Sixte Moral Vilanova i la Geltrú 14-03-2018 11:52\nCorrem el perill que la nostra vegueria acabi essent tant virtual com la República?\nSegurament la vegueria deu estar al cor i al cap de molts penedesencs (no està comprovat) però, com la república deu estar al cor de molts catalans i catalanes com deia el President Puigdemont, però res de tangible finalment.\nEl trajecte, fins arribar a la vegueria ha estat relativament llarg, primer hi havia molts dubtes sobre la seva conveniència, fins i tot en la Llei de Vegueries inicialment no estava prevista la constitució de la del Penedès. L’Institut d’Estudis Penedesencs i després La Plataforma Pro-vegueria van encapçalar la defensa d’un relat que va ser assumit per bona part dels partits polítics que a través dels seus ajuntaments van aprovar les mocions a favor de la modificació de la Llei que permetés que el Penedès es convertís en Vegueria. Altra cosa es veure si a nivell popular l’assumpció de l’estatut de Vegueria del Penedès va aixecar alguna atenció, més aviat no gaire, poques manifestacions d’entusiasme es van veure després de la seva constitució al DOGC.\nPerò la Vegueria ja és aquí. Visca la Vegueria!! I que sigui per bé i per molts anys .\nPrimer va ser l’Àmbit de Planificació per arribar finalment a l’aprovació de la Vegueria a través de la Llei 2/2017, del 15 de febrer, de modificació de la Llei 30/2010, de vegueries, per a crear la vegueria del Penedès en la que es manifesta que :\nLa divisió territorial de Catalunya no només ha de respondre als àmbits territorials geogràfics naturals i històrics, sinó també als àmbits de sentiment de pertinença de la població configurats al llarg del pas del temps.\nEl Penedès és una comarca geogràfica natural amb segles d’història, d’acord amb el que han remarcat els estudis geogràfics, i la població actual ho sent així. Per això, des de l’aprovació de l’Estatut d’autonomia i la Llei de vegueries, diversos moviments socials reivindiquen la creació de la vegueria del Penedès.\nLa present norma consolida el reconeixement de la realitat i la singularitat territorial del Penedès, que es va iniciar amb l’aprovació de la Llei 23/2010, del 22 de juliol, que modifica la Llei 1/1995 i la Llei 23/1983 per a fixar l’àmbit de planificació territorial del Penedès.\nCom a reconeixement definitiu de la singularitat geogràfica, històrica i econòmica del Penedès, aquesta llei crea la demarcació veguerial del Penedès com a expressió de la voluntat popular majoritàriament manifestada.\nPalau del Parlament, 8 de febrer de 2017\nHo signen, la secretària quarta, Ramona Barrufet i Santacana; la presidenta, Carme Forcadell i Lluís\nVal ja la tenim.\nDesprés ha passat el que ha passat, va començar la fase més aguda del procés, amb tot el seguit de lleis, amb referèndum, amb garrotades incloses com a regal del Gobierno de España, amb l’aplicació del 155, amb la repressió posterior, amb al dissolució del Parlament i amb unes eleccions que si bé tothom deia que eren il·legítimes -i alguns fins i tot il·legals- tothom hi va anar i a guanyar. Ara sembla que estem enrocats amb el debat per si es constitueix d’una vegada un govern i que funcioni. Vaja, no van ser bons temps per esdevenir Vegueria. No van ser bons moments per obtenir la personalitat política i jurídica, l’administrativa encara no ha arribat i diguem-ho clar, tampoc se l’espera aviat.\nL’aprovació del Penedès va portar alguns canvis significatius en la posició. El PSC que històricament hi havia estat en contra muta la seva posició, vota a favor i diuen que sempre ho havien dit..... i, per altra banda, el PP que almenys en el territori sempre s’hi havia mostrat a favor, no es posa la costat de la constitució de la vegueria.\nPerò també diguem-ho clar des de l’any 2010 en que es va aprovar la llei poca cosa s’ha fet si veiem el mateix article dos de llei que creava les vegueries i que en fixa la naturalesa de les mateixes.\n1. La vegueria és un ens local amb personalitat jurídica pròpia, determinat per l’agrupació de municipis,constitueix l’àmbit territorial específic per a l’exercici del govern intermunicipal de cooperació local.\n2. La vegueria, com a govern local, té naturalesa territorial i gaudeix d’autonomia per a la gestió dels seus interessos. El govern i l’administració autònoma de la vegueria corresponen al consell de vegueria\n3. La Generalitat adopta la divisió en vegueries per a l’organització territorial dels seus serveis. Les demarcacions veguerials determinen l’àmbit de divisió territorial\nLes diputacions no han traspassat les competències i continuen fent la seva feina sense cap horitzó de traspassar a les vegueries ni els recursos ni els programes d’actuació i la Generalitat tampoc ha estructurat de manera pràctica i eficient la seva descentralització..\nHi ha la llei però no hi ha cap desenvolupament real de la mateixa. Falta de voluntat? Falta d’oportunitat? Dany col·lateral del Monotema?\nAra encara no hi ha govern i tampoc sabem si el full de ruta d’un hipotètic govern es plantejarà de debò el desenvolupament i posada en marxa de les vegueries.\nAra per ara però no hi ha res definit.\nPerò potser que des del territori es podrien anar avançant propostes i fer passos per concretar propostes. Si la república que tenim al cap i al cor farà un Consell, tambe a la nostra vegueria hi podria haver la iniciativa de crear un consell entre els alcaldes i els presidents dels Consells Comarcals que comences a posar les bases del que podria ser a la pràctica la vegueria del Penedès.\nCom a mínim aquest consell (decidit capital, seu, himne i bandera i escut) podria avançar feina, fer propostes i coordinar futures polítiques per una banda i per altra banda també el Consell podria exercir pressió al nou govern que acabi sorgint perquè d’una vegada activi la llei que, aprovada el 2010, dorm, avui encara, en el somni dels justos. I sembla que en el primer document del futur govern no en parla gaire.\nAprofitar l’empenta d’anys de reivindicació també caldria que ajudés a fer efectiva ja l’estructura de la vegueria.\nDel món virtual no en viurem.


Ets a: Portada > Notícies del circ > Nova categoria de premi de circ per votació popular als Zirkolika\nNova categoria de premi de circ per votació popular als Zirkolika\nEl vicepresident de l'APCC, Fabrizio Giannini, és membre del jurat dels premis en aquesta edició\nEls Premis Zirkolika de Circ convoquen en l'edició d'enguany un premi de votació popular. Aquest guardó serà decidit pels aficionats del circ en general que via correu electrònic votin per algun dels espectacles que hagin vist durant el 2015. Aquest nou premi s'emmarca en la reestructuració dels premis, que enguany avancen el seu lliurament al 29 de setembre en un acte a l'Auditori de Barcelona. Enguany el vicepresident de l'APCC, Fabrizio Giannini, formarà part del jurat dels premis. L'APCC, com en altres edicions, patrocinarà un dels premis.\nEn les primeres edicions ja existia un premi de votació popular, però les bases només permetien poder votar el públic assistent a la gala Nit de Circ i els candidats eren els nominats pel jurat. El nou guardó està obert ara a qualsevol espectacle de circ que s’hagi vist a Catalunya durant aquest 2015.\nPer participar en el premi de votació popular cal enviar abans del 25 de setembre un correu electrònic a premiszirkolika@gmail.com indicant en l’assumpte ‘premi Zirkòlika de votació popular’, el nom de l’espectacle, la companyia i el lloc on s’ha vist la producció. També cal posar el nom complet i un telèfon de contacte. Entre tots els participants es sortejaran tres subscripcions anuals per a la revista de circ Zirkòlika i tres entrades dobles per a la Nit de Circ 2015.\nL'acte de lliurament dels premis inclourà un espectacle amb música en directe i números d’acrobàcies, equilibris, pallassos, roda cyr, quadrant aeri i corda llisa.\nLes categories dels Premis Zirkòlika 2015 són millor espectacle de circ, millor número de circ, millor iniciativa per a la projecció del circ i premi especial, un premi obert per a alguna trajectòria artística o algun aspecte d'un espectacle que desqui per la seva qualitat.\nLa setmana que ve un jurat d’experts es reunirà per valorar totes les candidatures que es van presentar fins el passat dimarts dia 9 de setembre i nominarà els millors espectacles i companyies de circ catalanes. El jurat està format aquest any per Pepa Plana (pallassa), Fabrizio Giannini (acròbata vicepresident de l'APCC), Pep Forn (Centre Cultural de Terrassa), Lola Casademont (Festival de Circ al Carrer de la Bisbal d’Empordà), Tere Almar (Patronat Municipal de Cultura de Mataró) i Manel Rodríguez (director de l’Estruch, Fàbrica de Creació de les Arts en viu)\nPer a més informació: Marcel Barrera T. 696.72.96.35 @ zirkolikacomunicacio@gmail.com


Promoció Dia Mundial del Teatre - 9€ 'Ah! (Judit)' - Sala Atrium - Teatre Barcelona\nFinalitzada: ‘Ah! (Judit)’ a la Sala Atrium a 9€\nAh! és una creació de la companyia El Martell, que posa veu al crit de moltes persones que pateixen injustícies en la societat que ens ha tocat viure. A totes les prostitutes que han estat lapidades, a les embrassades que no troben feina, una dona violada, algú que ha perdut un ull per una pilota de goma, l’algerià que l’han tancat dins un CIE i la família que no arriba a final de mes… entre molts d’altres. Un crit, perquè tal i com diuen, s’ha acabat callar i ser marionetes i esclaves del sistema.\nTeatre Barcelona t’ofereix entrades a 9€ per a totes les funcions si les compres abans del 2 d’abril. El preu de l’entrada sense descompte és de 12€.\nPer gaudir d’aquesta promoció, només cal que cliquis al següent ENLLAÇ. Després de seleccionar la funció i el nombre de localitats, introduir el codi promocional TEATREAH.


Fira de cooperació i sostenibilitat: Ecoverd - Live\nInici » Notícies » Fira de cooperació i sostenibilitat: Ecoverd\nQuan?: 29 i 30 de juny de 10:00 a 20:00 h.\nOn?: CCIB, Centre de Convencions Internacional de Barcelona\nPer primer cop a Barcelona, en el marc de la Sustainable Energy Week 2013, es celebrarà a Barcelona la fira Ecoverd, una fira social i comercial dedicada a l’ecologia i als productes i serveis de sostenibilitat, especialment els relacionats amb el món de la vivenda, la construcció i el tractament responsable del medi ambient. L’objectiu principal de l’esdeveniment es conscienciar a la societat de la importància de portar un model de vida sostenible, apropant-los a productes i serveis que contribueixin a minimitzar l’impacte humà a la terra i a tota la biodiversitat.\nEcoverd és, alhora, una oportunitat de promoció directa per les empeses participants a obrir-se nous mercats i poder establir relacions amb altres professionals del sector.\nSi desitges obtenir més informació sobre la fira, clica aquí.\nEl Govern destinarà 150 milions d’euros al pla PIVE2


El màster en Psicopedagogia s’ha articulat al voltant d’una sèrie de matèries més transversals al perfil professional i en dues especialitats d’intervenció psicopedagògica:\na) Necessitats Educatives Especials. Suposa facilitar i gestionar els recursos i la formació de tots els professionals implicats per a atendre les necessitats individuals de l’alumnat i el seu entorn socioeducatiu.\nb) Intervenció Psicopedagògica des de la millora educativa i la inclusió.\nLa resposta a la diversitat ha de fer-se des de models educatius inclusius i interculturals que proporcionen estratègies i competències professionals per a millorar els contextos socioeducatius, evitar l’exclusió i la desigualtat i afavorir la participació i l’autonomia, el treball cooperatiu i la gestió de la convivència des de la pluralitat i l’equitat. Es tracta d’oferir models educatius, principis i estratègies d’intervenció psicopedagògica, orientació acadèmica, personal i professional, acció tutorial, recursos i destreses per a l’assessorament professional i recursos i destreses professionals que garantisquen la màxima qualitat dels processos d’ensenyament/aprenentatge, i la participació ciutadana.\nEl màster contempla, juntament amb el caràcter professionalitzant, el d’investigació, per la qual cosa implica una especialització del perfil professional en la millora de la pràctica professional a través de la investigació que contribueix a la construcció de nou coneixement científic que tinga impacte en la realitat educativa de l’entorn. En aquest sentit, cal destacar la vinculació en aquest títol dels grups i línies d’investigació ja consolidades a la Universitat Jaume I en l’àmbit de les necessitats educatives especials i la millora educativa des de la inclusió i que possibiliten treballs de recerca i projectes R+D en aquest camp de la intervenció psicopedagògica de prestigi nacional i reconeixement internacional.


Els economistes proposen estratègies divergents sobre com encarar uns anys en què es preveu un creixement baix\n3 min. Palma 07/06/2019 22:41\n651x366 L’economia de les properes generacions està en joc / ISMAEL VELÁZQUEZ L’economia de les properes generacions està en joc / ISMAEL VELÁZQUEZ\nL’estudi Prospectiva 2030, elaborat pel Consell Econòmic i Social i la Universitat de les Illes Balears, preveu un creixement econòmic mitjà del 2% fins al 2030. Aquest creixement moderat anirà acompanyat per un augment poblacional de prop de 200.000 persones més que, unit al procés de convergència econòmica entre les diverses regions de la Unió Europea, fa preveure que, en comparació, el PIB per càpita continuarà perdent posicions. A aquest escenari s’hi afegirà, a més, una piràmide poblacional en què la xifra de persones majors de 55 anys es duplicarà, amb la necessitat de destinar doblers als sectors social i sanitari.\nSegons Pau Monserrat, professor adscrit a la UIB, “el perill d’una recessió pitjor que la del 2008 és real i depèn de múltiples factors que ara mateix es mostren molt inestables, com ara el Brexit, el fons de les pensions, uns tipus d’interès baix que podrien pujar en qualsevol moment i, per acabar-ho d’adobar, una guerra comercial incipient que està en mans dels grans mandataris internacionals”. Segons Monserrat, “si sumam això a un model econòmic que genera actualment rendes majoritàriament baixes a través del turisme i la construcció, amb un 26% de la població en risc de pobresa, i a l’alt cost de la vida i de l’habitatge, les conseqüències socials de tot plegat podrien arribar a ser molt greus”.\nPel president del CES, Carles Manera, “el futur escenari requerirà que els governs apliquin una fiscalitat progressiva que sigui capaç de corregir uns desequilibris socials ja existents”.\nSembla clar que el gran objectiu serà reconduir o, fins i tot, canviar el sistema productiu, i aquí és on les receptes dels experts varien. El parer de Joan Mir és que “no quedarà més remei que estrènyer-nos doblement el cinturó per poder superar aquests anys i alhora generar els recursos necessaris -que ara mateix no existeixen- per canviar el sistema productiu”. Això, segons Mir, implicaria “dur encara més turistes per obtenir creixement sigui com sigui, mentre també s’obté el compromís dels hotelers en la reinversió i la generació de valor afegit”.\nPer Pau Monserrat, “es reuneixen una sèrie d’ingredients que fan pensar que les Balears haurien de fer aquesta renovació del model productiu mitjançant una aposta valenta pel turisme mediambientalment sostenible”. “Això -explica- inclou l’ús de la innovació tecnològica i la recerca d’una major eficiència energètica”. I afegeix: “No hem de canviar el turisme com a impulsor de la nostra economia, però sí usar-lo com a palanca per diversificar-la”. Alhora que veu perill real de recessió, l’economista Pau Monserrat creu que “les noves generacions que venen tenen clar que l’ecologisme no és una opció sinó una obligació i que sense formació no els espera un bon futur”. En aquest sentit, Monserrat preveu, per tant, que es produeixi una reacció per part del jovent.\nCarles Manera, del CES, veu “molt necessari que aquesta visió teòrica sigui plasmada de manera concreta en allò que des de la governança econòmica de la Unió Europea s’anomenen missions econòmiques. És coneguda la propensió que existeix al si de les institucions de la Unió Europea a posar en marxa projectes pilot en regions petites, que després es veuen replicats en altres regions si el resultat ha estat satisfactori. Aquí és on Manera veu una oportunitat per aprofitar fons europeus per a projectes concrets pel que fa a energies renovables, sobretot a Menorca, en l’economia del coneixement dins el sector turístic, en l’economia circular amb sinergies entre els sectors agroalimentari i turístic, i en tot allò que té a veure amb la recollida i el tractament dels plàstics.


El Capolatell - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLa cinglera oriental de la mola del Capolatell il·luminada pel Sol ponent vista des del punt on la carretera de Solsona a Sant Llorenç de Morunys creua la rasa de les Cases de Posada.Al peu de la banda dreta de la cinglera s'hi pot veure amb força nitidesa la figura del Gavatxo Esbalçat\n42° 06′ 30″ N, 1° 37′ 33″ E / 42.10832°N,1.62575°E / 42.10832; 1.62575\nSerra de Busa (Prepirineu)\nEl seu cim, planer i amb una lleu inclinació cap al sud-est, té una alçada compresa entre els 1.180 metres a l'extrem sud-est i assoleix la seva màxima elevació als 1.316,4 metres a l'extrem nord-oest. Té una extensió aproximada d'unes 1,43 hectàrees que estan ocupades completament per un esclarissat bosc d'alzina.\nEl cim està rodejat completament de cingles de caiguda pràcticament vertical d'un centenar de metres de desnivell excepte en el seu extrem oriental on presenta una estreta gorja mitjançant la qual s'uneix a la Serra de Busa. En aquest punt la cinglera no deu tenir gaire més de 10 metres de profunditat. Malgrat això, és suficientment alta com per a fer necessària una palanca o pont per a accedir a la mola. Fins fa una quinzena d'anys era formada per un parell de troncs units per taulons de fusta horitzontals i no tenia baranes. A causa del seu estat precari, va ser substituïda per una palanca metàl·lica pels veïns de Navès.\nLa mola està formada per conglomerats montserratins i està clivellada per nombrosos avencs. En destaca un situat a l'extrem sud-occidental anomenat avenc del Capolatell amb una profunditat de 115 metres, cosa que el converteix amb el segon avenc més profund de la comarca, només superat per l'avenc de Montserrat Ubach.\nL'edició digital del mapa de l'ICC presenta uns lleugers errors en aquest indret doncs assenyala com a Capolatell un roc o penyal situat sota la cinglera oriental del mateix que assoleix una elevació màxima de 1.263,3 metres. Així mateix, situa la Presó de Busa en el sector comprès entre aquest roc i el cingle de l'extrem oriental del Capolatell. La realitat, però, és que la Presó de Busa va ser ubicada al Capolatell.\n↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 «Atles Nacional de Catalunya». Institut Cartogràfic de Catalunya.\n↑ 5,0 5,1 Fruitós i Sayol, Jaume. La Vall de Lord i el seu entorn. Sant Llorenç de Morunys: [s.e.], 2004. 476\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=El_Capolatell&oldid=24745484»\nMuntanyes de Navès\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 1 set 2020 a les 12:55.


Albert Pont: "No hi ha ningú preparat per portar un país a la independència contra un Estat que s'acosta més a Sèrbia que al Regne Unit" La República\nAleix Ramirez Morlans 26/12/2018\nAlbert Pont és, des de l’any 2013, president del Cercle Català de Negocis. Una entitat sense ànim de lucre, constituïda al 2008, i que pretén arribar a la independència de Catalunya amb arguments econòmics i de dret internacional.\nEn aquesta conversa amb La República; junt amb Jordi Fité, membre de la junta directiva de l’associació empresarial, Pont intenta donar respostes a la situació que viu Catalunya.\nFa pocs dies, el Cercle Català de Negocis va fer un comunicat on s’apuntava que l’actual Govern corria el risc “de ser el més indigne de la història”. Per què?\nA.P: La classe política no ha estat a l’altura de les circumstàncies històriques que el país demanava. L’actual Govern té molt bona predisposició, però el que va passar des del 2015 fins a l’any passat, ens fa qüestionar la seva capacitat.\nA tall d’exemple, els presos polítics els tenim a Catalunya. L’Estat ha aconseguit que nosaltres mateixos siguem els carcellers.\nQuè va passar entre l’any 2015 i el 2017?\nA.P: Fins a l’any 2015 vam col·laborar amb molts departaments de la Generalitat, entre ells el Diplocat. L’ajuda per part del Cercle Català de Negocis es va centrar en la creació d’estructures d’Estat, bàsiques pel control del territori. Tasques que sempre desenvolupàvem amb l’ajuda d’organismes internacionals i tercers països.\nAra bé, com a societat civil nosaltres més ja no podríem fer, arriba un punt que és el Govern qui ha de liderar segons quins processos. Nosaltres, entre el 2014 i el 2015, ja vam observar com una cosa era el relat que s’estava transmetent a la gent i l’altra, la realitat. Al Cercle ens vam voler creure discursos com el dels 18 mesos.\nJordi Fité i Albert Pont, durant l’entrevista a la redacció de ‘La República’ / Marina Bou\nAleshores es pot dir que el Govern Puigdemont va enganyar la gent?\nA.P: S’ha evidenciat que anaven de farol, així ho han reconegut membres del Govern. Tampoc no volem fer cap casus belli contra ningú, ens hem de posar a la pell dels nostres dirigents.\nNo hi ha ningú preparat per portar un país a la independència, contra un Estat que s’acosta més a Sèrbia que al Regne Unit. En l’àmbit personal hem d’entendre les pressions que van rebre.\nJ.F: El 2015 vam veure que teníem criteris completament diferents amb la Generalitat. Si haguéssim imposat la nostra veu, segurament haguérem fet nosa. Per això vam fer un pas al costat.\n“ens volÍem creure discursos com el dels 18 mesos”\nParlàveu que des del CCN es va impulsar una agenda de contactes internacionals. Amb quins organismes us heu reunit?\nA.P: No podem explicar tot, però a tall d’exemple, l’any 2012 ens vam reunir amb un organisme de les Nacions Unides que ens va oferir el software ASYCUDA. Aquest programa informàtic serveix per gestionar les duanes. Els hi vam explicar el cas de Catalunya, sense cap problema, perquè no necessites ser un Estat per poder-te reunir amb ells.\nFruit de les trobades, se’ns va oferir dues coses: la cessió del software i suport humà per assessorar la Generalitat.\nAl 2015 dieu que deixeu de treballar activament pel Govern, però realment es van tallar tots els contactes?\nJ.F: Que nosaltres deixéssim de col·laborar amb el Govern, no vol dir que aturéssim la nostra feina, al contrari. El fet de no haver de seguir uns protocols, ens ha permès intensificar l’activitat.\nA.P: L’any 2012, al llibre Delenda est Hispania parlo dels efectes del 155. A la darrera reunió que vaig tenir amb gent de la Generalitat, abans de la intervenció, es va parlar clar. Si no tenien estructures d’Estat no podrien aplicar la República i això implicava un col·lapse polític de l’autogovern. Ho sap la gent que és a la presó i a l’exili.\nAl final, quan passes moltes pilotes a la Generalitat i queden en un sac, ja deixes de passar-les. Des de l’any 2015 cap aquí, el Cercle Català de Negocis continua treballant de forma més discreta. La nostra feina sempre estarà disponible, però amb unes mínimes garanties que serveixi per tirar endavant el procés.\nEl 8 de desembre, a la presentació del Consell per la República a Brussel·les, Toni Comín va dir que per arribar a l’objectiu caldrà un preu “alt”. Ho compartiu?\nJ.F: Cal superar marcs mentals i tenir una gran determinació. Si tu no tens aquesta força, no aconseguiràs mai el teu objectiu. Sempre hi haurà un altre que tindrà més determinació.\nEls líders del procés van portar Catalunya al límit i ara resulta difícil rebaixar expectatives?\nA.P: Ens han fet passar per un carrer sense sortida i han utilitzat un instrument d’enginyeria social formidable, que és l’estat anímic d’estar presoner o el victimisme. Si realment volem ser un Estat independent, no hem d’anar a tallar carreteres, això ho han de fer els altres.\nEl nostre Govern ha de ser l’autoritat, mentre nosaltres protestem estem refermant l’autoritat de l’estat espanyol. Aquest canvi de mentalitat no es produirà mentre no sortim d’aquesta síndrome d’Estocolm en el qual vivim.\n“No hi ha ningú preparat per portar un país a la independència, contra un estat que s’acosta més a Sèrbia que al Regne Unit”\nCom se superen els marcs mentals?\nA.P: Això ho han de decidir els polítics. No pot ser que hi hagi declaracions que les fem nosaltres i no els serveis jurídics de la Generalitat o bé el departament d’Exteriors. Per mi un error garrafal ha estat generar un debat al voltant de la idea d’estat propi o dret a l’autodeterminació. Perdoni? Això és indiscutible!\nLa Constitució no impossibilita la secessió d’una part del territori, el que no permet és la secessió d’una part del territori, sense que això impliqui la dissolució de l’estat espanyol i l’extinció de la seva personalitat jurídica. Ells (Estat) són conscients d’aquesta situació i faran actes de provocació, perquè tenen el monopoli de l’ús de la força.\nEl Parlament hauria d’haver aprovat una declaració per condemnar el feixisme, el franquisme i tota mena d’autoritarisme. Aleshores és quan t’has de plantejar il·legalitzar partits o entitats que no signen el document, perquè aquesta idea ha de ser un dels eixos vertebradors de la societat. Ara afrontem el cas contrari, ens volen il·legalitzar a nosaltres.\nA l’exterior com es veu una Catalunya independent?\nA.P: Hi ha molts pobles que es troben en la mateixa situació que Catalunya, som un referent. Ara bé, tots ells, com també nosaltres, es van quedar perplexos amb la suspensió de la declaració d’independència. No ens hem de mirar el melic, al món existeixen altres fenòmens; el Brexit o el reset de l’economia mundial.\nJordi Fité, membre del Cercle Català de Negocis / Marina Bou\nEn termes geopolítics, moltes veus asseguren que la causa catalana ha esclatat en un moment inoportú. És així?\nA.P: Tot això són excuses, el Brexit obre la porta a una alternativa dins la Unió Europea, és a dir, al poder d’Alemanya i el Banc Central Europeu. Nosaltres volem estar a la Unió Europea i per aquesta raó hem escrit informes per aplicar els tractats comunitaris a una Catalunya independent.\nEl problema ve perquè durant molts anys s’han perdut oportunitats d’or per adquirir sobirania a petita escala.\nJ.F: Utilitzar l’excusa del temps per dilatar les coses no és la solució. Sempre trobarem una raó, ara és el Brexit i abans va ser la recessió econòmica. El món no és perfecte i els problemes existiran. Tot dependrà de la prioritat que li vulguis donar.\nDes d’aquí ho veiem com un problema entre Catalunya i Espanya, però no és només una qüestió territorial. Hem d’entendre com funciona el món per saber quin lloc ocupem.\nDurant l’etapa d’Oriol Junqueras com a vicepresident i conseller d’Economia es va presentar l’Agència Tributària Catalana com una estructura d’Estat. Després del 155, en quin punt ha quedat aquesta aposta?\nJ.F: Ha d’haver-hi predisposició, com autoritat s’ha de ser capaç de dir a la gent, a partir d’ara han d’ingressar els seus tributs a l’Agència Tributària Catalana. Som un país honest, la gent té ganes de col·laborar i pagarà els seus impostos.\nLa Generalitat com a entitat política ha de tenir prou credibilitat per transmetre aquesta idea. No cal res més.\nA.P: Quina credibilitat tens quan van ser les mateixes autoritats catalanes les que van impedir desenvolupar tot el tema de la sobirania fiscal?\nJ.F: En Joan Iglesias va dissenyar conceptualment la hisenda catalana i a partir de l’any 2015, tota la feina feta es va deixar en un calaix.\nA.P: La feina teòrica, avalada per consultores internacionals, la tenen feta. Només han de tenir voluntat política de posar-la en pràctica.\nInsistiu que no voleu culpar a ningú, però l’actual conselleria d’Economia està dirigit per les persones de confiança de Junqueras. Com es pot revertir aquesta situació que heu descrit?\nA.P: Nosaltres confiem en què la Generalitat farà els passos adients, més que res perquè si no ho faran altres.\nA.P: El pitjor que li pot passar a la Generalitat és que la societat civil li tregui l’autoritat, no pas l’Estat.\n“La gent té la sensació que els polítics han iniciat tot per no acabar-ho”\nO sigui que el poble passarà per damunt de les institucions?\nA.P: El millor del procés ha sortit de la societat civil; la manifestació del 2010, les consultes populars i el referèndum de l’1 d’octubre. La sensació que té la gent és que la classe política ha iniciat tot per no acabar-ho de desenvolupar.\nJ.F: Els polítics no han actuat de mala fe, ells van entrar en un escenari amb el qual no estaven preparats. Crec sincerament, que una part important dels polítics catalans han après la lliçó. Som conscients de qui tenim com a contrincant.\nPer afrontar un repte d’aquestes característiques, la classe dirigent faria bé d’utilitzar el talent que hi ha al carrer.\nRecentment, en alguns mitjans de comunicació s’ha documentat la guerra bruta de l’Estat l’endemà de l’1 d’octubre amb la fuga de dipòsits. Com s’analitzen aquests moviments des del CCN?\nA.P: És una guerra psicològica i era una acció previsible. Totes les administracions catalanes tenen més de 40.000 milions d’euros en dos bancs. La Generalitat podria haver fet el mateix, però no es va ni contemplar. Amb la recentralització dels bancs, no ho pots fer.\nJ.F: No estem en el món dels estats – nació. Hem de tenir clar que la globalització permet que una empresa, no marxi de Catalunya a Espanya, sinó al món. Et pots establir on vulguis i funcionar amb qualsevol moneda.\nTens unes lleis internacionals que et protegeixen, només és qüestió de temps que la gent se n’adoni. L’estat espanyol no té res a fer respecte de la fugida d’empreses, no és atractiu.\nCom veieu el país d’aquí a deu anys?\nA.P: Catalunya serà independent i amb un potencial brutal per atraure inversió.\nJ.F: A mitjà termini parlarem de les regions econòmiques, de fet Europa ho necessita i nosaltres tindrem molt a dir.\nJordi Fité i Albert Pont, membres del Cercle Català de Negocis / Marina Bou


Hotel amb piscina - Casa Albets\nPortada » Hotel amb piscina\nAra que ja estem immersos dins l’estiu, les temperatures són més altes i molts de nosaltres només podem pensar en les vacances que tant ens mereixem, no hi ha res millor que allotjar-se a un hotel amb piscina al Solsonès. Escapar-se a la muntanya, relaxar-se, descansar i passar uns dies en un entorn tranquil on l’única cosa que s’escolti sigui els sorolls de la natura i on es pugui desconnectar completament. És per això que Casa Albets ha sumat a les seves meravelloses instal·lacions una piscina de fusta perquè els nostres clients puguin refrescar-se durant els calorosos dies d’estiu, viure una experiència inoblidable i sortir amb les piles ben carregades.\nLa piscina està situada a uns metres de la casa, a prop, però prou allunyada per a mantenir la intimitat que es busca quan ens allotgem en un hotel rural, sostenible, vegà, eco-friendly i pet-friendly com és Casa Albets. A més, compta amb unes vistes espectaculars i es pot gaudir d’una fantàstica posta de sol. La piscina, però, sols està oberta a clients de l’hotel i el seu ús ve determinat per un protocol específic, tal i com marca la situació actual.\nAquests últims dies s’ha estat treballant i acabant d’ultimar els darrers detalls per crear un espai enjardinat al costat, on podeu seure, desconnectar del telèfon mòbil i les xarxes socials, llegir, prendre alguna cosa o simplement sentir piular els ocells i sentir la suau brisa de l’estiu. Aturar-se, gaudir del moment, reconnectar amb un mateix, petits plaers que et proporcional el nostre hotel amb piscina al Solsonès.\nEncara que sembli mentida, aquesta fantàstica piscina de fusta és temporal, ja que el projecte definitiu que es vol dur a terme és encara més ambiciós. Casa Albets està treballant per a la construcció d’una piscina ecològica feta amb pedra de Solsona, que a més de ser pedra pròpia del territori és perfecte per terres i aplacats, poc porosa i antilliscant. A més, la nova piscina comptarà amb un sistema de depuració natural i no s’utilitzarà cap producte químic pel seu manteniment. Això farà que l’aigua sigui més pura, menys agressiva per la pell i no esdevingui cap amenaça per a l’entorn.\nLa nova piscina de pedra serà un element clau dins del futur SPA orgànic i vegà de Casa Albets, on el descans, la sostenibilitat, els productes orgànics, vegans i de proximitat seran peces clau. Doncs no oblidem que Casa Albets basa els seus principis en el respecte pel medi ambient, la preferència del producte km0, l’economia local i l’autosuficiència.\nDe la mateixa manera que la masia on es troba Casa Albets està integrada amb l’entorn, aquestes noves instal·lacions que ens converteixen en un hotel amb piscina, estan plenament integrades dins l’entorn, sense ser agressives i afavorint la creixent indústria turística del Solsonès d’una manera sostenible i sana. Establint d’aquesta manera, una unió essencial entre l’ésser humà i la natura i creant un espai ideal per a poder viure una experiència inoblidable.\nSi voleu viure uns dies màgics d’estiu, de tranquil·litat, pau i respecte pel medi-ambient en un entorn de luxe com aquest, només cal que reserveu la vostra habitació a Casa Albets. Ara sí, un hotel amb piscina al Solsonès. Us hi esperem!\nRuta del Barroc Solsonès


Anècdotes i Costums_ la Mahoma FILA DE MOROS VELLS DE BOCAIRENT ::: FESTES DE MOROS I CRISTIANS EN HONOR A SANT BLAI\n.: La mahoma\n.: El ball del moro\n.:"Despojo del moro"\n.: Música i cançons\nHome ANÈCDOTES COSTUMS .: La mahoma\nLa Mahoma sempre ens ha representat a tots els moros i totes les mores i ens ha acompanyat a diversos actes de la Festa, com són a l'eixida de Missa de la nit del Ciri, a la carrossa de la Mahoma el dia de l'Entrada i al Castell el dia de Moros i Cristians en l'Ambaixada de la vesprada. Probablement, la Mahoma siga tan antiga com les mateixes Ambaixades.\nLA MAHOMA EN UNS VERSOS DE 1864\nLa primera referència escrita sobre la Mahoma en les festes de Moros i Cristians de Bocairent es troba en els "Versos en honor del glorioso Mártir San Blas, Patrono de la Villa de Bocairente, en su fiesta del día 3 de febrero del año 1864". És un full imprés, de grandària doble foli, que incloïa 29 estrofes. Una d'elles es titula "Es verdad" i diu:\nEl ver a Mahoma\nTodo el pueblo entero\nBusca con ardor;\nPues arde en su pecho\nUn júbilo santo,\nQue forma el encanto\nL'estrofa mostra que la Mahoma ja era un personatge clàssic de les Festes que atreia a tot el poble.\nLA MAHOMA EN UNA CRÒNICA DE 1881\nAra bé, la primera descripció sobre la participació concreta de la Mahoma en un acte de les festes apareix en una crònica de 1881 del diari valencià "El Almogàvar". Quan descriu el final de l'ambaixada del matí del dia de Moros i Cristians diu:\n"...hasta que el castillo cae en poder de los moros, que enarbolan sobre él su bandera y colocan una grotesca figura del falso profeta, que por la tarde es destrozada y quemada, cuando por los mismos procedimientos los cristianos reconquistan y recobran el castillo."\nEvidentment, la "figura del falso profeta" no és altra que la Mahoma.\nLA CONSTRUCCIÓ DE LA MAHOMA\nLa construcció de la Mahoma, excepte en algunes ocasions, sempre ha estat al càrrec de la filà de Moros Vells. Antigament els membres de la nostra filà encarregats de la seua construcció van ser: "el tio Blai l'estudiant", "el tio Pepe el Surdo" i Juan Bautista Beneyto Payá "el tendre".\nL'any 1951 va començar a muntar la mahoma "el tio Toni Solbes", membre de la filà dels Marrocs, el qual va deixar aquest menester cap allà els anys 60. A partir d'aquest moment tornen a fer-se càrrec de la construcció de la Mahoma membres de la nostra filà, en aquest cas són: Juan Bautista Beneyto Payá, Juan Villanueva Beneyto, Agustin Belda Sempere i José Belda Martínez.\nL'any 1968 es va prohibir traure la Mahoma degut al Concili Vaticà II, però és a l'any 1973 quan la nostra filà aconsegueix permís per a tornar-la a traure en els actes de la festa, encara que no es cremara al castell. És en aquest any quan els mateixos festers de la filà que la van construir anteriorment ho repeteixen i a més també reben l'ajuda d'un altre membre de la filà, que és Leopoldo Vañó Serrano, el qual els va proporcionar tela de llana tintada amb els colors del vestit oficial dels Moros Vells.\nDes d'aquest moment, la Mahoma sempre s'ha conservat en el Maset dels Moros Vells i actualment és la Mahoma que està exposada al Museu Fester de Bocairent la que acompanya als Moros Vells la nit del ciri i en la carrossa de la Mahoma el dia de l'Entrà.\nL'any 1984, la Junta de Festes va permetre tornar a cremar la Mahoma, amb la qual cosa es va tornar a construir una altra Mahoma. En aquest cas es van encarregar de la seua construcció: l'armadura va ser a càrrec del fuster local Francisco Silvestre Navarro, del vestit la modista Mª Cruz Santamaria Soriano i de la construcció i pintura del cap i els peus va ser Agustín Belda Sempere.\nPosteriorment va ser l'encarregat de construir l'armadura el fuster local "Antolí".\nAllà pels anys 90, el motle del cap es trobava en tant dolent estat, que l'Associació de Festes va encarregar la seua construcció a un artista faller bocairentí. La pintura i la el motle dels peus va continuar a càrrec del membre de la nostra filà Agustín Belda Sempere.\nEL BALL DE LA MAHOMA\nEl "Ball de la Mahoma" o "Ball del Moro" es tracta d'una antiga dansa d'origen morisc que es ballava en la processó de Sant Blai i en d'altres. Aquest costum va desaparéixer cap a l'any 1873, i va quedar aleshores com un ball exclusiu de la nostra filà, el qual es va realitzar per última vegada l'any 1908. Segons el llibre Bocairent.Fiestas a San Blas Obispo y Màrtir. soldadesca, Moros y Cristianos, escrit pel que ha estat cronista oficial de Bocairent durant molts anys, En Francisco Vañó Silvestre, aquesta mena de dansa ja es practicava al segle XVII i es tracta de la mateixa música utilitzada per al "Ball de la Mahoma" tant a Peníscola, Bocairent i Biar. Aquesta última localitat l'anomena "Ball dels Espies". Aquesta música era interpretada per la dolçaina i el tabal quan la Mahoma era traslladada d'un lloc a un altre o passejada pels carrers del poble.\nL'ACAPTE DE LA MAHOMA\nAquest acte de l'acapte, no és més que el trasllat de la Mahoma del maset dels Moros Vells al castell on tenia lloc antigament la cremà una vegada havia finalitzar l'embaixada.\nSegons ens han contat els més veterans de la filà, ja fa alguns anys, l'acapte la realitzaven els festers de la filà. La Mahoma es passejava pels carrers on vivien festers de la filà, i arreplegaven donatius en forma de menjar com eren pa, embotits, pastes, vi ..., els quals, una vegada arribaven al Castell, abans de pujar-la a aquest, els festers es menjaven, deixant-ho tot enllestit per a l'embaixada de la vesprada. Durant tot el recorregut de l'acapte, anaven acompanyats per tot tipus d'instruments de percussió i també de corda, com són la guitarra, llaut, panderos,... i anaven cantant cançons típiques de la nostra filà.\nAquest acte, degut a l'evolució de la festa, ha anat canviant al llarg dels anys. Bé siga perquè no hi ha temps i per la gran quantitat d'actes que hi ha, els darrers anys l'acapte no es realitzava com abans hem comentat, sinó que els membres de la Junta s'encarregaven de traslladar la Mahoma al castell amb el menor temps possible, perdent-se així la costum més festiva d'aquest trasllat i el posterior dinar de germanor.\nEls darrers anys un grup de festers de la filà juntament amb els seus fills i filles, s'han encarregat de traslladar la Mahoma del maset fins al castell, abans que comence l'embaixada de la vesprada.\nMahoma de Museu Fester


no-res: d’octubre 2010\nL'evolució que l'independentisme ha fet durant els darrers quinze anys ha estat una sorpresa: de la situació minoritària en que es trobava (bandejada i perseguida a l'esquerra, simbòlica i excloent a la dreta), hem passat a un estadi d'implosió espectacular: a dia d'avui, l'opció ja no és minoritària, el seu caràcter tancat i essencialista s'ha diluït, i s'ha estès per àmplies capes socials com una proposta positiva i viable. Ara, el terme "independència" ja no és una proclama resistent, de ressonàncies místiques i intangibles, sinó que, cada vegada més, va aterrant i prenent concreció, es va dibuixant amb més precisió els camins que hi han de conduir. Aquest darrer any, al compàs de les consecutives consultes que hi ha hagut arreu del país, han aparegut plataformes transversals que han col·locat la proposta en un primer pla polític, rivalitzant amb un autonomisme esgotat que ja no ofereix més que humiliar-se en un trist regateig d'escorrialles pressupostàries i competencials, i amb un federalisme fantasiós que tempteja que cap a l'any 3000 els espanyols començaran a ser receptius a la idea d'entesa cordial.\nL'article continua en aquesta pàgina del bloc. No cal dir que, qui ho consideri oportú, pot deixar-hi els seus comentaris o opinions. Es tracta d'un document obert, pensat per la reflexió i el debat.\nPublicat per Pau Planas a 10:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: capitalisme, Catalunya, crisi, independència, independentisme, postcapitalisme\nPresentació de VEUS a Girona\nPresentació de l'antologia " Veus de la nova narrativa catalana" a la Llibreria 22 de Girona.\nDivendres 15 d'octubre, a les 8 del vespre.\nEs comptarà amb la presència de Lolita Bosch - autora de l'antologia- , de l'escriptora Anna Carreras, que apareix en l'antologia i ha fet una part de les traduccions de l'edició en castellà, i de l'escriptor i periodista Albert Roca, que també és present en el recull de textos de narrativa. Un tal Pau Planas també hi serà present.\nPublicat per Pau Planas a 0:50 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: literatura catalana, Llibreria 22, Lolita Bosch, Veus


El programa d’ajudes a iniciatives socials de l’Obra Social “la Caixa” va invertir l’any passat 3.705.210 euros repartits en 145 projectes socials a Catalunya dirigits a millorar la qualitat de vida de 63.263 persones en situació o risc de vulnerabilitat.\nEl finançament dels projectes seleccionats a Barcelona va arribar als 3.063.690 euros, a Girona als 293.450 euros, a Lleida als 210.070 euros i a Tarragona als 138.000 euros, mentre que en el conjunt de l’estat la inversió va assolir els 18,5 milions d’euros repartits en 786 projectes i més de 263.000 beneficiaris.\nLes ajudes de la Caixa van ser destinades a la promoció de l’autonomia personal i atenció a l’envelliment, a la discapacitat i a la malaltia; a la lluita contra la pobresa infantil i l’exclusió social; a habitatges per a la inclusió social; a la inserció sociolaboral; a la promoció de la interculturalitat i acció social; i a l’acció social en l’àmbit rural.\nEl president de la Fundació Bancària “la Caixa”, Isidre Fainé, ha destacat que “el progrés i el benestar social són només possibles si treballem amb una idea clara d’igualtat social” i ha remarcat “la importància de les entitats que, cada any, aposten per desenvolupar projectes d’excel·lència, creatius i eficaços en la millora de la qualitat de vida i el benestar de les persones.”\nAquest any han estat contractats 4.397 professionals específicament per al desenvolupament dels projectes, en els que també s’han implicat 12.291 voluntaris. La Caixa obre també la primera de les sis convocatòries de l’any per a la promoció de l’autonomia personal i atenció a l’envelliment, la discapacitat i a la malaltia, amb un pressupost que arriba als 4,2 milions d’euros.\nTambé obre la quarta edició dels Premis “la Caixa” a la Innovació Social, on atorgarà deu premis de 15.000 euros un reconeixement especial a aquelles iniciatives que “afronten els reptes socials amb respostes que aporten millores o noves perspectives”.


Suliko Guest House Batumi Geòrgia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDzhincharadze Kucha 11, Makhinjauri, Batumi, Geòrgia, 6411 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Suliko Guest House\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Suliko Guest House és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Batumi. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nSuliko Guest House ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, express check-in/check-out, aparcacotxes, aparcament de cotxes.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa, ventilador per satisfer els clients més exigents. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen ping pong estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Suliko Guest House la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Batumi.


La Fundació Altem manté actius els serveis que presta de bugaderia, cuina i neteja\nL'Altem manté actius els serveis de bugaderia, cuina i neteja\nAtén el menjador social, el pavelló Rafel Mora, l'Hospital, el Centre Sociosanitari Bernat Jaume, Mossos i empreses\nPart de l'equip de bugaderia de la Fundació Altem. ALTEM\nLa Fundació Altem de Figueres és l'entitat de referència per a la Generalitat de Catalunya en l'atenció a persones amb discapacitat intel·lectual i/o trastorn mental a l'Alt Empordà. L'any passat va rebre la Creu de Sant Jordi com a reconeixement públic pels més de cinquanta anys de servei a la comarca. L'entitat, com totes les del país, està lluitant per mantenir la normalitat en aquest moment delicat generat per la pandèmia del coronavirus.\n«El 16 de març passat, seguint les directrius de les autoritats sanitàries, vam suspendre totes les activitats dels centres de dia i formatives, però no hem deixat d'atendre en cap moment els nostres usuaris a les residències del Far d'Empordà i de Figueres, ni les feines que tenim encomanades, com són les de bugaderia, càtering alimentari i les imprescindibles de jardinera», explica Manuel Toro, president de la fundació privada.\nL'Altem té una plantilla professional formada per unes dues-centes persones amb uns vuit-cents usuaris amb discapacitat reconeguda. «Tots ells s'han hagut d'adaptar a les circumstàncies de confinament preceptives. En el nostre sector, els canvis de rutina no són fàcils, però per sort tenim un equip fantàstic que ho està donant tot per seguir al peu del canó tant en el centre de les Acàcies com en els pisos compartits i en el treball del dia a dia», afegeix Toro.\nPendents d'un cas\nEl president de l'Altem reconeix que «amb tanta gent, és normal que la pandèmia hagi rondat, d'una manera o altra, la gran família que és l'Altem. La setmana passada vam patir pel cas d'un usuari confinat a causa de la Covid-19 i estàvem pendents de saber si es podien fer proves a la gent del seu entorn. Per a la tranquil·litat de les famílies, finalment s'han fet per part de Sanitat i han sortit totes negatives. Hem patit mancança de material adequat, com tothom, i de proves necessàries per a poder prevenir millor el problema. Vam rebre equips de protecció individual (EPIs) però ens en faltarien moltes més per anar bé. Des del primer moment ens hem preocupat per garantir la seguretat de tothom».\nL'aspecte residencial de l'Altem, com a centre que acull permanentment persones amb diferents graus de discapacitat intel·lectual, no és menor. A la residència del Far d'Empordà, hi ha quaranta-quatre places i, si sumem els ocupants dels habitatges de Figueres, la xifra puja fins al centenar.\nSi ens fixem en la feina que fan diàriament els treballadors de l'Altem i els seus monitors, dirigits per la directora general Isabel Artigas, veurem que no són banals. L'equip de cuina cobreix el servei de càtering del menjador social i l'espai d'emergència instal·lat en el pavelló municipal Rafel Mora per a les persones sense llar.\nPel que fa a la bugaderia, tan important en moments com aquests per a esterilitzar la roba, l'Altem dona servei a l'Hospital de Figueres, el Centre Sociosanitari Bernat Jaume, la Santa Creu i la comissaria dels Mossos per als equips de protecció que fan servir els agents. Tanmateix, l'Altem continua les seves tasques de neteja i desinfecció d'empreses i entitats públiques i privades, a més de donar suport a la brigada de Parc i Jardins i atendre urgències.\n«La pandèmia demostra l'encert del projecte del Ramon Reig»\nManuel Toro i Coll és advocat. Ha estat durant molts anys regidor de Figueres i conseller comarcal a més de conseller delegat de Fisersa. Va agafar el relleu de Josep Fernández al capdavant de la Fundació Privada Altem.\n- Li toca presidir una institució imprescindible en temps molt preocupants.\n- Sí, és cert. Estem lluitant contra una pandèmia global que no fa distincions. Nosaltres treballem amb persones meravelloses i molt vulnerables. Ara més que mai hem d'estar al seu costat i garantir el seu benestar i que no pateixin cap entrebanc de salut.\n- Tan bon punt li he trucat, m'ha dit que no ens oblidem de parlar del personal de l'Altem.\n- Tenim un equip de professionals excepcional, que s'està deixant la pell per atendre els nostres usuaris i residents. Es mereixen un monument. Només tinc paraules d'agraïment per a ells.\n- L'Altem té com a gran projecte un nou centre a l'antic espai de la llar d'infants Ramon Reig\n- La pandèmia del coronavirus ha acabat de demostrat l'encert del projecte, ja que està repartit en diferents espais residencials per a quatre o sis persones. Garantirà el nostre futur. Hem de marxar del costat del Manol, on ens han de desallotjar cada vegada que plou fort. Just abans de la crisi havíem avançat gestions amb l'Ajuntament, la Generalitat i la Fundació «la Caixa».


TDT local... televisió de proximitat? – Francesc-Josep Deó - En el Seminari "Educar en Comunicació: propostes i experiències" organitzat per AulaMèdia, en el marc de l'Escola d'Estiu d'Educació en Comunicació, vam tenir l'oportunitat d'escoltar dues de les experiències més interessants de col·laboració entre els centres docents i les televisions locals. Així Montserrat Roig Torrents ens va explicar com realitzaven "El pati de la Tele" en la Televisió del Vendrell. En una altra sessió del Seminari, Pere Nadal ens va explicar com Canal Set, de Santa Eulàlia de Ronçana, inclou en la seva programació dos programes elaborats per estudiants: "El Cargol Noticiari" (amb la col·laboració del CEIP Ronçana) i "l'IES Informa" (realitzat per l'alumnat de l'IES La Vall del Tenes).\nPer un model sostenible de televisió – Patrícia Agüera Pàmies i Daniel Miracle - El col·lectiu Neokinok, format actualment per professionals de diferents àmbits com l’educació, la comunicació, la tecnologia, l’art i la sociologia, realitza projectes de televisió experimental. Des de l’any 1998, ha desenvolupat diversos prototipus electrònics relacionats amb el camp de la creació audiovisual i la televisió. Darrerament, aquest col·lectiu s’ha interessat en el món educatiu, plenament conscient de la necessitat d’una Educació en Comunicació, perquè és obvi que els estudiants han d’aprendre i practicar amb les tecnologies de la comunicació.\n"El Pati de la Tele" – Montserrat Roig Torrents - "El Pati de la Tele" és un programa de televisió fet per infants i adreçat principalment als infants i les seves famílies, i als vendrellencs en general. Es realitza dins del Taller de Ràdio i Televisió, activitat fruit de la col·laboració entre La Ballaruga i la Ràdio i Televisió del Vendrell. L'objectiu és obrir els mitjans de comunicació audiovisual de la vila als nens i nenes de 10 a 12 anys: que puguin conèixer el seu funcionament i, alhora, adquirir una opinió crítica de les diferents informacions que reben diàriament a través dels mitjans.\nRecursos didàctics per a l'educació en televisió a l'escola – Júlia Hurtado López - La comunicació audiovisual i l’educació han estat motiu de polèmica, pràcticament des del naixement dels dos gran mitjans: el cinema i la televisió. Les diferents investigacions i els principals motius de debat han pretès, sobretot, conèixer l’impacte real que aquest univers mediàtic, encapçalat pel consum televisiu, podia tenir en la població infantil i en l’adolescència.\nEspecial Heu estat mai al Pati Manning? Aquest espai privilegiat que trobem enmig del bullici de la ciutat, record de l'antiga Casa de Caritat de Barcelona, ha estat l’escenari de la I Escola d’Estiu d’Educació en Comunicació (EEEC) d’AulaMèdia. Només d’endinsar-te en el pati la mirada es perd en el temps i en l’espai que, tot sovint, acull exposicions i mostres interessants.\nReportatge Educar en Comunicació és un reportatge on es van desgranant els principals aspectes de l'Educació en Comunicació: la necessitat de la seva implementació; la motivació especial que suscita entre l'alumnat; els seus avantatges educatius, etc. Podeu demanar aquest DVD aquí:


Risto el rondinaire: de novembre 2017\nAl meu pare en el seu 75è aniversari.\nUn dia com avui naixia\nfa ja setanta-cinc anys\na Cabra, Córdoba, Andalusia,\nun vailet de nom Antonio.\nAmb sis anys ja va marxar\namb els pares i una germana\na Catalunya per treballar\ni poder-se fer una casa.\nA Terrassa va anar parar\ni vingueren més germanes\nde ben jove ja va pencar\nper tal d'ajudar als seus pares.\nVenent carbó, dolços i diaris\nes guanyava uns dinerets\ni estudiant als escolapis\naprengué lletres i fets.\nConegué a una bona pubilla\nde la casa dels Benet\namb qui va formar família\nsom els Carrillo-Marcet.\nVull doncs felicitar\nal meu pare estimat\ni també vull destacar\ntot el que m'ha donat.\nT'estima, el teu fill Xavi.\nEl "temazo" del dimecres. Fermín Muguruza & La Kontrabanda - "Yallah Ramallah".\nAvui és el dia del poble palestí. Ho celebro amb aquesta cançó del basc Fermín Muguruza.\nPublicat per Risto a 14:43 Cap comentari:\nJoan M. Girona: "Segregació escolar i social encara".\nFoto: Diari El Mundo.\nL'autor de l'article, el mestre i psicopedagog Joan M. Girona, aporta possibles i factibles solucions a l'enquistada segregació escolar. El gran debat és al voltant de si el dret dels pares a triar escola pública/concertada ha de passar per davant del dret de tots els alumnes a una educació equitativa i amb igualtat d'oportunitats. Al meu entendre, no.\nFa uns dies la Fundació Jaume Bofill va fer públic un estudi sobre segregació escolar. Penso que és un tema molt important i que té una incidència força greu en l’ensenyament del nostre país. Fa una mica de pena que avui s’hagi de parlar i estudiar la segregació escolar i social que pateixen força nois i noies a les escoles.\nDic que és trist perquè ja fa 30 anys (1987) el Departament d’Ensenyament, a instàncies del Programa d’Educació Compensatòria que aleshores existia, va enviar una circular a totes les comissions de matriculació. S’alertava del perill de la concentració excessiva, en alguns centres, d’alumnat en risc de marginació. Es pensava en infants nouvinguts i gitanos de famílies en condicions econòmiques precàries. Malgrat que aquella circular es va repetir en termes semblants un parell de cursos més, el seu efecte va ser inapreciable; a alguna localitat d’Osona se’n va fer cas, però a la resta del país molt poc o gens. 10 anys després (1997), la situació a l’institut Badalona 9 va empènyer a la comunitat educativa del centre a denunciar la conversió de l’institut en un gueto, a causa de les polítiques de les administracions (un institut lloat anys abans per la seva manera d’implementar la reforma de la LOGSE). En aquest cas, els mitjans d’informació se’n van fer ressò i el problema va arribar a l’opinió pública. El departament va reaccionar castigant el professorat.\nA l’informe de la Fundació Bofill es denuncia altra volta la situació que pateix una part de l’alumnat i es parla d’alternatives.\nMés val intentar algun canvi i no deixar les coses com estan, respectant les lleis del mercat, de l’oferta i la demanda, que perjudiquen moltes famílies i l’èxit escolar es compromet. Les mesures que apareixen a la publicació serien, però, una manera de maquillar la situació. Es parla, per exemple, de canviar les zones de preinscripció, que siguin d’amplitud mitjana, reserva de places per alumnat amb algun desavantatge, xecs escolars, facilitar informació a totes les famílies afectades… La zonificació no és neutra i la dimensió de cada zona incideix en les segregacions; la reserva de places s’ha anat fent amb resultats poc significatius, els xecs escolars afavoririen les concertades; repartir l’alumnat, mesura que es fa a alguns municipis, afecta sobretot l’alumnat nouvingut i l’autòcton no ha de moure’s.\nFer atenció a les famílies seria bàsic: moltes no tenen accés a les informacions i no poden exercir el suposat dret d’escollir centre. No són responsables de la segregació: se la troben i en són víctimes. Els instituts escola, no citats a l’informe publicat, podrien ser una bona alternativa si es fessin extensius arreu. Darrerament se n’han creat alguns en escoles amb alumnat en risc d’exclusió amb el perill de consolidar el gueto ja existent. Parlem de gueto quan l’alumnat del centre escolar no reflecteix la composició social de la zona on està ubicat, quan hi ha més segregació a l’escola o institut que al barri o poble. I es posa en risc la cohesió social del país com ha denunciat el Síndic de Greuges.\nSi no entrem de debò a l’arrel del tema, la segregació no acabarà.\n¿Per què seguim parlant del dret inviolable dels pares a escollir centre? Fa uns quants anys la mateixa Fundació Jaume Bofill va publicar un llibre (amb una petita col·laboració meva) on el magistrat Eliseo Aja demostrava a partir de la normativa aplicable que aquest dret no existia: era un bé desitjable, però per damunt existia el dret a una escolarització de qualitat per a totes les criatures del país.\nMentre tinguem la triple xarxa escolar es farà difícil evitar l’estratificació social que aquesta organització del sistema d’ensenyament comporta. Mentre hi hagi competitivitat entre escoles, públiques i concertades, i entre elles mateixes, mentre no es pugui parlar de qualitat i projectes educatius semblants... hi haurà segregació escolar.\n¿Per què s’han de fer jornades de portes obertes? ¿Per intentar explicar que un centre escolar és millor que els del costat? ¿Per fer propaganda com si es volgués vendre més un determinat producte?\n¿És molt difícil arribar a pensar en un sistema de matrícula única? Totes les famílies apunten els seus infants a una oficina de districte, municipal o comarcal, i una comissió amb criteris clars adjudica l’alumnat entre tots els centres de la demarcació sostinguts amb diners públics. No es tractaria de repartir l’alumnat nouvingut o el que té alguna desavantatge, es tractaria d’una distribució equitativa que procurés que tots els centres tinguessin un alumnat heterogeni i proporcionat a la realitat de l’entorn. Potser evitaríem la competitivitat entre centres, ens estalviaríem les jornades de portes obertes propagandístiques i podríem fer-les per exposar els projectes de treball i de col·laboració amb els familiars.\nNo fa gaire que Ensenyament ha publicat el nou decret d’escola inclusiva. Les línies d’actuació que s’hi proposen estan en contradicció amb una política de preinscripció que permet i afavoreix l’existència de centres guetos.\nSi de debò es vol lluitar contra les segregacions escolars que provoquen les diferències socials, ètniques, funcionals… cal anar a les arrels. No ajudaran mai a la cohesió social les xarxes escolars diferenciades, el dret inviolable dels familiars a escollir el centre per als seus infants, la competitivitat entre escoles impulsada per les administracions per les normatives que imposen… I aquí fa falta la implicació i la lluita de tota la comunitat escolar; les administracions públiques funcionen massa per interessos electorals.\nUna escola pública de qualitat per a tothom és el camí per apropar-nos a la igualtat, el camí per intentar aconseguir que les diferències no es converteixin en desigualtats.\nPublicat per Risto a 19:40 Cap comentari:\nSiusplau, VAR ja!!\nImatge congelada amb la pilota que ha superat totalment la ratlla de gol.\nAhir al Barça li van robar dos punts en el seu desplaçament a Mestalla, degut a un nou error arbitral, al no concedir un gol en un xut de Messi on la pilota va entrar clarament abans que la rebutgés el porter valencianista. La passada temporada es produïa una acció idèntica, si cap més clara i tot, al camp del Betis, i aleshores l'arbitre tampoc va concedir el gol. Tenint en compte la mínima diferència amb la què es va acabar decidint el campió de lliga, aquella acció li va sortir caríssima al Barça. Esperem que enguany no es torni a repetir la història i que d'aquí a final de temporada no ens haguem de recordar del gol no concedit ahir.\nÉs urgent l'ús de les noves tecnologies per esmenar aquestes errades arbitrals que poden decidir campionats. El vídeo arbitratge (VAR) és una bona solució, al meu parer, i ja s'aplica en altres campionats. Que no triguin gaire més a implantar-lo, per déu.\nPublicat per Risto a 18:00 2 comentaris:\nUn dissabte qualsevol...\nMenjar, beure, parlar, discutir, canalla, amics, coneguts, nous coneguts, sol, jocs, cançons, música, foc, brases, fum, tarda, vespre, nit, beure, menjar, riure, viure...\nPublicat per Risto a 12:20 1 comentari:\nEl folk català per la llibertat.\nEl grup mataroní La Coixinera en plena actuació, amb la banda de Marcel Casellas.\nAnit es va celebrar al CAT (Centre Artesà Tradicionàrius) del barri de Gràcia un concert en solidaritat amb els presos polítics catalans, amb la presència d'un extens estol de reputats músics, d'estil folk majoritàriament, d'arreu dels països catalans. L'entrada era gratuïta tot i que s'animava els espectadors a col·laborar amb una aportació voluntària. El recinte es va omplir des de bon principi, a les 21, i l'espectacle es va allargar més de tres hores. Alguns dels artistes participants van ser: Pau Riba, Jaume Arnella, Quico el Celio i el Noi de Ferreries, La Núria Lozano i la Carol Duran de Terrassa, Joan Garriga, Carles Belda, Miquel Gil, Francesc Ribera "Titot", Marcel Casellas...\nUna nit per al record.\nPublicat per Risto a 11:02 5 comentaris:\nEl mestre emmascarat.\n- Però què dius tu d'adoctrinament!\n- Sí, que m'ho ha dit el meu pare, que en aquesta escola adoctrineu.\n- Que adoctrinem? Té adoctrinament! I aquí una altra!\n- No em fan mal les bufes. És l'adoctrinament el què ens fa mal. A més, el meu pare pica més fort.\n- El teu pare? Qui és el teu pare? Superman? O superfatxa més aviat...?\n- Poca broma, que el meu pare feia Kickboxing.\n- Ah sí? Doncs jo faig lluita lliure.\n- Per això vas disfressat amb antifaç i capa?\n- Òndia, m'he deixat la disfressa posada? Es que ahir vaig tenir combat...\n- I com et fas dir en el món de la lluita?\n- Ah, guai...\nAquesta és la meva humil participació als relats conjunts del mes de novembre.\nPublicat per Risto a 17:49 7 comentaris:\nEl "temazo" de la semana. Ska-P - "Violencia Machista".\nEl dissabte 25-N se celebra el dia contra la violència de gènere. Malauradament, en ple segle 21 aquesta xacra continua colpejant a la nostra societat i arreu del món. Molts homes continuen abusant de la seva superioritat física, i psicològica, per coaccionar i sotmetre a les dones, si no per assassinar-les directament...\nLa clau és l'educació, però no només a l'escola malauradament... I hem d'educar als nens per no ser tan "animals", i a les nenes per ser més crítiques, i intolerants davant de certes actituds dels nens (homes del futur) que se'ls apropen.\nPublicat per Risto a 18:43 2 comentaris:\nJordi Canelles: "Crec en una pedagogia atrevida".\n(Article aparegut a la revista Guix. Cal molt atreviment per canviar les velles pedagogies).\nUna pedagogia atrevida no sap de rellotges, cronòmetres ni programacions, perquè el seu temps és el dels infants, el de cada infant.\nUna pedagogia atrevida busca i crea noves relacions amb el saber i amb el coneixement. Va i ve entre el pensar i el fer, entre el sentir i el dir. Es mou pel món cognitiu, pel món emocional, pel món social, pel món ètic, i els habita tots alhora.\nUna pedagogia atrevida sap i vol cedir poder, perquè sap que quan l’infant es fa càrrec dels seus processos d’aprenentatge és quan més i millor aprèn.\nUna pedagogia atrevida defuig de certeses en els resultats finals i les cerca en les causes que els motiven.\nNo creu en receptes ni cerca solucions definitives, perquè no té respostes úniques.\nUna pedagogia atrevida creu en el llibre que és obert, inacabat, i no el dona per llegit, sinó per llegir.\nUna pedagogia atrevida és la que no té por de quedar-se o d’anar més enllà de la norma, perquè sap que l’únic límit és el dels infants i el del seu creixement.\nUna pedagogia atrevida s’escapa de la metodologia i té cura de les coses i de les formes. Defuig les modes i anhela el sentit d’allò que fa.\nUna pedagogia atrevida no té manual. A una pedagogia atrevida li plauen els adverbis. Una pedagogia atrevida no té por dels silencis, perquè sap esperar.\nUna pedagogia atrevida mou i traspassa els espais per fer de tot una aula. I, de l’aula, una àgora on circulen paraules, silencis i esdeveniments. Una pedagogia atrevida diferencia el que és interessant del que és important i dóna temps a cadascun dels dos aspectes.\nUna pedagogia atrevida opta sempre pel més fràgil, sigui quin sigui el seu moment, sigui quina sigui la seva fragilitat.\nUna pedagogia atrevida té sentit de l’humor, perquè treballa des de l’obertura i admet la contradicció.\nPublicat per Risto a 22:20 Cap comentari:\nDiada dels Minyons.\nMoment per als presos. "Llibertat presos polítics".\nAhir els Minyons vam tancar temporada a casa, amb motiu de la 39a Diada de la Colla, amb un 3d10fm carregat, un 2d9fm, un 4d9f i un vano de 6. Lluny de l'excel·lència assolida a l'actuació de l'any passat per aquestes dates (3d10fm, 4d10fm, 3d9fp, pd8fm), potser com a conseqüència de l'elevat nombre de baixes (voluntàries o accidentals) als troncs dels castells, unida a una notable davallada d'efectius al llarg de la temporada. Hi haurà qui pensi que ambdues són, en major o menor mesura, responsabilitat de l'equip tècnic, tot i que tothom hauria de fer una mica d'autocrítica quan les coses no van del tot bé...\nUn dels moments àlgids de la Diada es va produir quan els quarts del 2d9fm van exhibir una pancarta reclamant la llibertat dels presos polítics catalans mentre es desmuntava del castell, acció que va provocar crits de "llibertat" dels espectadors.\nPublicat per Risto a 22:57 3 comentaris:\nDeixeu l’escola catalana en pau!\nComunicat del Secretariat Nacional del sindicat, EN DEFENSA DE LA LLIBERTAT DE CÀTEDRA, DE LA LLIBERTAT D’EXPRESSIÓ I DE LA LLIURE DISCUSSIÓ ALS CENTRES EDUCATIUS:\nEn els darrers mesos, i arran de la complexa situació política derivada de la relació Estat espanyol-Catalunya, l’escola catalana ha estat col·locada en el punt de mira de determinades formacions polítiques, amb la inestimable col·laboració de bona part dels mitjans de comunicació estatals. D’acord amb una obsessió històrica, el PP i Ciutadans volen atribuir a l’escola catalana a l’escola catalana la responsabilitat de la creixent distància política i emocional entre l’Estat espanyol i Catalunya.\nAquests atacs no són nous. Des de fa algunes dècades s’ha anat atacant un sistema d’immersió lingüística que, pel fet de no separar l’alumnat per l’idioma familiar, cohesiona la societat, que ha permès magnífics resultats, que ha esdevingut una referència internacional, i que compta amb el consens de la comunitat educativa del nostre país.\nPrecisament és aquest èxit el que fa que l’escola catalana sigui la diana dels atacs d’aquests sectors polítics que consideren la presència pública del català com una ofensa que qüestiona la seva visió uniformista de com hauria d’estructurar-se l’Estat. Quan han tingut ocasió, han mostrat el seu veritable rostre en intentar minimitzar la presència de la llengua a les escoles de les Illes i al País Valencià, o no han dubtat, de manera complementària, a tancar l’emissió de TV3 arreu del territori o a clausurar la Televisió Valenciana. No són casuals nombrosos episodis de discriminació lingüística, en què s’ha reprimit alguns catalanoparlants pel fet d’usar públicament el català; ni tampoc ho és que des de determinats mitjans s’hi mostra hostilitat habitual i se’n qüestiona la presència institucional.\nEn aquest profund i creixent distanciament entre la societat catalana i l’Estat, constatable en els darrers mesos per la tensió política, l’Estat ha optat per atribuir-lo al paper exercit pels mitjans de comunicació propis, i molt especialment a l’existència de l’escola catalana. Les acusacions d’adoctrinament contra el nostre sistema educatiu són un intent d’explicar a l’opinió pública espanyola aquest fenomen. Per a l’Estat, i els partits polítics que han atiat el conflicte, el divorci emocional actualment existent tindria a veure amb una hipotètica manipulació de les joves generacions formades a les aules del nostre país per un professorat independentista. Això inclou, a més de l’hostilitat contra la presència del català com a llengua vehicular, el qüestionament de continguts curriculars que no es corresponen amb una visió uniforme sobre la història i el passat, d’acord amb una versió oficial d’aquest passat segons el qual es tendeix a minimitzar els crims de la guerra civil o el franquisme, a fer la religió catòlica avaluable o a mantenir un punt de vista teleològic sobre la unitat i permanència essencialista d’Espanya com a suposada nació.\nAquesta versió, fidel a la tradició conspiranoide del franquisme sociològic en bona mesura adherit a les institucions estatals i d’uns mitjans espanyols d’escassa credibilitat, és una manera d’assumir la pròpia responsabilitat en el conflicte, quan el més raonable és reconduir qualsevol conflicte per la via democràtica i el diàleg. Ara bé, les acusacions insidioses han preparat l’opinió pública per atacar a fons l’educació catalana, i per això s’ha promogut una campanya de denúncies sobre un suposat adoctrinament: i en casos encara més greus, s’ha encausat alguns docents per suposats delictes d’odi arran dels debats sobre la violència policial exercida durant el referèndum de l’1 d’octubre o actes de protesta contra la repressió desfermada que inclou l’existència de presos polítics, l’ocupació il·legal de les institucions catalanes o l’exili forçat de part del govern legítimament escollit per un Parlament sorgit de les urnes.\nLes denúncies, que sovint recorden els mecanismes de la Inquisició (Societat Civil Catalana ha obert una plana web on s’anima a acusar docents i direccions) o un estat policial (nombroses denúncies s’han fet atiades per comandaments policials), tenen com a objectiu atemorir els docents, coartar la seva llibertat d’expressió i generar un clima de sospita i terror. Atès que el poder judicial, arran de les seves actuacions contra el moviment independentista, o gràcies a la Llei Mordassa), no inspira prou confiança sobre la seva imparcialitat, podem afirmar que es busca, paradoxalment, acabar amb la llibertat de càtedra, precisament un dels drets que queda recollit a la Constitució espanyola. Es pretén així acabar amb la llibertat de pensament i coartar qualsevol debat necessari per a la conformació de la consciència crítica dels alumnes.\nUSTEC·STEs defensa que l’escola no està aïllada ni de l’entorn, ni de la societat ni del món on viu. L’alumnat pregunta, té les seves inquietuds, senten a casa les notícies que han colpit al nostre país i el món sencer. Com sempre ha fet, l’escola ha de continuar educant en valors crítics i donar eines perquè els futurs ciutadans puguin formar-se la seva opinió compartint-la amb els seus iguals, amb la conducció, com no pot ser d’una altra manera, dels i les docents.\nEncoratgem, per tant, tots i totes les docents a continuar, com sempre han fet, parlant, debatent i consensuant posicionaments respectuosos amb les situacions que passen en la nostra societat des de la pluralitat dels diferents punts de vista que ens trobem a l’aula. Sempre amb les premisses inqüestionables: no-violència, democràcia i respecte, com sempre hem fet. No acceptem imposicions externes, ni insinuacions internes, de no parlar d’aquestes situacions per formar l’esperit crític dels i les futures ciutadanes.\nEntenem també que el nostre professorat, el conjunt de la comunitat educativa o el nostre sindicat són espais plurals, fonamentats en la diversitat, també la ideològica, on conviuen diverses visions sobre com s’ha d’abordar el conflicte actual.\nÉs responsabilitat de la nostra organització mantenir-nos al costat de la comunitat educativa, i molt especialment, dels docents que són o poden ser objecte d’agressions i amenaces jurídiques, administratives o de tota mena. Animem famílies, docents, treballadors, estudiants a resistir contra aquesta ofensiva antidemocràtica, a no deixar-se intimidar. Som un puntal de la societat i no permetrem aquesta deriva involutiva que pretén tornar-nos a moments històrics foscos. Demanem que fem sempre el que hem fet: discutir, parlar, intercanviar, dialogar i construir a cada moment, de manera compartida, els principis, continguts i cosmovisions que siguin el fruit de la democràcia.\nI si bé, com a sindicat, entenem que el futur de Catalunya ha d’estar a les mans del que decideixin democràticament els catalans i les catalanes, sí que reclamem un model d’escola que té com a referents els valors republicans: una escola fonamentada en la llibertat, la igualtat i la fraternitat.\nUSTEC·STEs (IAC) defensarà, sense descartar cap tipus d’acció, mobilització o vaga, el model d’immersió lingüística, que considerem el principal consens educatiu de tota la comunitat educativa, la societat i partits polítics catalans.\nUSTEC·STEs (IAC), 16 de novembre del 17.\nPublicat per Risto a 17:37 2 comentaris:\nVolen prohibir fins i tot l'humor.\nTota la solidaritat amb l'Eduard Biosca, l'actor terrassencs que dóna vida al Senyor Bohigues al programa de ràdio "Versió Rac1", que ha estat denunciat per sindicats policials per un comentari humorístic de la presència dels cossos policials al famós piolin, el vaixell que avui ha marxat del port de Barcelona rumb a Itàlia.\nL'Eduard no és l'únic humorista que s'enfronta a la justícia espanyola en els darrers temps. Des de Pepe Rubianes fa més de deu anys, fins a Joan Ferrús de la revista satírica "El Jueves" en l'actualitat, alguns estaments de la presumpta democràcia espanyola, mostren la seva animadversió a la llibertat d'expressió de molts artistes.\nPublicat per Risto a 20:54 2 comentaris:\nEl "temazo" del dimecres. Miguel Poveda - "El cant dels ocells".\nMagnífica versió amb la veu del badaloní Miguel Poveda del clàssic popularitzat per un dels catalans més universals de la història, Pau Casals. Aquests dies s'ha tornat a sentir amb insistència per reclamar l'alliberament dels presos polítics catalans.\nPublicat per Risto a 14:41 1 comentari:\n39a Diada dels Minyons de Terrassa.\nDivendres, 17 de Novembre. COMENÇA EL CAP DE SETMANA DELS MINYONS!!! XXXIX DIADA DE LA COLLA\n20:00h Darrer assaig de la temporada\n21:00h Pregó DIADA dels Minyons de Terrassa\n00:30h Parlaments, animació i un pica-pica "diferent".\nDissabte, 18 de Novembre.\n12:00h Actuació de Vigília amb els Castellers de Caldes i el Minyons de Terrassa. Al Raval de Montserrat cantonada carrer Unió.\n18:00h Xocolatada i festa infantil al Raval de Montserrat\n19:30h Ball de gralles al Raval de Montserrat\n20:30h Correfoc pels carrers del centre amb Diables de Terrassa i La Pàjara que acabarà al nostre local.\n22:30h Monòleg "N-geminada" amb en "Raul Alcaraz"\nDiumenge, 19 de Novembre. XXXIX DIADA DE LA COLLA\n8.45 Matinades. Sortida a les 8:45h. del CAP de la Maurina\n12:00h Actuació de Diada amb els Capgrossos de Mataró, els Castellers de Sant i els Minyons de Terrassa. A la Plaça Vella\n16:00h Dinar de Germanor i molt més. No us ho perdeu!!.\n21:00h Concert de Diada\nDj "3 de Pego"\nEntrada de 2 € pet als no assistents al dinar.\nPublicat per Risto a 17:38 4 comentaris:\nLlums a la fosca nit dels presos polítics.\nVista de la manifestació des de l'escenari, amb el carrer Marina ple de gom a gom. (Foto: Diari de Girona)\nEl dissabte passat milers (potser un milió) de catalans vam tornar a sortir al carrer per reclamar l'alliberament dels presos polítics catalans (Jordi Sánchez, Jordi Cuixart, Josep Rull, Xavier Mundó, Jordi Turull, Oriol Junqueras, Dolors Bassa, Joaquim Forn, Meritxell Borràs i Raül Romeva), empresonats per haver complert el mandat democràtic de milions de catalans. L'Estat feixista espanyol ens mostra, novament i crua, la seva cara més totalitària, antidemocràtica i repressora. No defallirem fins que els alliberin. No esteu sols. Visca Catalunya Lliure!!!\nPublicat per Risto a 19:46 6 comentaris:\nDiari Ara: "El joc, una bona eina per aprendre".\nNens aprenent coses importantíssimes per a la vida.\nJohn Locke deia que "els infants aprenen tots sols qualsevol joc que els interessi, i es converteixen en experts en aquest joc senzillament perquè els interessa". I encara deia més: "obligaria els infants a jugar fins que n’estiguessin tan farts que vulguessin alliberar-se’n i es refugiessin en l’estudi!".\n(Article de Paloma A. Usó per a l'especial Criatures del diari Ara del dissabte 11/11/17).\nIgual com quan una peça encaixa amb una altra i es crea una estructura sòlida, el joc infantil facilita un bon creixement de la criatura i que adquireixi coneixements de manera esglaonada. “El joc és la nostra manera innata de conèixer el món i d’aprendre. Ho portem de sèrie, igual que la curiositat, impulsora de l’atenció i de l’aprenentatge. Els mestres d’educació infantil ho saben molt bé! Aprofiten aquesta naturalesa curiosa dels infants per, a través de l’experimentació, acompanyar-los en el procés d’ensenyament i aprenentatge, de descoberta del món que els envolta i de les emocions”. Així ho explica la pedagoga Noemí Royes, directora pedagògica d’Edbuilding, de Sant Cugat del Vallès.\n“Durant els primers anys de vida es produeixen un nombre molt important de sinapsis neuronals [aprenentatges]. Superada la infància es produirà la primera poda sinàptica. Simplificant-ho molt -detalla-, el cervell mantindrà només aquelles connexions que li siguin beneficioses. En aquest sentit, el repte, tant a casa com a l’escola, és que les experiències d’aprenentatge esdevinguin una cosa positiva i plaent. I el joc sembla tenir els ingredients necessaris perquè aprenentatge i plaer esdevinguin un tot”, destaca Royes, que és postgraduada en neuroeducació per la Universitat de Barcelona. A través del joc, a qualsevol edat, “desenvolupem habilitats socioemocionals, afrontem reptes, exercitem la creativitat, ens socialitzem i posem en pràctica habilitats comunicatives, i sovint també habilitats motores. Quan juguem, les hormones de l’estrès disminueixen (deixem a banda preocupacions) i el nostre cervell genera oxitocina (plaer), dopamina (motivació), serotonina (regulació emocional) i endorfines (felicitat). ¿Hi pot haver un còctel millor per a l’aprenentatge etern?”, es pregunta la pedagoga.\nCONSTRUIR LA PERSONALITAT\nEl prestigiós creador de jocs de taula Toni Serradesanferm respon a partir de la seva experiència com a pare que de manera molt habitual ha introduït el joc de taula en el lleure familiar, a més de ser jugador i autor de jocs. “La llista de beneficis és inacabable: reforçament de les relacions socials, aprendre a perdre, aprendre a guanyar, estimular la creativitat i la imaginació, enriquir l’expressió oral, desenvolupar el pensament lògic, millorar la concentració i la capacitat de reacció, treballar el pensament abstracte, saber-se adaptar a l’entorn, aprendre a treballar en equip…”, enumera. “Però des del meu punt de vista, el joc, tant el simbòlic com el reglat, crea un marc pseudoreal on el nen pot experimentar d’una manera que en la realitat és totalment impossible. Aquesta vivència paral·lela és tan forta que l’aprenentatge que hi estableix és una base molt sòlida sobre la qual construirà la seva personalitat”, diu.\nEl reforç del vincle\n“Jugant amb els nostres fills, o amb el nostre alumnat, afavorim el vincle, i cal recordar com és d’important l’emoció per a l’aprenentatge i la memòria”, subratlla la pedagoga Noemí Royes. “Jugant generem espais d’autoconeixement, de regulació i de compartir. Fem que el joc, facilitador d’aprenentatges significatius i desenvolupament social, ens acompanyi tota la vida”, reclama. “Creem espais de joc compartit i distès, moments per mirar-nos als ulls i riure plegats. Juguem, ens ho passem bé i aprenem compartint, només així construirem plegats la societat que somiem”, anima Royes.\nEn el joc simbòlic, l’infant acostuma a crear espontàniament les seves experiències, ja que sorgeix del seu interès per imitar el que l’envolta. Però en el joc reglat el nen requereix la guia dels adults, dels pares: “Això implica un esforç per als pares i requereix treball i dedicació, de la mateixa manera que dediquem temps a ensenyar-los a caminar o a menjar”, raona l’expert.\nPer tant, Serradesanferm ho té clar: “El joc és la millor eina que tenim els pares per formar i crear la personalitat dels nostres fills. Ningú ho podrà fer millor que nosaltres, però, a més, és tan important que no ens podem permetre deixar-ho en mans d’altres. Saber jugar els ensenyarà a saber viure. Els donarà les eines i els recursos que necessitaran a mesura que es facin grans”. El creador de jocs argumenta que “aprendre no consisteix només a assimilar coneixements, i encara menys avui en dia, quan tenim tota la informació a l’abast, amb internet. Però la capacitat d’adaptació, la resiliència, l’empatia, etc. de la criatura les haurà d’haver desenvolupat durant la infància. Són aprenentatges que no es poden ensenyar, s’han de viure en pròpia persona. El joc crea aquesta experiència personal”, rebla.\n"El joc és la millor eina que tenim els pares per formar i crear la personalitat dels nostres fills"\nToni Serradesanferm - creador de jocs de taula\nDINS DE LES RUTINES DIÀRIES\nLa psicòloga sevillana Rocío Rivero acaba de publicar el llibre 'Crecer jugando paso a paso' (Editorial Amat), una obra amb contingut pràctic per potenciar el joc dins de les rutines diàries. “El llibre ensenya a jugar amb els nens mentre se’ls dona menjar, se’ls banya, se’ls canvia el bolquer o es fa el passeig, amb elements que tots tenim a casa. Els pares o els educadors no hi han de dedicar un temps específic; del que es tracta és de saber estimular i potenciar el desenvolupament mentre es duen a terme les tasques del dia a dia”. “Aquest és el truc -reconeix- perquè la tasca d’estimulació no resulti pesada o no hi hagi temps per fer-la. Cal passar-s’ho bé amb els nens en les seves rutines mentre ells aprenen i també s’ho passen bé”, argumenta.\nPer a Rivero és fonamental que els pares juguin amb els seus fills, perquè “aprendre és un procés de participació, interacció i col·laboració, mitjançant activitat i comunicació amb els altres”. “Les coses que fem diàriament amb els nens es converteixen en un moment perfecte per ensenyar tot jugant i potenciant el desenvolupament. A més, nosaltres podem estimular la creativitat oferint eines per crear”, explica.\nLa psicòloga detalla que el joc constitueix un element bàsic en la vida d’un infant i és necessari per al seu desenvolupament perquè a través del joc els nens busquen, exploren, comparteixen... “Es coneixen a ells mateixos i descobreixen el món a poc a poc. Jugar afavoreix la creativitat, les habilitats físiques, mentals, la cooperació i els hàbits”, conclou.\nPublicat per Risto a 11:56 Cap comentari:\nRecordant al gran Pepe Rubianes.\nAvui, jornada de vigília de la gran manifestació que ha de tenir lloc demà a les 17 h. al carrer Marina de Barcelona per l'alliberament dels presos polítics catalans, m'ha vingut de gust recordar aquest petit "monòleg" improvisat que va fer l'humorista galego-català Pepe Rubianes al programa de l'Albert Om a TV3 l'any 2006, que li va comportar una querella i judici per ultratge a Espanya. Gran Pepe!\nPublicat per Risto a 19:15 4 comentaris:\nRosa Cañadell: "Quin adoctrinament?"\nInteressant escrit de l'exportaveu de l'USTEC, professora i psicòloga, Rosa Caadell per al Diari de l'Educació, al voltant del tema de moda dels darrers dies en el camp educatiu: l'adoctrinament.\nL’escola catalana adoctrina, diuen. I jo penso… Doncs sí, l’escola catalana, igual que la de la resta de l’Estat i fins i tot d’Europa i potser de tot el món… adoctrina. Però no són les mestres, els professors i professores que adoctrinen, sinó que és tot el sistema educatiu: els currículums, les lleis, els decrets, els pressupostos, i tantes altres qüestions.\nPerò l’adoctrinament més gran i més clar no és pas el nacionalista, sinó el neoliberal.\n¿O no és adoctrinar posar Amancio Ortega com a personatge a imitar en els llibres de text d’economia? ¿No és això ensenyar que l’important és fer diners encara que sigui explotant dones i criatures?\n¿O no és adoctrinar, enviar empleats de la banca a fer classe d’Economia Financera explicant la necessitat de fer-se un pla privat de pensions o una assegurança de vida? ¿No és això ensenyar que qui no tingui diners no tindrà una jubilació perquè l’estat no li garantirà els seus drets?\n¿O no és adoctrinar ensenyar Emprenedoria, que no és més que preparar els joves per un futur laboral en el que s’hauran de fer autònoms, o sigui, treballadors precaris, sense drets laborals, que les empreses contractaran quan els necessitin i els deixaran sense feina quan els hi convingui? Sense atur, ni seguretat social, ni pensió, ni res.\n¿No és adoctrinar que en els nostres llibres de text no hi figurin mai totes les aportacions fetes per cultures que no són la occidental? ¿No és això ensenyar a ser supremacista envers totes les altres cultures que, segons diuen els llibres de text, no han aportat ben res a la humanitat? La ciència, les matemàtiques, la filosofia, la medicina, la democràcia, els drets humans… ¿Tot és obra i gràcia solament de la nostra cultura occidental?\n¿No és adoctrinar, que les dones brillin per la seva absència en l’art, la ciència, la literatura, la història, els premis Nobel, i un llarg etcètera? ¿No és això un adoctrinament masclista?\n¿No és adoctrinar explicar, com fan alguns centres religiosos, pagats amb els diners de tots i totes, que l’avortament és gairebé un assassinat, o que els homosexuals es poden curar?\n¿No és adoctrinar en el més pur classisme que hi hagi centres educatius amb piscina i instal·lacions fabuloses on es concentra un tipus d’alumnat, mentre uns altres estan en barracots i amb una gran manca de recursos? ¿No és això preparar per acceptar, des de molts petits, que uns tenen més drets i més privilegis que els altres?\n¿No és adoctrinar muntar un sistema on els centres, el professorat i les famílies han de competir entre sí? Fomentar l’individualisme i la competitivitat és un adoctrinament totalment funcional al sistema neoliberal.\n¿No és adoctrinar elaborar, i pretendre que l’apliquin totes les escoles, un protocol per detectar possibles radicalitzacions islàmiques de l’alumnat susceptible de ser musulmà? No hi ha cap correlació entre les actituds que contempla aquest protocol (anomenat PRODERAI) i possibles atemptats terroristes. ¿No és assenyalar a tot l’alumnat provinent de països musulmans com a possible terrorista? ¿No és això un adoctrinament xenòfob i racista?\n¿En quin programa oficial es parla dels desnonats, de les causes de la crisi, dels diners que s’han regalat als bancs, de les lleis laborals que fan que tants treballadors i treballadores continuïn siguent pobres? ¿On s’expliquen els negocis de les nostres empreses en els països anomenats pobres, que fan que aquests siguin cada cop més pobres? On s’expliquen les causes de la pobresa dels països i de les persones? ¿On s’explica per què els immigrants són il·legals perquè algú els negat uns papers? ¿On s’expliquen les causes de les guerres a l’Iraq, l’Afganistan, Síria… que fa que tantes persones es juguin la vida per entrar als nostre país fugint de la guerra i de la fam?\n¿On s’explica que amb la crisi, els rics són cada vegada més rics, mentre els pobres són cada vegada més pobres? ¿On s’explica que els mateixos de parlen de pau estan venent armes als països perquè facin guerres? ¿On s’explica el perquè del canvi climàtic i la destrucció de la natura per poder fer més i millors negocis?\nNo senyors, el problema de l’educació no és el nacionalisme, el problema de l’educació és el neoliberalisme, la manca de pressupost públic i la segregació escolar.\nI si, malgrat tot aquest adoctrinament, molts i moltes joves surten del sistema educatiu amb una certa consciencia social és, justament, gràcies a que són molts els docents que, malgrat tots els entrebancs, continuen pensant que la seva tasca és ajudar que l’alumnat tingui eines per entendre el món en què viu i pugui pensar en millorar-lo.\nFa ja massa temps que estem descuidant la funció ideològica de l’escola. Com si cada cop tot plegat fos més neutre. Però no hi ha neutralitat en un món tan desigual i tant cruel com el que estem vivint. I l’educació no pot estar fora del món real. L’educació no és solament donar eines instrumentals (competències, en diuen ara) perquè els joves s’adaptin al futur que els espera. No es tracta de preparar l’alumnat perquè s’adaptin a les necessitats de la societat del segle 21 (com diuen alguns plans d’innovació), sinó preparar-los per defensar-se i poder lluitar contra aquesta societat que es preveu cada cop més desigual, més individualista, més racista i més competitiva.\nNo oblidem que el capital, les empreses i els bancs, no tenen fronteres, tal i com estem veient aquests dies. I són aquests poders econòmics els que estan introduint a marxes forçades aquest adoctrinament. Volen l’escola al seu servei i volen que es transmetin els seus valors. Necessiten l’escola per adoctrinar els joves de demà.\nMés enllà de la guerra de banderes i de la greu situació política del país, l’alumnat de Catalunya, exactament igual que l’alumnat de la resta de l’Estat, està patint un adoctrinament encobert que va més enllà dels nacionalismes i que afecta el seu futur i el futur de la societat.\nCar ser-ne conscients, cal denunciar-ho i cal posar-hi remei.\nPublicat per Risto a 18:28 4 comentaris:\nEl "temazo" del dimecres. Pirat's Sound Sistem - "La lluita".\nLa lluita ens dóna el que el poder ens pren.\nDigues a la gent que ens veiem pel carrer.\nPublicat per Risto a 7:00 1 comentari:\n100 anys de la Revolució Russa, la revolució proletària.\nAvui es compleixen 100 anys de l'esclat de la Revolució Russa.\nQue el seu far ens guiï en la nostra revolució!\n‘Homes i dones, els treballadors, sortien a milers, els ravals brunzidors vomitaven hordes grises i miserables. El Petrograd roig corria perill! Cosacs! Pel sud i pel sud-oest tots anaven rajant a través de carrers sòrdids cap a la porta de Moscou: homes, dones, infants, amb fusells, pics, pales, rotlles de filferro, cartutxeres sobre la roba de treball… Mai no s’havia vist una efusió d’una ciutat com aquella, tan immensa, tan espontània! Avançava igual que un torrent, companyies de soldats nascudes amb ells, fusells, camions, camionetes… el proletariat revolucionari defensant amb el pit la capital de la República de Treballadors i Camperols!’\n(fragment de les cròniques del periodista nord-americà John Reed a "Deu dies que trasbalsaren el món", escrites al lloc dels fets).\nPublicat per Risto a 19:29 1 comentari:\nHe mort el llop!!\nLluís Homar, en una imatge promocional de l'obra teatral.\nAhir vaig anar a veure la versió del Pau Miró del clàssic d'Àngel Guimerà, Terra Baixa, on en Lluís Homar interpreta tots els papers de la història. Una hora i quart arrapat a la butaca davant l'exhibició interpretativa del Lluís, el magnetisme brutal del text, i les belles cançons amb la hipnòtica veu de la Sílvia Pérez Cruz (gravades). Un conjunt genial per a la revisió d'aquest clàssic de la literatura catalana.\nSortint del teatre, no vaig poder evitar un pensament del possible paral·lelisme entre la peça i la situació política de Catalunya. Tinc molt clar qui representaria el Manelic, i qui el Sebastià.\nMANELIC: (emportant-se-la a braços): Lluny de la terra baixa! (Perquè li obrin pas) Fora tothom! Aparteu’s-e! He mort el llop! He mort el llop! He mort el llop!\n(Ho va repetint cridant mentre s’allunya.)\nÀngel Guimerà. Terra baixa.\nPublicat per Risto a 19:56 1 comentari:\n"La llibertat guiant el poble".\n"La llibertat guiant el poble" (Eugène Delacroix, 1830).\n- Escolta Llibertat, vols dir que anem bé per aquest camí?\n- Tingueu fe en mi. He acompanyat a milions de persones com vosaltres al seu destí.\n- No, si no diem el contrari, però portem seguin-te ja fa temps i sembla que no arribem mai...\n- Ja us vaig dir que el camí seria llarg i ple d'entrebancs.\n- Dona, però ens podries dir més o menys quant ens resta?\n- Ja gairebé hi som. Tingueu paciència.\n- És que això ja ens ho has dit unes quantes vegades.\n- No arribarem a Ítaca si abandonem. Ni un pas enrere.\n- Mira, ara no comencis amb les dites històriques...\n- Va, que ho tenim a tocar!!\n- Doncs, som-hi. Res ens aturarà!!\nAquesta és la meva humil participació als relats conjunts del mes d'octubre.\nPublicat per Risto a 11:18 6 comentaris:\nSanti Vila, el Conseller traïdor i mentider.\nUs deixo aquest tall d'una intervenció del Santi Vila en un acte polític del PdCat, per si mai se li acudís tornar a presentar-se com a candidat per a qualsevol càrrec de les institucions catalanes. Al nivell de l'Ada Colau quan defensava amb discursos abraonats el referèndum i va acabar girant l'esquena i deixant que fos el govern de la Generalitat l'únic responsable de l'organització.\nMai més en nom de nosaltres.\nPublicat per Risto a 18:05 2 comentaris:\nLlibertat presos polítics catalans!!!\nEls Consellers Forn, Romeva, Bassa, Turull, Mundó, Rull i Borràs arribant a l'Audiència Nacional.\nAvui la (in)justícia espanyola ha tornat a dictar una sentència de presó contra representants polítics electes del govern de Catalunya, com en els anys més foscos de la dictadura de Franco. El vicepresident Junqueras, i vuit Consellers més han entrat a la presó per ordre de la jutge Carmen Lamela, reconeguda simpatitzant del PP i condecorada per la Guàrdia Civil.\nEls sentiments de ràbia, indignació, impotència i ira que sentim molts catalans ara mateix, espero que es transformin en milions de vots favorables a la independència en les eleccions del proper 21 de desembre.\nTanmateix, crec que ha arribat l'hora que els catalans "esmolem les eines" i comencem a demostrar al govern tirànic de l'estat espanyol que malgrat no tinguem la força d'un estat, tenim la força d'un poble unit i combatiu.\nEl "temazo" del dimecres. Madness - "Our House".\nUn dels temes més populars i de major èxit comercial dels londinencs Madness va ser aquest "Our House", publicat l'any 1982 dins de l'àlbum "The Rise & Fall". Van aparèixer també en un capítol de la mítica sèrie de la BBC "Els Joves" tocant aquesta cançó. Estimulant ska-pop vuitanter de factura anglesa.\nPublicat per Risto a 10:42 Cap comentari:\nEl "temazo" del dimecres. Fermín Muguruza & La Kon...\nEl "temazo" de la semana. Ska-P - "Violencia Machi...\nEl "temazo" del dimecres. Miguel Poveda - "El cant...\nEl "temazo" del dimecres. Pirat's Sound Sistem - "...\n100 anys de la Revolució Russa, la revolució prole...