AMPLIACIÓ:Docents per la República es mobilitza arreu del país per la defensa del model d'escola catalana i contra la repressió\nAMPLIACIÓ:Docents per la República es mobilitza arreu del país per la defensa del model d’escola catalana i contra la repressió\nACN Vic.-Més de 300 persones han omplert aquest dimecres al vespre la Plaça Major de Vic per reivindicar el model d’escola català sota el lema “No ens toqueu… l’educació”. La capital d’Osona i una dotzena de ciutats més com Manresa, Girona o Valls han estat l’escenari de les reivindicacions dels docents i la ciutadania en general per manifestar el seu suport a l’escola catalana i denunciar la repressió que viuen actualment alguns mestres i professors per exercir la seva feina. Les concentracions, organitzades per la plataforma Docents per la República (DxR) i els Comitès de Defensa de la República (CDR Catalunya), han coincidit amb l’aniversari del naixement de Francesc Ferrer i Guàrdia, destacat pedagog impulsor de l’escola moderna i perseguit per adoctrinar infants. Ferrer i Guàrdia va ser afusellat l’octubre de 1909 acusat injustament de ser l’instigador de la Setmana Tràgica. Un dels membres de la plataforma a Osona ha destacat que un dels problemes és la pròpia autocensura dels professors, però ha afegit que cal parlar del què passa, “no es pot mantenir els alumnes aïllats de la realitat”.\n“L’ensenyament pot i ha de discutir-ho tot situant amb anticipació el nen en la via simple i directa de la investigació personal”. Amb aquesta cita de Francesc Ferrer i Guàrdia ha començat el manifest que s’ha llegit de manera simultània a una dotzena llarga de municipis catalans que s’han acollit a la crida de la plataforma Docents per la República per donar suport al model d’escola catalana (Vic, Girona, Badalona, Santa Coloma de Cervelló, Tarragona, La Bisbal d’Empordà, Manresa, Valls, Granollers, Igualada, Lleida, Vilafranca del Penedès i Terrassa). Francesc Ferrer i Guàrdia va ser un pedagog innovador que proposava una escola diferent a la predicada per l’escola religiosa imperant i majoritària de l’època. Ferrer i Guàrdia apostava per una educació laica, mixta i democràtica basada en una comunicació bidireccional entre l’alumne i el professor, entesa sempre des del respecte als altres. Durant la lectura del manifest, també s’ha destacat l’injust desenllaç de Francesc Ferrer i Guàrdia, criticat fins i tot pel diari The Times, que en va culpar el govern espanyol per haver confós “la llibertat d’instrucció i consciència, el dret innat a raonar i expressar el seu pensament, amb el dret d’oposició, que assimila a una agitació criminal”. Segons la plataforma, el paral·lelisme amb els moments que viu el país és “inevitable”. La plataforma ha volgut deixar palès el suport als docents, al model educatiu i els valors democràtics de convivència i llibertat, després dels casos com el de Sant Andreu de la Barca, amb mestres investigats per uns suposats comentaris despectius contra la policia arran de les càrregues de l’1-O. De fet, la plataforma Docents per la República també s’ofereix com a espai per a què els docents puguin explicar els seus casos i rebre més suport que el que els ofereix el Departament d’Ensenyament. Després de la lectura del manifest, a Vic un grup de músics ha interpretat diferents peces musicals. Inspirats per la iniciativa nascuda al Bages de tocar davant els ajuntaments en memòria dels presos polítics, els músics han començat amb ‘El Cant dels Ocells’ de Pau Casals. També s’ha interpretat ‘L’Estaca’, ‘Quan somrius’ i els Segadors. Els crits de ‘Llibertat’ han tancat un acte que ha aplegat més de 300 persones, entre mestres, professors, pares i també alguns alumnes.


COM RETALLAR LA MúSICA EN LíNIA - PER A PRINCIPIANTS - 2020\nPrincipal Per a principiants\nCom retallar música en línia - 3 maneres senzilles\nA les instruccions següents: les millors maneres de tallar la música en línia i de forma gratuïta amb serveis senzills i relativament còmodes en rus, dissenyats específicament per a aquests propòsits (per descomptat, qualsevol àudio es pot retallar, no només música). Vegeu també: Com retallar el vídeo en línia i els programes.\nIndependentment de per què necessitava tallar una cançó o un altre àudio: per crear un to de trucada (per Android, iPhone o Windows Phone), per guardar una peça de gravació que vulgueu (o per suprimir-la), els serveis en línia que s’indiquen a continuació seran probablement suficients: he provat seleccioneu-los en funció de la disponibilitat de l’idioma rus, una àmplia llista de formats de fitxer d’àudio suportats i la comoditat per a l’usuari novell.\nEn alguns casos, serà més convenient utilitzar programes especialment dissenyats per a aquest propòsit, però si retallar cançons i altres àudio no és quelcom que feu de manera regular, els editors en línia haurien de ser suficients. A més, no caldrà instal·lar res.\nAudio Cutter Pro (també conegut com Cutter d'àudio en línia, Mp3Cut)\nEsborreu l'àudio a Ringtosh\nRetalla la cançó en línia a Audiorez\nAudio Cutter Pro (Cutter d'àudio en línia): una manera senzilla, ràpida i funcional de retallar la música\nEl més probable és que només necessiteu aquesta manera de tallar la cançó en línia, crear un to de trucada i desar-la en el format correcte (per exemple, per a un telèfon Android o un iPhone).\nEl mètode és senzill, el lloc no està carregat de publicitat, en rus i funciona bé. Tot el que necessiteu és anar al servei en línia de Rússia, Audio Cutter Pro, és el Cutter d'àudio en línia i seguiu aquests senzills passos.\nFeu clic al botó "Obre fitxer" i seleccioneu el fitxer al’ordinador. S’admeten gairebé tots els formats de fitxers d’àudio principals, com ara MP3, WMA, WAV i altres (he utilitzat M4A per provar i es declaren 300 formats). A més, podeu especificar el fitxer de vídeo, en aquest cas s’extraurà el so i ja el podreu tallar. També podeu descarregar àudio no des d’un ordinador, sinó d’un emmagatzematge en núvol o simplement mitjançant un enllaç a Internet.\nDesprés de descarregar el fitxer, veureu la música a la vista gràfica. Per realitzar el tall de composició, utilitzeu dos marcadors a continuació, per reproduir el segment premeu "Espai". També en aquesta pantalla, podeu triar en quin format voleu desar el segment: MP3, to de trucada per a iPhone i prement el botó "Més": AMR, WAV i AAC. També a la part superior hi ha una opció per a una entrada fluida a la composició (el so augmenta sense problemes des del 0 fins al nivell normal) i finalitza sense problemes. Un cop completada l'edició, feu clic a Retallar.\nTot això, potser el servei en línia trigarà una mica a retallar la música (depenent de la mida del fitxer i de la conversió de format), i després veureu un missatge que indica que el retallat ha estat complet i l’enllaç de descàrrega. Feu-hi clic per desar el fitxer a l’ordinador.\nAixò és tot sobre l’ús de //audio-cutter.com/ru/ (o //www.mp3cut.ru/). Al meu entendre, realment, de manera molt senzilla, al grau necessari funcional i sense excessos, i crec que fins i tot l'usuari més novell hauria de fer front a l'ús.\nRetalla l’audio en línia a Ringtosh\nUn altre gran servei en línia que us permetrà tallar fàcilment la música o qualsevol altre àudio: Ringtosh. Sorprenentment, en el moment d’escriure aquest material, no només és gratuït, sinó també sense publicitat.\nL'ús del servei implica els mateixos passos que a la versió anterior:\nFeu clic al botó "Descarregar" o arrossegueu el fitxer a la cinta amb les paraules "Arrossegueu fitxers fins aquí" (sí, podeu treballar amb diversos fitxers, tot i que no els podeu connectar, però encara és més convenient que descarregar-los un a la vegada).\nArrossegueu els marcadors verds al principi i al final del segment desitjat de la cançó (també podeu establir l'hora en segons segons), prement el botó de reproducció per escoltar el segment seleccionat. Si cal, canvieu el volum del so.\nSeleccioneu el format per desar el passatge - MP3 o M4R (aquest últim és adequat per a la melodia de l'iPhone) i feu clic al botó "Retallar". Immediatament després de completar el retall d’àudio, començarà la descàrrega del fitxer creat.\nEl lloc oficial del servei Ringtosh per tallar música i crear tons de trucada: //ringtosha.ru/ (per descomptat, completament en rus).\nUna altra manera de tallar una part d’una cançó en línia (audiorez.ru)\nI l'últim lloc on podeu realitzar fàcilment la tasca de tallar la música en línia. En aquest cas, l’editor de Flash s’utilitza per a això (és a dir, el navegador hauria de suportar aquesta característica, pot ser Google Chrome o un altre navegador basat en Chromium. Ho vaig provar a Microsoft Edge).\nFeu clic a "Carrega fitxer", especifiqueu el camí d'accés al fitxer d'àudio i espereu la descàrrega.\nUtilitzeu els marcadors verds triangulars a la part superior per indicar el principi i el final del segment desitjat d'una cançó o un altre so. En aquest cas, podeu utilitzar els botons per previsualitzar el fragment.\nFeu clic a Trim. La secció de tall estarà disponible immediatament per escoltar a la finestra de l’editor en línia.\nSeleccioneu el format per desar el fitxer - MP3 (si el tall es talla per escoltar-lo o utilitzeu-lo com a to de trucada a Android o M4R si necessiteu fer un to de trucada per a l'iPhone).\nFeu clic a "Baixa" per descarregar el fragment creat de la cançó.\nEn general, podem recomanar aquest servei en línia per utilitzar-lo. El lloc oficial, tal com s’indica al subtítol - //audiorez.ru/\nPotser acabaré en això. Seria possible escriure un article com "100 maneres de tallar música en línia", però el fet és que els serveis existents per crear tons de trucada i guardar parts de les cançons de l’altre es repeteixen en gran mesura (he intentat seleccionar amb precisió els diferents). A més, molts llocs utilitzen les mateixes eines per a això que la resta (és a dir, la part funcional d’ells té el mateix disseny que només una mica diferent), com en l’exemple amb Audio Cutter Pro i Online Audio Cutter, de fet, repetint-se mútuament.\nEspero que els mètodes descrits abans siguin suficients per a vosaltres. I si no, llavors podeu provar una altra opció - soundation.com - un editor de música gairebé professional i gratuït amb una gran funcionalitat (cal registrar-lo). Tot i que és possible que si les formes en línia gratuïtes de tallar una cançó no li resultessin semblants o que hagin semblat massa senzilles, haureu de prestar atenció als programes per a això (que solen ser més funcionals que els editors en línia).\nhttps://termotools.com ca.termotools.com © Per a principiants 2020


Qui som | Menjar canvia el món\nSom Fundesplai, una entitat sense afany de lucre que té per missió educar els infants i joves, enfortir les entitats de lleure i el Tercer Sector, millorar el medi ambient i promoure la ciutadania i la inclusió social, amb voluntat transformadora.\nLes propostes educatives\nDes de 1992 desenvolupem propostes educatives amb caràcter lúdic, artístic, ecològic que orienten el treball pedagògic als esplais, centres oberts, temps del migdia a les escoles, colònies, etc. amb una temporalitat d’un o dos anys de durada. Aquí pots consultar les propostes dels últims anys.\nElements clau de “MENJAR CANVIA EL MÓN”\nActivitats de lleure per a totes les edats enfocades a despertar l’esperit crític i aprofundir en la proposta educativa MENJAR CANVIA EL MÓN.\nEducació per l’alimentació sostenible i saludable.\nLa Xef Pota Verda i una colla de personatges de diferents ecosistemes del planeta seran el fil conductor de les activitats de 3 a 12 anys. Els grups de joves duran a terme els MENJAREPTES i moltes altres activitats.\nEls vols descobrir?\nAmb els reptes col·lectius ens mobilitzem en un moment puntual per reforçar la incidència pública.\n#DretAlimentació20N (novembre 2021)\n#Alnatural (març 2022)\ntel:+93 474 74 74


“Un hort t’ensenya a viure al ritme de la natura” | ets el que menges\n“Un hort t’ensenya a viure al ritme de la natura”\n8 d'octubre 2012 | Actualitzat el 26 de desembre 2020 per Pau Sabater i Clara Balmaña\nL’Ester és tota una experta en horts urbans. La seva inquietud li ha proporcionat una pila de coneixements, que ha rebut tant de gent entesa com a través de moltíssima recerca per internet. A més, la seva proactivitat i set anys d’horticultura urbana li han aportat moltíssima experiència. En fa sis, d’anys, des que va començar amb el projecte “Picarona i el seu hortet”, un bloc en què guia i ajuda tothom que es vulgui aventurar com ella en aquest món.\nL’Ester és comercial de productes alimentaris de proximitat, paradista i coordinadora del mercat ecològic del Vallès. És allà on ens rep emocionada un dia després de ser una de les guanyadores dels Premis blocs Catalunya 2012.\n– Felicitats pel premi!\nMoltes gràcies! Quan una cosa la fas per amor a l’art, perquè vols, no per obligació sinó perquè et surt de dins, el fet que t’ho reconeguin i et donin un premi t’omple d’orgull. Estic molt emocionada encara!\n– Explica’ns una mica com va començar tot.\nUn dia, passejant per un mercat d’aquests a l’aire lliure, vaig veure una parada on venien planter. Hi havia una pila d’enciams i vaig pensar: “Ostres!, podria provar de cultivar-los a casa, que tinc jardineres buides i a veure què passa”. Quan vaig arribar les vaig plantar, i vaig començar immediatament a buscar informació per internet. Vaig topar amb articles d’en Josep Maria Vallès (això era abans que publiqués el seu llibre de l’hort urbà) i també amb el fòrum d’internet Inforjardin (el porten tres persones que, de manera aficionada, fa molts anys que tenen hort i que volen ajudar la gent que comença). Allà em van guiar molt, hi havia molt poqueta gent que intentés cultivar hortalisses dins de jardineres, però vam tenir molt bona acollida i ningú ens va prendre per bojos. Ara es veu molt normal, però vuit anys enrere no era així!\nUn bloc: www.lapastaperalscatalans.cat\nUna hortalissa: El tomàquet de debò\nUn descobriment a l’hort: Les flors de cada hortalissa\nUn consell per a l’hort: “No t’atabalis, tot arribarà”\nUn plat: Els canelons de la mama\nUn restaurant: Qualsevol de Km 0\nUn lloc per viure: Sabadell\nUna activitat: Anar a collir bolets\nUn llibre: Qualsevol del Josep Maria Vallès o del Mariano Bueno\nUna frase: En el cas de l’hort, “menys és més”\n– I el bloc?\nVa sorgir molt poc després. Vaig pensar que, com que amb mi havien estat tan generosos, jo també havia de deixar la meva experiència per escrit als que vinguessin.\nAl principi era un relat de la meva pròpia experiència. Les coses que jo em preguntava, doncs, les explicava per si algú més també se les preguntava. Així que de manera gradual vaig anar omplint i completant el meu bloc i ara, esclar, després de set anys i l’experiència amb el meu hort, ja hi ha moltíssima informació.\nDesprés de tot aquest temps i amb la visió una mica més global, vaig començar a redactar uns petits manuals dels temes més bàsics i que susciten més dubtes al principi, com per exemple: triar la mida de les jardineres, que és molt important; el tipus de substrat que cal triar, que també és un tema decisiu; o bé la quantitat d’hortalisses que cal plantar en relació amb l’espai disponible, ja que un problema freqüent al principi és plantar massa coses en una jardinera. No pots “empatxar” l’hort, perquè llavors no et creix res bé. Has de deixar uns marges, igual que es fa en els horts tradicionals, perquè si poses les plantes massa juntes competeixen pels nutrients de la terra i llavors no creix res bé. A part, també cal tenir en compte que hi ha plantes que no les pots plantar una al costat de l’altra, perquè absorbeixen el mateix nutrient de la terra i llavors no creixen bé. Tot això t’ho ha d’explicar algú, si no doncs te la fots! A mi m’ha passat molts cops, però ja està bé, de fet, un hort també és això. Així doncs, amb el meu bloc intento facilitar al màxim tots aquests coneixements i trucs perquè no us faci por començar amb el vostre!\n– De què serveix fer un hort?\nT’ensenya a ser pacient, a viure al ritme de la natura. No pot ser, això que vagis a la fruiteria i trobis melons o maduixes tot l’any… T’ensenya a consumir producte de temporada i això t’ajuda a apreciar-ho més tot. No és el mateix menjar una escudella o un blat de xup-xup a l’hivern que una amanida fresca a l’estiu.\nA més, si tens canalla és una cosa que els sembla màgica. El fet de veure créixer un tomàquet és fascinant per a ells, el misteri de la vida! També fa que la canalla es mengi la verdura d’una altra manera perquè l’han vist créixer i l’han estat cuidant. És una manera d’aprendre a viure la natura diferent. I em diuen moltes coses com: “Abans les bledes ni en pintura, i ara, com que les han vist créixer, s’ho mengen encantats!”. Crec que també és una altra manera d’educar la canalla, d’ensenyar-los d’on vénen les coses i que cada cosa requereix el seu esforç. I que un enciam no és allò que està embolicat a l’estanteria del súper, que és un petit brot amb quatre fulletes i que perquè es faci gran ha de passar un temps, s’ha de regar i cuidar.\nTambé us diria que és molt relaxant. Bé, al principi pot ser una mica estressant perquè són moltes coses les que has d’assimilar i moltes decisions a prendre. Però després és molt relaxant. Arribes a casa i tens ganes d’anar a veure què ha canviat, si aquelles flors ja han crescut, si han canviat els colors… Tothom que conec que s’ha engrescat amb un hort m’ho diu, i mira que són gent de posicions molt diferents i de tota mena, però tothom coincideix en què és molt relaxant, així que alguna cosa tindrà perquè realment ho sigui!\nSi esteu interessats a començar-ne un, passeu-vos per la secció Picabook, que està plena de consells i trucs per anar començant.\n– Com ha afectat l’horticultura al teu dia a dia?\nM’ha fet prendre consciència de la dificultat de cultivar fruites i hortalisses, i per tant, ser empàtica amb el que fan els companys horticultors. Si vas al mercat, ja no t’hi mires tant. Si una fruita té un copet ja no és tan important. També he començat a ser més consumidora de productes de Km 0 i de productes ecològics. Per mi en una balança són tant importants els uns com els altres. I també et diria que m’ha portat a començar a fer-me jo mateixa alguns productes com el pa, que hi estic molt aficionada i en publico algunes receptes al bloc, o a fer sabó amb oli reciclat. Pel que fa a l’alimentació, m’ha fet consumir més hortalisses, tot i que considero que a casa sempre he menjat bé i variat. Mai hi ha faltat tota mena de verdures i hortalisses, llegums, peix, etc.\n– Dóna’ns algun consell ràpid per a qui estigui engrescat a començar-ne un, d’hort.\nUs diria que va bé començar amb poc per aprendre’n i familiaritzar-s’hi i llavors anar ampliant. Jo, per exemple, només tinc un petit balcó al pis. De fet, hi tinc tres testos amb plantes aromàtiques i un parell de jardineres amb enciams, bledes i espinacs que cullo per fulles quan són petitons. Sabeu les famoses amanides envasades variades de coloraines que tenen “brots tendres?”. Doncs collint-los per fulles del meu balcó me les faig jo mateixa! I no hi planto més coses perquè no hi tinc lloc. Un consell que us donaria, també, és que la temporada d’hivern no és la més agraïda, però és molt bona per començar perquè és lenta, i això us ensenyarà a ser pacients, a assimilar el tema del reg, etc. De manera que de cara a la estiu, que tot va més ràpid, hi ha més calor, més plagues, estareu més preparats!\nPrincipalment vull continuar contagiant entusiasme i ajudant tothom que vulgui endinsar-se en el món de l’hort urbà. Però us diré en primícia que estic treballant per estrenar aquest novembre que ve un programa de ràdio setmanal i d’una hora de durada que es dirà “Pagesos de ciutat”. Penjarem més informació tant al bloc com al Twitter: @picaronablog i @PagesosDeCiutat.\nTambé tinc pensat començar a fer cursos en vídeo molt breus sobre temes bàsics de l’hort per a qui vulgui començar. I tot això sense deixar de fer els cursos i les xerrades que em van sortint arran del bloc. Vull continuar fent coses i anar ampliant activitats, però sense que se’m converteixin en una obligació, perquè llavors es perd l’alegria i la il·lusió.


Separata del catàleg “Pintures al Col·legi d’Espanya” per Javier Pérez Rojas. – Miguel García Cano\nSeparata del catàleg “Pintures al Col·legi d’Espanya” per Javier Pérez Rojas.\nEL SILENCI DE LA LLUNA\nL’anhel del meravellós i misteriós en el paisatge de García Cano\nper Javier Pérez Rojas.\nMiguel García Cano presenta en aquesta exposició dues suggestives sèries de paisatges, en les quals ha treballat intensament, que donen forma a un univers plàstic molt personal i poètic. Allunyat dels oportunismes d’última hora i de les pressions comercials, ha desenvolupat una sòlida personalitat artística plenament inserida en la sensibilitat i inquietuds del moment present. García Cano és un pintor amb un currículum i una trajectòria un poc atípics. Estem acostumats que l’artista se’ns oferisca des del mercat com un producte recentment elaborat i exposat en un aparador, el valor crític del qual està la major part de les vegades en funció del poder d’aquest aparador, i a partir d’ací veure la seua evolució i seguiment. No obstant això, inquieta molt més, quan aquest artista es presenta passat l’equador de la seua vida davant el judici crític amb una obra plena de vida, fresca i juvenil, però hi ha exemples il·lustres per a ridiculitzar aquest prejudici. Sorprén en el breu historial de García Cano apreciar un buit de quasi vint anys, però no és un buit d’inactivitat. Senzillament ha estat treballant en silenci i ha presentat la seua pintura quan ho ha cregut convenient o l’ha considerada plenament definida; totes les fruites no maduren al mateix temps. No obstant això, ha comptat amb l’estima d’historiadors i crítics que coneixien el treball que realitzava.\nAixí, lluny de les pressions de l’àmbit comercial ha pogut definir la seua obra, de la qual ara ens presenta dos cicles de pintures perfectament travades i independents. L’àmplia exposició individual que recentment ha realitzat el prestigiós Club Diario Levante de València, amb un catàleg per al qual Estrella de Diego i Vicente Pla han escrit dos interessants articles, ha descobert l’entitat de la seua producció. En aquest sentit, cal ponderar també l’agudesa del Col·legi d’Espanya en realitzar-li ara aquesta exposició individual a París.\nGarcía Cano no procedeix d’una Escola de Belles Arts sinó d’un medi arquitectònic i tècnic, això en si no té un especial significat, més enllà d’una independència acadèmica que l’ha portat a buscar els seus propis referents i orientacions. Avisats sobre aquesta procedència, no busquem en va una concepció arquitectònica en la seua pintura, el refinament i la profunditat que manifesten no és patrimoni d’una escola o d’una mena d’orientació, sinó qualitats universals. Però si transcendim l’argument i la poesia d’aquestes pintures i ens desplacem cap als mitjans i els recursos de la seua expressió, es descobrirà el domini d’un ofici, la solidesa d’un tècnic, una inquietud quasi científica que el porta a desentranyar i descobrir processos, a analitzar i experimentar amb materials i textures en una cerca insatisfeta i sempre oberta. L’ofici és una arma sense la qual difícilment pot avançar l’artista sincer que dona la cara sense subterfugis, i en dir això no estem prenent posicions preventives cap al més nou i experimental, les vies s’han diversificat hui d’una manera extraordinària i és la seua coherència, autenticitat i solidesa el que ens permet acceptar-les o no. García Cano podria sense dificultat sorprendre’ns amb creacions de molt diferent suport, a la seua condició d’artista sincer cal afegir la d’aprenent i tècnic. El pintor ha deixat guardades de moment part de les seues obres anteriors realitzades a l’oli i amb tècniques mixtes, per a mostrar els acrílics realitzats en els últims anys. Amb aquest material aconsegueix una claredat i neteja, que, vistos en alguns detalls, poden fer pensar en les tècniques dels primitius, en els mestres flamencs o italians del XV, sense que això supose una intenció historicista.\nL’art dels museus ha brindat respostes i ha mostrat vies al llarg de tot el segle XX a artistes de molt dispar orientació, especialment en uns certs moments de reflexió i recapitulació. En bona part la pintura del XX no hauria sigut tal qual va ser sense Piero de la Francesca, Leonardo, Rafael. El Greco, Velázquez, Zurbarán, Poussin, Goya o Ingres. Clar que una cosa és mirar i veure en la pintura del passat quant hi ha de lliçó permanent, i una altra també pintar les pintures. Les taules que ara se’ns ofereixen no pinten pintura, que ha sigut un altre exercici àmpliament seguit per un bon nombre d’artistes contemporanis amb resultats a vegades desiguals. Quasi tan repetida com la famosa frase de Maurice Denis sobre la definició del quadre com una superfície recoberta de color, és el pensament sobre el qual Eugenio D’Ors fonamentava un dels pilars de l’art nou a Espanya: “tot el que no és tradició és plagi”. Hi ha moviments i noms que han pretés sostraure’s de la tradició, però paradoxalment han inaugurat altres tradicions no menys dictadores. Un dels anhels de l’art nou va ser “trobar l’originalitat precisament en la continuïtat”, escrivia una línia més endavant D’Ors en Mis salones, pensament hui indubtablement vàlid per a acostar-se i desentranyar el sentiment d’una important parcel·la de la nova pintura. Bé, si intentem indagar o buscar uns pintors que hagen marcat la visió de García Cano la relació pot ser paradoxal. Si bé encara és prompte per a situar-lo d’una manera categòrica en una tradició, hi ha una sèrie de noms que han vivificat la seua saba d’artista; crec que es podrien citar en aquest sentit Leonardo da Vinci, Caravaggio, Corregio, Ribera, Boëcklin, Rousseau i Joan Miró, autors tots ells que d’alguna manera l’han fascinat i inquietat, a pesar que García Cano està molt lluny de ser un pintor erudit. És evident que l’atrauen els genis reveladors del misteriós: un misteri del quotidià capaç d’obrir finestres cap a la ficció i el somni.\nSi ens detenim davant la sèrie La cançó de Peiwoh, veiem que, seguint en part l’exemple de l’admirat Rousseau, ha creat el seu propi univers. Aquesta sèrie, que parteix de la lectura d’una narració recollida per Racionero en una antologia de textos d’estètica taoista, li ha permés idear un univers amb centellejos màgics i onírics. La poesia xinesa és somiada i visualitzada des dels persistents records d’una Sierra Morena llunyana que vibra en el record de l’artista, però els paisatges de l’ànima no són topogràfics ni d’una geografia concreta. Són finestres obertes cap a l’incommensurable, una invitació al viatge, a traspassar l’altre costat de l’espill. Els núvols, les potents llunes plenes, les muntanyes o les aigües, van traçant les seues pròpies formes i moviment en una pintura d’acció i repòs, on la sensació de l’infinit i misteriós s’abriga amb una voluptuosa expressió vegetal. Els brancatges del fantàstic arbre, atrets per les llums de la lluna o el crepuscle, ascendeixen cap al fons del quadre, grimpen i es desperten per a aconseguir unes profundes llunyanies que canalitzen la nostra mirada al paisatge que està més enllà. Traspassada la cortina vegetal, la lluna plena brilla amb tot el seu esplendor com a reina de la nit. Una subtil i escruixidora vibració s’expandeix per tota la naturalesa amanyagada per la música que Peiwoh ha aconseguit arrancar de l’arpa adormida en recordar-li el rumor dels rierols, el murmuri de les plantes i el cantar dels ocells. Paisatges no profanats que somien el somni d’una edat d’or no escrita, ni narrada, que s’escapa pel forat de la lluna o la llunyana línia de l’horitzó.\nPot ser suggeridor a propòsit d’aquestes pintures de fons literari o poètic recordar el comentari de Novalis sobre el sentit del conte:\n“Un conte és en realitat com una imatge onírica –manca de coherència–. És un conjunt de coses i d’esdeveniments meravellosos –p. ex., una fantasia musical– les seqüències harmòniques d’una arpa eòlica- la naturalesa mateixa.\nSi una història rep la forma de conte, es realitza ja una ingerència estranya. Els contes són una sèrie d’assajos amables, divertits –una conversa variada – un ball de màscares”.\nUna visió onírica i meravellosa, és el que ens brinda precisament aquesta cançó de Peiwoh feta imatges.\nUn sector de la pintura recent ha mostrat una potent atracció cap als paisatges nocturns. L’exposició La nit. Imatges de la nit en l’art espanyol 1981-2001, que es va organitzar en el Museu Esteban Vicente de Segovia en el 2001 així ens ho va permetre apreciar. García Cano ja estava realitzant aquestes visions nocturnes per aquell temps, però la seua obra era desconeguda per a la crítica. Clar que des del segle XV fins al present, la llum de lluna, les visions més o menys cosmològiques, han sigut un desafiament i atracció.\nLa revisió i interés historiogràfic que durant els últims anys s’ha despertat cap al romanticisme, el simbolisme, el realisme màgic o el surrealisme, cap a figures com Friedrich, Boëcklin, Puvis, Derain, Chirico, Morandi o Hoppe, no poden ser obviades, sinó que cal veure-les en gran manera com a fenòmens causals o paral·lels que han descobert una tradició del modern menys dogmàtica i encara palpitant. Resulta més fàcil buscar-li uns ancestres a la sèrie de García Cano La cançó de Peiwoh que a la d’El silenci. Hi haurà qui veient aquestes primeres pintures porte a col·lació certa Giorgia O’Okeeffe, pintora quasi desconeguda per ell, igual que hi haurà qui a la vista d’aquest univers vegetal pense en Frida o altres mons surreals o onírics, però en passar a altres sèries veiem que no són aquestes les vies. Ja he dit que és l’obra de Rousseau un dels referents més vàlids, qualsevol parentiu que s’establisca amb altres artistes és a conseqüència de participar d’una tradició del màgic i fantàstic, que de Patinir o El Bosco fins a 2001 odissea de l’espai o les ficcions juràssiques, han fascinat i estimulat la nostra imaginació. Però l’estela del furor de lluna és igualment forta en la cultura oriental, n’és paradigmàtic l’exemple del poeta taoista Li Bai, que va morir ofegat quan embriac va voler abraçar la lluna plena reflectida en l’aigua. En El silencio de la luna, Javier Martín Rios interpreta que “Aquesta abraçada de la lluna plena representa l’últim acte en la seua cerca de la immortalitat, aquesta estranya quimera sorgida de la convergència entre la imaginació i la paraula, però que al mateix temps significa la consciència de la derrota, de l’ocàs, de la fi de l’espill de la soledat, del buit, del no-res. En definitiva, el silenci del poeta, el silenci de la lluna”. Ja fa temps García Cano es va interessar per aquest poeta xinés de la dinastia Tang, però sens dubte que ell ja mirava la lluna amb els seus propis ulls.\nLes plantes i fruits de la sèrie La cançó de Peiwoh estan perfectament definides i delimitades en la seua individualitat com els vegetals de la pintura del XV; no obstant això, els cels, els núvols i la terra d’aquestes panoràmiques adopten un altre traç, són pures abstraccions, taques de colors amb les quals aconsegueix un estrany i inquietant efecte\nEn tot cas, crec que cal congratular-se que García Cano, malgrat el component neometafísic que hi ha en la seua pintura, no ens brinde un exemple més de hopperianisme, que és ara com ara una de les vies més transitada per molts joves artistes espanyols, i encara que excessivament comercialitzada hi ha, no obstant això, esplèndids creadors en aquesta línia que han iniciat una important renovació de la jove pintura com és el cas dels tan imitats Charris i Sicre. Hopper, Morandi o Chirico no són ací socorreguts comodins per a qui ja res ha de dir. García Cano s’interessa per la nit, però no ho fa a la manera hopperiana, són altres iconografies i altres textures, encara que l’interés neometafísic s’adverteix en la seua pintura una vegada traspassades les aparences. No obstant això, és un artista més barroc, encara hi ha qui malgrat els segles es posa alerta quan sent la paraula, però barroc és ací també un retorn intens a la naturalesa, l’anhel d’una voluptuosa espiritualitat que es fa música.\nL’altra sèrie d’El silenci desenvolupa un relat difícil de confondre amb l’anterior. El silenci implica ara quietud, absència de tota mena de rumor. En La cançó de Peiwoh assistíem a un desplegament de forces i impulsos; les branques del fantàstic arbre, adormien i excitaven. El silenci arriba ara a les grans panoràmiques, conjunts a penes individualitzats, poblats d’ombres i matisos. El silenci es presenta com l’altre costat del paisatge. Els mateixos títols de la sèrie, en què predomina la paraula ombria, són molt expressius de la cerca d’una mena de paisatge: muntanyes de suaus ondulacions, visions llunyanes de vellutats oceans vegetals. El silenci es desplega de la mà de la nit, el silenci requereix també quietud, concentració. El silenci arriba per l’ombria, mostrant una altra cara del sud. Els versos de Chuang Tzu “i contemple en silenci les muntanyes del sud; l’aire de la muntanya és pur en el crepuscle”, ens brinda la clau per a sentir allò que es perd en el silenci i despertar també l’anhel cap a l’espiritual i misteriós. Com ens recorda Salvador Pániker en Cuaderno amarillo, “En la història del pensament occidental, ja des de Winckelmann a Herder, l’art deixa d’entendre’s com a còpia de la naturalesa i passa a ser creador de realitat. L’artista/visionari fa possible una certa experiència de l’inaccessible”.\nTraducció: Josefina Catalá Carpintero\nSeparata del catàleg “La cançó de Peiwoh i El silenci” per Vicente Pla Vivas\nSeparata del catàleg “La cançó de Peiwoh i El silenci” per Estrella de Diego


Té un deute d’11,9 milions d’euros enfront una massa d’actius de 8,5 milions\n4 min. Barcelona 16/09/2020 23:16\nNÚRIA ORRIOLS / ALBERT MARTÍN\n651x366 Imatge de l’escorcoll de la Guàrdia Civil a la seu de CDC arran del cas 3% que instrueix l’Audiència Nacional. / PERE TORDERA Imatge de l’escorcoll de la Guàrdia Civil a la seu de CDC arran del cas 3% que instrueix l’Audiència Nacional. / PERE TORDERA\nConvergència no té suficients actius per pagar tot el seu deute, cosa que inclou el decomís de 6,6 milions d’euros del cas Palau per haver-se finançat de forma irregular. Segons ha pogut saber l’ARA, l’administrador concursal ha determinat que el partit fundat el 1974 està en situació d’insolvència i que el seu patrimoni no arriba a cobrir la totalitat del passiu que té repartit amb els principals bancs de Catalunya -CaixaBank i el Sabadell- i la pena fixada per l’Audiència Provincial de Barcelona i confirmada pel Tribunal Suprem. “Si no arriba a ser pel cas Palau, l’entitat [Convergència] comptava amb immobles suficients per poder generar liquiditat i poder liquidar tots els deutes contrets”, asseguren fonts properes a l’administració concursal, que conclouen que CDC està ara mateix en una situació de “dèficit patrimonial” i que s’ha de procedir a un pla de liquidació.\nEn total, l’administrador concursal determina que el deute de CDC després de posar fi a la seva activitat és d’11,9 milions. Per fer-hi front té 8,5 milions d’euros en actius, incloses les seves seus en propietat. Són un total de 57 locals, entre els quals n’hi ha una quinzena d’embargats per la justícia amb la intenció que cobrissin la responsabilitat civil que generaria la sentència.\nOrdre de creditors\nUn cop l’administrador determina la quantitat de deute que té el partit, classifica quins són els crèdits que s’han de pagar de forma prioritària, un ordre que ve determinat per la llei concursal. Segons fonts properes al procediment, l’administrador nomenat pel jutge mercantil número 9 de Barcelona disposa que el decomís del cas Palau -6,6 milions d’euros-és un crèdit subordinat i, per tant, l’últim a cobrar-se. És a dir, d’acord amb la llei, abans cobraran els bancs amb deute hipotecari que l’erari públic el pagament del decomís, que no s’arriba a cobrir amb el patrimoni actual de CDC.\nDurant el procés judicial del cas Palau, el jutge va embargar una quinzena de seus al partit per cobrir la fiança de 3,2 milions d’euros per una possible responsabilitat civil. Ara bé, la sentència va doblar-la fins a arribar al 6,6 milions.\nEn el marc de l’execució del veredicte judicial, el tribunal ha encarregat a l’Oficina de Recuperació i Gestió d’Actius taxar les seus embargades i posar-les a subhasta pública per obtenir els diners, però el resultat del concurs avança que no se’n traurà suficient per tornar els diners del cas Palau. Bona part de la resta de propietats són la garantia hipotecària de diversos crèdits amb els bancs i, per tant, no es poden fer servir per pagar els 6,6 milions.\nEls crèdits amb privilegi especial -és a dir, els que se satisfaran primer- són els que estan avalats amb algun tipus d’immoble. És el cas de bona part dels crèdits en mans de CaixaBank o del Banc Sabadell i que ascendeixen a un total de 3,4 milions d’euros. Quan es paguin -són els que més possibilitats tenen de fer-ho perquè s’executa la hipoteca-, vindrien els crèdits de privilegi general, que són aquells que tenen a veure amb obligacions tributàries al tresor de la Seguretat Social i d’Hisenda Pública. En aquest capítol, Convergència té un deute de 454.881 euros. Es tracta del 50% de l’import del deute tributari, ja que la resta ha sigut classificat en crèdits de pagament posterior. Un cop satisfets els crèdits de caràcter privilegiat, CDC hauria de pagar els crèdits ordinaris, que s’eleven a 1,4 milions i, posteriorment a aquests, els subordinats, entre els quals se situa el decomís.\nSi la liquidació de Convergència posa en dubte el pagament dels 6,6 milions d’euros pel cas Palau -sense comptar que encara hi ha obert el cas 3% a l’Audiència Nacional i pot portar a noves responsabilitats-, qui posarà els diners? Aquesta és una pregunta que no té resposta ara mateix, ja que s’ha de determinar en el marc de l’execució de la sentència del cas Palau. La Fiscalia va demanar que s’embarguin béns al PDECat perquè el considera partit continuador, però l’Audiència de Barcelona ho va rebutjar fins que no s’hagi acabat el peritatge de CDC. El concurs de creditors, tot i que es podria aportar en el procés judicial, no serveix per determinar res de l’àmbit penal.\nLa pregunta sobre qui paga no té només implicacions jurídiques, sinó també polítiques: la possible successió de CDC al PDECat és la clau per entendre l’ordenació de JxCat. L’expresident Carles Puigdemont no vol cap vinculació amb el PDECat per posar un tallafoc entre el seu nou partit i l’antiga CDC.


Es cancel·la la 8a Marxa Jufré Riuprimer – Jufré Cycling\nES CANCEL·LA LA VUITENA EDICIÓ DE LA MARXA CICLOTURISTA JUFRÉ RIUPRIMER\nDavant de l’actual situació d’alerta sanitària, l’organització de la Marxa Cicloturista Jufré Riuprimer informa que es cancel·la la prova esportiva inicialment prevista pel dia 7 de juny a Santa Eulàlia de Riuprimer.\nLa incertesa del context actual no permet oferir les garanties de qualitat i els serveis habituals que reben els ciclistes participants. Tampoc és possible fer-la en una altra data dels propers mesos, perquè coincidiria amb el calendari d’altres marxes cicloturistes.\nEls organitzadors de la Marxa Jufré Riuprimer prioritzen la seguretat dels participants, d’acord amb les indicacions de les autoritats sanitàries. Agraeixen la confiança a totes les persones inscrites i la col·laboració dels Ajuntaments de Santa Eulàlia de Riuprimer i Vic, d’entitats com el Club Ciclista Pedala Pedala o de la Fundació Nani Roma i dels patrocinadors, que cada any fan possible aquest esdeveniment tan important a la comarca d’Osona i pel projecte Jufré Cycling del Club Natació Vic-ETB.\nLa VIII Marxa Jufré Riuprimer es farà, si tot va bé, el juny de l’any 2021 ens retrobem l’any vinent.


Cymmo Llangollen Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLlantysilio, Llangollen, Regne Unit - Excepcional ubicació - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Llangollen, no busqui més enllà de Cymmo. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Cymmo és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, aparell de televisió, nevera, renta vaixelles, plat de dutxa a cada habitació. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Cymmo és una elecció inteligents per a viatgers a Llangollen, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nDescompte a Cymmo


Enric II el Jove - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEnric II el Jove Plantagenet, (28 de febrer, 1155 - 11 de juny, 1183) era el segon dels cinc fills d'Enric II d'Anglaterra i Elionor d'Aquitània. Fou hereu d'Anglaterra, duc de Normandia i comte d'Anjou, Maine i Turena.\n(en) Henry the Young King\n28 febrer 1155\n11 juny 1183 (28 anys)\nCauses naturals (Disenteria )\nMargarida de França i de Castella (1160 (Gregorià)–)\nWilliam of France and the England (en)\nEnric II d'Anglaterra i Elionor d'Aquitània\nElionor d'Anglaterra, Joana d'Anglaterra, Matilda d'Anglatèrra (oc) , Alix de França, Maria de França i d'Aquitània, Joan sense Terra, William Longespée, 3rd Earl of Salisbury (en) , Geoffrey (en) , Geoffroi II de Bretanya, Ricard Cor de Lleó, Guilhèm IX, Comte de Peitieus (oc) i Morgan\nEl 1169 es va procedir al repartiment dels béns d'Enric II d'Anglaterra entre els seus fills: el gran, Enric va rebre Anglaterra, Normandia, Anjou, Maine i Turena; el segon Ricard cor de lleó va rebre Poitou, Perigord, Llemosí i Gasconya; i el tercer Jofré que es va casar amb l'hereva de Bretanya, Contança. Quan poc després va néixer un quart fill no li tocava res, i per això va ser conegut com a Joan sense terra. El 1172 el rei Enric II va decidir dotar al seu quart fill, amb els senyorius de Chinon, Loudun i Mirebeau, que s'havien de segregar de la part que havia correspost en el repartiment de 1169 al fill gran Enric. Aquest va haver d'acceptar però es va molestar i no va tardar a revoltar-se.\nDes 1173 els fills del rei Enric, Ricard i Jofré amb el suport de Guillem el Lleó d'Escòcia, de Felip de Flandes i de Mateu de Boulogne, es van revoltar. El rei Lluís VII de França havia instigat també als fills a la revolta, igual que la mare dels tres Leonor d'Aquitània. A França els va ajudar el comte d'Angulema, i els senyors de Mauléon, Taillebourg, Lezay, Rochefort i Lusignan. Però els aliats no van actuar coordinats i Guillem el Lleó fou fet presoner i va haver de signar el tractat de La Falaise (1174). Enric va passar al Poitou l'estiu del 1174 i va ocupar el centre de la rebel·lió, la ciutat de Saintes, així com d'altres castells. Els senyors del Poitou es van sotmetre. El setembre de 1174 Enric II va signar amb Lluís VII de França la pau de Montlouis (prop de Tours). Va perdonar als seus fills però va enviar a la seva dona Leonor a Anglaterra en residència vigilada\nEl 1183 Enric i son germà Jofré es van aliar per fer la guerra a l'altre germà Ricard cor de Lleó de Poitou, però ben aviat els tres germans van acordar la pau.\nEl 1183 Enric el Jove va morir de disenteria. Prop de Castell de Martel a la Turena, durant la rebel·lió contra el seu pare i el germà Ricard. Es diu que en el seu llit de mort demanava que es reconciliés amb el seu pare, però el rei Enric II, que tenia por d'un truc, es negava a veure'l. Després d'algun drama, Enric II el Jove va ser enterrat finalment a la catedral de Rouen, on la seva tomba es pot veure al costat oposat de l'altar del seu germà petit, Ricard el Jove, amb qui estava sempre barallat.\n↑ Bowie, Colette. Leonor Plantagenet : reina de Castilla; leona de Inglaterra (en castellà). Madrid: Sílex, 2020, p. 13. ISBN 978-84-18388-22-4.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Enric II el Jove\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Enric_II_el_Jove&oldid=28523125»\nDarrera modificació: 31 oct 2021 a les 10:27\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 31 oct 2021 a les 10:27.


OUS TRENCATS AMB PATATES i XORIÇ - Els Fogons de Can Sibina\nOUS TRENCATS AMB PATATES i XORIÇ\nIngredients senzills i humils per fer un plat digne d’un 10.\nIngredients per una ració:\n1 tros de xoriço cru (d’uns 100 grams).\nUna patata grossa (d’uns 300 grams).\nUn tros de pebrot verd o vermell (d’uns 100 grams).\nOli (per fregir el ou).\n1- Posem una paella amb un bon raig d’oli d’oliva a foc mig i hi tirem la ceba laminada, el pebrot tallat a daus i la patata pelada i tallada a trossos (com si fos per fer una truita).\n2- Ho mantenim a foc mig durant uns 10 o 15 minuts, hem de veure la ceba i el pebrot ben cuits i la patata lleugerament daurada.\n3- Afegim el xoriç pelat i tallat a rodelles i el tenim un parell de minuts a foc mig. Anirem veient que deixa anar el seu suc vermellós. Un cop cuit ho salpebrem al gust i ja ho podem posar en el plat on ho servirem.\n4- Per fer els ous podem aprofitar la paella on hem fet la patata, hi afegim un bon raig d’oli i la posem a foc fort. Quan l’oli estigui ben calent hi posem els ous un a un (compte amb les esquitxades) i amb l’ajuda d’una espàtula li anem tirant oli per damunt de la clara. Els ous ferrats son molt personals, a nosaltres ens agraden amb el rovell fet al punt i la clara ben torradeta.\n5- Servim els ous damunt de la patata i amb un ganivet els hi anem fent talls fins que el rovell ho impregni tot. Abans de menjar-ho podem picar una mica de julivert per damunt. Aquest plat hi ha qui li agrada amb els ous molt esmicolats i hi ha qui els vol més sencers, això va al gust de cada un. Es un plat molt complet.\nOus, Producte del hort


Ingressa a presó un home per robar una cadena d’or a una dona gran amb una estrebada a Terrassa | Canal Terrassa\nIngressa a presó un home per robar una cadena d’or a una dona gran amb una estrebada a Terrassa\nEl jutjat de guàrdia de Terrassa ha decretat l’ingrés a presó de l’home que va sostreure d’una forta estrebada una cadena d’or a una dona d’edat avançada, a qui va fer caure a terra i li va causar una fractura al braç.\nAgents de Mossos d’Esquadra de la comissaria de Terrassa van detenir el 8 de setembre un home, de 21 anys , com a presumpte autor d’un robatori amb violència i lesions. Els fets van succeir el 19 d’agost, a Terrassa, a les 11 hores del matí, quan l’home es va posar davant de la víctima, li va sostreure la joia violentament i la va fer caure a terra; un cop a terra, li va sostreure el moneder.\nFinalment, la tarda del 8 de setembre, la Unitat d’Investigació de Terrassa va localitzar el lladre i el va detenir com a presumpte autor d’un delicte de robatori amb violència i un delicte de lesions.\nTags: lladreMossos d'Esquadra\nEl Departament de Cultura aprova un pla perquè tornin els castells de fins a 160 persones\nPedalada popular per celebrar la Setmana Europea de la Mobilitat 2021


Torrent demana a Sánchez explicar per què "prioritza els criteris electoralistes"\nActualitzat 23/01/2021 10:51 CET\nEl president del Parlament, Roger Torrent, ha demanat al president del Govern central, Pedro Sánchez, que aprofiti la seva visita a Barcelona aquest dissabte per pronunciar-se públicament sobre què pensa sobre que es mantinguin les eleccions catalanes el 14 de febrer i expliqui per què "prioritza criteris merament electoralistes als criteris de salut".\n"Serà una bona oportunitat per saber què pensa el president Sánchez sobre fer les eleccions el 14 de febrer i posar en risc la salut i la seguretat de la ciutadania", ha afirmat en una entrevista d'Europa Press, en relació amb la visita de Sánchez a Barcelona per la reunió del Comitè Federal del PSOE.\nTorrent ha criticat que el president del Govern central no s'hagi pronunciat públicament sobre el debat de si mantenir les eleccions el 14 de febrer o ajornar-les, però creu que, no dir res sobre aquest assumpte i tenint en compte que el PSC és el partit que més s'ha oposat a l'ajornament, "prioritza les oportunitats polítiques a prendre decisions assenyades, coherents i coordinades amb les autoritats sanitàries".\nOPERACIÓ DEL "RÈGIM DEL 78"\nEn aquest sentit, ha preguntat per què ha canviat el criteri que es va tenir en les eleccions de Galícia i el País Basc, quan ningú no va obstaculitzar l'ajornament, mentre que a Catalunya sí s'ha qüestionat: "Per què aquest canvi? És perquè el PSC pensa que pot guanyar les eleccions i hi ha totes les dinàmiques i forces del règim del 78 que veuen una oportunitat per mantenir la seva pervivència".\n"Crec que està clar que el que prova de fer és que es voti sí o sí perquè afavoreix el règim del 78", i ha afirmat que els recursos que s'han presentat contra el decret d'ajornament de les eleccions es basen en criteris electoralistes.\nConsidera que el PSC està darrere d'aquests recursos que han presentat partits com Esquerra en Positiu o la Lliga Democràtica, i ha acusat els socialistes de ser "l'únic partit que actua en funció dels seus interessos electorals", en comptes de posar per davant la situació sanitària, perquè va ser l'única formació catalana que es va oposar frontalment a l'ajornament del 14 de febrer.\nDe la mateixa manera, ha carregat contra el ministre de Sanitat i candidat del PSC a la Presidència de la Generalitat, Salvador Illa, perquè considera incoherents els seus actes: "Hem vist el ministre a la tarda dient que hem de restringir la mobilitat i el mateix ministre quan fa de candidat a la nit insisteix que s'han de mobilitzar 5 milions i mig de catalans" per anar a votar.\nSegons ell, Illa vol mantenir les eleccions "sí o sí més enllà dels costos que puguin suposar" a nivell sanitari per la pandèmia del coronavirus perquè prioritza els seus interessos electorals perquè les enquestes l'afavoreixen.\n"És profundament inquietant que un ministre de Sanitat, justament de Sanitat, posi per davant els seus interessos partidistes i personals a la salut de la ciutadania", ha criticat.\nEL PSOE "NO TÉ CORATGE"\nQuan li han preguntat per la inhabilitació del conseller d'Acció Exterior, Bernat Solé, per l'1-O quan era alcalde d'Agramunt (Lleida), Torrent ha sostingut que és una mostra més que "la maquinària de la repressió no s'atura" i ha apuntat que fa més mesos que funciona amb un Govern del PSOE que amb l'anterior Govern del PP que liderava Mariano Rajoy.\nEl president del Parlament ha conclòs que el PSOE "no té coratge polític, i ho ha demostrat sobretot en no fer res per recuperar el conflicte polític de les mans dels enemics del diàleg".\n"No hem vist cap fet del PSOE, més enllà d'algunes paraules buides, per aturar la repressió" contra l'independentisme, però ha insistit que ERC no abandonarà la via del diàleg amb l'Executiu central i treballarà en la seva estratègia de sumar adeptes a l'independentisme per tenir més força amb l'objectiu que l'Estat accepti un referèndum i l'amnistia.\nTambé ha acusat el Govern de Pedro Sánchez de "jugar electoralment" amb els indults als presos de l'1-O, perquè, a parer seu, valora quan concedir-los en funció de si els convé o no electoralment.\nMalgrat definir els indults com una solució únicament personal per als presos independentistes, Torrent ha subratllat que mai no estarà en contra "d'una solució que permeti que la presidenta Forcadell o qualsevol un altre dels presos polítics no hagi de passar un dia més a la presó".\nNo obstant això, ha reiterat que allò que serviria per avançar en la solució al conflicte català és una amnistia, perquè inclouria totes les persones independentistes encausades i a més ho considera un missatge polític per començar "un procés de negociació polític perquè això s'ha de resoldre políticament".


Picassent oferix una pàgina web més accessible – RiberaTV\nLa web municipal s’ha adherit a Inclusite, una aplicació creada per la Diputació de València i que ha permés adaptar els portals web dels consistoris per tal que siguen accessibles per a les persones amb problemes visuals o psicomotrius. Es tracta d’una eina que facilita la comunicació i que integra a les persones amb qualsevol tipus de discapacitat: auditiva, visual i/o motriu.\nPicassent s’ha afegit a esta xarxa provincial de webs accessibles amb l’objectiu de donar servei al conjunt de la població, atés que ara com ara el web municipal és fonamental en la relació entre el consistori i la ciutadania. «Volem llevar els entrebancs en tots els àmbits, tant administratius com físics i dispondre d’un web accessible és un començament», subratlla Carbonell.\nLes noves tecnologies ens ajuden a fer la vida més senzilla i a millorar els nostres drets de ciutadania, per la qual cosa les eines més modernes han d’estar a l’abast de tots per garantir una major rapidesa en les gestions, com és el cas del servei oferit per la institució d’àmbit provincial.\nA més a més, Inclusite és una ferramenta debades per a l’usuari, no necessita software addicional i oferix quatre formes diferents de navegació totalment autònomes, que milloren l’accessibilitat i la usabilitat d’un web. Es pot accedir mitjançant el teclat en el cas de persones amb discapacitat funcional; triant l’opció ‘Dialogant’ per a aquells amb mobilitat reduïda o manca de membres superiors; amb ‘modulació de so’ per a persones amb problemes de vocalització o paràlisis severes; i finalment amb ‘lectors de pantalla’ per a tots aquells que naveguen per Internet amb el suport d’un lector de pantalla. Comptat i debatut, quatre maneres de superar obstacles i d’ajudar aquells que més ho necessiten.\nL’alcaldessa, Conxa Garcia, també ha volgut assenyalar «la importància d’incloure i de servir la ciutadania interessada a conéixer la informació disponible a la web, així com donar-li un instrument per poder posar-se en contacte amb l’Ajuntament».\nPicassent oferix una pàgina web més accessible added by Ribera Televisió on 5 Juliol, 2018


Article de Pavalur-CCD del mes de febrer: “Parc d'escampament caní”\nEste és l'article de Pavalur-CCD de febrer, titulat Parc d'escampament caní. Tal com contempla el Reglament de Mitjans de comunicació aprovat en 2008, els grups polítics municipals poden publicar en la pàgina web municipal un text d'opinió sobre cada ple que es realitze i un article sobre el tema que ells trien cada mes.\nPAVALUR treballa dia rere dia perquè els veïns de Puçol puguen comptar amb millors servicis.\nAconseguir espais públics que permeten la trobada ciutadana i la convivència és la nostra prioritat.\nLa creació d'una àrea d'esplai per a gossos és una de les idees que inclourem en el nostre programa electoral per a les pròximes eleccions municipals.\nÉs un espai tancat on els gossos, sempre acompanyats pels seus amos, puguen mantindre's àgils per mitjà de l'exercici i interactuar amb altres gossos.\nEl recinte haurà de disposar d'equipaments com a aparells d'exercicis, font per a gossos, papereres, i dispensadors de bosses. Comptarà, per tant, amb unes condicions adequades perquè els gossos puguen córrer, fer exercici i disfrutar d'una zona que l'Ajuntament posarà a disposició dels seus amos i serà sotmés periòdicament a actuacions de neteja i mesures higienicosanitàries.\nArticle 1.- La present Ordenança té per objecte la protecció i la regulació dels animals en general i dels de companyia en particular, fixant la normativa que regule les interrelacions entre les persones i els animals, vetlant per la higiene, la salut pública i la seguretat de persones i béns, així com garantir als animals la deguda protecció i bon tracte.\nArticle 17.- L'Ajuntament habilitarà espais adequats, degudament senyalitzats, per a l'esplai de gossos.


La Fonoteca del Museu – Museu de Ciències Naturals\nDacha Atienza, cap de l'Àrea Científica del MCNB\n31 maig 2019 7 juny 2019\nEn un context d’efervescència d’estudis bioacústics i la conscienciació de la necessitat de preservar el patrimoni natural sonor va néixer la Fonoteca del Museu de Zoologia l’any 1983. Va ser la primera i única col·lecció de sons naturals oberta al públic a l’estat espanyol i una de les poques d’aquestes característiques al continent europeu. Durant el primer any, es va treballar per tal de tenir informació d’altres fonoteques, gravacions pròpies i donatius i a més a més es va adquirir un espectògraf de so i alguns aparells de gravació.\nLa Fonoteca es va anar enriquint amb les gravacions provinents d’algunes tesis doctorals, amb les prospeccions per tal de d’enregistrar les espècies més representatives de zones com el Parc Natural del Montseny, el Parc dels Aiguamolls de l’Empordà, el Delta de l’Ebre, les zones d’alta muntanya del Pirineu i el Pre-Pirineu. També es van incloure gravacions de les comarques del Bages, Berguedà, Solsonès, Cerdanya i també algunes gravacions del Zoo de Barcelona.\nLa Fonoteca inclou principalment enregistraments d’espècies presents a Catalunya i de distribució paleàrtica, si bé hi ha altres regions zoogeogràfiques que també hi són representades.\nEl fons propi consta de més de 1.400 enregistraments inèdits degudament catalogats i documentats, que es troben a l’abast de tots els interessats en el món dels sons naturals (sota demanda). Els enregistraments realitzats per l’equip de la Fonoteca i del Museu constitueixen el volum més significatiu de la col·lecció, que inclou enregistraments d’ocells, mamífers, amfibis, rèptils i d’invertebrats.\nDes del 2015 el Museu ha apostat per reprendre i actualitzar aquesta col·lecció, revisant la documentació existent i digitalitzant els fons analògic. La tecnologia d’enregistrament i estudi de sons ha evolucionat durant les últimes dues dècades i la Fonoteca dels museu es troba en una moment d’adaptació i canvi per poder adaptar-la a aquests nous reptes. Concretament s’està treballant actualment en:\nDigitalització de sons de bobines, cintes analògiques de casset, cintes digitals DAT\nPublicació del catàleg de registres sonors a la web corporativa del Museu\nIncrementar el volum de la col·lecció de sons d’animals, amb campanyes de recol·lecció pròpia i incentivant les donacions de col·laboradors\nFer accessible i públic els fons inèdit de la Fonoteca\nEloïsa Matheu , biòloga i gran experta en bioacústica col·labora i treballa actualment pel Museu en aquesta gran tasca d’actualització, digitalització i fer accessible aquest patrimoni sonor del Museu.\nEstigueu al corrent de les novetats de la fonoteca amb el hastag: #FonotecaMCNB .\nVegeu també: El so de la Natura\nPrevious Post Un iceberg que se deshace (y no es debido al cambio climático)\nNext Post L’Avi a l’Arxiu del Museu


Exigim direccions als mitjans de comunicació per mèrits professionals - SPC Sindicat de Periodistes de Catalunya - Sindicat de Professionals de la Comunicació\nInici/Altres comunicats/Exigim direccions als mitjans de comunicació per mèrits professionals\nNomenar directius per afinitats partidistes genera descrèdit i desconfiança a la ciutadania, que veu com es posa en qüestió el seu dret a una informació veraç, plural i lliure. Els treballadors dels mitjans públics han de poder treballar sense condicionants polítics, i estar regits per criteris professionals. Per això, tal i com passa a les democràcies europees, s’han de convocar concursos públics oberts i transparents per a escollir els directius dels mitjans públics. I cal que l’elecció es faci en base a criteris de consens o de majories qualificades, que afavoreixen els perfils professionals. I és que no s’ha d’oblidar que els mitjans públics són els mitjans de tots els ciutadans!\nEl Col·legi de Periodistes de Catalunya també considera molt greu i preocupant la destitució de tots els membres del consell d’administració de Badalona Comunicació que representen l’oposició municipal. Un fet que constitueix un nou abús de caire autoritari, impropi en una democràcia. Una vegada més recordem que els mitjans públics no poden estar supeditats als capricis de cap alcalde o càrrec públic que els pretengui utilitzar en benefici propi i per silenciar altres veus. I recordem que els treballadors dels mitjans públics han de poder treballar amb professionalitat, al marge de qualsevol pressió política.


Així va anar el Campionat de Catalunya de Rollerski - Diari de la neu\nCompeticióFCEH 23.10.202112.30 h\nCampionat de Catalunya de Rollerski Autor/a: FCEH\nEn un enclavament fantàstic com el de Baqueira Beret es va celebrar, el passat de cap de setmana, el Campionat de Catalunya de Rollerski. La classificació es va decidir per la suma de resultats de les tres proves, amb significativa presència de l’equip de tecnificació de la FCEH.\nUna cronoescalada de 3,5km i 270 metres de desnivell positiu en categoria absoluta, i de menys distància per a participants més petits, va obrir foc al Campionat de Catalunya d’Esquí de Rodes o Rollerski, que també acollia el 1r Trofeu Naut Aran.\nAl test de dissabte hi van seguir dues proves més, en modalitat sprint i supersprint. Dues curses, celebrades el matí de diumenge, de curta distància, on es posava a prova la velocitat i capacitat de reacció dels participants.\nFinalitzades les tres proves de l’esdeveniment, i un cop sumats els resultats parcials, Pol Makuri (CENA) va proclamar-se campió en categoria sènior, mentre que Marta Moreno (CAEI) i Bernat Gabarró (CENA) van ser els més ràpids en U20, amb Nil Cardona (CEFUC) segon.\nEn U18, la millor va ser Júlia Pueyo (CEFUC), per davant de Martina Miquel (CENA). En homes, el podi va estar ocupat plenament per membres de l’equip català, on Aniol Borrell (PEC) va alçar el títol per davant de Marc Colell (CEFUC) i Roc Vilaró (BELLVER).\nEn U16, Berta Guitart (CENA) va ser la més ràpida, seguida de Núria Ruiz (CENA) i Naia González (CAEI). Per la seva part, Pablo Moreno (CAEI) va firmar una sòlida victòria, amb Arnau Miquel (CENA) segon i Pau Molins (CENA) tercer.\nPer últim, en categoria U14, victòria de Joana Puig (BELLVER) seguida d’Ona Pons (PEC). En homes, Jofre Puig (BELLVER) va ser el millor del cap de setmana, amb Bernat Cadena (CENA) i Pau Julià (PEC) completant el podi.\nA més, en la primera edició del Trofeu Naut Aran, on no era necessari finalitzar les tres proves per estar a la classificació, Marta Moreno (CAEI) va obtenir la victòria amb 232 punts, seguida de Júlia Pueyo (CEFUC) amb 220 i Martina Miquel (CENA) amb 200.\nEn categoria masculina, Aniol Borrell (PEC) va endur-se el títol amb 250 punts, mentre que el basc Peio Añarbe amb 185 i Marc Colell (CEFUC) amb 155 van completar el podi.\nTanmateix, ressaltar la participació d’esportistes de categories U12, U10 i U8, el futur de l’esquí de fons que també van voler-hi estar presents i que van rebre un petit obsequi i reconeixement en l’acte de lliurament de premis.\nUna competició, celebrada amb la col·laboració i implicació del CAEI, Ajuntament Naut Aran, Baqueira Beret i el Conselh Generau d’Aran, que dona prestigi a una modalitat que creix any rere any.\n15.10.2021. Arriba la segona edició de la Cadí Rollers\n15.09.2021. Diversos podis catalans als estatals de rollerski\n10.07.2021. L'equip català d'esquí de fons escalfa motors amb el rollerksi


El Palau tanca el seu homenatge a Gaietà Renom, tenor solista i cantaire de l’Orfeó Català, amb un acte acadèmic | Palau de la Música Catalana\nEl Palau tanca el seu homenatge a Gaietà Renom, tenor solista i cantaire de l’Orfeó Català, amb un acte acadèmic\nEl proper dimecres 30 d'octubre, a les 19.30 h, se celebrarà un acte acadèmic al Petit Palau a l'entorn de la figura del tenor solista i cantaire de l'Orfeó Català Gaietà Renom, de qui la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana ha celebrat el centenari del naixement amb un seguit d'activitats.\nDurant l'acte, presidit per Mariona Carulla, presidenta de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana, Lluís Millet, Antoni Ros Marbà, Jordi Roch i Antoni Sàbat glossaran la figura de Renom en la seva vessant musical i humana. A més, s'escoltaran alguns enregistraments dels diversos gèneres que el tenor conreà durant la seva trajectòria musical.\nRenom va ser cantaire de l'Orfeó Català des del 1932 i l'any 1948 n'esdevingué solista. En les actuacions al Palau com a solista de l'Orfeó, Renom participà en oratoris com l'Elies de Mendelssohn, Requiem de Mozart, Les estacions de Haydn, Novena Simfonia de Beethoven, Missa en Si menor o la Passió segons sant Mateu de Bach.\nGaietà Renom sobresortí també –i tingué una gran popularitat– en el terreny de la cançó catalana dels grans mestres del Modernisme i del Noucentisme, la cançó popular i la sardana cantada. En un temps de forta repressió política, el fet de cantar en català tenia un remarcable sentit reivindicatiu, plenament assumit tant per ell mateix com pels públics de tot Catalunya.\nAmb aquesta activitat es tanquen els actes d'homenatge a Gaietà Renom promoguts per la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana amb la voluntat de contribuir al reconeixement de la figura del gran tenor català.\nPreguem que confirmeu assistència al correu: premsa@palaumusica.cat.


Un dispositiu amb més de 80 efectius garantirà la seguretat a la cantada d'havaneres - Diari de Girona\nUn dispositiu amb més de 80 efectius garantirà la seguretat a la cantada d'havaneres\nPolicia Local, Mossos d'Esquadra, Guàrdia Civil i Bombers es coordinen per donar cobertura a un esdeveniment que aplega més de 30.000 persones\nacn 06.07.2018 | 10:22\nLa Polícia Local, juntament amb els Mossos d'Esquadra, la Guàrdia Civil i els Bombers han organitzat un dispositiu amb més de 80 persones per garantir la seguretat a la cantada d'havaneres a Calella de Palafrugell (Baix Empordà). La tradicional cantada d'havaneres aplega cada any més de 30.000 persones al nucli del municipi baix-empordanès.\nPer minimitzar els problemes de mobilitat i per garantir la seguretat de l'esdeveniment, la Policia Local ja fa una setmana que treballa perquè tot estigui a punt aquest dissabte al vespre. El seu cap, l'inspector David Puertas, ha explicat que és un dispositiu "complex" per la gran afluència de públic, l'orografia de la zona i perquè l'esdeveniment abasta tant àmbit terrestre com marítim. "La nostra principal preocupació és causar les mínimes molèsties però tenir la màxima seguretat", ha detallat. A més, també compten amb el suport del Club Vela Calella per ajudar a "ordenar" l'arribada de les embarcacions que segueixen el concert des del mar.\nA les dependències de la Policia Local, responsables dels diferents cossos d'emergències han fet la darrera gran reunió per ultimar tots els detalls. "És un dispositiu complex perquè Calella és un nucli que té les dimensions que té i s'hi han d'encabir més de 30.000 persones en un sol dia, i això tenint en compte que també hi ha veïns que hi viuen", ha concretat l'inspector.\nDe fet, precisa que ja fa una setmana que treballen per preparar el dispositiu. Un cop fixades les responsabilitats de cadascun i establertes les prioritats, aquest dissabte serà el moment de perimetrar la zona. Puertas recorda que es manté el nivell 4 d'alerta terrorista i, per això, els cossos policials "impermeabilitzaran" el nucli de Calella establint diferent cercles de seguretat. Així, hi haurà vehicles policials, tanques i agents barrant l'accés motoritzat però, alhora, hi ha fixada una via ràpida exclusiva per als serveis d'emergències. "Es tracta que si hi ha qualsevol emergència, hi hagi una sortida àgil i segura", ha dit.\nA banda de la seguretat, el dispositiu també posa el focus en la mobilitat. Per reduir el nombre de vehicles que arriben a Calella, hi ha situat un gran aparcament a l'entrada de Palafrugell des d'on surt un bus llançadora que porta el públic fins a la zona de la cantada d'havaneres. "Es tracta de fer totes les accions possibles perquè tothom que ve pugui gaudir i no tingui cap tipus de problema", ha conclòs l'inspector David Puertas.\nLa cantada d'havaneres de Calella de Palafrugell és una de les grans cites de l'estiu a la Costa Brava. El centre neuràlgic i l'ànima de la cantada és la platja del Port-Bo, on els grups participants pugen a un gran escenari i omplen la nit amb els cants de taverna que recorden velles històries marineres. Enguany, ha arribat a la 52a edició i ja hi ha totes les entrades anticipades exhaurides.


Notícies - Sol i Aire aprofita la Festa Major per preparar els veïns en cas d'incendi\nSol i Aire aprofita la Festa Major per preparar els veïns en cas d'incendi\nel 31/jul/10 Cristina Solias / Anna Berenguer Societat PDF\nSol i Aire ha celebrat la seva Festa Major amb la consciència posada en l'alt risc d'incendi característic d'aquesta època de l'any. És per això que el Grup d'Autoprotecció de la urbanització tanca la festa grossa celebrada durant aquest cap de setmana, informant els veïns dels protocols d'actuació a seguir en cas de foc. La festa, que enguany ha arribat a la seva 16a edició, ha patit un descens de participació, segons l'organització, perquè ha coincidit amb el primer d'agost.\nLes activitats familiars han estat un any més les protagonistes de la festa grossa de Sol i Aire. El sopar de germanor, el Ball de Festa Major, l'espectacle de màgia i la baixada de carros han estat les propostes més seguides, tot i el descens de participació que ha apuntat la comissió de festes.\nEl president de l'Associació de Veïns de Sol i Aire i membre de l'organització de la Festa Major, Guillem Roca, explica quina ha estat la novetat en l'agenda d'activitats d'aquesta 16a festa grossa.\nHem fotografiat els horts de la gent gran de la urbanització i hem fet una exposició. És la principal novetat.\nL'última cita festiva ha centrat l'atenció dels 200 veïns de Sol i Aire en conèixer com han d'actuar en cas d'incendi i en les tasques de prevenció que poden desenvolupar per evitar-lo. Les altes temperatures i la gran massa forestal que encara queda al sotabosc de la zona que envolta la urbanització fan que sigui un dels territoris santcugatencs amb un risc més alt d'incendi.\nTot i que els veïns de Sol i Aire han rebut assessorament i pràctiques a càrrec dels Bombers i compten amb el primer Grup d'Autoprotecció homologat a Catalunya, encara tenen 'por' del foc per les poques sortides de què disposa la urbanització.\nHo ha explicat un dels veïns membre del grup d'Autoprotecció Plácido Cuenca.\nTenim només dues sortides a la urbanització. La nostra por és que si algun dia hi ha un incendi no poguem sortir.\nEncara que el risc d'incendi és la principal preocupació dels veïns en aquests moments, també mostren la seva il·lusió per passar a ser un dels nou espais de regulació especial (ERE) del futur Parc Natural de Collserola en els propers mesos.\nEls veïns presents a l'espectacle de màgia


Odien la democràcia – Rellevant.cat\n6 d'abril de 2018 Serafí Lliteres Maçanet Opinió 4 comentaris\n6 d'abril de 2018 a les 17:42\nLa policia de Munic li ha pres la mida:\n6 d'abril de 2018 a les 18:08\nA veure si els hi cau la cara de vergonya, si és que en tenen\nJoan Planas Ferragut ha dit:\n6 d'abril de 2018 a les 19:04\nCompletament d’acord Serafi.\nAquestes manifestacions sön realment enaltiment del terrorisme, sobre tot pensant amb el personatge que ho diu.\nÉs inadmissible i intolerable. Esper que les autoritats alemanyes en prenguin bona nota.\nLes illes és terra d’acollida i amb voluntat cohesionadora, així ho demostrar el terennar català sempre que te ocasió.\n6 d'abril de 2018 a les 19:10\nTens tota la raó Serafi, s’hauria de fer alguna cosa , això és insuportable


El cel és nostre a Catalunya Parapent\nEl cel és nostre a Catalunya Parapent. Les terres de Lleida en Parapent t'ofereixen la oportunitat de volar en tandem amb els pilots més experimentats de l'actualitat. Experiència de vol de més de 25 anys i amb el criteri clar de fer de la SEGURETAT la nostra primera prioritat.\nLes crítiques són les que pots veure a la web. Prioritat el Passatger.\nSempre amb Agerair Parapent, Parapent Àger, Parapent Lleida o Parapent Catalunya.\nAmb naltres tothom pot tirarse en parapent.


Grups municipals de l'Hospitalet demanen la nul·litat del pla urbanístic aprovat per la Generalitat\nRedacció Catalunyapress | dissabte, 4 de març de 2017\nMalgrat el rebuig majoritari que va generar el projecte en les primeres votacions, la Generalitat ha aprovat aquest divendres el desenvolupament urbanístic Granvia- Llobregat. Per la seva banda, grups municipals i ERC de l'Hospitalet de Llobregat han rebutjat l'aprovació per part de la Comissió de Política Territorial i Urbanisme de Catalunya del pla director urbanístic (PDU) Granvia-Llobregat i estudia emprendre accions legals per paralitzar un projecte, que preveu la prolongació del soterrament de l'autovia C-31 al seu pas per la ciutat.\nEl Pla urbanístic de Granvia Llobregat s'oblida de la gestió de l'aigua i dels residus\nEn un comunicat, els republicans lamenten "l'aprovació unilateral i sense consens" del pla urbanístic, aprovat en una comissió presidida pel conseller de Territori i Sostenibilitat, Josep Rull.\nERC ha anunciat que estudiarà diferents accions legals contra el PDU Granvia-Llobregat amb la finalitat d'impedir l'edificació a la zona de Cal Trabal, on es preveu la creació d'un parc de 30 hectàrees, tres més que el que preveu l'aprovació inicial.\nPer la seva banda, el grup municipal d'ICV-EUiA-Pirates ha demanat la nul·litat de l'aprovació provisional del PDU a la Comissió Territorial d'Urbanisme de l'Àmbit Metropolità del passat 27 de febrer per un "defecte de forma".\nAPROVAT DEL PLA D'URBANISME\nLa Comissió de Política Territorial i Urbanisme de Catalunya ha aprovat definitivament aquest divendres amb 27 vots a favor i tres abstencions el pla director urbanístic (PDU) Gran-Via Llobregat, que permetrà prolongar el soterrament de la Gran Via de l'Hospitalet de Llobregat ( Barcelona), crear un gran parc urbà a Cal Trabal amb més de 30 hectàrees, i guanyar espai per a activitats empresarials i d'investigació biomèdica, a més d'afegir garanties ambientals.\nAixí ho ha explicat en declaracions als mitjans el conseller de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat, Josep Rull, que ha atribuït la doble aprovació inicial del PDU --que ha endarrerit el projecte- a la voluntat de comptar "amb el màxim nivell de garantia "per a uns plans que preveuen una inversió pública d'uns 176 milions d'euros.\nAquest import es finançarà amb els aprofitaments econòmics que es generin en l'àrea del PDU, ha indicat l'alcaldessa de l'Hospitalet, Núria Marín, que s'ha mostrat "molt satisfeta del treball realitzat" amb l'objectiu de millorar la ciutat i obrir-la al riu Llobregat.\nMarín ha reconegut que li hagués agradat que avui estiguessin finalitzant les obres del PDU, que inclouen el soterrament d'un quilòmetre de la Gran Via / C-31 a l'altura de l'Hospital de Bellvitge --queda pendent el tram entre la plaça Europa i les vies del tren a l'Aeroport de Barcelona, a l'espera d'actuacions de Adif--.\nEl conseller ha assenyalat que hi ha hagut un "canvi d'actitud rellevant en Adif" en positiu, i Marín ha confiat que això es plasmi aviat en l'execució del soterrament de les vies a què es va comprometre el Govern central quan es va soterrar la primera fase de la Gran Via entre la plaça Cerdà de Barcelona i la plaça Europa.


El CBG masculí inicia la fase d'ascens amb derrota - somGranollers\nEl CBG masculí inicia la fase d'ascens amb derrota\nEls granollerins van perdre contra el Cerdanyola, per 70 a 62\nEl CBG masculí inicia la fase d'ascens amb derrota | Arxiu\nEl CBG masculí va perdre el primer partit de la fase d'ascens a la Lliga d'EBA contra el Cerdanyola al Dia (70-62). L'equip dirigit per Toni Olivares es va veure superat contra l'equip del Vallès occidental i confia refer-se abans del segon partit, dissabte contra l'Ipsi.\nDesprés d'un intercanvi de cops durant el primer quart, el Cerdanyola va agafar l'avantatge de l'electrònic, que no va deixar fins a la botzina final. Tot i que al tercer quart el resultat es va ajustar fins al 43 a 41, la reacció local va ser un parcial demolidor de 9 a 0, que tornava a posar el marge dels deu punts entre els dos equips, que gairebé es va mantenir fins al final. Carles Homs va ser el màxim anotador granollerí amb 13 punts.\nEl CBG ocupa el tercer lloc del grup 3 i dissabte rebrà el primer classificat, l'Ipsi, que en la primera jornada va guanyar contra el Montgat amb molta superioritat (83-70).


L’avi de Vicenç Villatoro. - Totxanes, totxos i maons\nL’avi de Vicenç Villatoro.\nNo som, Vicenç Villatoro i jo, allò que abans es deia (no del tot correctament) “de la mateixa quinta”. Ell és de 1957, jo del 1950. Ens portem, doncs, set anys, una diferència que a la nostra edat d’ara no és significativa però que separa clarament les nostres respectives infanteses: a mi em va tocar viure de punta a punta la dècada dels 50 i ell se la va trobar ja a punt de superar. No és el mateix.\nTot i aquest decalatge inicial, però, puc dir que amb Villatoro em passa una cosa que no em passa amb gairebé ningú de la gent que escriu i opina a casa nostra: me’l sento enormement proper. Llegeixo els seus articles o els dietaris i llibres d’assaig que té publicats i m’adono que en un percentatge molt elevat jo podria signar sense cap problema el que hi diu. I no només per l’entrellat dels seus arguments sinó pel pòsit d’experiències, inquietuds i sentiments que em sembla detectar-hi al darrere.\nPel que fa al Vicenç Villatoro novel·lista la meva identificació no és ben bé la mateixa. Autor de quasi una vintena de novel·les i amb una bibliografia iniciada aviat farà trenta-cinc anys trobo que en aquest apartat la meva opinió es divideix. Que hi ha novel·les que sí… i altres que no tant.\nVull dir que m’interessa molt més el novel·lista Villatoro ambiciós i total que es proposa encalçar el vent que el que es dedica a retratar fragments de la quotidianitat. Potser no m’explico gaire bé però podríem dir que del que parlo és de la diferència entre pretendre edificar una catedral o conformar-se a elaborar una finestra pulcrament acabada.\nNo voldria pecar de simplista però potser se m’entendrà millor posant un exemple del primer cas —“La claror del juliol” (Edicions 62, 1997), al meu parer una de les novel·les catalanes més importants del darrer quart del segle XX– i un altre del segon: “Tenim un nom” (Planeta, 2010).\nFa un parell de mesos em va arribar el butlletí de novetats de tardor i hivern d’Edicions Proa en el qual hi havia un parell de llibres que em van semblar molt destacables: “Tots els camins duen a Roma”, les memòries de Gaziel, i “Un home que se’n va”. En el full promocional d’aquest darrer es deia textualment: “Vicenç Villatoro investiga el passat del seu avi amb una gran novel·la que és una memòria personal i col·lectiva. Tot un homenatge a la immigració.” Amb aquestes perspectives no ha d’estranyar a ningú que fa uns dies, tan bon punt el llibre va arribar a casa, deixés de banda altres feines i em submergís de ple en la seva lectura.\nI un cop llegit la meva impressió és que “Un home que se’n va” és un dels llibres grans i importants que ha escrit Vicenç Villatoro. Un llibre, però (i ja em dispensarà qui correspongui), que a mi em costa molt d’incloure en l’apartat de la literatura de ficció o, més concretament, dintre del gènere de la novel·la ja que el material amb què treballa té molt poc de fictici.\nI no és només cosa meva. El mateix autor fa esment d’aquesta ambivalència a la pàgina 121: “Potser per això he decidit d’escriure aquesta història a la manera de les novel·les; no del tot, una mica”.\nAnem a pams, però. Un altre punt de confluència personal amb aquest autor el trobo en els nostres respectius orígens: em refereixo al seu “Villatoro” cordovès i al meu “Márquez” provinent de ma mare gaditana. Uns orígens dels quals ens sentim ben orgullosos. I encara un altre: la necessitat que hem sentit en algun moment de la nostra edat madura d’endinsar-nos en el nostre passat familiar. I em refermo en el mot: necessitat; no pas curiositat. O no només.\nVal a dir, però, que la referència de Còrdova com un rerefons omnipresent al qual s’hi apropa de tant en tant apareix ja a “A l’inrevés”, el primer dietari que coneixem de Vicenç Villatoro editat el 1989 per Pòrtic.\nEnmig de l’espiral\nEl protagonista d’“Un home que se’n va” és Vicente Villatoro Porcel, l’avi de l’autor, que va nèixer el 1889 a Castro del Río (Còrdova) i va morir el 1977 a Terrassa, la ciutat a la qual va emigrar l’any 1950 en companyia de la seva muller Francisca i del seu fill Vicente.\nCom va passar amb tants altres de la seva generació, la guerra civil va ser un factor determinant en la biografia de l’avi Villatoro. Un abans i un després amb un forat negre central que va de 1939 a 1944, el període en el qual va ser represaliat pels vencedors. Un forat que comença amb una condemna a mort en judici sumaríssim, que continua amb una rebaixa posterior de pena a cadena perpètua i reclusió al penal de Burgos i que acaba cinc anys després amb la concessió de la llibertat condicional a l’empara d’un indult.\nPouant en l’expedient del seu avi que es conserva en els arxius del Ministeri de Justícia, el que Vicenç Villatoro ens ofereix a “Un home que se’n va” és un seguit d’acurades informacions que posen una mica de llum a l’interior d’aquest forat negre de cinc anys sobre els quals l’interessat no va pronunciar mai ni una paraula a ningú. Els testimonis col·laterals i la memòria dels que encara viuen –complementada, és clar, amb mínimes dosis de deducció i creativitat– acaben de pastar el ciment amb el qual l’autor fa un retrat sobre l’emigració com a via de fugida d’una generació malmesa per una guerra que li va estroncar els somnis de soca-rel.\nVal a dir que Vicente Villatoro Porcel no pertanyia ni a la classe dels “señoritos”, ni a la del proletariat que va nodrir les files anarquistes. Ell era un pacífic botiguer il·lustrat que en un moment determinat, quan l’espiral dels primers mesos de la guerra va començar a girar de manera incontenible, no només va intentar posar un impossible punt d’equilibri i de raó enmig del caos sinó que va actuar en consonància amb allò que creia que tenia el deure de fer. Sense calcular gaire les conseqüències personals que se’n derivarien. Mullant-se, vaja.\nVa ser un home que el llibre ens descriu com “… personatge ingenu i bonhomiós a qui la història enganya, però que va sempre de bona fe, amb el lliri a la mà” (p. 261). I també: “… dels del mig, estrany: comerciant republicà, fill de maçó i nebot de capellà. Excepció en un món de blanc i negre…” (p. 415). Un home, en fi, del qual el seu nét pregona: “No som tu i jo, avi, dels del cop de puny a la taula i el mecagoncony.” (p. 147)\nEstic segur que la gestació d’aquest llibre ve de molt enrere però la dada que queda per a la història en la pàgina final ens diu que l’inici de la seva redacció va ser la primavera de l’any 2007. ¿Per què Vicenç Villatoro tria aquell any per capbussar-se en les incògnites del seu avi? La resposta –fonamental per entendre el sentit d’“Un home que se’n va”— la trobem en l’apartat que va de la pàgina 58 a la 61.\nVegem-ne alguns fragments:\n“… per què començar a escriure ara sobre l’avi Vicenç, precisament ara, l’any que jo he fet els cinquanta anys, que tinc més feines que feina, que la meva vida ha trontollat i trontolla.” (p. 58)\n“Mitificar. Ni inventar del tot ni ser del tot fidels a la veritat. Cuinar la memòria. Potser vinc per això. Per saber qui sóc? No, per decidir què vull ser i què vull semblar. Per entendre’m. Per inventar-me.” (p. 59)\n“Una part dels d’allà, dels del meu país, frívola, superba, pagada d’ella mateixa, m’ha ferit. Sóc d’allà, però no d’aquesta tribu. No sóc dels seus. No he volgut ser dels seus.” (p. 59)\n“… perquè jo sóc d’aquesta pàtria nova del meu avi, sense cap dubte, fins al fons, però també hi estic barallat, no amb la idea, amb una gent. No és una baralla teòrica, ha estat la meva vida dels últims deu anys. La decepció, la derrota, la ferida. No a la vida pública; dins de les parets de casa, allà on fa més mal.” (p. 60)\nI el paràgraf que clou l’apartat: “Per què torno? Per escriure. Per què escric? Perquè per a mi viure i escriure és el mateix. Jo no sóc el meu avi. Però vull explicar-me en el meu avi. (…) Vaig pensar que era del tot d’allà dalt, però llavors em van ferir. (…) Torno per escriure. Escric per tornar.” (p. 61)\nPotser en llegir aquestes quatre pàgines que he destacat més d’un lector es preguntarà què dimonis li passava a Vicenç Villatoro aquell 2007. La resposta (o almenys una bona part) em sembla que la podem trobar, com no podia ser altrament, en els seus llibres d’aleshores.\nEl mes de gener del mateix 2007 publica a Ara Llibres “L’engany”, un llibre amb un subtítol d’allò més significatiu: “El segon tripartit o la desnacionalització de Catalunya”. El 2005 havia tret “Crear Europa, reconstruir Occident” (Pòrtic, 2005). I encara tres anys abans –l’octubre de 2004– Villatoro va publicar a l’editorial Columna “Catalunya després del tripartit”. Llibre que també anava acompanyat d’un subtítol aclaridor: “Una visió nacionalista”. I ja posat, encara m’arriscaria a trobar-hi una referència una mica anterior –febrer de 2000– amb un llibre que en aparença no està relacionat amb tot això però que a mi em sembla que sí: “De part del pare” (Edicions 62) i una de posterior: “Moon River” (Columna, 2011).\nUna literatura estretament implicada amb la vida. Aquesta podria ser una definició de l’obra de Vicenç Villatoro. I com a volguda conseqüència d’això una escriptura marcada fortament per l’honestedat. No fa gaires dies deia en aquest mateix Bloc que el Vicenç i jo som amics. Ens ha unit, no cal dir-ho, la dèria d’escriure. Primerament quan vàrem coincidir al diari Avui, després en diverses etapes seves en el Departament de Cultura de la Generalitat i molt sovint, a més a més, com a conseqüència de la meva afició de comentar llibres i la seva d’escriure’n.\nÉs per això que sé que el nostre home porta de manera summament escrupolosa des de fa molts anys un dietari en el qual hi escriu cada dia. Fins al moment present una part petita d’aquest material ja ha vist la llum en alguns llibres que han conegut una fortuna editorial diversa. Si no m’erro (i crec que no) l’últim que ha aparegut és “Llibre d’actes (1998-1999)” (Editorial Base, 2012) que parla de la seva època de director general a Cultura i que s’acaba el 23 d’agost de 1999, just aquell dia que mentre el president Jordi Pujol pujava a l’Aneto es van anunciar eleccions al Parlament de Catalunya pel mes d’octubre d’aquell any. Les últimes, per cert, a les quals es va presentar Pujol.\nDoncs bé, una de les raons per les quals defineixo d’honesta l’obra de Vicenç Villatoro és que tots els llibres que apleguen textos del seu dietari es publiquen exactament com ell els va escriure en el respectiu dia a dia. Compte, perquè el detall no és gens trivial: són textos que descriuen impressions i valoracions cuinades en calent però que es publiquen molt després, quan ja hi ha prou perspectiva com per saber quina ha estat l’evolució que han experimentat els fets.\nI tanmateix Villatoro defuig introduir retocs, suprimir referències o maquillar cap comentari. Aquesta és una característica que va més enllà dels hàbits literaris d’un escriptor i que explica coses de la persona que hi ha darrere dels textos. Potser és per això que crec que la lectura d’“Un home que se’n va” supera l’estricta anècdota sobre les vicissituds d’un individu en concret i ens posa en contacte amb una de les grans veritats de la literatura: que no hi ha lloc per les trampes. Que s’escriu com es viu.


Èxit en la jornada #HackTheSchool “Capgirant els espais escolars; la veu dels protagonistes del canvi” | Fundacio Bofill\nNotícies > Èxit en la jornada #HackTheSchool “Capgirant els espais escolars; la veu dels protagonistes del canvi”\nEl dissabte passat dia 17 de juny de 2017 va tenir lloc la jornada “Capgirant els espais escolars; la veu dels protagonistes del canvi” que va aplegar pràcticament 200 persones que han participat en la Crida Hack the School i/o que estan interessats en repensar els espais del seu centre educatiu.\nAl llarg dels darrers mesos els 30 centres educatius que han participat al Hack the School han generat prototips i propostes basades en les necessitats educatives del centre i han incorporat en el procés visions dels infants, docents, famílies i resta de la comunitat educativa. Els espais repensats han estat diversos i cada centre ha arribat a les seves pròpies solucions. Algunes de les propostes han estat l’optimització dels passadissos, vestíbuls i altres espais comuns; millora de patis per potenciar una convivència més positiva entre l’alumnat; reconversió de sales polivalents; nous usos per a biblioteques escolars; redefinició i adaptació d’aules, etc.\nAl llarg de la sessió de dissabte es va poder escoltar la veu dels protagonistes en una taula rodona on es va emfatitzar la importància de fer equip per introduir innovacions com les proposades, tenir en compte tots els participants i escoltar els joves i infants dels centres educatius. En aquest espai també es va valorar positivament el paper del professional de l’arquitectura i el disseny que voluntàriament ha aportat una mirada externa i ha donat llum en moments claus del procés.\nLa jornada també va voler ser un espai de reflexió i aprenentatge i, en aquesta línia, es va comptar amb la conferència de María Acaso “Idees per dissenyar espais d’aprenentatge i convivència”. María Acaso, experta en innovació educativa, va plantejar la necessitat de transformació dels espais com a palanca de canvi per propiciar la revolució educativa de les escoles i instituts.\nDissabte també vam dedicar un espai per lliurar els premis Hack The School amb una dotació total de 20.000 euros. Totes les propostes presentades han estat molt interessants i han mostrat com el procés de canvi dels espais ha estat una proposta que ha anat molt més enllà d’allò previst implicant professorat de diverses matèries, famílies, infants, i entitats de l’entorn. Per atorgar els premis s’ha tingut en compte la diversitat d’espais modificats, la implicació de la comunitat escolar, la rellevància per a la vida del centre i la viabilitat de les propostes, entre d’altres:\n• El primer premi, amb una dotació de 8.000 euros, ha estat per l’Escola La Farigola del Clot.\n• Els segons premis, amb una dotació econòmica de 4.000 euros, han estat per Escola Nou de Quart i INS Antoni Pous.\n• Els tercers premis, amb una dotació de 2.000 euros, seran per l’Escola Canigó i l’Institut INS Menéndez Pelayo.\nPer tal de seguir compartir aprenentatges, solucions i idees es poden veure els prototips en aquest enllaç i seguint el hashtag #HackTheSchool també veureu les propostes de molts centres. Properament també compartirem els vídeos de la jornada i els pòsters que els centres van realitzar per compartir el seu procés de canvi i aprenentatge. No perdeu el fil!


Valors d'emprendre | Ajudem-los a organitzar-se amb eficàcia.\n18 ag. Ajudem-los a organitzar-se amb eficàcia.\nPosted at 10:43h in Entrenament actitud\tby\tMaria Batet\nBen aviat iniciem un nou curs escolar. Els qui som pares i mares d’alguna manera comencem també el curs. De nou ens acompanyarà aquella estranya sensació de compartir el “patiment” d’un examen, d’haver de fer els deures i sobretot el “pànic” a sentir: “m’he deixat l’agenda”, o “no porto el llibre” o “he perdut el full”.\nEs tracta de buscar bons sistemes per fer-ho tot plegat més fàcil, encara que intentem fer cas al bon amic i expert Juanjo Fernández en el seu recomanable llibre “Com ajudar els fills a estudiar (i fer els deures del col.le)(https://sites.google.com/site/juanjofernandezsola/) quan ens diu :”No són els vostres deures, són els seus deures, però sí són els vostres fills i per això els ajudareu”,\nOrganitzar: Agrupar les coses en funció d’algun criteri\nUs proposo un seguit de passos que combinen el fet d’aprofitar la bonica motivació inicial d’estrenar llibres, materials, llibretes, carpetes, colors…amb aquest mètode que ens pot garantir un inici planificat i endreçat. Que aquest inici esdevingui una constant, dependrà de l’esforç i la constància seva i també nostra de revisar periòdicament el mètode que hem creat. Ànim, val la pena!\n“Saber on tinc cada cosa en cada moment”. És una manera molt clara d’ajudar-los a centrar l’objectiu.\n2- Aclarir: el segon pas consisteix en que posin ordre a la seva habitació i/o espai de treball. Que llencin allò que no utilitzin, buidin calaixos, facin espai…Els grans, però també els petits i joves ens sentim molt satisfets després d’endreçar el nostre espai.\nRECOPILAR: els elements de recopilació són bàsicament 3, l’AGENDA, la llibreta d’apunts i/o deures (hi ha qui prefereix fer-ne servir una per a cada cosa) i la carpeta. Quan més simple sigui el sistema, més els ajudarà!\nTot ha d’estar en algun d’aquests tres llocs!\nPROCESSAR: Podem ajudar-los a establir a inici de curs un sistema de colors per exemple en la seva agenda. Vermell per anotar les dates d’examen, blau pels deures, verd per l’estudi.\nORGANITZAR: les carpetes amb separadors els ajuden a tenir cada full al lloc on correspon. Podem fer les etiquetes de cada matèria a l’inici de curs i que ells triïn i posin per escrit quin serà el seu sistema d’organització.\n4- A partir d’aquí ja podem anar a buscar el material que ens falti i deixar-ho tot llest per l’inici de curs


L'Ajuntament renova l'enllumenat del pavelló esportiu per generar un estalvi de consum | Amposta.info\nL’Ajuntament renova l’enllumenat del pavelló esportiu per generar un estalvi de consum\nS’ha substituït l’enllumenat del pavelló esportiu per un sistema LED que generarà un estalvi mínim del 70% en el consum d’aquest equipament esportiu municipal\nEl sistema d’enllumenat per LED suposarà un estalvi mínim del 70 %\nL’Ajuntament d’Amposta ha substituït l’enllumenat del pavelló esportiu per un sistema LED que generarà un estalvi mínim del 70% en el consum d’aquest equipament esportiu municipal. En concret, i en el marc de la política impulsada per l’equip de govern d’Esquerra d’Amposta de tenir equipaments municipals més eficients, s’han substituït els 42 punts de llums, uns focus que sempre funcionaven al 100% i consumien 450 watts cadascuna.\nEl nou sistema compta amb els mateixos punts de llum però ha incorporat sensors de lluminositat per determinar quina quantitat de llum és necessària en cada moment. Així, el 100% de la potència "només serà necessari en ocasions especials com retransmissions de partits en directe per la televisió", assenyala el regidor de Noves Tecnologies, Transparència, Eficiència i Sostenibilitat Energètica , Pau Cid. "Quan això passi, el consum serà de només 130 watts", afegeix, tot assenyalant que aquest consum del 100% serà "molt excepcional". Serà llavors quan es produeixi un estalvi del 71%. Amb tot, aquest consum "sempre serà més baix i variarà en funció de les necessitats i també de la llum que entri de l’exterior, ja que depenent de l'hora del dia i de la llum solar que entri de l'exterior es necessitarà una potència o una altra per aconseguir el mateix nivell de llum", comenta. "A més a més, com són punts de llum LED no necessiten refredar-se per tornar-se a engegar i això fa que, a diferència del que passava fins ara, es puguin apagar les llums durant les hores que no s’utilitza una part de la pista", clou Cid.\nPer la seva banda, l’alcalde d’Amposta, Adam Tomàs, ha volgut destacar la importància d’aquesta actuació en el marc de la política del govern municipal per fer un municipi més sostenible i eficient energèticament. "Són petites actuacions quant a pressupost, però que suposen un gran pas a l’hora d’avançar cap al nostre objectiu", afegeix Tomàs.