Karicies: La taxa rosa continua\nLa taxa rosa continua\nPaula i Raquel ja ens parlaren l'any passat sobre la taxa rosa. Però sembla que aquesta situació continua. Per això, Cèlia, del Batxillerat artístic, ens ha preparat una altra entrada. Ací va:\nSi et digueren que hi ha un impost que es paga només per ser dona, com reaccionàries? Doncs bé, aquest existeix i rep el nom de 'taxa rosa'.\nLa taxa rosa (woman tax en anglés) és el nom que rep l'impost que paguen les dones en diferents productes o la pujada de preus que pateixen pel simple fet de ser productes femenins. Buscant articles que tractaren el tema, m'he trobat amb un que m'ha paregut molt interessant, del periòdic “El Mundo”, que es titulava “La tasa rosa: si eres mujer, pagas más (y no lo sabes)”. En aquest article, Marta G. Aller narra com una parella heterosexual vol comprovar fins a quin punt és cert això de la taxa rosa, així que decideixen anar un dia a fer la compra amb la llibreta a la mà. En aquest experiment, la parella descobreix que la dona pagava sempre una quantitat de més, fet que provocava a la llarga una notable diferència en la despesa econòmica. Aquests van ser els resultats:\nEntre d’altres exemples, a l'hora de llavar, tallar i pentinar-se a la perruqueria, el preu que havien de pagar els homes era de 15 euros, mentre que el mateix servei per a les dones (independentment de la seua longitud o forma) costava 36 euros. El desodorant en esprai, 2,99 euros per a ells i 3,06 per a elles. El perfum d'home, a 58,6 euros; mentre que el de dona, a 101,9 euros. La maquineta d'afaitar d'un sol ús, 0,49 per als hòmens; mentre que 0,70 per a les dones. I en altres productes de vestir, com ara els pantalons vaquers, costaven 24,99 per als hòmens i 39,99 per a les dones (tot açò eren productes de la mateixa marca i categoria).\nUna possible causa d'aquesta situació és el fet que les dones generalment estan disposades a pagar més diners per mantenir el seu aspecte físic, ja que socialment tenen l'obligació de complir certs estereotips, una situació que les empreses aprofiten per a posar els productes a un major preu. I és que és una realitat que les dones -que moltes vegades som les que cobrem menys-, som les que hem de pagar més. Pareix una broma, veritat?\nÉs veritat que moltes vegades no ens donen comte d’aquestes coses, no tan sols que hem de pagar compreses i coses així, sinó que també hem de pagar per alguns servicis o coses mes que els homes, com per exemple tallarte el monyo o simplement alguns productes d'higenie com desodorant entre altres coses.\nPareix que les dones valem or , perquè mare meua, sortim cares, entre totes les coses que hem de comprar i fer per a estar be. Pense que en aquests tipus (i en veritat en tots els aspectes) de coses es necessari que haja una igualtat, perquè les dones seguim pagant molts diners cada any.\nA més a més estaria bé difondre el consum de productes d’higiene femenina que siguen mes respectables amb el medi ambient com per exemple compreses de tela, copes menstruals, desodorants naturals… Entre altres coses.\nA pesar que com he dit abans no hi ha difusió d’aquest tipus de productes però nosaltres ja ens encarreguen de buscar alternatives mes respectuoses amb el medi ambient i també amb el nostre bolsillo, per què amb la compresa de tela t’estalvies moltíssimes diners a l’any\nPer altre lloc hi hauria que palar també dels molts productes que hi ha per a dones, perquè per exemple per homes no hi ha, no entenc, els homes no es cuiden la pell? Ni el cos? Ni es depilen?. Moltes persones tenen una idea equivocada dels homes, aquests també volen estar arreglats, cuidats, etc. També es maquillen i és una realitat que moltes vegades no hi ha productes per a ells i han de tirar de coses fetes per a dones, és a dir que finalment ells també acabaren gastant-se aquest excés de diners, així que ells també hagueren d'estar conscienciats d’aquest tipus d’actes.\nLa taxa rosa, és una de les tantes injustícies sexistes. No m'estranya que els productes femenins siguen més cars, ja que normalment les dones ho paguem sense queixar-se.\nÉs penós que nosaltres, encara paguem eixes barbaritats pel mateix servei o productes que els hòmens.\nLa taxa rosa s'hauria de donar a conéixer, ja que estic segura que la majoria de xiques no s'adonen que estan pagant uns diners injustament, si totes fórem conscients d'aquesta estafa, podríem solucionar-ho i no deixar que les grans superfícies s'aprofiten d'aquesta manera.\nUn exemple d'açò, són els productes femenins per la menstruació, són necessaris mensualment, així i tot no són gens barats, s'aprofiten que és una necessitat i els anem a comprar si o sí.\nTot açò em pareix tan egoista i absurd que em cabreja, espere que s'actualitzen i recapaciten al voltant de l'assumpte.\nCarla Becker i alejandra Addams 1º batxiller humanistic ha dit...\nHui en dia tothom realment sap el que és una família LGTBI? Es considera família LGTBI a aquella on una parella d'homes o de dones es converteixen en progenitors d'un o més xiquets o xiquetes. Fa anys era impensable que aquest tipus de situacions fóra un estil de vida comú, però hui en dia podem dir que cada vegada és mes fàcil trobar aquest tipus de famílies les quals obviament pensem que son totalment normals però encara així tenim la la sensació de que la societat en general encara no ha sabut normalitzar la situació dels xiquets o xiquetes que tenen dues mares o dos pares.\nEl problema aquesta quan el fill o la filla manifesta l'amor d'aqueixa llar amb l'exterior i l’unic que rep és el prejudici en trepitjar el carrer ja que és evident que la societat no porta la mateixa velocitat per a normalitzar una adopció d'una família “comú” amb famílies LGTBI, fins i tot hi ha molts xiquets que ni tan sols s'atreveixen a comentar que tenen dues mares o dos pares entre els seus companys de col·legi per por d'aqueixos prejudicis, volen és sentir-se inclosos, per això alguns decideixen que l'ocultació de la seua realitat familiar és la millor forma de protegir-se.\nUna altra de les preocupacions de les persones que no comprenen la normalitat que es mereixen les famílies homoparentals té a veure amb la noció que els xiquets que vinguen d'aquestes famílies tindran més probabilitats de ser homosexuals, la qual cosa tampoc hauria de ser considerat com una cosa negativa, però això és totalment fals; El tindre uns pares o unes mares homosexuals no influeix en la orientació sexual del fill, això va en la forma de ser de cadascun i ha de ser ja desmentit d'una vegada.\nEn definitiva, ens agradaria indicar que la família homoparental representa un estil de vida tan vàlid com un altre qualsevol perquè un xiquet o xiqueta cresca sense cap mena de problema, sempre que uns adults atents i afectuosos cuiden d'ell.\nLucia Becker 1 BACH C ha dit...\nCobrar menys i pagar més? Si, aquesta és la pregunta que ens fem les dones quan n'assabentem que efectivament, els productes de les dones són més cars que els dels homes. Però per augmentar la gravetat d’aquest fet, cal que afegisca que les dones tenim un sou d’un 23’25% menys que els dels homes. Pareix broma, però és cert.\nEn primer lloc, aquesta situació bé impulsada – en la meua opinió – perquè les dones hem de cuidar més i preocupar-nos pel nostre aspecte físic que els homes. Per aquesta raó ens dóna el mateix el preu dels productes, anem a comprar-los per damunt de tot. D’altra banda, sempre el col·lectiu femení ha tingut més dificultats a l’hora d’aconseguir les coses i pot ser pel simple fet de ser xiques els productes són més costosos.\nAixò és una injustícia i cal posar-li solució. En la meua opinió, pense que si les dones estem disposades a plantar cara a les multinacionals que afavoreixen aquesta situació pot ser les coses canvien. Però clar, com fem això? Doncs, negant-nos a comprar els productes fins que els preus siguen igualitaris. Però altre problema, estaríem disposades a descuidar el nostre aspecte físic fins que les coses canviaren?\nÉs evident que no, en quant ens ix un sol pèl, anem de seguida a comprar-nos màquina d’afaitar, ja que ningú ens ho pot ver. Doncs bé, per poder solucionar això primer hem de canviar el pensament de la societat, començant pel nostre. Devem començar a tindre l’aspecte físic que nosaltres volem i no el que ens diuen els altres, però això desencadena un altre problema: com podem canviar si seríem considerades unes persones rares i ens portarà a ser – en aquest cas perquè som dones- uns «homenots»?\nPuc concloure aleshores, que per a resoldre el fet que els productes femenins siguen més cars que els masculins primer hem de llevar els problemes que hi ha darrere d’això. Hem de començar canviant la nostra mentalitat i podrem canviar els coste dels productes.\nAquesta entrada parla sobre la taxa rosa: que es un impost que paguen les dones en diferents productes o la pujada de preus que pateixen pel simple fet de ser productes femenins. Després et diu que s’ha topat amb un article on Marta G Aller contava una experiència sobre una parella heterosexual que un dia van a anar a comprar i van veure que les coses que eren tant per a les dones com per als homes, en el preu d’un desodorant per a dones era més car que un per als homes.\nAquesta es la primera vegada que n’hi escoltat aquestes paraules taxa rosa perquè sàpia que era més car el preu per a les dones però no sàpia que tinguera un nom. Açò no em pareix bé perquè el preu caldria que fora igual o paregut al dels homes i em pareix injust per a les dones.\nEn conclusió volia dir que caldria que açò faça un canvi o siga ( que el preu canvi).\nHui en dia, estem en la trista realitat en què es pensa que les dones han de seguir un estereotip establit, i causa d’això, és la compra de productes concrets que determinen el seu sexe. Aquesta situació és aprofitada per les empreses per apujar els preus d’aquests productes i beneficiar-se de les dones pel simple fet de ser de gènere femení. La diferència entre els preus de productes del mateix ús de dones i homes s’anomena “taxa rosa”.\nEn l’entrada, es parla d’un article publicat al periòdic “El Mundo” on hi ha un clar exemple de la presència de la taxa rosa que és la pura realitat que ens envolta. En ella es mostra una parella heterosexual que va a fer la compra dels productes indicats per al seu sexe i comproven que els preus de diferents productes normalment, d’higiene personal per a ús femení són suaument més cars que els productes d’ús masculí. Podem posar exemples com el de les maquinetes d'afaitar, els desodorants, i també voldríem destacar un article que a soles utilitzem les dones, i són les compreses/tampons/copa menstrual/, etc, articles necessaris per a la nostra vida com a dona, i que tenen un preu prou elevat.\nNosaltres, com a dones, no ens pareix bé que els preus d’articles de dones i homes siguen diferents, perquè és mentida que nosaltres estem disposades a gastar més diners per determinats articles. Encara que és veritat que la societat ens ha imposat a les dones una sèrie de normes com que no podem anar amb pèls a les axil·les, o a les cames, que hem de fer una bona olor, en resum , que hem d'estar perfectes. Aquesta ideologia no ens pareix res bé perquè les dones tenim el dret a decidir si volem tindre pèls a les axil·les, o si volem fer una olor o un altre, i no la societat qui decidisca.\nEn conclusió, volem que el govern actual tinga en compte aquesta trista realitat, una realitat on vivim les dones habitualment i que ens perjudica a l’hora d’anar a comprar productes que, per a nosaltres, són necessaris i demanar també que les empreses no s’aprofiten de què, pel simple fet que hi haja productes que siguen femenins, teòricament, les dones hem de comprar-los sí o sí i per això pujen el preu perquè no tenen dret. Ens agradaria que d’una vegada per totes s’elimine la taxa rosa, i que els preus siguen iguals per a tots i així arribem a una societat plena d'igualtat que és el que tots volem i demanem a crits.\nEn aquesta entrada ens parla de la desigualtat que hi ha entre els preus dels homes i les dones, on per a les dones les resulta més car les coses que als homes sense cap raó, però encara cal afegir un date molt important que com bé a dit una persona en els comentaris d’aquesta entrada, les dones cobren menys que els homes i encara han de pagar més per comprar-se alguna cosa.\nEspecíficament l’entrada exposa un exemple publicat pel periòdic ‘El Mundo’ en la que ens mostra com una parella hetero a l’hora d’anar de compres s’adonen de la diferència de preus que tenen els productes segons el sexe. Com per exemple les maquinetes d’afaitar que costen menys que qualsevol producte necessari per a la vida de la dona.\nAixò no hauria de ser així. Qualsevol dona té els mateixos drets de gastar els seus diners que el dels homes. Però clar com estem una societat en la qual les dones estan obligades a sempre estar afaitades i olorar bé doncs augmenten els preus. Doncs això ha de canviar, perquè totes les dones són lliures d'afaitar-se o no, o de cuidar-se el seu aspecte.\nEn conclusió, en el que demanaria és que totes les persones canvien la seua manera de passar recerca de les dones perquè l’únic en què són diferents dels xics és que tenen aparat reproductor femení i res més i a més demanar a les empreses que ajuste els preus dels productes dels diferents sexes i que s’adonen de la situació en la qual es troben les dones.\nHéctor New i Helena Campoamor 1º Bach Ciencias i Artes ha dit...\nLa taxa rosa és real? Pot paréixer un pregunta molt ximple i sense sentit, però pot tindre un transfons més interessant del que podeu pensar.\nAbans de començar, què és realment la taxa rosa? La taxa rosa és el preu afegit que s'aplica a productes destinats al públic femení a pesar que les seues característiques siguen idèntiques a altres destinats al públic masculí. Òbviament, amb aquesta definició tots pensem que és un clar exemple de desigualtat per gènere, però realment existeix? Clar que sí, que us penseu que no hi han dades que el demostren, a l'entrada apareixen alguns exemples de productes (com colònies, esprai, maquinetes d’afaitar i pantalons) que són més cars sols per anat dirigits a les dones i no són els únics.\nPer què aquest problema segueix present a la nostra societat desenvolupada de ple segle vint-i-u? Bé, la vertadera causa d’aquesta situació és en gran part el model de bellesa femení, és a dir, els estereotips que les dones han de seguir per a estar “guapes” segons la societat. D’aquests tipus de fets sempre hi ha algú que ix guanyant, i en aquest cas són les empreses, que s’aprofiten i utilitzen aquesta realitat per a apujar els preus. Els estereotips femenins no hi haurien d’estar tan idealitzats ni les empreses haurien d’aprofitar-se de la situació.\nVivim en una societat capitalista i el pensament dels empresaris és guanyar el màxim benefici possible sense pensar en el benestar de la gent que no pot gastar tants diners. Si tenen l'oportunitat de vendre un producte més car, el van a fer sense preocupar-se per res.\nNo se’ns pot oblidar comentar el que posa al final de l’entrada, la diferencia de salari dels homes i les dones. Les dones cobren menys pel mateix motiu dels empresaris, a una persona que vol guanyar diners per damunt de tot no l’interessa contractar una dona que pot quedar prenyada i a la qual s'ha de substituir perdent uns diners que amb un home no es perden. L’estat hauria de donar un suport als empresaris perquè aquesta desigualtat s’acabara i que donara el mateix contractar a un home que a una dona.\nEn conclusió, el capitalisme i la societat tenen la culpa de moltes desigualtats que s’han d’acabar i per a fer-les desaparéixer s’han de tomar mesures clares que facen que les dones no hagen d'esforçar-se més per a guanyar el mateix que un home que s’esforça menys.\nNo és cap misteri que les dones, pel simple fet d’haver nascut i haver sigut criades com a dones, tenim una càrrega sobre els nostres muscles que se’ns ha imposat i que curiosament el sexe masculí no té.\nEntre totes les conseqüències que suposa aquest pes afegit, trobem la taxa rosa. Totes som conscients de la seua existència i la majoria ens queixem però, per què no fem res —o gairebé res vertaderament útil— al respecte. Per què no intentem canviar-ho? Arribar a l’arrel del problema?\nBé, en realitat no és necessari respondre aquestes preguntes, a més a més, tampoc trauríem res de profit. Tornant al tema inicial: ens hem de posar les piles ja. Coneixem el problema i coneixem la solució. I sabem que per arribar a aquesta no podem quedar-nos de braços plegats, hem d’actuar.\nPosem-nos en contacte amb les grans multinacionals que venen aquests productes i exigim-los igualtat, uns preus justos i equitatius —i ja de pas que els productes “femenins” no siguen sempre de color rosa.\nEl canvi està en les nostres mans, no ho malbaratem, som una generació de revolucionàries. Construïm un món més equitatiu per a les nostres filles, com altres grans dones ho van fer en el passat per nosaltres.\nPer què cal pagar més per ser dona? Últimament la gent diu que estadísticament no paguem més però, si pares a pensar-ho paguem més per tot. El que més impacte no és sol les coses materials sinó que fins als productes que són immaterials com tallar el pèl o anar a la tintoreria costen més.\nSegons els últims estudis la taxa rosa fa que la dona pague al voltant d'uns 1.100 euros més a l'any. A més de no dubtar-ho, per als quals els coste de creure, només han de sumar al voltant de: un euro més en les fulles d'un sol ús, un 7% més en les sabates, quasi el doble a la roba…\nA tot aquest problema, li tiren la culpa que estem disposades a pagar més però no és així, algunes vegades estem obligades, com en la perruqueria, però altres vegades busquem solucions i entre elles es trobe compra el mateix producte, que suposadament és per als homes però que funciona igual per als dos.\nA més, cal sumar-li els productes d'higiene íntima com les compreses, tampons, toalletes… els quals ací a Espanya, menys a Canàries no es consideren d'ús de primera necessitat, fent que es pague un 10% d'IVA.\nAra la pregunta que es fan molts és: Discriminació o màrqueting? No hem de confondre això, és igual si les dones comprem més o menys, el preu hauria de ser el mateix per a tothom.\nPerquè hem de pagar més les dones l sol fet de ser dones? No té ninguna explicació llògica, però les empreses continúen amb aquesta injusticia. Els productes que es venen independièntment de que siguen per a hòmens que per a dones fan la mateixa funciò, per tant no es deuria de diferenciar.\nA l’entrada es comenta que a la perruqueria no es cobra el mateix per tallar-se i pentinar-se el monyo, per als hòmens és més barat que les dones. És veritat que el monyo de les dones és més llarg que el dels hòmens i costa més de tallar i de pentinar, i els treballadors han de cobrar pel temps que passen en cada client. Però el monyo no és el mateix que una maquineta d’afaitar o que una colònia, ja que en els distints productes no s’utilitzen distints materials que justifiquen el perquè de la diferencia dels preus.\nA alguns països europeus, el fet que un producte sigui dirigit especialment per a dones fa que el seu preu augmenti entre un 20% i un 50%, encara que la qualitat no sigui superior. Sovint l'única diferència és que el producte passi a ser de color rosa, com típicament les fulles d'afaitar, encara que només per a un 3% de dones aquest sigui el seu color favorit. Ha estat denunciat per diversos col·lectius socials, els quals el consideren un "impost ocult" discriminatori per a les dones, ja que les fa pagar de més pel mateix producte.\nA més a més, a França el salari mitjà de les dones és un 27% inferior al dels homes i a Catalunya, un 28%. La lluita contra la taxa rosa reivindica que les dones tenen dret al mateix poder econòmic que els homes, i no a cobrar menys i pagar més.\nPer si encara quedava dubte de la gran desigualtat entre homes i dones Paula i Raquel ens parlen sobre la taxa rosa, que "és el nom que rep l'impost que paguen les dones en diferents productes o la pujada de preus que pateixen pel simple fet de ser productes femenins.". Les dones, sense saber-ho, paguem més que els homes pels mateixos productes.\nAmb l'objectiu de demostrar aquest, una parella heterosexual va fer un experiment que consistia a comprar els mateixos productes amb la condició que uns foren per a dones i altres per a homes, i així fer càlculs i veure les diferències sobre la quantitat de diners que es gasta cadascun en el mateix però amb l'etiqueta d'home i dóna. Per a la nostra sorpresa, hi ha una diferència bestial que a la llarga provocava una notable diferència en la despesa econòmica.\nLa diferència més gran de preus està en els productes dedicats a la bellesa i la higiene, tallar-se els cabells és molt més costós per a les dones que per als homes, sense importar la longitud dels cabells sempre serà així, i és una cosa que podem veure dia a dia; els desodorants per als homes 2,99 mentre que per a les dones 3,06; els perfums per a ells 58,6 euros mentre que per a elles 101,9 euros...\nEncara que depenga de la marca sempre hi haurà aquestes diferències als preus, siga la marca que siga, perquè les dones estem tan estereotipades que fins i tot les empreses s'aprofiten d'aquest i tracten de llevar-nos els majors diners que puguen. Com que som dones, suposadament hem de cuidar més el nostre aspecte, la nostra olor, els nostres cabells... per tant, tracten de portar-se el benefici més gran possible i nosaltres no tenim ni idea d'aquest. Cada vegada tenim més veu, cada vegada estem donant un paset més, arribarà el dia que no es riuran tant de nosaltres, hem de lluitar per un món igualitari i terminar amb aquestes barbaritats que haurien de ser denunciables!\nHola, ara parlaré sobre la taxa rosa que és un tema que segueix en la nostra actualitat i tracta sobre les diferències econòmiques entre els productes masculins i femenins.\nA l'entrada, comenta que una dona anomenada Marta G.Aller narra en un periòdic com una família heterosexual decideix anar a comprar els productes de cadascú. Mentre estaven comprant van veure les diferències econòmiques entre ambos, ja que per exemple, el desodorant per als homes era de 2,99€, en canvi, per a les dones era de 3,06€, també el perfum dels homes costava 58,6€, en canvi, el de les dones 101,9€, altra diferencia i la que pense que és més rellevant és la de la maquineta d'afaitar, ja que els homes generalment l'utilitzen més que les dones i en canvi, als homes li costa 21 cent menys que a les dones.\nEn segon lloc, posa que com a possible causa d'aquesta situació és el fet que les dones generalment estan disposades a pagar més diners per mantenir el seu aspecte físic, ja que socialment tenen l'obligació de complir certs estereotips i és una situació,en la qual les empreses aprofiten per a posar els productes femenins a un major preu. El que pense sobre això és que estic d'acord per una banda però per altra no, perquè per ser dones, no han d'estar disposades a pagar més diners per mantenir el seu aspecte físic, ja que no està bé que una dona pague per un mateix producte que un home més, però no,perquè si a una dona no li agrada mantenir el seu aspecte físic perquè ha de fer-ho. Aleshores, tan sols ho fan perquè socialment tenen l'obligació de complir certs estereotips? M'agradaria pensar que no, ja que cadascú és lliure de mantenir el seu aspecte físic com vulga i no pel que diu la societat.\nPer acabar, pense que hi ha d'haver una igualtat de preus entre l'home i la dona, ja que em sorprén les diferències que hi ha de varis productes i era una cosa que mai m'havia parat a observar, perquè em pensava que els preus eren similars. Altra situació que no m'agrada és que les dones es pensen que per ser dones han de mantenir el seu aspecte físic perquè la societat li ha marcat l'obligació de complir certs estereotips i aleshores pense que han de fer el que vulguen i no fer cas al que diu la societat sobre algunes coses.\nQuan es busca o es lluita per la igualtat ningú es planteja fins a quin punt s'ha de lluitar, és a dir, mai ningú es planteja que es tinga que lluitar pels preus dels productes. Aquesta entrada tracta de l'article publicat per “El Mundo”, que es titulava “La tasa rosa: si eres mujer, pagas más (y no lo sabes)” encara que cada vegada és més freqüent que les dones paguen més i SI ho sàpiguen.\nLa taxa rosa és el nom donat als diners de més que ens toca pagar a les dones pels mateixos productes que als homes. Paguen més i damunt cobren menys, fins a un 23% menys que els homes per realitzar la mateixa tasca o inclòs una millor. L'article publicat pel periòdic 'El Mundo' dona un exemple d'aquest problema baix el paper d'una parella que decideix anar a fer la compra amb una llibreta. Les empreses cada vegada s'aprofiten més de les desigualtats creades per la societat en vegada d'ajudar a corregir-les.\nLa culpa d'aquesta taxa igual que la culpa de tot és de les dones perquè segons diuen, elles són les que estan disposades a pagar i això és totalment mentida. Les dones es disposen a pagar perquè moltes coses són necessàries com les compreses, els tampons, etc. per les quals es peguen un 10% d'IVA a Espanya.\nPer si la taxa rosa no era ja per si assoles vergonyosa si encara unim la baixada dels solds de les dones respecte als homes es converteix en una cosa immoral. Com a dona em pareix molt denigrat, damunt que ens pressionen per seguir uns cànons per tal que puguem encaixar en la societat, hem de pagar preus més elevats per tal d'acomplir-los. Hem d'evolucionar la societat, però no tenim quasi ajuda i això ha de canviar prompte, lluitem per la igualtat.\nPau Goldman i Luthy de la Barre ha dit...\nEn aquesta entrada ens parlen de la polèmica (i no és per a menys) taxa rosa, un tipus d’impost indirecte que només pateixen els productes i serveis dirigits a uns consumidors de sexe femení. Aquesta taxa rosa consisteix literalment en què el mateix producte o servei es molt més barat per a l'home que para la dona, pel simple fet de ser un producte ‘’per a dones’’.\nPerò, ¿És aquesta taxa un mite o una realitat? Doncs, en un article del diari ‘’El Mundo’’ nomenat ‘’La tasa rosa: si eres mujer, pagas más (y no lo sabes)’’ la periodista Marta G. Aller ens conta co una parella d’un home i una dona comproven si aquesta taxa és real o fictícia, i el fan visitant un supermercat tomant apunts d’alguns preus dels mateixos productes però dirigits a un sexe o a un altre.\nEls resultats de la prova la veritat facen pensar, són els següents: El desodorant en esprai, per exemple, als homes ens costa 2,99 euros, mentre que a les dones són aproximadament 3,06 euros. EL perfum, un altre exemple, per als xics costa 58,6 euros, mentre que les xiques han de pagar de mitjana 101,9 euros. Un dels exemples més famosos és també el de les maquinetes afaitar d’ús únic, que costen 0,49 euros per a nosaltres (els homes) però 0,70 euros per a elles. També grans diferències de preu en servicis de perruqueria o de roba.\nAquestes xifres parlen per si mateixes, i és que és desgraciadament innegable que existeix aquesta taxa rosa ‘’només’’ queda buscar l’origen i la solució per acabar en ella. Una cosa fàcilment observable és que tots els productes i serveis abans mencionats comparteixen el fet que són tots orientats al cuidat de l'aspecte físic i la moda. Per aquesta raó una de les hipòtesis és que les dones estan ensenyades a haver de cuidar més el seu aspecte, i les empreses s’aprofiten d’això.\nLa taxa rosa és un tema que moltes persones desconeguen i les poques persones que s’adonen de aixó no fan res per impedir-ho. Com és possible cobrar menys i en canvi pagar més en molts productes? Jo crec part de la culpa d'aquesta “taxa rosa” és l'obligació que tenim totes les dones de “cuidar-nos més que els homes i per tant, necessitar més productes. Però si ja estem pagant més pel fet de necessitar més productes perquè encara pugen més el preu? És a dir, si jo sent xica utilitze més del doble de productes que un xic de la meua edat, per què he de pagar una taxa? Em dóna molta rabia també que seguint aixó d’aquesta manera en un futur cobraré menys que un home que fa exactament el mateix que jo. Tot el món que li preguntes et dirà que una dona és capaç de fer en un lloc de treball el mateix que un home i que hauria de cobrar el mateix (menys uns pocs descerebrats). En canvi ningú fa res per canviar aquesta situació. Si vols comprovar-ho pots anar a qualsevol lloc i per exemple mirar unes fulles d’afeitar i podrás vore que les mateixes exactament de la mateixa marca canvien notoriament de preu si són per a dona o per a home. I aquesta taxa no solament es veu així: si t’en vas a una peluquerí el tall de cabell d’home és molt més barat que el de dóna, en products per al monyo com pot ser un champú, desodorants, roba, joguets (fins les bicicletes! ) , etc. Investigant sobre la taxa rosa he llegit que les compreses i tampons tenen el mateix IVA que el caviar com si foren products de luxe, no és increíble? són productes en que les dones dediquem molts de diners al llarg de la vida i per aquesta raó haurien de baixar el preu no pujarlo… Moltes dones actualment están començant a usar la copa menstrual ja que la pots utilitzar durant anys i a més ajuden al medi ambient.\nQuan ets una dona ja tens certes càrregues que has de suportar simplement pel teu sexe i si, és molt trist, però és el que la societat ha anat fent sobre les dones. Una d’aquestes pèssimes càrregues que has de suportar pel fet de ser dona és l’anomenada “taxa rosa” que continua existint al nostre dia a dia per desgràcia.\nLa taxa rosa és un impost que paguen les dones en certs productes simplement per ser un producte femení, fet que no ocorre amb els productes masculins. I açò per què ocorre? Simplement perquè com les dones tendeixen més a voler-se arreglar físicament, preocupar-se i cuidar-se més, nombroses empreses s’aprofiten d’això i fan que les dones a l’hora de comprar els seus productes hagen de pagar una quantitat superior.\nEncara que aquest impost existisca, les dones no renunciaran a deixar d'arreglar-se i deixar de comprar aquests productes perquè per a moltes tindre un bon físic és molt important, però el problema arriba quan una dona ha de pagar més per un article necessari per a ella com són les compreses, els tampons o qualsevol producte higiènic.\nLa nostra societat és la que ha marcat que una dona haja d'arreglar-se i mantenir un bon físic com per exemple fer bona olor o el fet d’afaitar-se les cames, les axil·les, etc., ja que si una dona té pèls la marquen com poc femenina i no és una cosa ben vista pels altres.\nEn conclusió, pense que és vergonyós que hui en dia aquesta “taxa rosa” continue existint i les dones hagen de suportar-la i em pareix també molt trist que les empreses s’aprofiten del fet que les dones necessiten comprar articles necessaris per a elles per a guanyar més diners, pensant en el seu propi benefici i sense pensar en els altres.\nBon dia, he triat esta entrada pel fet que ja coneixia el terme de “ taxa rosa”, açò és basicamente un augment en l'impost addicional dels productes o servicis pel simple fet de ser dona, posem un exemple, si un himbre va a la perruqueria li costa 10 euros, però si va una dona li costa 15 euros.\nPerò en realitat el problema de tot açò és que la majoria de les dones no saben que pgan un impost addicional per ser dones. Perquè hi ha eixe tipus d'impost feia les mors?\nPer a posar esta teoria a prova un parella heterosexual decidix anar un dia a fer la compra amb la llibreta en la mà, al finalitzar la prova es donen compte que les dones paga una unitat més, però a la llarga és una diferència prou notable. Van mesurar també alguns productes com els desodorants que per a les dones eren un poc més car i molts altres més productes.\nDesdel meu punt de vista açò no hauria de ser així, ja que si seguim així es crearà una bretxa entre hòmens i dones pel simple fet de discriminar les dones utilitzant els seus propis productes de neteja personal.\nPer eixe mateix motiu açò s'hauria d'arreglar ja que no té res de sentit que cuestaen més diners els productes femenins i si volen traure diners que ho traguen d'una altra part. Però seguisc teninedo la pregunta de,¿ perquè en els productes femenins i no masculins? La veritat és que no ho entenc.\nFinalment m'agradaria dir que jo la taxa rosa l'he donat este curs però abans no tènia ni idea i tampoc sàvia que existia, encara que mai abans m'havia parlat d'ella.\nEva Gage, Eva Gage ha dit...\nLa taxa rosa és l'impost que té un producte etiquetat per al públic femení, és a dir, que només pel fet de ser dones hem de pagar de més en diversos productes. Açò és així perquè la societat presuponeix que les dones estem disposades a donar més diners que els homes per a estar guapes.\nAquest presuposició ademés de ser molt masclista és incorrecta, ja que, moltes dones prefereixen anar còmodes a anar incòmodes, perquè poc a poc hi ha més dones més conscients de que a l'única persona que tenen que agradar son elles mateixes. És clar que volem sentir-nos guapes i agust amb el nostre cos i amb nosaltres mateixes, però això no vol dir que estem disposades a pagar més diners que els homes perquè no assoles nosaltres volem estar guapes i agust sinó que ells també ho volen.\nAmés a més, la taxa rosa també afecta als productes de higiene íntima com els salvaslips, les compreses o els tampons. aquests són productes de primera necessitat els quals les persones que tenim la regla no podem elegir tindre o no, per tant hauria de tindre la mateixa tasa que un bé de primera necessitat.\nFa un temps, la empresa Bic va estrenar un nou boli, el boli per a dones. Deien que aquest s'adaptava millor a les mans de les dones i no cal nomenar, era rosa o violeta. Clarament, varen posar un preu més alt a aquest nou producte, tan sols perquè era "per a dones". Aquest és un clar eixemple de com posen un valor major si es per a dones.\nEstà acceptat per la societat que les a les dones ens fa falta millors productes o especialitzats per a nosaltres. Per que? Pot ser perquè encara continuem sent febles i ens fa falta coses roses, boniques, que no ens faça mal.... Mentre continue aquest pensament, haurem de pagar més per els mateixos productes, tan sols per el pensament masclista de la nostra societat.\nHola, bon dia, sóc Izan Stone de primer de batxillerat humanístic, i vaig a comentar aquesta entrada, perquè crec que les desigualtats entre homes i dones són encara, a dia de hui, molt notòries.\nPer què les dones han de pagar més diners per cuidar-se de la mateixa manera que els homes? A cas no són els mateixos productes? S’aprofiten les marques d’una societat patriarcal i dels estàndards que se’ns pressuposen al nàixer? Per què fent el mateix treball, les dones guanyen menys diners que els homes? A cas no fan el mateix esforç?\nPot ser les dones abans, es veien en l’obligació de cuidar-se més que els homes, però actualment, n’hi ha molts homes que cuiden el seu aspecte físic, i que reben el nom de “metresexuals”, i n’hi ha moltes dones que s’han alliberat dels estàndards i que ixen al carrer sense depilar-se i amb els cabells sense cuidar, per exemple. Aleshores jo em pregunte, si es suposa que hem avançat tant, com es que encara n’hi existeixen aquestes diferencies laborals i de preus?\nAmb totes aquestes preguntes, vull dir que es molt possible que encara ens quede molt per avançar, per guanyar, i per lluitar. La prova feta per aquesta parella heterosexual de la que parla la meua companya Celia, demostra quant ens queda per canviar a la nostra societat. Vos sembla justa aquesta diferencia a l’hora de cuidar-se l’aspecte físic?\nBon dia, avui comentaré aquesta entrada que tracta sobre un tema que ja s’havia tractat anteriorment en aquest blog, no és altres que la denominada “Taxa Rosa” i és que lluny de parar-la o posar-li final, aquesta continua en els productes dirigits cap a la dona.\nLa taxa rosa és l’impost addicional que han de pagar les dones respecte als homes pels mateixos productes, amb l’única diferència que uns estan dirigits cap a les dones i els altres cap als homes, encara que acomplisquen la mateixa funció i siguen de la mateixa marca.\nA l’entrada es mostra l’estudi realitzat per una parella heterosexual que hi ha decidit analitzar les diferencies a la cistella de la compra i s’ha donat compte que la dona paga més en tots els productes destinats exclusivament a elles com són: productes d’higiene femenina, desodorant femení, colònia per a dones, compreses… Inclús a l’estudi s’han adonat que inclús a la perruqueria, la dona paga quasi el doble que l’home encara que aquesta tinga el monyo curt, a més a més, en la compra d’uns pantalons de la mateixa marca i el mateix model, la dona ha de pagar 10 euros més respecte al model per a homes.\nA dies d’ara, la taxa rosa és un gran problema global, ja que frena la igualtat entre homes i dones, a més a més, el que em pareix més indignant encara és el fet que la bretxa salarial atorgue menys remuneració econòmica a la dona pel mateix treball i encara les dones hagen de pagar més diners per un mateix producte. Espere que de cara a un futur, les polítiques econòmiques globals tracten de suprimir aquesta taxa aplicada a les dones.\nBon dia, la taxa rosa és una de les cosses que mai he pogut comprendre de la nostra societat. Per què les dones han de pagar més per un producte que els homes tenim més barat? A soles per que fica per a dones?\nJo pense que aquesta societat s’aprofita de que la figura de la dona ha de preocupar-se molt per la seua imatge, aleshores les marques decidixen pujar el preu dels articles femenins per aprofitar-se de que normalment la seua visió de les dones comprarà més articles que els homes. D’aquesta forma com les dones suposadament han de cuidar la seua imatge comprant eixos productes les marques li pugen el preu. Aquesta forma de vendre els seus productes diu que la societat crea la figura d’home i de dona no per a que realment les persones es senten be amb elles mateixes sinó per guanyar el màxim possible de diners.\nAçò em crea un dubte ja que si les marques multinacionals de la nostra època són tan modernes i feministes per que no canvien els preus i els igualen amb els dels productes d’home? Tornem al de sempre, una excessiva taxa que crea una superioritat que segons la premsa i les marques ja quasi no existeix i que seguix existint i mentre que nosaltres seguim comprant els productes sense queixar-nos no canviarem res.\nPer finalitzar dir que em pareix molt greu que siga existint aquesta taxa que crea un masclisme innecessari ja que encara no hem acabat amb molts problemes del masclisme més greus com per a ficar taxes noves que augmenten el masclisme a la nostra societat «moderna i feminista» com diuen els medis de comunicació. Per això deuríem de deixar de classificar els productes com per a dones i per a homes i fer-ho per a tipus de pells o de cabell, etc.


P4 – Pàgina 3 – Altre lloc gestionat amb el WordPress\nEl dimecres a la tarda ens esperava un berenar boníssim… i sobretot molt i molt saludable!\nVam berenar una amanida d’enciam amb oli i sal! I l’enciam no el vam comprar, no… era del nostre hort! El que hem regat i cuidat cada setmana… em tingut una gran recompensa!\nVam preparar l’amanida pas a pas. Primer de tot vam arrancar l’enciam de l’hort, i vam poder veure les arrels que l’uneixen a la terra! Què emocionant! Estaven molt enganxats!!\nDesprés vam netejar amb molta aigua els enciams, perquè estaven bruts de l’aire, la pol·lució, la sorra… vam netejar-los conscientment fins que van estar ben nets! També vam tallar les branques, que estaven molt dures, i vam tallar-lo en trossets petits, per fer l’amanida!\nVam col·locar els trossets d’enciam a la plata, per poder amanir-la!\nLa plata d’enciam, amb oli i sal!\nI finalment… ens vam cruspir tota l’amanida! A alguns ens va agrada més que a uns altres… però tots vam provar el nostre enciam!!\nJa hem començat el tercer trimestre amb molta energia i molta il.lusió!!!\nHem arribat de les vacances de Setmana Santa i ens hem posat a treballar de valent.\nVam anar a l’aula de llum i vam fer un dibuix amb els retoladors lumicents que són molt atractius. Quan vam acabar el dibuix els vam mirar a les fosques, amb llum negra, i clar no es veia res!\nLa sorpresa va ser quan vam encendre la llum lila i ens va il.luminar els dibuixos que vam crear! Quines cares de sorpresa que van fer!! i quins dibuixos més fantàstics.\nUna altra activitat que hem fet en petit grup-classe és manipular les targetes d’aprenentatge i iniciar-se en la lectura de paraules. Tot jugant hem escrit les paraules a la pissarra i tots junts les hem llegit, comptant quantes síl.labes té cada una d’elles.\nTambé en educació artística hem experimentat amb guixos de colors mullats amb aigua i ens han sortit uns dibuixos preciosos.\nUs deixó una mostra de les activitats diverses que hem estat fent . Espero que us agradi.


Biblioteca Joan Maluquer i Viladot d'Artesa de Segre: CLUB DE LECTURA DE LA BIBLIOTECA - juny 2022\nEl dimecres 15 de juny de 2022 parlarem del llibre que hem llegit aquest mes:\nTítol: El secreto está en Sasha\nL'assassí en sèrie és una criatura d'una enorme complexitat i que camina a pas lent i segur, com un camaleó, canviant i letal, i sempre a l'aguait de la propera víctima; alguns poden cometre els seus crims durant anys abans que sorgeixi un indici que posi la policia després de la pista.\nNingú sap això millor que el sergent dels Mossos d'Esquadra Xavi Masip, que després de l'assassinat de la dona d'un empresari barceloní és capaç de lligar caps amb el cas de Sasha, una noia trobada morta en un bosc de Girona amb un estrany senyal marcat al seu cos, i de seguida s'adona que no es tracta d'un crim aïllat.\nMasip no només s'haurà d'enfrontar a un criminal infinitament cruel, sinó que, a més, haurà de bregar amb la implicació de la màfia russa que controla gran part de la prostitució de la costa barcelonina i amb certes desavinences amb altres grups dels Mossos.\nPer si això fos poc, la investigació farà saltar les alarmes d'altres cossos policials i Masip haurà d'incloure al seu equip la inspectora Andrea Martínez, de la Policia Nacional.\nRafa Melero Rojo és lleidatà d'adopció, encara que va néixer a Barcelona el 1972. Mosso d'esquadra de professió, va debutar al món editorial el 2013 amb la novel·la La ira del Fènix , autoeditada a Cercle Rojo. Posteriorment, el 2014, l'editorial Playa de Ákaba publica la traducció al castellà. El 2015, publica La penitència de l'alfil (Alrevés) en castellà i en català, aquesta darrera dins del seu segell negre «crims.cat», i el 2016 s'edita la seva tercera novel·la, Ful (Alrevés), guanyadora del I premi de novel·la Cartagena Negra 2017. A finals d'aquell mateix any publica El secret és a Sasha , i el 2020 Efecte col·lateral (totes dues a Alrevés).\nEl proper llibre que llegirem al Club de Lectura de la Biblioteca serà “El retrat de Doria Grey” d'Oscar Wilde.\nPublicat per Biblioteca Artesa de Segre a 18:57\nEtiquetes de comentaris: Artesa de Segre, Biblioteca Artesa de Segre, Biblioteca Joan Maluquer i Viladot, biblioteques, Biblioteques Catalunya, Biblioteques Gencat, Biblioteques Lleida, Club de Lectura


Els estatuts del Patronat de Festes de Castelló estan preparats per a passar pel Consell Rector\nEls nous estatut mantindran una Junta de Festes.\nEls estatuts que han de reformar la dinàmica que fa funcionar el món de la festa estan a punt de veure la llum per a ser aprovats pel Consell Rector. Malgrat la suspensió de les festes de la Magdalena 2020, l’equip de treball ha continuat preparant el text legal que reformarà el funcionament de les festes principals de la ciutat.\nSegons ha pogut saber Actualitat Valenciana, este document podria passar en el pròxim Consell Rector de Festes. El tràmit que va supossar la disolució de la Junta de Festes de Noelia Selma i va donar lloc a la gestació d’una comissió de festes que l’ha substituït fins a la data actual podria acabar amb l’aprovació del document i la elevació a seua elevació al plenari municipal.\nSe manté la Junta de Festes\nEl nou document mantindrà un grup de persones del món de la festa que colaboraran amb el Patronat per tal de preparar tant les festes de la Magdalena com aquelles gestionades per l’organisme.\nEl món de la festa ha patit una forta politització des que va ser destituït el president de la Junta de Festes Juanvi Bellido i que se va encarnitzar quan no se va convocar l’elecció per a votar la possible renovació de la Junta de Festes de Noelia Selma.\nEn aquell moment des de la oposició ja es va difondre el missatge que l’objectiu de la reforma estatutària era acabar amb la Junta de Festes. Poc després d’acabar la legislatura de Selma se va constituir una nova organització que s’ha encarregat de fer el mateix treball que feia la Junta de Festes fins eixe dia.\nSi esta comissió mantindrà el nom de Junta de Festes o un altre encara podria canviar, però des del Patronat de Festes mai ha sigut l’objectiu prescindir d’eixe grup de persones que amb la seua col·laboració contribueixen a que les festes de Castelló siguen posibles. Un objectiu que tenia l’anterior regidora Pilar Escuder com Omar Braina.


Actualitat Girona - 30/11/2020 - 16:27\nL’acte commemoratiu s’ha celebrat enguany en format virtual sota el lema “30 anys transformant persones i ciutats per a un món millor”\nL’Ajuntament de Girona ha difós en un mapa interactiu 78 projectes i experiències educatives, que diferents entitats i institucions duen a terme a la ciutat, per celebrar el Dia Internacional de la Ciutat Educadora, que té lloc cada 30 de novembre. Un total de 57 entitats i centres escolars han fet arribar un o més vídeos al consistori on expliquen les accions educatives que realitzen adreçades a infants, adolescents, adults o gent gran. Tot el material s’ha ubicat en el mapa interactiu “Girona Ciutat Educadora” per tal de difondre la capacitat transformadora i de creixement que té l’educació al municipi. La idea és anar omplint aquest recurs amb el material que les entitats vagin fent arribar.\nEnguany, l’acte commemoratiu del Dia Internacional de la Ciutat Educadora s’ha celebrat en format virtual sota el lema “30 anys transformant persones i ciutats per a un món millor”. La iniciativa ha consistit en la difusió de diferents vídeos per la web de l’Ajuntament de Girona i les xarxes socials.\nL’obertura de la jornada digital és a càrrec del regidor d’Educació de l’Ajuntament de Girona, Àdam Bertran. “Volem fer un especial reconeixement a totes i cadascuna de les entitats i de les institucions que treballen dia rere dia per fer de Girona una ciutat molt més educadora en tots els seus àmbits. I ho fem difonent la capacitat transformadora i de creixement que té l’educació a la nostra ciutat posant a l’abast de la ciutadania aquest mapa interactiu. Hem anat rebent aportacions de projectes i d’accions de moltes entitats que han fet possible presentar avui aquest mapa interactiu, que pretén ser una eina de creixement i de difusió de tot el potencial educatiu de la nostra ciutat”, ha afirmat.\nTot seguit, a través d’un vídeo, els actors David Plana i Meri Yanes expliquen què vol dir ciutat educadora i presenten a grans trets el contingut de la Carta de Ciutats Educadores 2020. Dins d’aquesta iniciativa, tots els grups municipals de l’Ajuntament de Girona també han defensat el seu compromís amb "Girona, Ciutat Educadora”.\nPer acabar, l’alcaldessa de Girona, Marta Madrenas, conclou la jornada virtual. “A Girona fa 30 anys que treballem en l’àmbit de l’educació entenent-la com un procés que afecta tots els ciutadans i ciutadanes en qualsevol moment de la seva vida i en qualsevol lloc i circumstància. Aquest any hem renovat els principis de la Carta de Ciutats Educadores per adaptar-los a les noves necessitats socials; aquests són ara el nostre full de ruta. Amb aquests principis treballem també els grans reptes del segle XXI: la inversió en l’educació perquè tothom pugui desenvolupar el seu potencial humà, promoure la igualtat, construir una veritable societat del coneixement sense exclusions i desenvolupar una consciència comunitària amb habilitats per organitzar la nostra vida en comú”, ha afirmat l’alcaldessa.


Cos i Criança: Consciència corporal per a pares, mares i mestres\nDescripció: Grup de consciència corporal específic per a pares, mares i mestres d’infantil i primària.\nJustificació: La criança i l’educació requereixen molta energia, tacte i paciència. En canvi, la vida a la nostra societat fomenta dinàmiques estressants que ens tensen i ens allunyen del nostre cos i les nostres emocions. El llenguatge corporal i les emocions estan sempre presents a la nostra vida però vivim en una societat molt orientada al llenguatge verbal i a la intel·lectualització, aquest contrast genera molts conflictes de comunicació amb els nostres fills, les nostres famílies, alumnes, etc. Ja que els nins detecten molt fàcilment les incoherències entre el nostre llenguatge corporal i el que deim, perquè ells viuen la realitat de forma bàsicament emocional, és a dir, corporalment.\nL’ús del cos per part dels pares durant la criança és un aspecte molt oblidat però de gran importància i utilitat tant per a fomentar el vincle saludable amb els nostres fills, com per a establir límits i tenir una comunicació efectiva. De la mateixa forma pels mestres.\nSi aprenem a utilitzar el nostre cos per a comunicar-nos, relaxar-nos i sentir-nos més vitals i en contacte amb nosaltres mateixos podrem gaudir més de la criança i l’educació i fomentarem relacions més saludables amb les nostres famílies i alumnes, alhora que gaudirem més de la vida.\nDestinataris: Pares, mares i educadors.\nObjectius: Prendre consciència de la importància de la relació amb el cos per a sentir-se millor amb un mateix i tenir millors relacions amb els fills i alumnes. Aprendre tècniques de relaxació i respiració. Compartir amb altres pares i mestres la relació entre cos, criança i educació.


Configurar els usuaris, convidats i grups del Mac - Assistència d'Apple\nConfigurar els usuaris, convidats i grups del Mac\nSi hi ha diversos usuaris que utilitzen el Mac, hauries de configurar un compte per a cada persona, de manera que cadascun pugui personalitzar paràmetres i opcions sense modificar els dels altres usuaris. Pots permetre que els usuaris ocasionals iniciïn sessió com a convidats sense tenir accés als arxius o la configuració d’altres usuaris. També pots crear grups. Has de ser administrador del Mac per realitzar aquestes tasques.\nAl Mac, selecciona el menú Apple > Preferències del Sistema i fes clic a “Usuaris i grups”.\nEscriu un nom d’administrador i una contrasenya.\nFes clic al botó Afegir sota la llista d’usuaris.\nFes clic al menú desplegable “Nou compte” i selecciona un tipus d’usuari.\nAdministrador: un administrador pot afegir i gestionar altres usuaris, instal·lar apps i canviar la configuració. L’usuari que crees la primera vegada que configures el Mac té compte d’administrador. El Mac pot tenir diversos administradors. Pots crear-ne de nous i també convertir usuaris estàndard en administradors. És important que no configuris l’inici de sessió automàtic per als administradors. Altrament, qualsevol persona podria simplement reiniciar el Mac i accedir-hi amb privilegis d’administrador. Per garantir la seguretat del Mac, no comparteixis amb ningú els noms i les contrasenyes d’administrador.\nEstàndard: els usuaris estàndard els crea un administrador. Els usuaris estàndard poden instal·lar apps i canviar la seva pròpia configuració, però no poden afegir altres usuaris ni modificar la configuració d’altres usuaris.\nNomés compartir: els usuaris de només compartir poden accedir remotament a arxius compartits, però no poden iniciar sessió a l’ordinador ni canviar-ne la configuració. Per atorgar a l’usuari permís per accedir a la teva pantalla o als teus arxius compartits, has de canviar la configuració al tauler “Compartir arxius”, “Compartir pantalla” o “Gestió a distància” de les preferències de Compartir. Consulta Configurar la funció de compartir arxius i Compartir la pantalla d’un altre Mac.\nPer obtenir més informació sobre les opcions per a cada tipus d’usuari, fes clic al botó Ajuda a l’angle inferior esquerre del diàleg.\nEscriu un nom sencer per a l’usuari nou. Es generarà automàticament un nom de compte. Per fer servir un nom de compte diferent, introdueix-lo ara; més tard no el podràs canviar.\nIntrodueix una contrasenya per a l’usuari i, a continuació, torna-la a introduir per verificar-la. Introdueix una indicació per ajudar l’usuari a recordar la seva contrasenya.\nFes clic a “Crear un usuari”.\nEn funció del tipus d’usuari que creïs, també pots dur a terme les accions següents:\nEn el cas d’un administrador, selecciona “Permetre a l’usuari administrar aquest ordinador”.\nFes servir el tauler de preferències Compartir per especificar si l’usuari pot compartir els teus arxius i compartir la teva pantalla.\nSi el Mac té un Touch ID, un usuari nou pot afegir una empremta després d’iniciar sessió al Mac. L’usuari pot fer servir el Touch ID per desbloquejar el Mac i els ítems protegits amb contrasenya i també per comprar ítems a l’iTunes Store, l’App Store i l’Apple Books fent servir el seu ID d’Apple. Consulta Utilitzar el Touch ID.\nUn grup atorga a diversos usuaris els mateixos privilegis d’accés. Per exemple, pots assignar a un grup privilegis específics d’accés a un arxiu o carpeta, de manera que tots els membres del grup hi tinguin accés. També pots assignar a un grup privilegis específics d’accés a totes les teves carpetes compartides.\nFes clic al menú desplegable “Nou compte” i selecciona Grup.\nAssigna un nom al grup i fes clic a “Crear un grup”.\nSelecciona tots els usuaris i grups que vols afegir al grup.\nFes servir el tauler de preferències Compartir per especificar si els membres d’un grup poden compartir els teus arxius i compartir la teva pantalla.\nConvertir un usuari estàndard en un administrador\nSelecciona un usuari estàndard o gestionat a la llista d’usuaris i, després, selecciona “Permetre a l’usuari administrar aquest ordinador”.\nPermetre que els usuaris ocasionals iniciïn sessió com a convidats\nPots permetre que altres persones utilitzin el Mac temporalment com a usuaris convidats sense afegir-los com a usuaris individuals.\nEls convidats no necessiten contrasenya per iniciar sessió.\nEls convidats no poden canviar la configuració de l’usuari ni la de l’ordinador.\nEls convidats no poden iniciar sessió de manera remota quan aquesta opció està activada al tauler de preferències Compartir.\nEls arxius creats per un convidat es desen en una carpeta temporal, però aquesta carpeta i el seu contingut s’eliminen quan el convidat tanca sessió.\nL’inici de sessió com a convidat pot ajudar-te a trobar el teu Mac si el perds combinat amb l’app “Buscar”. Pots localitzar el Mac si algú el troba, inicia sessió com a convidat i utilitza el Safari per accedir a internet. Consulta Configurar l’app Buscar per localitzar un Mac perdut.\nNota: Si FileVault està activat, els convidats podran utilitzar el Safari, però no podran accedir al disc encriptat ni crear arxius.\nSelecciona “Usuari convidat” a la llista d’usuaris.\nSelecciona “Permetre als convidats iniciar sessió en aquest ordinador”.\nSi vols, selecciona “Limitar els llocs web per a adults” per evitar que els convidats puguin accedir a llocs web per a adults.\nPer permetre que els convidats utilitzin les teves carpetes compartides des d’un altre ordinador a la xarxa, selecciona “Permetre que els usuaris convidats es connectin a les carpetes compartides”.\nPersonalitzar l’experiència de l’inici de sessió\nSi ets un administrador, pots definir com veuen els altres usuaris la finestra d’inici de sessió.\nAl Mac, selecciona el menú Apple > Preferències del Sistema i fes clic a “Usuaris i grups” i, després, a “Opcions inici sessió”.\nObre el tauler “Opcions inici sessió”\nFes clic al menú desplegable “Inici de sessió automàtic”, selecciona un usuari o desactiva l’opció.\nSi selecciones un usuari, sempre que arrenquis el Mac s’iniciarà sessió automàticament amb aquest usuari. Si desactives aquesta opció, cada cop que arrenqui el Mac s’obrirà una finestra d’inici de sessió que mostrarà tots els usuaris. La funció d’inici de sessió automàtic s’aplicarà la pròxima vegada que reiniciïs el Mac.\nNota: L’inici de sessió automàtic permet a qualsevol persona accedir al Mac simplement reiniciant-lo. Si l’inici de sessió automàtic està activat, assegura’t que el Mac no iniciï sessió automàticament amb privilegis d’administrador. Quan FileVault està activat, l’inici de sessió automàtic es desactiva.\nSelecciona les opcions que vulguis. Si tens cap dubte, fes clic al botó Ajuda per obtenir informació detallada.\nPer permetre que usuaris nous accedeixin a la teva pantalla o als teus arxius compartits, has de canviar la configuració a les seccions “Compartir Arxius”, “Compartir Pantalla” o “Gestió a distància” del tauler de preferències Compartir. Consulta Configurar la funció de compartir arxius i Compartir la pantalla d’un altre Mac.\nPer obrir el tauler de preferències Compartir, selecciona el menú Apple > Preferències del Sistema i fes clic a Compartir.\nVeure tambéSi has oblidat el teu nom d’usuari o de compte del MacCanviar la teva contrasenya, la teva imatge d’usuari i els ítems d’inici de sessió automàtic al MacEliminar un usuari o grup del MacCrear un ID d’Apple al MacArticle de suport d’Apple: Preguntes freqüents sobre l’ID d’Apple


janquim: Copsant les xarxes des del mitjà públic digital: el cas de la sentència\npublicat per jnqm a les 11:19 etiquetes: catalunya, catosfera, documentació, informació, periodisme, redacció\nMolt interessant. Però pensa que no tothom pot ni vol usar el 2.0. El mitjà pot fer de biblioteca però també de pregoner i de tauler d'anuncis. El que no sé és si encara ha d'opinar (els mitjans que encara ho fan).\n12 de juliol de 2010 a les 14:28\nGràcies Martí, tens raó que no tothom utilitza aquestes eines, però a mi em toca observar-les i la veritat és que no he vist que altres mitjans facin un seguiment tan intens de la catosfera, deixa'm creuren que no ho estic fent tan malament ja que tendeixo a veure només defectes i errors de la meva feina...\nSobre això que dius de l'opinió, molts mitjans viuen d'això, de tenir opinions més o menys equlibrades o no (depèn del mitjà). No em sembla malament, tot i que cada vegada que hi ha maneres que tothom pugui opinar, s'ha de ser MOLT BO per distingir una opinió intel·ligent de la brossa, oi?\nDe moment, els mitjans comencem a mirar què es fa a les xarsdes, suposo que aviat haurem a més d'adaptar-nos molt millor a uan nova manera de fer les coses\ngràcies per llegir aquest blog i deixar-hi un comentari!\n12 de juliol de 2010 a les 17:06\nHo sento molt però això no és una manifestació 2.0 de cap de les maneres.\nSi coneixéssiu l'experiència de NetStrike.it us adonarieu que les manifestacions virtuals són una altra cosa i que tenen a veure amb el hacktivisme i el ciberactivisme de guerra no pas amb piular el que s'està fent al carrer. Un exemple seria, com vaig demanar a Twitter, fer una manifestació al mateix server del Tribunal Constitucional tot esperant que deixés de donar servei.\n12 de juliol de 2010 a les 17:21


BALL MODERN CURS 2014-2015 | APIMA Costa i Llobera\nBALL MODERN CURS 2014-2015\nEn Aquesta activitat els alumnes aprendran coreografies i ritmes amb suport musical de les cançons més actuals i que més agraden a nostres alumnes .\nEls Beneficis que aquesta activitat pot aportar als alumnes són següents :\nA nivell físic ajuda a estimular la memòria , la coordinació , el sentit de l’oïda , fomenta al desenvolupament del ritme , enforteix els músculs , combat el sobrepès , permet al cos alliberar toxines , i s’assoleix més força i flexibilitat .\nA més el ball permet perdre la timidesa , els dona seguretat a sí mateixos , i en presentar-se davant el públic i fer el assajat en si fomenta la confiança i l’autoestima . El ball els permet alliberar tensions i pels hiperactius és magnífic per canalitzar l’adrenalina de manera positiva.\nEncara queden algunes places. Animeu els vostres fills a que facin Ball Modern.


malgratcomunicacio.cat - Portal multimèdia de l'Ajuntament de Malgrat de Mar - ERC porta a Malgrat de Mar la campanya #FreeJunqueras\nERC de Malgrat de Mar s'uneix a la campanya #FreeJunqueras que el partit realitza a nivell nacional i internacional amb l'objectiu de conscienciar i sensibilitzar la població per aconseguir l'alliberament dels presos polítics. Ho fan a partir de la figura d'un d'ells, Oriol Junqueras, que es troba a la presó d'Estremera des de fa 120 dies. De fet, la campanya es va iniciar a la població de Junqueras, a Sant Vicenç dels Horts, el passat 10 de febrer, quan tot just es complien 100 dies a la presó.\nLa campanya es es va desenvolupant a moltes ciutats i pobles. En el cas de Malgrat de Mar, demà dissabte al matí els membres del partit donaran informació sobre l'actual situació dels presos polítics a les Peixateries Velles.\n02-03-2018 / 08:24:10


Voler canviar el món corrent pels carrers\nAlbert Navarro, mestre de professió, corre amb fins solidaris per combatre l'autisme infantil\nVoler canviar el món corrent pels carrers PERE TORDERA\nBarcelonaFer running s’ha convertit en un distintiu social més. El terme córrer ha quedat obsolet per una tendència de colors extravagants, la veu d’un rellotge digital i unes sabatilles d’un material aeroespacial que analitza la teva petjada. La indústria ha convertit l’exercici de manteniment en un fenomen de màrqueting, i ha generat un nínxol de mercat a gran escala. Albert Navarro (1975, Barcelona) va veure l’any 2013 que l’aparador podia servir per canviar el món a petita escala, assenyalant les necessitats primàries que no veu Barcelona. El raonament va néixer des del context de les World Marathon Majors, per afegir-hi el toc d’èpica, de la condició de maratonià apassionat i de pare del Pau i el Jaume, dos nens que pateixen autisme.\n“Era el 2013. Feia mig any que havia aconseguit marca per competir a la cursa de Boston. Abans de plantejar l’aventura em va tocar dorsal per anar a la primera major, la de Chicago. La feia sol i volia organitzar alguna cosa. Vam iniciar llavors la campanya Road to Chicago, una plataforma de micromecenatge perquè els nanos de l’Associació Aprenem per a la inclusió de persones amb autisme poguessin fer esport. Va anar molt bé, i sis mesos després tocava viatjar a Boston. Vaig tenir el dubte si era bona idea tornar a donar la murga. Però mira, vaig tirar-me a la piscina i vam establir l’objectiu de les 6 curses per seguir recaptant diners”, diu a l’ARA, ja nerviós, a unes hores de disputar l’última major a Nova York: Chicago, Boston, Londres, Berlín, Tòquio i, finalment, la ciutat que no dorm mai. Tancarà avui un cercle d’iniciatives que ha generat més de 40.000 euros en ajudes a més d’un centenar de nens perquè incorporessin l’activitat física com a part de la seva formació.\nPoc més de 5.000 corredors a escala mundial han completat les sis curses reina. Navarro, mestre de professió, serà el primer que ho faci dins d’una acció plenament solidària. La seva primera fita és haver tingut ganes d’ajudar perquè sí, com el mantra de les curses solidàries, però sense els quilòmetres de lones amb logos de multinacionals i els interessos econòmics en segon pla per blanquejar reputacions. El barceloní defensa un sistema d’estructura d’entitats que no exclogui l’autisme dels programes esportius. “Hi ha un desconeixement generalitzat en relació a l’autisme. L’esport és el moment de gaudir per als nanos, de descàrrega i de poder relacionar-se amb els companys. Els ajuda a gestionar diferents situacions del dia a dia. Ells necessiten una teràpia més intensiva. El problema és que aquests serveis corren a càrrec de les famílies. És una despesa important. Hi ha pares que per la suma de maldecaps prefereixen que el fill no faci esport. El que intentem a Aprenem és evitar-ho, garantir les condicions perquè l’activitat es pugui fer”, comenta.\nEl barceloní valora la seva aportació en la lluita per difondre la realitat de l’autisme des d’un prisma molt personal, entre la posició de pare i professional de l’educació. “Visc el moment amb molta emoció. Han sigut sis anys fent les curses amb la intenció d’aconseguir un rèdit solidari, amb èxits. Ostres, m’omple de satisfacció. Perquè ens puguem fer la imatge mental: hem ajudat unes cinc classes de nens. És molt maco. Tinc la sensació de feina feta. Hem invertit moltes hores en posar aquest granet de sorra”, comenta. Nova York tanca definitivament la seva etapa de les World Majors. Navarro pensa en el futur, en noves vies per seguir ajudant. Ara col·lecciona projectes i dubtes: “Hi dono moltes voltes. Hi ha gent que m’ho pregunta. ¿Que què faré ara? Per començar, un sopar a Brooklyn després de la cursa. Tampoc m’imagino què passarà en el moment de creuar la meta. Necessitaré recuperar les cames i oxigenar el cap. Alguna cosa faré”.


Una col·lecció que il·lustra la situació límit dels humans - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nUna col·lecció que il·lustra la situació límit dels humans\n07.02.2016 | 17:20\nUna col·lecció que il·lustra la situació límit dels humans 080\nLa firma igualadina ha mostrat unes peces de roba inspirades en els mariners. Un món molt masculí. També vol reflectir el viatge que fan els mariners europeus a l'Índia i el xoc de les dues cultures. La col·lecció sorprèn visualment perquè és una barreja entre vestits que recorden els uniformes oficials amb brodats daurats que traslladen les peces a l'estètica hindú.\nAldomartins proposa un viatge a l'Amèrica de principi del segle passat, inspirat en els teixits tribals dels indis americans, amb referències d'antics uniformes militars i amb elements del vestir de la vella Europa. Reflex d'una atmosfera bohèmia i folklòrica que evoca un esperit lliure i salvatge. Una col·lecció rica en color, dibuixos en jacquard i treball en les tècniques del punt.\nEl nou talent igualadí, Xavi Grados, proposa una col·lecció inspirada en les situacions límit dels individus. Diferents textures, gruixos i volums representen l'opressió. També hi ha peces fetes en plana, que conjuntament ens expliquen la confusió, el doble sentit. La pell, el material que els complementa. En la seva roba dominen els colors blaus i grisos, el negre i el blanc.


recomana.cat - Crítica de l'obra: Set of Sets | En òrbita, la gravetat s’enlaira per Clàudia Brufau\nÍntim Espectacular Inspirador Clàssic\nUna lliçó coreogràfica de física mecànica que posa una vegada sí i una vegada també la pell de gallina. No cal apuntar amb un telescopi a l’espai exterior per enamorar-se d’aquesta ciència; Set of Sets posa en òrbita set ballarins que catapulten l’espectador en un viatge còsmic que s’enfila en la ingravidesa eterna. I qui no vol quedar-se suspès enlaire?\nEl tàndem coreogràfic format per Guy Nader i Maria Campos han estrenat al festival Sismògra el un nou espectacle que continua indagant en la noció del temps i l’infinit de Time Takes The Time Time Takes (2015). Si bé en la peça anterior la imatge del pèndol desencadenava la partitura, Sets of sets gira estoicament al voltant del motiu coreogràfic d’orbitar. La persistència aferrissada i la presència elegant són dues cares d’aquesta magnífica partitura.\nMeitat pista d’enlairament, meitat mecanisme de rellotgeria l’escenari queda envoltat per unes teles d’un blanc trencat. En un racó d’aquest espai diàfan el músic Miguel Marín acompanya el moviment en directe amb la calidesa de la percussió i les textures metàl·liques dels sons electrònics. Aquest paisatge còsmic salpebrat de la paleta de grisos i negres del vestuari dels ballarins, la il·luminació subratlla amb nitidesa els motius i el desenvolupament coreogràfic; i de tant en tant a través de les ombres projectades dels cossos sobre les teles canvia les dimensions de la sala.\nDes de la primera entrada caminant en espiral en la que es creuen les mirades, cadascú segueix el seu trajecte impassible fins que en la coordenada precisa troba un altre cos, encaixen i l’entramat es dispara. L’estructura de la peça combina amb intel·ligència duets, trios, solos i evidentment la coralitat dels set. L’efecte molla desencadenen una inèrcia que perdura i els moviments secs dels ballarins t’hipnotitzen. A mesura que la partitura avança, els cossos en òrbita es desenganxen de la gravetat; els portées cada vegada més vertiginosos i àgils desencadenen un trànsit aeri frenètic. Els crescendos i decrescendos de la dinàmica de Sets of sets et xuclen anímicament i gairebé físicament en aquest momentum imparable. En conseqüència, l’efecte òptic s’instal·la a l'estómac. Entre les imatges d’orbitar i les dels engranatges de rellotgeria, el conjunt també s’aventura a congelar el moviment; de tant en tant un ballarí queda esculpit enlaire. El joc d’efectes ingràvids és tal que en els últims sospirs, la peça et deixa literalment penjat –no descric la imatge per no fer spoilers visuals!\nEn aquesta aventura coreogràfica per encarnar en dansa la noció del temps, Nader i Campos despleguen una recerca profunda de materials que han compost amb saviesa. Set of Sets és una aventura mecànica tossudament humana; en la qual fidels a la física mecànica, els set cossos en òrbita enlairen la mateixa gravetat.


Participa al DocsBarcelona - Reuneix-te amb una selecció de finançadors al Catalan Time!\nDates: 25 de Maig - 25 de Maig de 2018\nData límit: 22 de Maig de 2018\nData CATALAN TIME: Divendres 25 de maig de 4.00 p.m. a 5.30 p.m\nCatalan Film & TV ofereix als productors catalans l’oportunitat de trobar-se amb una selecció de professionals formada per representants de televisions, agents de vendes internacionals i distribuïdores al DocsBarcelona el proper Divendres 25 de maig de 4.00pm a 5.30pm al CCCB.\nEnguany els finançadors convidats són:\nKathryn Bonnici, Java Films (França)\nCamila Florez, Cine Colombia (Colòmbia)\nKatrin Fürnkranz, Autlook Filmsales (Àustria)\nAntonio Laforgia, Berta Film (Itàlia)\nJenny Westergard, YLE (Finlàndia)\nEl format de la trobada és en taules compartides. A cada taula hi haurà un expert i els productors us podreu moure d’una taula a l’altra segons el vostre interès. No hi haurà temps ni es formaran grups. Les xerrades que tingueu amb els experts seran en taules compartides amb altra gent. Aquesta és una forma de crear connexions amb experts internacionals, presentar-se i recollir informació sobre finançament de documentals d’una manera relaxada en petits grups de gent.\nPer poder assistir, envia un email a catalanfilms@gencat.cat abans del 22 de maig indicant:\nnom de la persona assistent\nnom de la productora\nquè espereu de la trobada: quin projecte esteu movent i quin tipus de contactes busqueu


Veterinaris en Illes marshall - Directori - Llistat - Guia - veterinaris - Illes marshall - Veterinariansguide\nveterinaris en Illes marshall\nPàgina d'inici › Per país › Veterinaris en illes marshall\nVeterinaris en Illes marshall recomanades:\nmajuro, majuro atoll, rmi marshall islands Majuro ,Majuro Atoll ,Majuro Atoll ,Illes Marshall .\nLa vostra Veterinaris en Illes marshall empresa ja està registrada en aquesta pàgina? Podeu canviar la informació disponible tantes vegades com vulgueu. Només cal que feu clic a la pestanya "Edita aquesta informació" dins d'aquest perfil..\nSi voleu que la vostra mascoja estigui en bones mans, esteu al millor lloc per trobar un Veterinaris en Illes marshall, que és a prop vostre. Proporcionem una llista completa d'experts en medicina veterinària..\nSi voleu trobar a Illes marshall, aquest lloc del món amb 65859 persones, un veterinari competent i experimentat, que no està lluny de casa i que pot prestar atenció a la seva mascota en aquest moment, aquí teniu millors resultats.\nEts un Veterinaris en Illes marshall? Vols estar a la llista a continuació o com un dels veterinaris recomanats d'aquest lloc? Introduïu les vostres dades fent clic a "Publicar informació".\nVeterinaris en Illes marshall per categoria\nSom conscients de l'angoixa que algú pot sentir quan les seves mascotes es emmalalteixen o es lesionen. Si alguna cosa així va passar, aquí trobareu les millors clíniques veterinàries Illes marshall.\nEsperem que t'ha agradat Veterinariansguide! Actualitzem contínuament la informació continguda en aquesta pàgina per optimitzar els resultats de cerca. Si busqueu hospitals veterinaris Illes marshall o els propers, els trobarà aquí.\nSi sou el tipus de persona que només pot deixar les seves mascotes amb un veterinari fiable, acaba d'arribar al millor lloc web. Aquí trobareu només els millors veterinaris de Illes marshall\nSi busqueu atenció mèdica veterinària urgent Illes marshall, no ho endevingui: a Veterinariansguide trobareu els professionals millor preparats i experimentats per oferir la millor cura de la vostra mascota.\nEns complau ser d'ajuda per a vostè. Si busqueu una consulta veterinària Illes marshall, aquí trobareu diversos llocs amb veterinaris experts que podrien ajudar-vos a aclarir tots els vostres dubtes.\nAquí teniu una àmplia base de dades de centres veterinaris a Illes marshall o a prop d'ella. Després de visitar un dels centres recomanats per Veterinariansguide, torna a aquest lloc i explica'ns la teva experiència.\nSi sou veterinari a Illes marshall i oferiu serveis 24 hores, registreu-vos a aquesta pàgina. Les persones que busquen veterinaris amb aquestes característiques veuran la vostra informació.\nEt preocupa la idea de portar la teva mascota fora de casa teva, portar-la a la clínica, posar-se en contacte amb un veterinari a casa seva Illes marshall?\nMostrant 2 Veterinaris en Illes marshall\nVeterinaris en Illes marshall per ciutat important\nAquí trobareu els millors veterinaris de Majuro (Illes Marshall). Proporcionem una llista dels resultats més rellevants per a la cerca. Feu clic a qualsevol dels resultats per obtenir més detalls.\nEts veterinari? Treballa a RMI Capitol (Illes Marshall)? A continuació, envieu-nos els vostres detalls perquè pugueu formar part de les guies més extenses de veterinaris de tot el món. Aquí molts clients potencials us arribaran a conèixer..\nSi sou veterinari i treballa a Wotho (Illes Marshall), envieu-nos els vostres detalls per aparèixer en aquesta pàgina quan algú decideixi buscar un veterinari d'aquesta ciutat. Ens encarreguem de la seva inscripció, i si tot passa en conseqüència, agregarem el seu perfil el més aviat possible..\nÉs veterinari i treballa a Wotje (Illes Marshall)? Si encara no heu registrat en aquest directori, no perdis més temps! Envieu les vostres dades i ens encarreguem de carregar el vostre perfil tan aviat com acabi el procés de revisió.\nEts veterinari que actualment viu a Jabat? En aquesta ciutat amb 0 persones cada dia algú busca un veterinari a Internet. Si voleu ser un d'aquests veterinaris, registreu-vos ara mateix..\nTeniu a la seva disposició una de les guies més extenses de veterinaris Kili. En aquesta ciutat Illes Marshall, amb 0 persones, trobareu fàcilment els millors veterinaris locals o propers..\nVeterinaris en Illes marshall per l'estat\nVeure tot: Veterinaris en Illes marshall per l'estat\nMés destacats Veterinaris en Illes marshall\nenewetak atoll, rmi marshall islands Enewetak ,Enewetak Atoll ,Enewetak Atoll ,Illes Marshall .


Nom: ZOE GYSSLER amb suport del Teatre Principal\nDates: del 13 al 24 de Juliol\nDes del 2018 Zoe Gyssler treballa amb un grup de 7-8 ballarins / actors, amb la ficció de que aquest grup convida el públic a un viatge estrany i emocionant sobre la història d'un poble en qual succeeix un misteriós assassinat. Inspirant-nos amb un joc anomenat " 'Els homes llop de Castronegro' els ballarins / actors han de trobar l'assassí i conviden al públic a participar-hi.\nEl que comença com un joc per al públic, es revela en una realitat seriosa, on es tracta les estructures jeràrquiques, reflexions entre el bé i el mal, allò correcte i allò incorrecte.\nDurant la residència Gyssler vol seguir investigant sobre els personatges basant-se en el mètode Stanislawsky. Un altre tema de recerca és la investigació sobre el joc: Com s’apliquen les estratègies? Com es pot jugar el joc sense comunicar-nos amb paraules? Quins són els codis?\nÉs coreògrafa, ballarina i pedagoga. Originària de Suïssa, va créixer a Mallorca on viu actualment. Després d'un llarg entrenament en gimnàstica artística, va fer els seus estudis de dansa a Varium, Barcelona i a la "Academy for Music and Dance Jerusalem" a Israel.\nDe tornada a Suïssa, va treballar com a freelance per al Cathy Sharp Dance Ensemble, Marcel Leeman, Edan Gorlicki, i va desenvolupar el seu propi treball com a creadora i com a pedagoga. L’any 2013 va co-fundar el col·lectiu de dansa Bufo Makmal i va crear "Into Pieces" i "ALL.ES". Poc després de rebre el seu BA en Antropologia de les Cultures i Ciències de l'Esport l’any 2015, es va unir a la companyia de Johannes Wieland Dance Company a Kassel durant 3 anys.\nMentre formava part de la companyia a Staatstheater Kassel, va treballar amb coreògrafs convidats com Maxine Doyle, Tom Weinberger i Helder Seabra. L’any 2019 va treballar amb Wim Vandekeybus al Residenztheater de Munic.\nSimultàniament desenvolupa el seu propi treball coreogràfic.


"Lluny de Cadis", Francesc-Marc Álvaro - BARCELONA RADICAL\n"Lluny de Cadis", Francesc-Marc Álvaro\nLa història oficial es pot doblegar com un mitjó però la reescriptura del passat no té efectes miraculosos, per molta solemnitat que s'empri. Se celebra el bicentenari de la Constitució de Cadis i alguns discursos es refereixen a una Espanya que no ha existit mai amb tanta passió que no sé si m'he perdut alguna cosa, potser he estat dormint durant dos segles i no m'he adonat del patriotisme lliberal i de la virtut cívica sobre la qual s'ha construït aquest Estat i aquesta unitat nacional que avui gaudim amb tanta alegria. "Els espanyols d'ara -proclama una autoritat- som joiosos hereus d'aquella benemérita Constitució gaditana". Quina notícia! Quina sorpresa! Quina meravella! No m'havia adonat d'aquesta herència, ho confesso i no sé si plorar o riure. És un punt de vista suggeridor però té un problema: no hi ha proves que acreditin afirmació tan entusiasta.\nPensava que només els catalans recordem les derrotes. També ho fan els espanyols però són més llestos: les maquillen com a brillants victòries i a una altra cosa papallona. No és la primera vegada que la commemoració i la veritat circulen per carrils diferents; és qüestió de triturar-ho tot perquè sigui de fàcil digestió pública i no provoqui mal de panxa. Té hereus aquell 1812 oblidat per dècades i més dècades d'espessa negror? Mariano Rajoy vol establir vincles directes amb un passat que és tan prim com un paper d'arròs, el president espanyol necessita un pedestal èpic per argumentar les seves reformes, és l'hora d'apel·lar a la vibració sentimental de la bona gent. El conmemorador té tota la potència de l'Estat al seu servei i, com és normal, les retallades no han arribat a aquest negociat. El futbol i la pintura històrica sempre són un servei de primera necessitat...\nQuè vol construir el nacionalisme espanyol sobre el miratge lliberal de 1812? Potser vol tapar un munt d'anys de militarisme, reacció, caciquisme, endarreriment, aïllament, superstició i exaltació castissa? Potser. El ministre Wert, que ho és de Cultura i d'Educació, es va estrenar reivindicant els toros com a gran patrimoni nacional. Casualitat o pròleg irònic a la celebració de la Constitució de Cadis?\nEl lliberalisme espanyol és la història d'una absència significant, alguns noms il·lustres i una constant paret que no es pot saltar. La prova d'això és tot el que vivim actualment, la pervivència d'actituds tòxiques que són la reedició paródica d'una tradició que considera sospitós tot el que no forma part de la seva ortodòxia: afrancesats, lliurepensadors, jueus i catalans formen part de la vitrina fundacional de l'error. Només hi ha una manera de ser espanyol; la resta són desviacions pernicioses.\nSe suposa que, a partir de 1978, la caspa va desaparèixer. Si és així, per què em sento tan i tan lluny de la commemoració de les Corts de Cadis...? Buscar lliberals de debò és com buscar federals, una tasca heroica.\n21-III-12, Francesc-Marc Álvaro, lavanguardia


Javier Marín: "En el meu llibre evidencio les contradiccions entre teoria i pràctica política de la propia esquerra"\nRedacció Catalunyapress | diumenge, 28 de novembre de 2021\nJavier Marín Vázquez s'ha dedicat a l'activisme polític durant més de cinquanta anys. En aquest temps, tal com assenyala a la seva pàgina web, ha passat d'estar detingut, torturat i acusat d'atemptar contra la seguretat de l'Estat a ser cap de policia i assessor de seguretat del Delegat del Govern a Catalunya.\nEs va iniciar en la militància política amb el Partit del Treball d'Espanya (PTE) durant els anys "del plom", entre el 1968 i el 1979. Després, des del 1980 i fins al 2019, es va incorporar al PSC-PSOE. Es va formar en un màster en polítiques públiques i durant anys ha ofert xerrades, conferències i ha participat en debats. A més, ha volgut exposar els seus coneixements en política a diverses obres escrites.\nSobre el seu darrer llibre, la tercera edició d' Esquerra i Dreta, diferències polítiques fonamentals, ha parlat amb Catalunyapress. Us deixem a continuació una petita entrevista que serveix per mostrar allò que el lector es pot trobar en aquesta nova obra que presenta aquest mes de novembre.\nPresentació del llibre Esquerra i Dreta, diferències polítiques fonamentals, de Javier Marín. @Javier Marín\nAquest mes de novembre presentes una tercera reedició d'Esquerra i Dreta, diferències polítiques fonamentals . La primera va sortir el 2008 i la segona el 2013. Per què ara en treus al mercat una de nova?\nPrimer perquè ja s'han esgotat les edicions anteriors i me la segueixen demanant. Segon perquè he volgut aprofitar el nou marc polític en què vivim des del 2019, per evidenciar les contradiccions entre la teoria i la pràctica política de la pròpia esquerra.\nDe fet, va ser el mateix motiu que em va impulsar per actualitzar la 2a edició, després de la caiguda del govern Zapatero, i l'ascens al poder de la dreta, amb els governs d'eme punt Rajoy.\nQuè trobaran els lectors a les seves pàgines que no fos a les edicions anteriors?\nUna actualització en tota regla. La 1a edició comptava amb 70 pàgines i desenvolupava una visió del món global, des dels dos enfocaments, el conservador i el progressista.\nA la 2a edició de 90 pàgines; seguint les indicacions del meu professor, el Dr. Viçenc Navarro, amb què vaig cursar el Màster de Polítiques Públiques a la Universitat Pompeu Fabra, li vaig incorporar la visió de les polítiques públiques segmentades, per fixar els elements principals de distinció entre l'Educació, la Sanitat, els serveis socials, el treball, l'habitatge, la seguretat, la justícia i així fins a 12 polítiques públiques diferents.\nLa 3a edició revisada ha arribat fins a les 110 pàgines perquè li he incorporat una actualització política d'aquests darrers 13 anys des que va sorgir la 1a el 2008. Actualització que contempla la meva pròpia evolució política després de 40 anys de militància al PSC-PSOE, que vaig abandonar fa 1 any, per contradiccions ideològiques insuperables, entre allò que es predica quan s'està a l'oposició i allò que es practica quan s'arriba al govern.\nLes tres edicions del llibre de Javier Marín @Javier Marín\nI què el diferencia d'altres llibres o assaigs que tractin temes similars i que estiguin publicats per altres autors?\nLa primera inspiració per escriure aquest assaig, em va venir després de llegir l'obra de Norberto Bobbio, que ja és tot un clàssic en l'àmbit de les Ciències Socials: “Dreta i Esquerra” escrita el 1994, i que se centra en l'anàlisi dicotòmica entre 2 valors: Llibertat i Igualtat, des d'una perspectiva generalista, influïda per l'evolució política del mateix Bobbio, que va passar de militar a les files del feixisme Musolinià el 1927, a abraçar la causa liberal socialista el 1940.\nLa meva perspectiva és la d'un militant antifeixista, que des del 1968 fins avui, ha militat ininterrompudament i de forma molt activa, a les files del Comunisme Maoista fins al 1979, i a les del Socialisme Democràtic des del 1980.\nEl context situacional sempre influeix en les pròpies percepcions, en la interpretació i la visió del món, i les meves estan molt més basades en l'acció política militant d'aquests últims 50 anys, que són molt més pragmàtiques que teòriques.\nDurant els 25 anys en què he estat el Director de Formació, em van batejar com la Marta Harnecker del PSC , probablement per la meva constància a aplicar les tècniques de comunicació a l'escriptura, que sempre he pretès fer: clara, concreta, concisa i sobretot breu. Això té molt a veure amb el teu objectiu didàctic, amb el per a qui escrius?\nJo pretenc ser un pedagog i divulgador de la “cultura obrera” que he mamat durant els 10 anys que vaig treballar en una gran fàbrica del metall, la MACOSA, avui ALSTOM. El meu enfocament és més el d'un obrer del metall, que ha evolucionat fins i tot professor universitari, però no ha oblidat que la lluita de classes és el motor que ha fet evolucionar el món. La història de la humanitat és la història de la lluita de classes entre explotadors i explotats.\nCatalunya gripalitzarà el Covid-19 a la primavera "si no apareixen...


Agent cívic- Certificat de discapacitat\nHorari: de dilluns a diumenge de 10 a 18 hores (dos festius entre setmana). Cal que siguin persones responsables, amb capacitat comunicativa i que no tinguin problemes de mobilitat\nFunció en campanyes informatives i divulgatives sobre comportaments cívics d'acord amb les ordenances municipals de convivència, via pública, animals o neteja viària. Elaboració d'informes setmanals per a informar a l'ajuntament sobre les accions desenvolupades. Degut a les circumstàncies actuals, la persona hauria de realitzar una tasca important relacionada amb la prevenció de la Covid-19 i de seguiment de la normativa. Es realitzaran tasques especifiques de control d'aforament a les platges i seguiment del compliment de la normativa.


la pedra i el marge / LPM: Cotos privats\nrrr 19 de setembre de 2015 a les 10:43\nSí, subscric tot el que dius. L'ultraespanyolisme del diari El País és preocupant, perquè encara hi ha progres valencians que es pensen que aquest diari és el far de la cultura i la racionalitat democràtica —ai, quant costen de canviar les mentalitats! Només afegiria que en l'actual govern "nostre" de la Generalitat Valenciana estan opinant sobre la qüestió catalana tal com ho podria haver fet el mateix González Lizondo. Sembla que ni a la Oltra ni al Puig ni al Montiel (ni tampoc a gent del Bloc com Baldoví) no els afecta l'elemental qüestió de democràcia que es planteja a Catalunya: som tan restrets! Només espere que, com a mínim, no fem el ridícul (i plantem cara a l'Estat) en l'acollida dels refugiats sirians...\nManel Rodríguez-Castelló 21 de setembre de 2015 a les 17:04\nRamon, tot ben indicatiu del nivell en què encara ens movem els valencians, entossudits en l'ofrena permanent de glòries pansides. No crec ni que la reforma de l'estatut servesca en aquest sentit per a res. Supose que haurem d'anar cremant etapes, però no es veuen enlloc les reflexions que ens podrien ajudar a botar la tanca. Quant a la denominada crisi dels refugiats, l'atonia de la nostra societat civil tampoc no augura res de bo. Veurem.


Indi Gest treballarà sobre el llenguatge en l'estada com a companyia convidada al TAG - somGranollers\nIndi Gest treballarà sobre el llenguatge en l'estada com a companyia convidada al TAG\nA banda de presentar dues obres teatrals, farà dos tallers comunitaris i participarà en un muntatge amb Amics de la Unió\nDijous, 4 de novembre de 2021 | 18:25h\nA la presentació de la residència de la companyia al TAG\nDues obres de teatre, una col·laboració amb Amics de la Unió i dos tallers comunitaris seran les recompenses que rebrà Granollers arran la cinquena edició de la companyia convidada al Teatre Auditori (TAG). En aquesta ocasió, l'experiència permetrà "conèixer molt més el llenguatge" del col·lectiu Indi Gest, explicava dimarts la programadora de l'equipament, Laura Llamazares, acompanyada dels membres de la companyia Jordi Oriol i Carles Pedragosa.\nLes dramatúrgies d'Indi Gest, que arriba al seu 15è aniversari amb una trentena d'espectacles a la motxilla, s'han centrat majoritàriament en el text i la música, però també en el gest, l'espai, el vestuari, la llum i l'audiovisual. "Ens agrada jugar amb els llenguatges, no només com a eina per explicar una història, sinó també per ensenyar la seva forma. No és tant que es diu, sinó com", detallava Oriol. Aquesta manera de fer es palesarà en els dos muntatges que acollirà el TAG. D'una banda, el 19 de novembre pujarà a escena La mala dicció, que tanca una trilogia iniciada fa 14 anys d'obres que versionen Shakespeare. En aquest cas, "pervertim Macbeth i utilitzem la paraula com a motor dramàtic, de manera que els personatges no maten altres persones sinó el llenguatge. Reflexionem en com les paraules es buiden de significat", apunta Oriol.\nD'altra banda, l'11 de març es reposarà un muntatge antic de la companyia, Europa Bull, premi Quim Masó 2018 al Temporada Alta, que va permetre que s'estrenés al Teatre Nacional. En aquest cas, la llengua també hi juga un paper important, però "en el sentit babèlic, en una trama ambientada a la comissió europea, en què costa molt posar-se d'acord". De fet, l'obra parteix de l'absurditat del conflicte diplomàtic que fa uns anys provocava la vaca Penka, que es va escapar i va travessar la frontera, així com del mite fundacional d'Europa, raptada per Zeus convertit en toro.\nIndi Gest també participarà en el projecte de fusió de música i literatura Poemari, amb una selecció de poemes i compositors contemporanis del país, que interpretaran els tres cors –Veus, Jove i de Cambra–.\nPel que fa a les propostes comunitàries, Indi Gest farà un taller amb alumnes estrangers del Consorci de Normalització lingüística, i un altre amb alumnat de batxillerat artístic de l'IES Celestí Bellera.


Vilafranca acollirà aquest cap de setmana del 15 i 16 de desembre la seva Fira del Gall més familiar. Aquest és el públic que més visita la històrica mostra de la capital penedesenca, i per això l’Ajuntament li ha dedicat aquesta edició organitzant diverses activitats complementàries a l’exposició d’aviram, que volen reforçar la presència d’aquest tipus de públic a la ciutat.\nA més dels actes per a la família, la mostra comptarà enguany amb una bona colla de propostes satèl·lit, que farciran d’oci una fira que en aquesta 354a edició comptarà enguany amb 5 criadors d’aviram amb IGP Penedès, que posaran a la venda unes 2.000 peces a les instal·lacions del Parc Sant Julià.\nL’objectiu principal de l’activitat serà, una vegada més, promocionar el gall del Penedès i de la gastronomia i els vins del territori, i espera igualar, si no superar, els més de 43.000 visitants que va rebre l’any passat. Per fer-ho, a més de la fira d’aviram, hi haurà una completa oferta dels restauradors de la ciutat que, com cada any, han preparat receptes especials per l’ocasió. A més, els cellers seran protagonistes del Tastavi, un espai on es podran degustar diversos productes de la zona. Els tiquets degustació tindran un preu de 8 euros per al pack de dues persones (3 tiquets per a vins, dues copes de regal, una safata d’embotit i una bossa de patates), 4 euros per a la degustació de vins i copa de regal.\nLa Fira del Gall també tindrà enguany un vessant solidari, amb l’organització del Quinto Solidari, que es farà dissabte, de les 6 de la tarda a les 9 del vespre a la plaça del Vi, o el taller de pintura al vi de Futura Local que recollirà fons per la Marató de TV3 Totes les activitats es poden consultar a la pàgina web fira del gall.cat.\nPregó de Ruscalleda\nEl tret de sortida a la mostra vilafranquina el va donar dimecres la xef Carme Ruscalleda, que enguany ha exercit com a pregonera de la fira. En la seva intervenció, que va tenir lloc a l’auditori de Vinseum, la reconeguda xef va reivindicar que “cal aconseguir que la carn de ploma sigui present al calendari gastronòmic tot l’any, una tasca que no només recau en els professionals, sinó també en els consumidors”.\nLa xef del restaurant “Sant Pau” de Sant Pol, que acumula set estrelles de la Guia Michelin, també va lloar la qualitat del Gall del Penedès i ha destacat “la necessitat de fer pedagogia dels productes del territori tant a casa com a l’escola per tornar a posar en valor els productes típics”. Carme Ruscalleda va tancar el seu discurs agraint l’oportunitat de ser pregonera de la Fira del Gall i fent valer la cultura i la tradició gastronòmica del territori.\nL’acte va comptar també amb la presència de l’alcalde de Vilafranca, Pere Regull, que va destacar l’alta qualitat dels productes del territori penedesenc i va reclamar la “necessitat de defensar-los més enllà de la comarca”.


A Bureau Vallée som especialistes en papereria, material d' oficina i escolar, cartuxos de tinta i tòners, informàtica, mobiliari i cadires d' oficina. Serveis per a empreses i copisteria.\nOferim una àmplia gamma de productes per a empreses, autònoms i particulars en tot el material d' oficina, escolar, informàtica, ofimàtica, i impressores. Som líders europeus en cartuxos de tinta i tòners.\nTambé a www.bureau-vallee.es , oferim servei d' entrega.\nSom especialistas en impressió, cartuxos de tinta i tòners. Disposem de totes les primeres marques en cartutxos originals i compatibles.\nÀmplia gamma d’ impressores, ideals per teletreball.\nEspecialistes en material escolar i manualitats\nEn informàtica tenim ofertes en ordinadors portàtils que s’ ajusten a la teva necessitat, ratolí, auriculars, altaveus, teclats, carregadors d’ ordinador….\nCadires d’ oficina, material ergonòmic per el teu benestar també a casa.\nDilluns a Divendres de 9:30 a 14:00 - 16.30 a 20:30h\nDissabtes de 10:00 a 14:00 - 16:30 a 20:30h\nA Bureau Vallée Online entreguem en 24/48h en dies laborables.\n(En la situació excepcional actual les entregues poden patir algún retard en funció de les indicacions de l' empresa de transport)


Endavant (OSAN) - la Plana: PARIR és un dret NO una IMPOSICIÓ\nPARIR és un dret NO una IMPOSICIÓ\nAquesta reforma és una prohibició encoberta del dret a l’avortament. La seva intenció és tornar a la Llei de supòsits de 1985, restringint-la encara més amb l’eliminació del segon supòsit: la possibilitat d’avortar per malformacions del fetus (3%). La contrareforma també elimina el dret a decidir de les joves entre els 16 i els 18 anys, i a la pràctica suposarà una revisió del supòsit de danys físics i psicològics per a la mare, que suposa un 97% dels avortaments.\nEl dret a l’avortament és un dret inalienable, que no admet cap decisió contrària per molt que pugui ser sustentada en majories parlamentàries. El dret a decidir sobre si dur a terme o no el propi embaràs és un dret que tenim totes les dones. I l’ús d’aquest dret ha de ser universal i gratuït. Només així es pot garantir la igualtat d’oportunitats. Perquè a qui condemna aquesta contrareforma és a les dones de les classes populars que decideixin avortar. Les famílies de classe alta, catòliques o no, sempre han trobat la fórmula per poder avortar amb garanties sanitàries, previ pagament d’una quantitat prohibitiva per a les dones de classes populars.\nÉs a aquestes dones a qui la contrareforma condemnarà a fer avortaments de forma clandestina, amb el risc que això implica sobre la pròpia vida, o a portar a terme una maternitat no desitjada, o insostenible per motiu econòmics o afectius, fet que considerem d’una gran irresponsabilitat social.\nCastelló de la Plana 09-11-2013\nSorteig d'una nit en un hostal rural