a resoldre’ls”. Ho diu a ‘L’ofici d’historiador’, que apunta que “sovint és un ofici de risc” (esmentant un col·lega desaparegut i “dos amics colombians que han rebut amenaces serioses de mort”). Concretant una mica més per a què serveix un historiador, Fontana respon sense embuts: “Per comprendre el que va passar i evitar que es repeteixi”. Això implica “combatre els errors col·lectius”, fer de la memòria “una eina de coneixement i no una arma partidista” i, sense renunciar a “noves formes de manejar el temps” ni a la reflexió, deixar-se de postmodernitats i tornar a la història social. La història dels homes i dones que, per davant del relat, posa sempre les dades, els fets, els documents i, en definitiva, el que ell qualifica de veritat “subversiva”.\nEn certa manera subversives, o com a mínim controvertides pel debat generat i l’èxit de públic aconseguit, són el llibre ‘La formació d’una identitat. Una història de Catalunya‘ (Eumo, 2014) i les seves entrevistes i posicionaments polítics dels últims anys, en plena eclosió del procés sobiranista (tres d’aquestes entrevistes, curiosament, a CRÍTIC, el 2014 —el vaig entrevistar jo mateix—, el 2016 —ho van fer Blanca Blay i Caralp Mariné— i el 2017 —ho va fer Javier Borràs Arumí, amb motiu del centenari de la Revolució Russa—). Des de sempre en l’òrbita del PSUC o d’Iniciativa, molt crític amb els partits però sempre fidel al sindicalisme de classe i als moviments socials com el veïnal o l’antimilitarista, Fontana va mostrar simpaties per la CUP i un tímid suport a Junts pel Sí en les eleccions autonòmiques del 2015. Però sempre compromès amb l’esquerra, va tancar aquell any la llista electoral d’Ada Colau a l’Ajuntament de Barcelona i va saludar més tard el naixement de Catalunya en Comú, proper al seu líder i també historiador Xavier Domènech. Sobre el procés, no va deixar de ser-ne molt crític i d’alertar amb lucidesa que les opcions d’independència són remotes, però que calia persistir. Amb tot, i com explica bé la historiadora Paola Lo Cascio, “simplificacions que molta premsa i molts actors polítics i institucionals van fer sense contemplacions” de la seva inquietud per mesurar-se com a historiador sobre la qüestió nacional a ‘La formació d’una identitat’ (un exercici d’historiar en defensa de la terra, com se sintetitza en aquestes claus publicades al ‘Quadern’ d”El País’) van fer néixer la idea d’una conversió de Fontana als objectius del procés. Idea reforçada per la seva participació, el 2013, en el polèmic simposi “Espanya contra Catalunya”.\nSobre el procés, va alertar amb lucidesa que les opcions d’independència són remotes, però que calia persistir\nRes més lluny de la realitat si ens atenim a la conferència sobre el centenari de la Revolució Russa que va llegir (sempre llegia, perquè sempre s’ho preparava tot per escrit) el vespre del 2 de novembre del 2017 al Born, al mateix temps que milers de manifestants clamaven davant del Parlament per la vaga general i contra l’empresonament, aquell mateix dia, de bona part del Govern de la Generalitat. “El que estem vivint a Catalunya, sobretot a partir de l’1 d’octubre, pot ser considerat una revolució?”, li va preguntar a darrera hora una noia. Fontana va dir que això requeria una conferència específica, que ha quedat pendent. Però no va eludir una resposta d’urgència, amb un missatge ben clar i català: “Si pretenia ser una revolució, de moment és una revolució frustrada. Ho contemplo com una catàstrofe i des del més absolut desacord. Som en un moment per aprendre a resistir, a no resignar-nos, a tirar endavant i tractar de recuperar el que puguem dels nostres drets i llibertats, prou amenaçats”. Ell tampoc no es resignava i, quan ja no quedaven al Born més que els organitzadors d’aquell acte del Centre d’Estudis Històrics Internacionals de la UB, amb qui xerrava tot esperant dempeus el taxi que aquella nit l’havia de dur a casa, va donar una lliçó de dignitat no escrita perquè no amagava els dolors del càncer que patia i contra el qual lluitava amb ajuda de la ciència mèdica però, sobretot, de les ciències socials.\n“Cap mestre no escriu més que una petita part del que porta dintre, i una bona proporció del seu ensenyament s’exerceix a la classe o a la conversa, on es donen moltes coses que mai no seran lletra impresa”, ha recordat l’historiador Jaume Claret en conèixer la seva mort. Aquest és el tresor de molts deixebles de Fontana, a la manera del que ell evocava dels seus tres mestres, Ferran Soldevila, Jaume Vicens Vives i Pierre Vilar, i d’amics amb una gran influència intel·lectual com Manuel Moreno Fraginals i Edward P. Thompson. Per als seus molts deixebles i per a la resta, per a qui no el va tractar però es troba dins d’aquest públic més ampli i encara per ampliar, no deixa de ser igualment un tresor valuós la seva obra escrita. Prolífic en textos (inclosos en revistes com ‘Nous Horitzons’, que va impulsar en la clandestinitat, o ‘L’Avenç’, de la qual va suggerir el nom de la capçalera), Fontana no era tan prolífic en dedicatòries. Sobri com era, no perdia sempre el temps en aquestes floritures. No obstant això, sí que va dedicar al seu pare el llibre derivat de la seva tesi, ‘La quiebra de la monarquía absoluta (1814-1820)‘; a l’amic i editor Pontón, algun altre títol; a la memòria d’Antonio Puente, ‘La història dels homes’, i a Francisco Tramonte, ‘El siglo de la revolución’, perquè sense la seva ajuda “no hauria pogut concloure aquest llibre”. Fins i tot en això cal llegir Fontana. Escrivia per a tothom. I llegir-lo és la millor manera de mantenir-lo viu.


FC Barcelona Lassa B, 5 – Plásticos Romero Cartagena, 2. Tornen a guanyar - FC Barcelona\nHomeSeccionsFutbol SalaFC Barcelona BNotíciesFC Barcelona Lassa B, 5 – Plásticos Romero Cartagena, 2. Tornen a guanyar\nFC Barcelona Lassa B, 5 – Plásticos Romero Cartagena, 2. Tornen a guanyar\nEls d’Andreu Plaza s’imposen al segon classificat de la categoria a la Ciutat Esportiva\nÁlvaro va fer el gol de l'empat a la primera meitat / Foto: VÍCTOR SALGADO\nEl FC Barcelona Lassa B es va retrobar amb la victòria després del partit del dissabte 13 de febrer davant del Plásticos Romero Cartagena per 5-2. Després de sumar els tres punts, els culers es mantenen en la cinquena posició amb 37 punts, a només un del quart, l’Hèrcules San Vicente.\nEls de Cartagena van sortir a la pista amb la intenció de tancar el partit al més aviat possible, i al minut tres Jesús va avançar el seu equip amb el primer gol. Els blaugranes no van defallir i van començar a fer el seu joc. Però, tot i les nombroses arribades a la porteria rival, el gol no arribava, fins que Álvaro va marcar l’empat a l’equador del primer temps en una gran jugada de tot l’equip que ell va rematar al segon pal.\nSentencien a la segona part\nEl porter Chico va veure la vermella directa i els deixebles de Plaza no van desaprofitar aquesta ocasió. Així, va ser Amores qui va avançar els blaugranes al minut 28. L’Hèrcules va sortir amb el porter jugador, però una errada defensiva va permetre que Raúl Gómez fes el tercer i Oussama, el quart, en tan sols quatre minuts de diferència. Els visitants estaven abocats en atac i van reduir diferències a dos minuts del final gràcies a Rubén Zamora. Però la sentència final va arribar quan el porter culer, Joan Miñano, va fer el cinquè i definitiu gol amb el temps pràcticament acabat per donar l’onzena victòria de la temporada al filial blaugrana.\nElPozo Ciudad de Múrcia – FC Barcelona Lassa B. Diumenge 21 de febrer a les 12 h al Palacio Municipal de Múrcia\nRecuperen la tercera plaça\nEl Barça B torna a guanyar a domicili (2-3)\nEmpat a l’últim segon


La Falla Ausiàs March d’ Alzira és la campiona de la Copa de Falles 2010 - elseisdoble.com\nLa Falla Ausiàs March d’ Alzira és la campiona de la Copa de Falles 2010\nEl trofeu de Copa era l'únic títol de futbet que li faltava a la comissió després de guanyar dos anys consecutius la lliga\nLa Falla Ausiàs March es converteix per primera vegada en la campiona de la Copa de Falles, davant d'una Sagrada Família que ho tenia tot a favor, ja que guanyava 5-0 en finalitzar la primera part; però el joc net i la cooperació de l'equip va fer remuntar el 5-0 a un 5-6 en un partit on van haver més faltes de l'habitual amb un ambient tens, tant al camp com a les grades. El trofeu de Copa era l'únic títol de futbet que li faltava a la comissió després de guanyar dos anys consecutius la lliga de primera divisió de Falles, aquest any van quedar segons. Amb aquesta copa s'han tret l'espina clavada; així que felicitats a tot l'equip!\nFalla Ausiàs March


CITM | Taller de Còmic Interactiu\nInici > Agenda\t> Taller de Còmic Interactiu\nTaller de Còmic Interactiu\nData: Del 26-06-2018 al 28-06-2018\nRecordes aquells llibres de 'tria la teva pròpia aventura'? En aquest taller aprendrem a fer històries en format còmic en les quals el lector haurà de participar per poder continuar la història. No cal saber dibuixar, la idea és tenir intriga per explicar històries d’una forma diferent.\nSerà els dies 26, 27 i 28 de juny, de 17 a 20h, a la Casa Baumann de Terrassa.\nEl curs estarà impartit per Ana Mar López i Pilar Villanueva, de Mars Oddity.\nTaller de Còmic Interactiu - Escola d'Estiu BaumannLab


La Comissió Europea col·loca el castellà a la "segona divisió" de llengües de treball\nDesprés de mesos d'estira-i-arronsa per augmentar la presència del català a Brussel·les, ara és el castellà la llengua que lluita per la seva presència a Europa. Resulta que, per estalviar costos, la Comissió Europea ha creat dos grups de llengües: un grup predominant, amb l'anglès, el francès i l'alemany, i un segon grup menys rellevant, amb la resta. Això ha motivat una dura batalla de Madrid i Roma, que no volen veure l'espanyol i l'italià convertits en llengües de "segona".\n03/03/2005 - 00.00 Actualitzat 03/03/2005 - 21.07\nLa nova regulació afecta les compareixences dels comissaris europeus davant de la premsa. El dia de reunió de l'executiu comunitari, hi haurà traducció a totes les llengües, però la resta de dies només hi haurà intepretació al francès, l'anglès i l'alemany.\nEspanya i Itàlia han tret l'artilleria; no volen que les seves llengües oficials siguin de "segona divisió" i han protestat durament. El president del govern central, José Luis Rodríguez Zapatero, s'ha compromès a defensar a Europa i al món el castellà i les altres llengües cooficials a l'Estat.\nZapatero ha respost a les crítiques que l'acusen de passivitat davant el retrocés de l'ús del castellà a les institucions europees.\nConcretament ho ha fet garantint el seu compromís en defensa del castellà i les llengües cooficials.\nTambé els eurodiputats socialistes i del PP han multiplicat les queixes, que arriben després de mesos d'intents d'elevar el reconeixement del català.\nEls defensors de l'equiparació del català amb la resta de llengües oficials d'Europa acusen el govern espanyol de tenir una doble mesura.\nLa regulació de les llengües és un dels afers més sensibles de la UE. I l'aproximació a aquest assumpte es pot fer des de dos punts de partida: el purament pragmàtic i el de protecció de la cultura.\nLa defensa del català a Europa ha apel·lat sempre al factor cultural, mentre que les grans llengües s'agafen habitualment al pragmatisme. Aquest episodi revela que, quan el pragmatisme deixa fora una llengua gran, els arguments que es fan servir per defensar-la són els mateixos que es fan servir per defensar llengües més febles.


Les Délinquants de l'Inutile\nEl cap de setmana del 24 i 25 de març varem anar al Vignemale amb intenció de fer Les Délinquants de l'Inutile. Després de veure la piada de la repetició d'aquest\nLa via a principis d'hivern, el Lluc i jo l'hem tingut entre cella i cella. Però meteos adverses, risc d'allaus, i compromisos varis ( és a dir laborals i socials) ens han impedit fins ara anar-hi. El nostre intent s'ha quedat en això, intent ja que no hem pogut fer cim. Ens hem quedat a uns 2 o 3 llargs? només del llom que porta al cim a causa de la meteo. Nosaltres vam arribar al esperó principal on la via s'uneix amb la nord clàssica. D'aquí sembla que només queda un llarg d'esperó i un o dos més de travessia a dreta per sortir per dalt. Més els llargs d'aresta fins al cim, clar.\nSegons infos del guarda, durant l'hivern hi han hagut tres intents més. Uns van sortir per dalt sense fer cim i els altres dos, pocs dies abans del nostre intent es van quedar a 3 llargs de sortir pel llom cimer. Segons el guarda van rapelar per no trobar els pas de sortida ( sembla que la sobrecàrrega de neu pot ser la raó).\nTot i què el dia anterior va nevar els llargs de gel inicial estan força bé. Menys els primers metres, gel fàcil de progressar i s'assegura força bé. Part de xemeneia dels austriacs tot en mixte; neu i roca. Terrasses superiors neu bastant inconsistent sobre roca. Assegurament poc evident. Ens va començar a nevar a la xemeneia del aus. i tot seguit allò es va convertir en un festival de purgues que no et deixaven fer res. Vam pujar i sortir cap a l'esperó com vam poder. Preparant plataforma per passar una nit mogudeta ens trobem una cova de neu mig enterrada, varem acabar xops però ens vam estalviar de dormir al ras en plena nevada. El dia següent ens llevem amb boira molt tancada i nevant lleugerament. Després dels dilemes d'amunt o avall, decidim baixar; els ràpels estan quasi tots muntats, però si tornés a nevar no vull ni imaginar el martiri de baixar per allà. Dos ràpels per sota i el dia es va començar a obrir....jeje!!!\nMaterial: Respecte el que diu a la guia de Mousel menys mate de roca i més de gel; portar menys friends (desde alien blau fins al 1 de camalot, 2 opcional), els tascons els podeu deixar a casa o portar un petit sortit, portar el talon de B.Diamond, i més cargols ( 8 o 10). 10 Pitons suficient, sobretot plans i extraplans. No vam posar cap V.\nPart superior i campa intermitja amb ràpels a roca ( pitons) banda esquerra ( poden estar parcialment tapats per neu). Reguerot de part inferior ràpels en abalakov menys el del sostre en spits.\nP.D: Per a la cordada anònima anterior a la nostra ascensió...gracies pels ràpels muntats que varem trobar ( que van ser quasi tots) i la cova de neu que varem trobar de miracle!!!!!!\nFotos de la via aquí.\nPublicat per Albert a 11:51\nEtiquetes de comentaris: Pirineus, Vignemale\nLa crida del Powder 2\nSi amb el cap de setmana no va haver-hi prou. Dilluns 11 va tocar una fokejadeta per els boscos que es troben per sota del Sello ( Vall de Boí) després d'una nevada nocturna de 15-20 cm i dimarts 12 va tocar forapistes no-stop a Baqueira. No sóc molt amant de gastar-se quasi 50 eurazos per un forfait...però als 70 cm que van tornar a caure per la nit no els hi podiem dir que no!!! Quina bogeria...This is CANADA!\nPublicat per Albert a 13:48\nLa crida del powder!!!!\nDesprés de 1 més de pakets de neu cada setmana al Pirineu occidental, l'alpinisme queda a l'espera...i toca disfrutar del podreuse!!!!. 4 dies del 9 al 12 de febrer...flipant!! Ja que cada nit queien entre 15 i 70 cm de neu nova que tornava a tapar qualsevol traça!!! Vídeo dels dos primers dies a Luchon.\nPublicat per Albert a 0:21


Campanya solidària #SomLaPeraLlimonera: ajuda comprant 2 peres x 1€ - Plusfresc\nPublicado el dia 13.09.18\nDes de 2014, a Plusfresc tenim el compromís d’oferir només peres de proximitat per tal de donar suport als nostres productors locals. Aquesta setmana tenim el plaer de dónar un pas de col·laboració més de la mà de la Coordinadora d’ONGD i altres Moviments Solidaris de Lleida amb la campanya solidària #SomLaPeraLlimonera.\nDel 12 fins al 30 de setembre, a diversos supermercats Plusfresc pots col·laborar amb la Coordi i les accions de justícia social que promou comprant dues peres a 1 euro i aquesta quantitat serà íntegrament destinada a aquesta organització.\nDes d’aquest dimecres, quan al Plusfresc vegis aquest cartell, estaràs a punt de fer grans coses #AmbLaCoordi, una entitat que s’encarrega de gestionar l’acció conjunta entre moltes organitzacions no governamentals per tal de coordinar les tasques de cooperació, de restabliment de la pau i de lluita pel compliment dels drets humans als pobles més empobrits del planeta.\nI és que si la vida et dóna llimones, pots fer llimonada, però si la vida et dóna peres… Pots ser la pera llimonera! És tan senzill com comprar 2 peres a 1 euro i estaràs contribuint a fer possible la tasca de la Coordi.\nOn pots comprar les peres llimoneres?\nLa campanya #SomLaPeraLlimonera arriba a 14 establiments Plusfresc de Lleida, Mollerussa i Alpicat:\nCiutat Elisis (Camí de Picos 6)\nPi i Margall (Pi i Margall 32)\nBlondel (Blondel 96)\nPorqueres II Clot (Av. Alcalde Porqueres 44)\nTemplers (Templers 13)\nBoleda (Cristòfol de Boleda 10-12)\nBaró Maials (Baró de Maials 31-33)\nSunka Ruano (Martin Ruano 13)\nNova Balàfia (Baró de Maials 107-113)\nPlaça Europa (Alcalde Porqueres 51)\nCiutat Campus (Av Barcelona 65-69)\nAlpicat (c. Lleida 100)\nMollerussa (Av. de la Pau 27)\nMollerussa (Ferrer i Busquets 11)\nSopes de temporada\nCom reduir el nostre consum de plàstic\n3 plats infal·libles amb magrana\nQuè són els productes bio, exactament?


A presó el lladre de farmàcies que es disculpava després de cometre els robatoris - Regió7\nA presó el lladre de farmàcies que es disculpava després de cometre els robatoris\nUn jutge va enviar a la presó un lladre de farmàcies que es va lliurar als Mossos d'Esquadra després de cometre almenys nou assalts en quinze dies a Barcelona. En els robatoris intimidava les víctimes amb una arma blanca i, abans d'anar-se'n del local, es mostrava educat i demanava disculpes.\nSegons van informar ahir els Mossos d'Esquadra, el lladre es va lliurar en una comissaria del districte de les Corts dimecres passat acompanyat per un advocat, després que els agents de la policia autonòmica ja l'havien aconseguit identificar gràcies a les imatges de les càmeres de videovigilància de les farmàcies que va assaltar.\nEls Mossos li seguien la pista arran d'una onada de robatoris en farmàcies, nou en quinze dies, comesos per una mateixa persona, en què el lladre intimidava els responsables del local amb una arma blanca perquè li lliuressin la recaptació o fins i tot es dirigia ell mateix a les caixes registradores per sostreure'n els diners.\nSegons els Mossos, l'atracador tenia bon aspecte i no aixecava sospites quan anava a actuar i, de fet, abans d'anar-se'n de les farmàcies amb el botí es mostrava educat i demanava disculpes pel robatori. Després de passar a disposició judicial, el jutge de guàrdia de Barcelona va acordar el seu ingrés a la presó.