agosto 2015 – Els llibres del Senyor Dolent\nSubmissió / Michel Houellebecq\nLa pose de Houellebecq d’etern enfant terrible carrega, i aquest jugar sempre amb la provocació també, però això no treu que les seves novel·les siguin interessants, de vegades justament per retrats descarnats molt allunyats del que seria políticament correcte. És un transgressor, però també és francés, això cal pensar-ho, els francesos són molt com són ells, i els escriptors encara més.\nLa novel·la és interessant, les reflexions del protagonista no gaire, perquè són si fa no fa les mateixes que a totes les seves anteriors novel·les. Però el retrat que fa de França en els propers anys sí és interessant. Bàsicament a les presidencials la segona volta és entre un candidat de la Germandat Musulmana o la Marine Le Pen d’el Front Nacional, i guanya el musulmà. Que al país laïc per excel·lència pugui gobernar un musulmà d’un partit que fa de l’islam el seu tot em costa de creure, tot i que en no gaires anys podria ser demogràficament possible. Una França sota la xaria, almenys en part, i les petrocràcies del golf pèrsic finançant l’educació i comprant La Sorbona. El panorama i la projecció és el que resulta interessant. La trama personal és si fa no fa la mateixa que en altres llibres de l’autor, no canvia gaire l’home. Per si algú ho pregunta, per mi el seu millor llibre és Plataforma.\nI tampoc em convenç gaire el seu plantejament que l’Islam pot ser per Europa el que el cristianisme a l’Edat Mitjana, o que amb l’Islam sigui possible refer l’Imperi Romà. I sobretot no em convenç que la majoria d’ateus es puguin convertir fàcilment a l’Islam, els que jo conec hi han pensat força en el seu ateisme, clar que en un sistema que o et converteixes o pràcticament no pots fer res és una idiea que qualsevol es plantejaria. Dóna que pensar, això està clar.\nI m’agrada que Anagrama comenci a publicar llibres també en català!\nAutor Senyor DolentPublicado el agosto 29, 2015 Etiquetas Michel Houellebecq, MINIRESSENYADeja un comentario en Submissió / Michel Houellebecq\nEl cielo desnudo / Herbjørg Wassmo\nCom en l’altre llibre d’aquesta trilogia aquest comença inmediatament després de l’anterior. De fet els tres llibre es podrien haver publicat junts perfectament.\nAra la història no es centra tant en Tora com amb la relació que té sobretot amb la seva tieta Rakel (la dona forta de la família) i el seu tiet Simon. Ells dos no tenen fills i li paguen els estudis i li ofereixen una casa diferent sense un Henrik tirànic i abusador. I l’embaràs que Tora havia mantingut en secret acaba sent descobert per Rakel quan la visita a Breiland. I l’ajuda, i la convenç que allò no és culpa seva, i guanya una aliada, que no pot dir res perquè al cap i a la fi a qui beneficiaria?\nRakel està molt malalta de càncer i mor en un accident marítim on també està implicat (de manera innocent) Henrik. I Tora sent que ella i Rakel són la mateixa persona, potser sí que hi havia aquesta connexió o només és un subterfugi per dignificar la seva atracció per Simon. Aquesta connexió o duplicitat segueix ja tota la novel·la.\nAl marge del tema personal cada viatge de Tora a la illa és un retrat de com canvien les condicions de vida, els pescadors, les ovelles, els elements amb tota la seva força. Un món que Tora sent cada cop més llunyà dels seus estudis a la (petita) ciutat de Breiland, un món que ja no és el seu i que no li ha donat gaire res i que més li ha semblat sempre una presó, i com en una presó l’únic que té sentit allà és escapar. I el final és una mica estrany, encaixa perfectament amb la novel·la, però m’esperava un altre tipus de final.\nNo faig una ressenya gran reserva perquè amb el resum dels arguments fer-lo només del darrer volum em sembla estrany. Aquesta és una gran trilogia d’una literatura que ens resulta completament exòtica, cal destacar l’esforç de Nordica per acostar-nos aquests autors. Llibres molt recomanables, densos, però que quan t’atrapen no et deixen.\nAutor Senyor DolentPublicado el agosto 27, 2015 Etiquetas Herbjørg Wassmo, MINIRESSENYADeja un comentario en El cielo desnudo / Herbjørg Wassmo\nLa habitación muda / Herbjørg Wassmo\nSegon llibre que comença inmediatament després del final del primer. No hi ha un salt temporal endavant en forma d’elipsi. Henrik, el padrastre de Tora. és a la presó per haver calat foc a la fàbrica del seu cunyat. Tora manté en secret que ha patit abusos, però està radiant amb tenir Henrik lluny, mentre creix i creixen els seus somnis de marxar de la seva illa, sommia de manera infantil amb reunir-se amb la seva àvia materna a Berlín. Però aquesta idea té molt de somni i poc de realitat, ni tan sols sap si el seu pare tenia família a Berlín. Ella però el que vol és marxar.\nLa duresa de les condicions de vida queda a la vista amb la descripció d’un temporal que pràcticament arrassa l’illa, cases desplaçades, terrats arrencats, espigons desapareguts, tots els vaixells del port naufragats i els que han tingut temps corrent cap a alta mar on almenys les onades no els estimbaran contra les roques. El paisatge que queda després és absolutament desolador.\nMentrestant Tora creix, i finalment Henrik torna. Ja no és una nena, ha crescut i també és més valenta més capaç de dir les coses, no pas el seu secret però sí que no vol Henrik a casa, sota cap concepte.\nPerò torna, i sembla una altra persona, tranquil·la i que ja no veu ni té els seus atacs de fúria, però poc abans que Tora marxi a estudiar a Breiland (els estudis li paguen els seus tiets), Henrik hi torna.\nAra poso una foto, no és de Breiland però sí d’una altra ciutat noruega en els anys on s’ambienta la novel·la, 1957-1958. Després de la foto venen espòilers molt bèsties. No vull queixes.\nTorvet (1950-tallet), Per Renbjør; Creative Commons\nI quan Tora arriba a Breiland i comença a estudiar un nou món s’obre al seu davant. Un món que no té res a veure amb el que coneixia, una classe amb gent de la seva edat, una petita ciutat enlloc d’un poble perdut… sembla que Tora comença a aixecar cap i que les coses només li poden anar bé. Doncs no. Recordeu que abans de marxar el seu padrastre la viola? Doncs endevineu qui s’ha quedat embarassada.\nHo aconsegueix dissimular amb roba ampla (sí, no és gaire creible), i ho amaga, i pareix a la seva habitació en silenci (les queixes d’això a l’autora no a mi) un nen que neix mort. O potser no, el fet que ella es quedi feta pols i es preocupi d’un nano que no vol tenir al cap d’una estona potser no ajuda. El fica en una caixa, l’enterra a la muntanya i es disposa a seguir la seva vida.\nDes que descobreix que està embarassada té molt clar que és la cosa o ella, i tria ella. I aquí acaba el segon llibre de la trilogia, em poso amb el tercer.\nAutor Senyor DolentPublicado el agosto 24, 2015 Etiquetas Herbjørg Wassmo, MINIRESSENYADeja un comentario en La habitación muda / Herbjørg Wassmo\nLa casa del mirador ciego / Herbjørg Wassmo\nPrimer llibre d’una trilogia que fa temps que tenia a la llista de lectures pendents. La literatura nòrdica és una desconeguda, i a part de best-sellers de novel·la negra, i els llibres de Sjón i Knausgård, la veritat és que no en sé gaire.\nEl llibre està ambientat als anys 50, i la protagonista, Tora, és filla d’un soldat alemany que va participar en l’ocupació de Noruega durant la segona guerra mundial. A les acaballes va morir, assassinat pels seus enemics o pels seus propis companys, eren moments de caos. I Tora ha crescut criada per la seva mare Ingrid i el seu padrastre (el cruel i deforme Henrik, que a més a més va violant a Tora), tot i que a la seva vida hi ha tots els nanos del pis de dalt (el hormiguero) i també la seva tieta Rakel, la seva professora Gunn o en Frits un nano sordmut acabat d’arribar.\nUn retrat de la vida a Noruega quan no era la mena de paradís que ara molts es pensen, un lloc dur, amb un clima extrem i on calia lluitar amb els elements per treure’n algun profit, la pesca n’és la imatge més exacte. De moment bé, veuré si faig una ressenya de les grans en acabar la trilogia.\nAutor Senyor DolentPublicado el agosto 18, 2015 Etiquetas Herbjørg Wassmo, MINIRESSENYADeja un comentario en La casa del mirador ciego / Herbjørg Wassmo\nSecretos de alcoba de los grandes chefs / Irvine Weslh\nNo penso explicar que m’encanta Irvine Welsh, teniu totes les meves ressenyes que ho demostren.\nAquí tenim una història típica d’ell. Els protagonistes són Danny Skinner i Brian Kibby. El primer ha estat criat per sa mare, que mai li ha volgut dir qui és son pare, és manipulador, violent, casual i un borratxo, en camí directe a convertir-se en un alcohòlic crònic. I Brian és tot el contrari, criat en una família convencional i una mica friki dels videojocs, Star Trek, maquetes de tren, el senderisme… un noi sa.\nQuan Kibby entra a treballar a l’ajuntament d’Edimburg, al mateix departament que Skinner (inspecció de sanitat en bars i restaurants), aquest desenvolupa un odi intens cap al nou, i tan visceral que té una conseqüències absolutament delirants.\nNi diré més per no revelar més del compte. Si us agrada Welsh gaudireu, sinó el més probable és que no. No és mal llibre per iniciar-se en Welsh, de fet concentra la història en pocs personatges i en un temps limitat i això fa que aquest llibre sigui dels més «fàcils» de Welsh, tot i les seves més de 500 pàgines.\nLeith Walk, Edinburgh, by alljenji Creative Commons\nAutor Senyor DolentPublicado el agosto 15, 2015 Etiquetas Irvine Welsh, MINIRESSENYADeja un comentario en Secretos de alcoba de los grandes chefs / Irvine Weslh\nLlibre fluix, que comença bé, de seguida perd pistonada i es posa en un plan molt desconcertant, després entra en una estructura repetitiva i ja fins al final.\nCredibilitat nul·la, ja no és que no em cregui lo de la reencarnació (que no) és que si algú s’ha de reencarnar per impedir que la seva família pugui tirar endavant després de la seva mort doncs no em sembla un concepte de reencarnació que m’agradi ni una mica.\nPerquè la història va d’això, la protagonista, dona d’èxit que no té temps ni per la filla ni pel marit mor i es va reencarnant en diferents formes de vida per acumular bon karma i així poder estar a prop dels seus, perquè no suporta que el seu marit ara estigui amb una altra dona que l’estima amb bogeria i que també s’estima a la seva filla, no, són seus i aquella intrusa ha de fotre el camp. Sí, m’he trobat desitjant-li un llarg cicle de reencarnacions en insectes a la protagonista.\nEl llibre es llegeix fàcil i ràpid, i almenys manté tot el llibre un sentit del humor punyent, però ja està. No és un llibre a evitar, però tampoc una recomanació entusiasta.\nAutor Senyor DolentPublicado el agosto 8, 2015 Etiquetas David Safier, MINIRESSENYADeja un comentario en Maldito karma / David Safier\nTurtle Island / Gary Snyder\nUn llibre clàssic d’un dels autors de la generació beat, més enllà de Kerouac, Burroughs i Ginsberg també hi havia vida. Crec que no s’ha publicat ni en castellà ni en català, tot i que tampoc ho he mirat gaire, vaig comprar el llibre en anglès fa anys i finalment m’he decidit.\nSi us agrada la poesia amb un cert regust hippie aneu-hi de cap, en aquests poemes Snyder retrata els Estats Units, de fet Turtle Island és el nom que hi donaven els nadius o indis americans o amerindis o primeres nacions o com en vulgueu dir, Amèrica és un nom 100% europeu, foraster fins i tot. Si la generació beat us interessa aquest llibre és més o menys necessari, tot i que es va publicar el 1974, quan els beat eren més un record i una etiqueta que venia bé que no pas un moviment encara viu, ja anava força de capa caiguda. El llibre és bo, té alguns poemes molt bons, molt visuals en la línia una mica de Ginsberg. El llibre també acaba amb una mena d’assaigs sobre diferents temes que ja no hi ha per on agafar-los, el que demostra que l’ecologisme ha evolucionat molt i a millor, aquests assaigs pequen de dues coses: són simplistes i sobretot molt ingenus. Fa gràcia que parla molt bé de Xina (va traduir molts poetes clàssics xinesos), però veient en què s’ha convertit la Xina actual potser ara això ho reescriuria, potser ho faci, que el senyor encara és viu. Interessant, sí, però sobretot si porteu l’interès ja de casa.\nAutor Senyor DolentPublicado el agosto 5, 2015 Etiquetas Gary Snyder, MINIRESSENYA, POESIADeja un comentario en Turtle Island / Gary Snyder\nLas desventuras del joven Werther / Johann Wolfgang von Goethe\nSí, tot un clàssic, jo sóc dels que dic que cal llegir els clàssics, i de tant en tant ho faig i tot. Aquest a més és un clàssic del que se n’ha dit pràcticament tot el que calia, o sigui que per fer-vos una idea teniu els links, el de l’autor i el del llibre mateix. A més a més és un dels llibres que venien «de fàbrica» en el meu lector d’ebooks, tot facilitats.\nEl llibre s’entronca de ple dins el romanticisme, i és d’una altra época, i això cal recalcar-ho. Perquè la història de Werther no és precisament nova, un cas de triangle, Wether està perdudament enamorat de Carlota, però ella està amb un altre. Una situació que es podria resoldre amb un divorci o amb un adulteri aquí el protagonista ho resol fotent-se un tret, una manera radical de no arreglar res i deixar fumuts els que queden. No, no aconsegueixo empatia amb el protagonista, però això ja és un tema més meu i més referent als gustos que cadascú té els que té. Als links podeu llegir més, que això és una miniressenya. En recomano la lectura? Doncs una mica sí, és una obra mestra i totes aquestes coses, no m’ha agradat especialment, però trobo que val la pena. Imagino que qui se’l pugui llegir en alemany en gaudirà més, o potser poden trobar una traducció realment bona (sempre tinc aquest dubte al respecte dels llibres que ja venen inclosos al lector, que no facin servir una traducció no especialment bona i de fa molts anys), però això ja són coses d’algú que es mira uns detalls que no es mira quasi ningú.\nAutor Senyor DolentPublicado el agosto 5, 2015 Etiquetas Johann Wolfgang von Goethe, MINIRESSENYADeja un comentario en Las desventuras del joven Werther / Johann Wolfgang von Goethe\nAra feia temps que no feia servir aquesta etiqueta, i també he fet servir l’etiqueta Juan Marsé, tot i que el llibre no és d’ell n’és el protagonista. Diu l’autor del llibre en començar que més que intentar respondre «Qui és Juan Marsé?» ha intentat respondre la pregunta «Què ha fet Juan Marsé?». La primera pregunta fa que un es pugui perdre en filosofies i vaguetats, l’altra és molt més terrenal, i aparentment més fàcil. Aparentment, perquè resumir la trajectòria d’algú com Juan Marsé, que porta escrivint més de 50 anys, és qualsevol cosa menys fàcil.\nJosep Maria Cuenca ha necessitat moltíssima feina, la pacient col·laboració de Marsé, anys, i un llibre de més de 700 pàgines. No us en faré un resum. Si sou aficionats a Marsé el llibre us agradarà, perquè permet conèixer millor l’autor, tot i que segons ell mateix la seva vida no tingui interés. Si no sou aficionat a Juan Marsé ja és hora que deixeu el que esteu fent, aneu a la llibreria o biblioteca més propera i us llegiu Últimas tardes con Teresa o La oscura història de la prima Montse (per mi les seves millors novel·les, tot i que no les he llegit totes, i que estan demanant una relectura però ja!).\nJuan Marsé és amb quasi total certesa el millor escriptor viu en llengua castellana, la seva obra ha retratat d’una manera ferotge i terriblement humana la Barcelona de la posguerra, la ciutat dels vençuts, els anys en que les històries del cinema o històries explicades simplement servien per fugir de la pobresa i de la misèria. Entre molts altres premis li han donat el Cervantes, poca broma\nSi bé s’han publicat estudis sobre la seva obra, aquesta és la primera biografia de Juan Marsé, i s’ha fet a consciència, hi ha més de 100 pàgines d’anotacions al final, índex, bibliografies, aquestes coses que fa mandra llegir però que un llibre d’aquestes característiques necessita.\nHa respost l’autor a «Què ha fet Juan Marsé?» Jo diria que sí!\nAutor Senyor DolentPublicado el agosto 4, 2015 Etiquetas Josep Maria Cuenca, Juan Marsé, NO-FICCIÓDeja un comentario en Mientras llega la felicidad: una biografía de Juan Marsé / Josep Maria Cuenca\nBlitz / David Trueba\nPrimera incursió en una novel·la d’aquest director de cinema, n’he llegit coses bones i la publica Anagrama, però no me’n refio del tot, sóc així, un mal llibre es pot amagar de moltes maneres, i un mal llibre fa molt de mal. Serà el cas?\nEl principi del llibre és demolidor, un missatge de mòvil que no és pel protagonista i s’entera així que la seva xicota el pensa deixar. La xicota s’ha equivocat en enviar-li el missatge o vol creure que s’ha equivocat. A partir d’aquí tot el món del protagonista es desmorona, tot un món precari d’estudis per feines que no existeixen, de subsistència, de buscar alguna cosa, no ens havien dit que si estudiàvem i ens preparàvem el futur seria nostre? A més a més això passa a Alemanya, aquest país on va tanta gent a buscar una feina; en un congrés d’arquitectura, un dels sectors que més ha notat la crisi, certament.\nLa xicota el deixa i ell li diu que torni, que ell es queda uns dies més. Està desfet, destrossat. No li queda res, i maleides les ganes que té de tornar al pis que comparteix amb ella. Torna al congrés, on protagonitza un dels moments més divertits, abans d’anar a sopar amb Helga la intèrpret, ell en té trenta, ella seixanta-tres però la solitud i una ampolla de vodka fan la resta.\nPassa a Munich un parell de dies, al congrés, amb Helga i al final se’n torna.\nSe’n torna a Madrid, i després de buidar el pis que compartia acaba anant a Barcelona on li surt feina, o més o menys feina de lo seu (també relativament), i refà més o menys la seva vida. Però tampoc sense superar gaire la seva ruptura però almenys avançant.\nAquesta part és la que em grinyola una mica més. El llibre té unes 170 pàgines i les 120 primeres porten per títol gener, i parlen de Munich, i tota la resta de l’any està descrit amb capítols de dos o tres pàgines, excepte el darrer d’unes deu. Com si l’autor tingués pressa per enllestir, trobo que aquests capítols estan molt bé i que donen molt més de sí com per liquidar-los d’aquesta manera.\nAl marge d’això el llibre està molt bé, m’ha agradat i trobo que retrata una generació de manera molt fidel.\nAutor Senyor DolentPublicado el agosto 1, 2015 Etiquetas David Trueba, MINIRESSENYADeja un comentario en Blitz / David Trueba


Publicat per Maria Escalas Bernat a 16:46 4 comentaris:\n… i gairebé sense adonar-nos-en, avui hem tornat a tenir la cantada de Nadales de l'escola. Guardo una imatge de la cantada de l'any passat al mòbil, que no vull esborrar. Jo era a les grades, vaig veure la gentada, i vaig fer la foto. Una d'aquelles cares diminutes era ell, dret al fons, com tots els professors de secundària.\nLa darrera vegada que vaig veure en Dani fou el dia de la cantada de Nadales de 2012. Quan tot havia acabat, vaig entrar un moment a recollir quatre coses a la sala de professors. Ell estava, com no, treballant, assegut a l'ordinador. Ens vam dir una xorrada immensa. Ens vam acomiadar com de rutina, amb l'amenaça de no tornar a treballar si ens tocava la loteria.\nPoc ens ho pensàvem, que no ens veuríem mai més. Quantes vegades he pensat en tot el que hauria volgut dir-li i no vaig arribar a dir mai. En l'abraçada tan intensa que li hagués fet si per un moment hagués sospitat que aquell adéu era definitiu. En com no va saber mai com d'important era per a mi, com l'apreciava.\nEl vaig deixar, com sempre, absort en la feina. El dia de Nadal el Dani va morir, d'un Ictus fulminant.\nAvui ha estat un dia d'emocions molt intenses. Una d'elles ha estat aquest "tancar el cercle".\nHa passat un any, hem crescut tots, ha florit la primavera, i ha tornat a gebrar, un curs ha acabat, un altre ha començat. Hem continuat tirant endavant, sense ell, però amb ell sempre.\nSuposo que sempre més, el dia de la cantada, quan vegi la gent allà al fons, pensaré en ell.\nSento que el Dani mai m'abandonarà.\nPublicat per Maria Escalas Bernat a 23:54 Cap comentari:\nPublicat per Maria Escalas Bernat a 19:50 4 comentaris:\nHe de confessar que això de la homeopatia em costa d'empassar. No m'acabo de creure que uns anissos minúsculs, amb una concentració super diluïda, puguin curar-me segons què.\nSegons els seus apòstols –que n'hi ha, i molts– és demostrable la seva eficàcia, doncs animals i nens, per tant, subjectes immunes a l'efecte placebo, en gaudeixen dels seus beneficis.\nDiuen els seus partidaris que l'aigua té memòria, i que només d'estar en contacte amb una substància en manté les propietats curatives, encara que químicament no mantingui cap residu d'aquesta substància. Permeteu-me ser barroera: La teoria és molt maca, fins que tires la cadena del vàter i penses que, si l'aigua té memòria, acabes de deixar un regalet força important per a la posteritat.\nQuè voleu que us digui, mireu, no em considero gens escèptica, al contrari, més aviat tiro cap a crèdula, i sóc romàntica, idealista i tot el que vulgueu... Crec fermament en el poder de lo intangible, sé del cert que hi ha realitats i possibilitats de curació que van més enllà de la medicina clàssica; però això de la homeopatia no m'ho crec.\nD'altra banda, però, sí que conec gent que exerceix en mi aquest efecte:\nO sigui, gent que m'afecta, molt, encara que vegi de tant en tant, encara que en rebi petites dosis. Amistats que són molt importants per a mi, i que, per diverses raons, no puc mantenir-hi un contacte diari (ni setmanal, i en alguns casos, ni anual) però tot i així sento molt a prop.\nGent que exerceix en mi un efecte balsàmic, tot i que sigui amb pocs moments robats al temps.\nÀnimes bessones, que saps que no pots retenir, perquè la vida se les emporta, però sents que sí, que hi són, que n'has rebut una dosi que encara que ha estat molt petita, i potser per a algú altre passaria desapercebuda, a tu t'ha marcat poderosament. Gent que recordes amb carinyo, encara que potser fa vint anys que no veus.\nTots tenim a la nostra biografia gent així, oi?\nPublicat per Maria Escalas Bernat a 18:55 Cap comentari:\nJa us he comentat més d'una vegada i més de dues que els meus fills moltes vegades tenen sortides que em deixen K.O una bona estona.\nAhir, per exemple, estava en una perfumeria, esperant per ser atesa. M'acompanyava en Miquel, que ja té dotze anys, i entretenia l'espera passejant-se i mirant els perfums, les cremes, els pinta-llavis i els esmalts d'ungles posats en aquells mostradors tan bonics, arrenglerats i amb degradats de colors.\nI de sobte, se m'acosta, i em diu:\n– "Mare, en aquesta botiga ho fan tot al revés".\nLa dependenta en aquells moments estava atenent-me i va dir per què ho dius, maco?\nI va i contesta el meu nen:\n– Perquè aquí tracteu les coses que no són necessàries com si fossin imprescindibles.\nApa. Què us sembla?\n(la dependenta va dir "quines sortides!" No sé si no ho va entendre o és que es va quedar tan de pasta de moniato com jo)\nPublicat per Maria Escalas Bernat a 19:29 1 comentari:


Inici / Ordinacions i Reglaments / Subministrament de maquinària d’aparcaments comunals\nSubministrament de maquinària d’aparcaments comunals\nOrdinació del 8-6-2022 de suplement de crèdit al pressupost 2022 pel subministrament de maquinària d’aparcaments comunals.\nVista la Llei qualificada de delimitació de competències dels comuns, títol II, capítol 2, article 5.1, i la Llei 36/2021, del 16 de desembre del 2021, de les finances comunals;\nVistos els treballs adjudicats en data 17 de juny de 2021 pel Ple de Comú sobre els serveis d’actualització i manteniment de la maquinària que conforma el sistema de control d'accessos de vehicles als aparcaments comunals, amb número d’expedient 21/EDI/24;\nVista l’assignació pressupostària inicial pel 2022, de 79.000 €;\nVist que part de l’assignació inicial del pressupost s’ha dedicat al subministrament de maquinària i complements necessaris per l’adequació del projecte de referència per un total de 38.518,31 (sense IGI), compromesos en Junta de Govern del 15/03/2022;\nVist que queda un crèdit pressupostari disponible de 40.481,69 €;\n301-131000-60381 "Equipaments d'aparcaments"- Administració central d’Aparcaments 40.481,69 €\ncrèdits disponibles (sense IGI) 40.481,69 €\nVist l'informe de proposta d'adjudicació per la compra de maquinària per l’aparcament d’Étang Salé (previst inicialment en el pressupost) per un import total sense IGI de 59.541,31 €;\nVista la proposta del Departament d’Aparcaments de licitar el subministrament de màquina de neteja pels aparcaments verticals amb una estimació de 35.000 €;\nVista la necessitat de poder tenir un crèdit pressupostari per incidències de substitució d’elements, bé per obsolescència, bé per incompatibilitat, que es puguin donar durant el curs del servei d’aparcaments, estimat per un import de 15.000 €;\n301-131000-60381 "Equipaments d'aparcaments" Etang Salé - maquinària de neteja i crèdit disponible per imprevistos 109.541,31 €\nproposta d'adjudicació (sense IGI) 109.541,31 €\nVista la voluntat del Comú de continuar amb la millora i l’eficiència del servei d’aparcaments;\nVist que per a fer front a l’esmentada despesa és preceptiva l’aprovació d’un suplement de crèdit en les partides pressupostàries següents:\n301-131000-60381 "Equipaments d'aparcaments"- Administració central d'Aparcaments 69.059,62 €\nSuplement de crèdit (sense IGI) 69.059,62 €\nEl Comú d'Escaldes-Engordany, previ informe de la Intervenció i conforme a l’article 80 de la Llei de les finances comunals, en el transcurs de la sessió de Consell de Comú celebrada en data 8 de juny de 2022, aprova la següent Ordinació de suplement de crèdit a la partida del pressupost 2022 pel subministrament de maquinària d’aparcaments comunals, que s'articula com segueix:\nPer fer front al subministrament de maquinària d’aparcaments comunals, s'aprova un suplement de crèdit, per un import de 69.059,62 €, destinat a la següent partida pressupostària:\nAquest crèdit extraordinari es finançarà amb la incorporació de romanents de tresoreria.\nAquesta ordinació entrarà en vigor el mateix dia de la seva publicació al Butlletí Oficial del Principat d’Andorra.\nEscaldes-Engordany, Casa del Comú, 8 de juny de 2022\nProhibició de l’accés rodat al territori d’Escaldes-Engordany a la Vall del Madriu-Perafita-Claror.\nSubministrament d’una microexcavadora per realitzar treballs de manteniment de camins i boscos.


La convocatòria té lloc entre el 20 i el 24 de gener.\nProva escrita: dilluns 20 de gener de 10 a 12 h.\nProva oral: dimarts 21 de gener, dimecres 22 de gener i i dijous 23 de gener, en diferents horaris.\nProva oral: dimecres 22 de gener i i dijous 23 de gener, en diferents horaris.\nProva escrita: dilluns 20 de gener de 10 a 12.30 h.\nProva oral: dilluns 20 de gener, en diferents horaris.\nDates de matrícula: de 8 de gener al 14 de gener. L’horari d’atenció al públic és de dilluns a dijous de 9 a 14 h i de 15 a 20 h i divendres de 9 a 14 h i de 15 a 19 h.\nUn cop feta la matrícula cal reservar hora per a les diferents parts de la prova. El període per reservar és del 8 de gener al 16 de gener.\nEls resultats es publiquen el 3 de febrer a les 12 h a l’apartat Consulta d’expedient.\nEl període de revisió comença el 3 de febrer i finalitza el 4 de febrer.\nConsulteu els horaris de revisió.\nPer a aquesta convocatòria, el període de reclamacions comença el 3 de febrer i finalitza el 4 de febrer.


Constructores del Solsonès inicien una xarxa d'intercanvi de materials - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nConstructores del Solsonès inicien una xarxa d'intercanvi de materials\nHan creat un catàleg amb la maquinària i l'equipament que cada empresa posa a disposició\nanna pujol solsona 20.06.2017 | 08:17\nEl camió grua és dins les opcions del catàleg abel cots\nVuit empreses constructores del Solsonès i Cardona han posat en marxa el Catàleg de maquinària i equipament per llogar i compartir, amb la intenció d'establir una xarxa on tots en surtin beneficiats, «els uns perquè no han de comprar, ja que disposen de la possibilitat de llogar-la al veí, i els altres perquè poden treure rendibilitat d'aquelles eines que no estan fent servir», explica la dinamitzadora del projecte, Montse Riu, d'Empresaris per al Solsonès.\nLa idea va sorgir d'Abel Cots, d'Excavacions Cots Codina de Cardona. «Fa uns dos anys que vam començar a donar-hi voltes, i ara ja tenim el primer catàleg, al qual vuit empreses s'han adherit», en paraules de Cots. L'empresa Constructora de Solsona ha estat la primera que ha llogat material. Jordi Feliu, el seu president, declara que de seguida que li van explicar el projecte hi va voler col·laborar, perquè «és un benefici per a la comarca». Ha llogat bastides en diverses ocasions, ja que «si les tenim a casa, no les hem d'anar a buscar a fora», afegeix.\nL'impulsor del catàleg, Abel Cots, parla d'una reticència inicial per part d'algunes empreses, i d'una necessitat d'obertura de mentalitat, perquè «molt cops, entre veïns, no sabem el que tenim». Cots es mostra satisfet amb les empreses participants, amb l'esperança que si la gent «té la informació» i veu que funciona, «s'hi obrirà». La finalitat principal del projecte és posar en contacte les persones, en un catàleg que està obert a tothom, «també a particulars que ho necessitin», en paraules de Cots. El preu es fixa en la relació entre els dos agents interessats.\nLes entitats que posen el seu material a disposició són Constructora de Solsona, Constructora Proens (Solsona), Brichs Obres i Construccions (Solsona), Caopsa (Sant Llorenç de Morunys), Construccions i Obres Xerec (Cardona) i Excavacions Cots Codina (Cardona). Jordi Feliu, de Constructora de Solsona, valora l'oportunitat de donar utilitat «a les eines que no es fan servir», siguin vehicles com ara tractors, grues, pales car-regadores, dúmpers, o altres tipus de maquinària, com ara automuntants, encofrats, plataformes elevadores o barraques d'obra.\nMontse Riu i Abel Cots han manifestat les seves ganes d'aplicar la idea en altres sectors, com pot ser la pagesia, tan present al Solsonès. En paraules de Feliu, «a altres sectors també els aniria bé, i la idea és potenciar el territori, ajudar-nos entre tots, en comptes de competir».\nL'Associació d'Amics de la Casa del Miracle es crea pensant en les properes generacions\nFer (la) república\nLa Setmana de la Gent Gran de Solsona comença dissabte amb l'obra teatral «Grandeses»


Sant Francesc a Cervera - Institut Nova Història\nARTICLES » 01-05-2014 | PROJECTE DE MEMòRIA HISTòRICA\nAntic Convent de Sant Francesc, Cervera.\nFoto de Nknudsen. Font: Wikimedia.\nCERVERA, DIES D'HISTÒRIA\nLa finestra de l'estudi de casa s'aboca a la vall d'Ondara i l'esguard hi cavalca fins a les ondulades intuïcions de la Panadella. És una fondalada suau, falcada per turons domèstics, que canvia els colors al dictat dels mesos i passa per tres moments que em semblen particularment esplèndids. El primer arriba a finals de març, quan hi canta l'evidència de la primavera i els comalats són una paleta de verds vistosos amb el blat i l'ordi que desperten de l'ensopiment de l'hivern. El segon s'alia amb la calda de juliol, quan la terra es vesteix amb la severitat groc morent dels rostolls i la clotada forma un quadre de país eixut en harmonia amb l'ànima mística de la Segarra. El tercer moment són els grisos de desembre, quan la tardor gira cap a l'hivern i, en dies de boira baixa, la conca desapareix sota el cotó de la brufada.\nÉs un paisatge que no em canso de mirar des de l'estudi, al capdamunt del turó de les Sabines, i amb el primer cop d'ull sempre busco les restes del convent de Sant Francesc, que fa frontera entre les darreres cases i l'estesa dels primers conreus. L'observo des de la perspectiva de viure arrecerat a l'ombra del campanar de Santa Maria i l'edifici, en la distància, conserva la traça de la seva antiga esplendor. Ningú no diria que els claustres i les cel·les han estat reconvertits en espais de granja, ni que els cavallons d'hortalisses fan créixer els enciams a tocar mateix de la porta de l'església. El convent fou desamortitzat l'any 1835, els franciscans van abandonar-lo, algú el devia comprar i li ha tocat de fer, amb el pas del temps, tots els papers de l'auca. Fins i tot devia aixoplugar una teuleria si jutjo la funció de la xemeneia que treu el nas rere les seves parets. Són restes, però, que parlen de la força de Cervera dins de la història franciscana i d'una tradició que apunta que aquest convent fou un dels cinc fundats pel mateix Francesc d’Assís a Catalunya. Els documents històrics diuen unes altres coses, és clar, però ja se sap que la tradició i la llegenda mai no acaben de casar amb les dades de la història.\nFeia un dia de blaus lluminosos i hem deixat a mig matí el clos perfecte de la plaça Major per perdre'ns –és un dir– baixant a Sant Magí per Buidassacs, girar pel costat de la muralla i plantar-nos al replà del castell pel darrere del convent de Sant Domènec. Després, per la diagonal d'una antiga era, hem anat al morrot on jeu l'ossada del vell molí. Bufava un serè suau, la Romi s'ha posat a collir timó i el paisatge, Segarra enllà, s'obria de la Panadella a Granyena per la clenxa de Montpeó i la taca de Sant Ermengol. Als peus, puntejada d'horts, la faixa de l'Ondara corre de Fiol a Sant Pere el Gros, i entre el torrent i els turons, els ordis de la comalada onejaven com una mar pacífica de verds d'esperança. Assegut vora les pedres del molí, he respirat la serenor d'aquest racó de món, he afirmat la meva flaca per aquest paisatge i la bonança que hi tenen els dies que m'hi passegen, entre parèntesis de vacances i caps de setmana irregulars, del cap a la punta de l'any, de la màgia del matí de Reis al xantatge melangiós de Nadal.\nHem tirat pel dret, rost avall, fins a embrancar l'antic camí ral, que ens ha dut al convent de Sant Francesc entre canyars i ermots, amb els horts a l'altra banda del fil d'aigua de l'Ondara i restes de cabanes de tàpia que m'han fet pensar –misteri de l'associació d'idees– en el primer document amb notícies del convent: aquell testament de Joan de l’Hospital i la seva muller Ermessenda, que, l'any 1235, deixava diners (duodecim denarios) a l'obra de Sancti Francisci vel Fratribus Minoribus. La data del document és vint-i-dos anys després del suposat viatge de sant Francesc a Catalunya i, per bé que les obres no van començar fins al 1245, aprofitant una donació de terrenys del rei Jaume, res no impedeix pensar que la doble ofrena –els diners testamentaris i els terrenys reials– no obeís a la certesa que l'home d'Assís hi havia fundat, vint anys enrera, la primera comunitat de framenors. D'entrada, potser es van aixoplugar en alguna cabana tan humil com les de tàpia que hem deixat enrere, com el mateix Francesc havia fet, en els inicis de l'orde, a les de Rivotorto i la Porciúncula.\nDesprés, les donacions reials que van permetre construir la sòlida fàbrica d'aquest convent també es justificaven per la convicció que havia estat Francesc d'Assís qui n’havia fundat la comunitat primitiva. Els paers de Cervera n'estaveri tan segurs que, a finals del segle xv, així ho van argumentar a Alexandre VI, el segon papa Borja, quan s'hi adreçaren per reconstruir el gruix del cenobi, destruït l'estiu del 1465, durant el setge de Joan II a una Cervera partidària del dissortat príncep de Viana en lluita contra son pare. Per quedar bé, la història culpa les tropes reials de la malesa destructora del monestir, però, en realitat, es devia imposar la lògica d'una plaça assetjada que sap que ha de demolir els edificis de foramurs per evitar que siguin útils a l'exèrcit assetjant. Sigui com sigui, l'estratègia traslladà la comunitat de framenors a l'interior de Cervera, a l'hospital de Berenguer de Castelltort, al punt on ara hi ha el Casal Paroquial.\nEl cràpula Roderic de Borja va accedir a la petició de la paeria i la reconstrucció del convent va començar sota els auspicis de Ferran el Catòlic i la butlla que Alexandre VI signà a Roma el 4 de març de 1496. Aquesta mena de treballs, però, no volen pressa i tenen el vici d'allargar-se enllà de qualsevol prudència. Els diners reials sempre són escassos i al final s'acaba fiant-ho tot a la bondat de butxaca dels feligresos. Però se'ls ho ha d'anar recordant, perquè afluixin, com ho va fer la butlla de Lleó X, l'any 1521, que concedia indulgències a qui ajudés in opus reparationis domorum ordinis mendicatorum de Cervera.\nLa qüestió, de tota manera, és una altra: ¿va venir o no va venir, Francesc d'Assís a Cervera? La tradició, que és un toc de màgia a les ferides de la realitat, diu que sí, raó per la qual, davant del convent i sota la tebior d'un matí radiant de primavera, deixo que el pensament voli a l'encontre de la llegenda, es perdi entre replecs d'història i provi d'imaginar-se I'escardalenc Pobret d'Assís, l'esprimatxat sac d'ossos que era, amunt i avall d'aquests aspres segarrencs. I me'l puc imaginar perquè, vora el perfum deia tradició, hi ha un parell de papers que atorguen realisme a la ficció del relat. L'un surt de sant Bonaventura, primer biògraf oficial, que parla d'un miracle del sant a la ciutat de Lleida. Ja compto que la credibilitat de Bonaventura de Bagnoregio (1217-1274) ha de ser per força relativa, perquè va massa lligada a l'encàrrec oficial de fondre en un sol text tot el que s'havia escrit i tramès oralment sobre Francesc d'Assís. Quan s'hi va posar, havien passat trenta d'anys de la mort del fundador i els pobres franciscans patinaven desconcertats entre la facció dels espiritualistes i la tropa dels relaxats, primera versió de la mateixa comèdia que, segles més tard, els va dividir en observants i conventuals. El bon govern de l'orde demanava una única interpretació de la vida i el pensament del fundador, i aquesta és la feina que van encomanar al futur sant Bonaventura. En la seva Legenda maior, que va convertir-se en biografia canònica, és on surt el miracle de Lleida i, per acabar-ho d'embolicar, només cal afegir que el convent de Lleida també és a la llista dels cinc fundats pel Pobret d'Assís a Catalunya.\nL'altre document té més suc històric i surt del dietari d'un monjo del monestir cisterçenc de Fontfreda, prop de Narbona, del qual depenia el de Poblet. L'any 1211 va deixar-hi escrit que «lo nostro Abbat Sanxo fonch anat a la fillal de Poblet, e ana per fabularhi lo frare Fransesc vengut de la Ombria e feyt cibtada de Asis que havia sejorn a Barchinona. E feu la via vacua, e lo Abbat de Poblet li digué ser lluñ de la Abbadia e fent via a la nostra. E deballa lo cibtada de Asis per sos peus a Barchinona. E pus tart vengué a Fontfreda e longament fabula ab lo Abbat e de la fabulacio fonch feyta de res esperituals e de lo be de la religió. E ab sos peus parti e no en saberem sa via e creguerem ser ver hom de Deu e feyt pauper per ell». La nota reporta una anada de sant Francesc a Poblet des de Barcelona, per parlar amb l'abat de Fontfreda, que era, al mateix temps, general del Cister. El viatge fou debades perquè quan l'un hi arribà l'altre ja se n'havia anat, raó per la qual l'entrevista es va ajornar fins que l'home d'Assís va anar a trobar Sanxo directament a Fontfreda.\nMentre m'acarona la incerta glòria d'aquest matí d'abril, em demano allò que els manuals d'història no expliquen: ¿d'on venia l'interès de Francesc per veure l'abat Sanxo? La resposta deu anar lligada amb la data del dietari, aquell 1211 que s'escau al fort de la croada contra els albigesos, dos anys abans del daltabaix de Muret. Es veu que els monjos de Poblet estaven dividits respecte dels bons homes, amb partidaris de l'estricta espiritualitat càtara i altres que es decantaven, ferrenys, per l'espasa de Simó de Montfort. Per això els havia visitat Sanxo, general de l'orde, per posar pau i marcar criteris d'unitat. En aquest sentit, sembla coherent que Francesc també volgués parlar amb el cap del Cister d'un problema que trasbalsava la cristiandat –el conflicte càtar–, de la mateixa manera que va basquejar-se a parlar-ne amb Domingo de Guz-màn i amb les primeres autoritats dels benedictins i de l'orde de sant Bernat.\nEl cas és que hi ha una línia documentada que va de Barcelona a Poblet i una tradició que diu que va fundar els convents de Cervera i de Lleida. Arribats a aquest punt, em demano si li puc estirar la corda de la història i casar-la amb la tradició: fer, posem per cas, que el camí de Barcelona, amb els tombs que calgui, arribi a Lleida passant per Poblet i Cervera. Llavors seríem més a prop d'aclarir un misteri que tampoc no cal que es resolgui, perquè, fins que no parlin altres documents de més mèrit, n'hi ha ben bé prou d'anar posant llenya al foc i mantenir el caliu llegendari de la tradició.\nHem voltat, fins on hem pogut, el perímetre del convent, hi hem ensopegat una tropa no gens franciscana de gats grassos i mandrosos, i m'han tornat a sorprendre alguns detalls externs de l'edifici. Fins que he pensat que era una llàstima que avui no fos 13 de juny, sant Antoni de Pàdua, patró dels paletes, l'únic dia de l'any que s'obre al culte l'església que ara tenim tancada. És una perla del gòtic català negligida fins ara en els estudis d'arquitectura, potser perquè l'autoritat local en aquests negocis –Agustí Duran i Sampere– la va deixar al marge al seu Llibre de Cervera. Vaig llegir, no fa gaire, una emfàtica defensa de l'historiador Pere Beseran que apuntava, sense embuts, que es tracta d'una construcció d'un interès molt superior a l'atenció que ha merescut. Per això, sí avui fos 13 de juny, entraríem a admirar la coberta de tres voltes de creueria, el cor, les capelles laterals, la capçalera poligonal de cinc costats i la clau de volta del presbiteri amb la figuració de la Mare de Déu i el Nen a la falda. També buscaríem les motllures de l'arc apuntat i la presència, al vèrtex, d'un escut amb la imatge trescentista d'un Sant Francesc dret amb les mans alçades.\nLa tarda empaitava el migdia, s'ha fet l'hora de dinar i hem tornat a casa, costa de sant Francesc amunt. He remugat la cançó de l'enfadós, tornant a plànyer el meu amic, el vell convent. M'entristeix veure'l maltractat per tothom i de quina manera el pas dels segles, el corc de les guerres i el batibull de la història li han estovat cos i ànima sense contemplacions. Però no en té prou i li toca passar, a desgrat dels seus mèrits, la incúria de l'abandonament i l’oblit. Deu ser per això que el trobo més malgirbat i ruïnós cada cop que el visito i, per la mateixa raó, acabo sempre amb un renec d'impotència: què collons fan les autoritats culturals d'aquest país?


Garantim la seua tranquil·litat per a arrendar qualsevol tipus de propietat: tant vivendes, com locals o negocis. Amb aquesta assegurança, a més d'ingressar les quotes del lloguer tot i que l'inquilí no haja fet el pagament, tindrà cobert qualsevol tipus de dany que es produïsca sobre la propietat alquilada.\nDes de Segurgent ens encarreguem d'abonar l'import del lloguer a partir del primer mes d'impagament, així com dels processos de desnonament per a que puga tornar a la seua propietat de nou.\nAmb l'assegurança d'impagaments ens responsabilitzem a l'hora de tramitar totes les reclamacions per incompliment de contractes de reformes o servicis, o quant no estiga conforme amb la indemnització que li oferix l'asseguradora.\nCobertures i Prestacions\nAssistència a la gestió de documents legals\nDefensa de la persona assegurada:\nDefensa subsidiària de la Responsabilitat Civil\nAcció de desnonament per recuperar la possessió i reclamació de rendes.\nDefensa i reclamació dels drets derivats del contracte d'arrendament distints als del desnonament i reclamació de rendes.\nConflictes relacionats amb la propietat de l'immoble assegurat\nReclamació de danys i drets:\nReclamació per incompliment d'altres assegurances\nReclamació de danys no contractual\nCompensació per impagament del lloguer\nIndemnització per danys al continent per actes vandàlics\nLi convidem a que prove el nostre tarificador d'impagament de lloguers.\nSi vol obtenir més informació respecte al l'assegurança d'impagament de lloguer, pot emplenar el formulari per a que ens fiquem en contacte amb vostè\nArray ( [dep] => servicios [id] => 11 [lang] => va )


Consell de la Joventut de Barcelona Quines obligacions legals tenim com a entitat? El CRAJ ens ajuda!\nQuines obligacions legals tenim com a entitat? El CRAJ ens ajuda!\nQuines obligacions tenim com a entitat juvenil? Hem de disposar d’una assegurança? I això del certificat digital? Drets d’imatge, certificat DNS, transparència, llibres de l’entitat, protecció de dades… En aquest curs repassarem totes les obligacions legals que hem de tenir en compte en la gestió d’una associació!\nCom obtenir el certificat negatiu de Delictes de Naturalesa Sexual\nLa llei de transparència a les associacions juvenils\nPer a més informació, podeu contactar al CRAJ a través del correu electrònic info@crajbcn.cat o trucant al 93 265 52 17. Si voleu estar al dia de la resta de formacions que ofereix, podeu consultar la programació d’aquest semestre en aquest enllaç.


Oferta en el lloguer de pantalles led p2.8 per a fires i esdeveniments\nSB Service oferim una nova promoció per al lloguer de pantalles vídeo wall led p2.8 per a fires i esdeveniments. L’oferta per al lloguer de pantalles led és d’un 20% de descompte sobre el preu de tarifa. Per a lloguers fins al 30 de Juny del 2022 i reserva de lloguers realitzats abans d’aquesta data i realitzats a posteriori.\nLa promoció del 20% de descompte per al lloguer de pantalles led estarà disponible per temps limitat, fins al 31 de Gener del 2022. Ja que el nostre objectiu és ajudar a reactivar el sector esdeveniments oferint el lloguer pantalles led Wall d’interior i exterior amb un gran descompte. Oferint la millor relació qualitat preu del mercat.\nL’ofereix parell el lloguer de pantalles leds és per a tota mena d’esdeveniments. Com a fires, presentacions, showrooms, campanyes de màrqueting i publicitat, salons, congressos, centres comercials… Tant per a esdeveniments de curta durada, des d’un dia, fins a esdeveniments de llarga durada.\nCaracterístiques de les pantalles led p.2.8 en oferta\nLes pantalles led incloses en l’oferta són d’alta qualitat. Es componen per mòduls de 50 x 50 cm per cada costat, píxel pitch de p 2.8 i una taxa de refresc de 3840 Hz. Podrà contractar la pantalla led en la grandària i forma que desitgi. Gràcies a formar-se mitjançant la unió dels mòduls que desitgi.\nLes característiques d’alta qualitat de les pantalles vídeo leds en lloguer permeten oferir una experiència visual d’alta qualitat. Similar a la de les pantalles de televisió. Per a mostrar la imatge, vídeo, informació… Que necessiti en l’esdeveniment, utilitzem controladors de vídeo i escaladores Novastar exclusivament. El que permet assegurar la millor qualitat possible en la imatge mostrada en la pantalla led.\nSempre busquem oferir un lloguer d’equips professionals de primera qualitat al preu més ajustat possible. Per aquest motiu aquesta realitzem la nova promoció d‘oferta del 20% per al lloguer de pantalles LED Wall p2.8. En el següent vídeo podrà observar la qualitat de les nostres pantalles leds, en el muntatge realitzat en la fira Fespa 2021 celebrada a Amsterdam. En la fira Fespa, Amsterdam, muntem una pantalla led de 300 x 250.\nDins de les nostres tarifes de lloguer incloem el transport, muntatge, maquinari de control, cablejat i desmuntatge fins a 50 km de Barcelona. Per a la resta d’Espanya i Europa oferim tarifes de transport econòmiques. Realitzem serveis de lloguer pantalles vídeo leds en ciutats d’Espanya i Europa. Com Madrid, Barcelona, París, Marsella, Milà, València, Bilbao, Sevilla, Nantes, Hannover, Hamburg, Colònia, Saragossa, Màlaga, Girona, Marsella, Mònaco, Munic, Montpeller…\nCatàleg ofert en SB Service en lloguer\nEn l’apartat d’interactius tàctils del nostre catàleg comptem amb interactius tàctils en forma de tòtems, taules, tòtems d’exterior, quioscos, tòtems giratoris, pantalles i en format de Telèfons intel·ligents. Tots composts per pantalles tàctils 4k, d’alta qualitat, amb 10 punts tàctils simultanis, Wi-Fi i ordinador incorporat. Podrà mostrar la informació que desitgi. A més, comptem amb l’apartat d’audiovisuals. Compost per Truss quadrat, Truss circular, truss negre, vídeo wall i televisors en lloguer. A més, de les pantalles led incloses en l’oferta exposada.\nSi desitja conèixer més sobre les nostres tarifes i característiques dels nostres audiovisuals i interactius tàctils en lloguer no dubti a contactar-nos. L’informarem sense compromís.


Una empresa blanenca ha fet la làmpada de la sala principal del Casino de Lloret | Blanesaldia\nUna empresa blanenca ha fet la làmpada de la sala principal del Casino de Lloret\nPublicat el 22 juliol, 2010\tAquesta làmpada, situada a la nau interior del Casino de Lloret de Mar, un espai de 2.000 metres quadrats sense columnes, és l’element que més impacta per la seva espectacularitat.\nEl que més destaca d’aquesta peça és l’espectacular i inèdita reixa per la qual surt la llum, feta amb vidre orgànic policris de color daurat, utilitzant una tècnica molt innovadora.\nAquesta reixa ha estat feta per l’empresa Splendor Policris de Blanes, peça a peça, de manera semiartesanal, com si fos un trencaclosques.\nEs tracta d’una peça de 18 tones que il·lumina un espai de 1.200 metres quadrats i que utilitza gairebé 1.800 metres de tires de leds. El material que s’ha utilitzat, el policris, és lleuger, resistent, transparent i amb una difusió i reflexes molt semblants als vidres Swarovski o Murano.\nLa diferència, però, és que la reixa de la làmpada del Casino de Lloret de Mar no corre el risc de que una peça pugui trencar-se i caure al terra. Cada peça és única, no n’hi ha dues d’iguals, ja que el procés de fabricació ha estat pràcticament artesanal.\nLa decoració d’interiors del nou Casino de Lloret de Mar és obra de l’arquitecte Sebastian Khourian i de l’interiorista Javier de Pablo del despatx B-720.\nEdició: JFG / Font: La Selva Comunica\n← El Consell Comarcal de la Selva crea 115 nous llocs de treball\nEls tomàquets del Maresme reivindiquen el seu lloc a la cuina i a la taula →


Empantanegats a l’AP-7 | FEM vallès\nby Arnau Vila | març 11, 2022 | Articles | Viària, Escrits | 0 comments\nArticle de Manel Cunill i Llenas publicat al Diari de Sabadell el 8 de març de 2022.\nÉs cert que l’eliminació dels peatges, especialment de l’antiga AP-7, s’ha traduït en un maldecap per als responsables de la gestió del trànsit. I més quan en aquesta infraestructura s’hi han desplaçat molts vehicles, també de gran tonatge, que abans circulaven per carreteres sense peatge. En realitat, no s’ha incrementat el volum total de desplaçaments significativament, sinó que s’han concentrat en determinades vies.\nMalauradament, aquesta realitat ha comportat una accidentalitat més elevada, a vegades amb conseqüències mortals. De fet, fa pocs dies el Servei Català de Trànsit explicava que durant el període comprès entre l’1 de gener i el 28 de febrer d’enguany havien mort 25 persones a les carreteres urbanes catalanes. Si volem comparar aquest mateix període amb l’any 2021, les dades certifiquen que van morir 10 persones. Ambdues dades són del tot esgarrifoses. Segurament molts lectors recordaran el fatídic accident que va succeir el 24 de gener d’enguany a l’AP-7 a l’altura de Barberà del Vallès amb un luctuós balanç de tres persones mortes en un xoc entre quatre turismes i un camió.\nÉs evident que les administracions competents amb les infraestructures viàries tenen un deure inapel·lable per aplicar un seguit de mesures urgents. Sobretot per evitar la proliferació del flagell dels accidents de trànsit a Catalunya. Aquesta acció política requerirà valentia, diligència i fermesa per executar mesures tant de caràcter estructural com també de gestió. En l’àmbit del Vallès, és palmari que el tram d’AP-7 entre Cardedeu i el Papiol és el que requereix més atenció i priorització de les actuacions que s’han de revisar i executar. En aquest eix del Vallès, també s’hi hauria d’incorporar la B-30, la C-17, la C-58 i la C-16 amb llurs interconnexions i accessibilitats al Vallès.\nActualment, a l’AP-7 existeix un radar de tram de sis quilòmetres, des del Baricentro fins a Mollet, però només en direcció Girona. Aquest radar fixa la velocitat màxima a 120 km/h: una mesura del tot ineficaç. I més quan dins d’aquest espai hi ha senyalitzat un dels “trams de concentració d’accidents”. Sembla que les indicacions informatives dels panells ja siguin suficients per excusar la responsabilitat de l’administració competent. Per tant, una de les primeres mesures seria ampliar el tram de radar des del Papiol a Cardedeu en els dos sentits. També s’hauria d’implementar la limitació de velocitat variable d’acord amb la intensitat de vehicles que circulen a cada moment. En aquest tram del Vallès, de prop de 40 quilòmetres, també caldria prohibir els avançaments entre els camions i reduir la velocitat per evitar incidències i facilitar la circulació més fluida i segura.\n“s’hauria d’implementar la limitació de velocitat variable d’acord amb la intensitat de vehicles que circulen a cada moment”\nAmb relació a les mesures més estructurals –aquelles que requereixen formigó i ferro–, és peremptori ampliar l’accés des de l’AP-7 a la C-58 en direcció Sabadell amb dos carrils i no amb l’actual carril únic. Lògicament, aquesta mesura gestionada amb un sistema de control de limitació de velocitat variable. Ara bé, aquesta megainfraestructura que suporta el Vallès requereix una reforma d’ampli abast. Bàsicament, que garanteixi la permeabilitat amb el medi natural i la trama urbana, que redueixi la capacitat viària duplicada per un antic peatge troncal avui inexistent, que freni les emissions contaminants a l’atmosfera i que encabeixi altres modes de transport i usos més sostenibles. Amb tot, reformar el corredor viari d’antany serà una feina feixuga i poc agraïda, però el repte real de la nostra comunitat és que les persones i les coses es moguin menys. Sense aquesta autoresponsabilitat, tot serà més dificultós.


La Diputació de Barcelona destina 830.000 euros als ajuntaments per a la seguretat a les platges – Q-Star / Serveis Costers Integrats\nLa Diputació de Barcelona destina 830.000 euros als ajuntaments per a la seguretat a les platges\njuny 12, 2018 By web In Notícias y eventos\tNo Comments\n. La Diputació de Barcelona ofereix als ajuntaments dels 25 municipis costaners de la demarcació la campanya “Cuida les platges i cuida’t tu” per garantir la seguretat de les zones de bany\n. La Diputació de Barcelona destina 830.000 euros a aquests ajuntaments perquè puguin exercir les seves competències en aquesta matèria\n. Les 100 platges d’aquests municipis constitueixen un total de 59 km del litoral amb servei de salvament i socorrisme\nLa diputada de Salut Pública i Consum de la Diputació de Barcelona, Laura Martínez, el diputat de Turisme de la Diputació de Barcelona i alcalde de Sitges, Miquel Forns, i la primera tinenta d’alcalde i regidora de Promoció Econòmica, Turisme i Platges de l’Ajuntament de Sitges, Aurora Carbonell, han presentat avui el programa de seguretat i salubritat a les platges de la demarcació de Barcelona 2018 i la temporada de platges de Sitges. Podeu veure un vídeo amb declaracions en aquest enllaç.\nL’acte ha tingut lloc a la platja de la Ribera de Sitges, un dels 25 municipis costaners de la demarcació que reben el suport de la Diputació de Barcelona per garantir el servei de salvament i socorrisme, un servei del què disposen un total de 100 platges i que configuren 59 km del litoral català.\nDurant la presentació, la diputada de Salut Pública i Consum de la Diputació de Barcelona, Laura Martínez, ha recordat que el servei que donen els municipis costaners es «no només per als ciutadans locals sinó també per a totes les persones que ens visiten a l’estiu. Per això hem de garantir uns espais amb seguretat, salubritat i higiene que permetin minimitzar els riscos de les platges».\nEn aquest mateix sentit, la regidora de Promoció Econòmica, Turisme i Platges de Sitges, Aurora Carbonell, ha destacat que «l’objectiu és la seguretat. Treballem perquè els banyistes se sentin segurs i ho aconseguim gràcies al suport de la Diputació».\nL’alcalde de Sitges i diputat de Turisme de la Diputació de Barcelona, Miquel Forns, ha agraït la feina de totes les parts implicades en la neteja i manteniment de les platges i ha remarcat que «això és possible a través de la col·laboració públicoprivada que fa que avancem molt en la gestió i la promoció turística».\nEl suport de la corporació també facilita als ajuntaments el lloguer i el manteniment del material sanitari i de les infraestructures de vigilància, salvament i socorrisme; i els ofereix campanyes d’educació i informació relacionades amb la protecció i la promoció de la salut en les platges.\nAquest any, la Diputació de Barcelona ha destinat 830.000 euros als ajuntaments dels 25 municipis costaners de la demarcació (a excepció de la ciutat de Barcelona), per a l’execució de les seves competències en seguretat i salubritat a les platges.\nMaterials de la campanya “Cuida les platges i cuida’t tu”\nA més, a través de la campanya “Cuida les platges i cuida’t tu”, la Diputació de Barcelona també facilita retolació i banderoles per a la identificació dels llocs de socors; para-sols per a la protecció del personal de salvament i socorrisme; polseres per identificar els infants i facilitar la seva trobada en cas de pèrdua (enguany se’n repartiran més de 7.000), que es poden sol·licitar en els llocs de socors; i cartells magnètics Infoplatges que informen de la situació meteorològica i de l’estat de la mar i de la platja.\nTambé s’ofereix material de sensibilització i educació sobre l’ús responsable d’aquests espais, com són un desplegable amb informació sobre mesures de protecció solar, de bany segur i de tractament per picada de medusa inclòs en unes fundes impermeables per a dispositius mòbils, de les quals se’n repartiran més de 40.000, i el conte “Els pirates de la platja”, amb una edició de més de 4.500 exemplars que seran repartits als municipis del litoral barceloní amb l’objectiu que els infants de 6 a 10 anys coneguin, de manera lúdica, els riscos que hi ha a la platja i els aprenguin a minimitzar. Podeu consultar la relació d’aquests materials clicant aquí.\nCampanya “Vigila amb el sol solet!”\nAmb aquest lema “Vigila amb el sol solet!”, la Diputació de Barcelona reparteix material educatiu per als ajuntaments que ho sol·licitin amb l’objectiu de poder treballar la protecció solar amb infants del cicle inicial de primària, així com tallers de sensibilització que s’ofereixen a municipis de menys de 20.000 habitants.\nL’Ajuntament de Sitges, amb el suport de la Diputació de Barcelona, ha presentat avui el primer punt PMR (Persones amb mobilitat reduïda) instal·lat a la platja de La Barra, destinat al bany d’aquelles persones amb mobilitat reduïda que necessiten ajuda per entrar i sortir de l’aigua.\nS’ha col·locat senyalització i informació visual a l’entrada d’aquesta platja, que té una rampa d’accés, lavabos adaptats, dutxes adaptades amb cadires i passeres de formigó que arriben el més a prop possible de l’aigua.\nEl PMR també disposa de cadires i crosses amfíbies que faciliten el transport fins a l’aigua i el bany de les persones que tenen alguna limitació en la seva mobilitat.\nTot aquest material està disponible en el magatzem del PMR i els usuaris que el necessitin, només cal que en facin la petició als socorristes de la platja.\nWeb amb informació en línia\nPer altra banda, la Diputació de Barcelona disposa d’una web específica https://www.diba.cat/web/platges adreçada a tots els usuaris on es pot consultar informació relacionada amb el suport que la Diputació ofereix en matèria de platges. En aquesta web també es pot accedir a links d’interès relacionats amb aquesta temàtica, com per exemple l’aplicació Platgescat, que permet obtenir informació en línia de l’estat de les platges de Catalunya.\nFuente – Diputació de Barcelona\nC/Eduard Maristany s/n. Local 13-14\n08912 Port de Marina Badalona (Barcelona)\nTlf 937 937 386\nC/Juan de la Cierva, 8\nTlf 931 653 290\nC/Torrent d’en Puig, 28\nTlf 699 001 265\nCamí Ral s/n\n¿Què hi ha sota l’aigua de la costa de la nostra ciutat?\n¡canviem de direcció!\nPotenciar la biodiversitat marina\nL’AMB instal·la 8 biòtops al litoral metropolità\n¡A partir de Febrer canviem de direcció! Estar...\nHi ha vuit biòtops, un a la platja del Llevant,...\nBiodiversitat. Els biòtops tenen una doble fu...\nA Q-Star Serveis Costers Inegrats S.L som un equip d’innovadors en les necessitats creixents del sector turístics al nostre país. En particular, a serveis i productes que any rera any millorem a les platges i mars de la costa mediterránia per a totes les persones que els agrada gaudir-ne.\n© Q-Star / Serveis Costers Integrats All Rights Reserved 2018 / Made by Espais3D


Serra i Clos, partidaris de fer un debat amb un candidat a la presó | betevé\nLa posició dels exalcaldes contrasta amb l'argument del candidat del PSC, Jaume Collboni, que ha descartat aquesta opció amb Joaquim Forn\nMarc Garcia | dimecres, 3 d'abril del 2019, a les 22.48\nEls exalcaldes socialistes Narcís Serra i Joan Clos han assegurat que farien un debat electoral amb un candidat a la presó. Tots dos han respost aquesta pregunta en el programa ‘El matí de Barcelona’ de betevé després que, aquest dimarts, el candidat del PSC a l’alcaldia, Jaume Collboni, va rebutjar fer un debat amb l’alcaldable de JxC, Joaquim Forn, que està en presó preventiva perquè “s’han de fer amb candidats que puguin ser alcaldes”.\nNarcís Serra ha dit que faria el debat “sense cap problema perquè no hi ha sentència”. “Mentre no hi hagi sentència hi ha presumpció d’innocència”, ha defensat l’exalcalde, que ha recordat que ell va estar inculpat molt de temps -pel cas dels sous de CatalunyaCaixa– i que finalment va ser absolt. Al seu torn, Joan Clos s’ha mostrat també partidari d’un debat a la presó. “Sí, per què no?”, s’ha preguntat.\nL’exalcalde Xavier Trias, que també ha participat en el programa, ha replicat les paraules de Jaume Collboni i ha assegurat que “s’equivoca i no hauria de dir mai això”. Trias ha afegit que “no té sentit” que no es pugui fer un debat amb Joaquim Forn perquè està a la presó i ha recordat que “no ha estat condemnat a res”. Justament, Forn va respondre via Twitter les paraules de Collboni i va lamentar que se’l condemni sense haver acabat el judici.\nErnest Maragall defensa un debat “amb tots els candidats”\nEn tot aquest debat s’hi ha sumat també el candidat d’ERC a l’alcaldia, Ernest Maragall, que ha defensat que es pugui debatre amb tots els candidats, també Joaquim Forn. En una piulada, Maragall ha dit que treballa per fer-lo fora de la presó i que, si no pot ser, és partidari de fer-lo dins per “evidenciar la vergonya democràtica que suposa”.\nHem de poder debatre amb tots els candidats. És un dret de la ciutadania! I és evident que @quimforn hi ha de poder ser!\nTreballem per fer-ho fora de la presó. I si com és terriblement previsible no el deixen sortir, evidenciem des de dins la vergonya democràtica que suposa. https://t.co/LCtUh4iooJ\n— Ernest Maragall i Mira (@ernestmaragall) 3 de abril de 2019


Un nou parc fotovoltaic permetrà que el 33 % del consum dels trens d'SFM provengui d'energies renovables a partir del 2023\nLa instal·lació, situada a Santa Maria, permetrà estalviar cada any 1,2 milions d’euros en la factura elèctrica\nUn terç de l’energia consumida pels trens d’SFM serà, a partir del 2023, d’origen renovable i local, gràcies a una nova planta fotovoltaica que l’ens instal·larà a un solar de Santa Maria. Aquesta infraestructura no només farà reduir en 3.300 tones anuals les emissions de CO2, també suposarà una reducció de la factura elèctrica d’1,2 milions d’euros anuals.\nDurant una visita al solar en què s’ubicarà el parc, la presidenta del Govern, Francina Armengol, acompanyada del conseller de Mobilitat i Habitatge, Josep Marí, ha reivindicat que s’aposti per «mesures valentes, compromeses, capdavanteres» i que segueixin «els criteris de la llei de canvi climàtic» per «deixar un món millor als nostres fills i per diversificar l’economia des de sectors econòmics com el de les energies netes».\nArmengol també ha celebrat les fites que en matèria de transició energètica s’han assolit a les Balears en els darrers anys, essent el primer territori estatal i del sud d’Europa a produir hidrogen verd, augmentant considerablement les ajudes a l’autoconsum, «fent que ara una de cada quatre plaques solars instal·lades a les Illes sigui d’autoconsum», impulsant l’Institut Balear de l’Energia o elaborant un pla d’autoconsum per a l’Administració autonòmica al qual, ara, «SFM s’avança en una aposta ferma per la transició energètica justa».\nLa instal·lació, cofinançada al 60 % amb fons FEDER, té un pressupost base de la licitació de 3.940.177,51 € (IVA exclòs), al qual cal sumar l’import de les expropiacions previstes, que és de 460.000 €.\nEl parc solar ocuparà una superfície de 33.463 m2 i tindrà una potència de 3,350 MW, la qual cosa suposa una producció estimada d’aproximadament 6.400.000 kWh/any. La planta fotovoltaica d’SFM podria donar electricitat a 1.416 llars.\nLes obres del parc fotovoltaic estaran adjudicades durant l’estiu i tenen un termini d’execució de quatre mesos, motiu pel qual estaran finalitzades abans que acabi l’any.\nEls panells es muntaran sobre estructures ancorades al sòl mitjançant uns cargols de fonamentació que s’enrosquen al terreny i als quals es fixa l’estructura. Aquest sistema redueix els alts costs i terminis generats amb les fonamentacions de formigó. De la mateixa manera, l’impacte ambiental és molt menor, atès que no queda formigó enterrat. D’aquesta manera, el parc fotovoltaic es podria desmuntar en un futur sense deixar empremta.\nA més, la instal·lació disposarà d’un sistema de monitoratge per dur el control de l’operació i fer el seguiment del funcionament de la planta. El sistema de monitoratge i seguiment previst permet visualitzar remotament a través d’Internet la producció instantània, el rendiment de tots els convertidors de la planta, les variables meteorològiques, així com el registre de dades i paràmetres de funcionament per avaluar amb precisió el funcionament de la instal·lació.\nLa vida útil de la instal·lació s’estima en 25 anys i, en cas que passat aquest temps no es dugui a terme una reposició del parc, es procedirà al desmantellament i a la retirada de tots els equips.\nA la visita d’avui hi han assistit, a més de la presidenta i el conseller, el director general de Mobilitat i Transport Terrestre, Jaume Mateu; el gerent d’SFM, Mateu Capellà, i el gerent del Consorci de Transports de Mallorca, Maarten van Bemmelen.


BARCINO ORIENS: QUI SOM BARCINO ORIENS?\nRecreació, Reconstrucció i Divulgació Històrica Romana\n“BARCINO ORIENS” és un Grup de Recreació, Reconstrucció i Divulgació Històrica Romana que s’ha creat a l’Escola Joan Pelegrí i ha iniciat el seu viatge en el temps l’any 2009 per iniciativa d’aquells que estem vinculats directament a la matèria de Llatí i Cultura Clàssica del Batxillerat d’Humanitats i Ciències Socials.\nFruit d’aquests contactes, el MAC ens va proposar començar a col·laborar amb ells en el Cicle de Conferències “Cicerone” que l’any 2010 tractaven sobre l’”Alimentació al Món Clàssic”. En una de les ponències es va explicar com eren els Conuiuium o banquets romans. És aquí on els experts conferenciants universitaris van comptar amb la nostra col·laboració per portar a terme una recreació històrica sobre com era un banquet i que els assistents puguin “veure”, “sentir” i “tocar” de lluny, però, com era un esdeveniment d’aquest tipus. D’ençà d’aquell any el MAC compta amb nosaltres per a diverses col·laboracions i per a la Nit dels Museus (a mitjans de maig) per recrear el món romà en qualsevol aspecte que es plantegi.\nI des de l’any 2012 col·laborem a la Magna Celebratio Baetulonensis, portant a terme espectacles de recreació i reconstrucció històrica d’àmbit civil: religió, política, la cura del cos i la perruqueria,... En aquest sentit, hem obert tres noves línies d’investigació: una d’àmbit militar, amb la creació del grup Legio II Traiana Fortis - Cohors I Barcinonum , i una altra al voltant de l’estudi de l’Ars dimicandi (l’art del combat o gladiatura) amb la creació del grup de gladiadors Ludus Gladiatorius Barcinonensis, i la tercera, les Ornatrices Barcinonensis, en l'àmbit de la cosmètica i la perruqeria.\nI Barcino Oriens, com esteu llegint, és un grup molt jove que comença la seva trajectòria des de la base però amb il·lusió i idees. Buscarem, però, la manera d’aprendre dels altres grups ja consolidats i de solvència coneguda per poder desenvolupar els objectius amb el màxim rigor dins de les nostres possibilitats. El grup està obert a la participació de tots aquells que estimin la Cultura Clàssica Romana o vulguin amb la seva participació en el projecte, esmerçant-hi ganes i esforç, aprendre “de romans” tot gaudint i coneixent coses noves i diferents.\nAra com ara, el grup el formem 46 “romans de Barcino”. I esperem ben aviat moltes altres incorporacions de nous alumnes, però també de professors, mestres i personal de l’Escola i la FCH, així com de qui senti el repte de col·laborar en la divulgació històrica que el grup persegueix.\nDes d’un altre punt de vista, cal fer esment del fet que molts dels membres del grup són alumnes de Batxillerat i, concretament, de la matèria de Llatí. Per poder fer que la seva participació en el Grup i la tasca acadèmica estiguessin ben encaixades hem vinculat els projectes de recreació històrica directament amb els continguts de la matèria de Llatí i de Cultura Clàssica perquè així es converteixi en una forma diferent però plenament vàlida per consolidar tot allò que hem treballat a classe i ampliarem en el futur.\nBarcino Oriens és el primer Grup de Recreació, Reconstrucció i Divulgació Històrica Romana de Barcelona. Nascut de l’Escola Joan Pelegrí i de la FCH. Col·laborador del Museu d’Arqueologia de Catalunya i del Museu d'Història de Catalunya. Té el suport d’altres grups consolidats com Thaleia i el Projecte Fènix de Tarragona o de l’ Associació Reconstrucció Històrica de Badalona i de professors universitaris com el Dr. Fernando Quesada, o del Col·legi de Doctors i Llicenciats de Catalunya... Són aquests uns fets que ens animen a no defallir i encara que la tasca pot ser feixuga i fatigosa, com ens assenyala Magí Seritjol, de Tarraco Viva, val la pena per la recompensa que n’obtenim: la satisfacció de fer les coses ben fetes, de posar-hi il·lusió i esforç, i, evidentment, de donar a conèixer allò que a nosaltres ens atrau infinitament.\nTot plegat ha impulsat Barcino Oriens a engegar les jornades romanes de Barcelona que s’anomenen Barcino·Colonia·Romae i que es celebren durant la primera quinzena de juny a Hostafrancs.\nPrimer article de Presentació del Grup. Setembre de 2009\n“BARCINO ORIENS” és un nou Grup de Reconstrucció i Divulgació Històrica Romana que s’ha creat a l’Escola Joan Pelegrí i ha iniciat el seu viatge en el temps l’any 2009 per iniciativa d’aquells que estem vinculats directament a la matèria de Llatí i Cultura Clàssica del Batxillerat d’Humanitats i Ciències Socials. En aquests moments formem part de les entitats que acull la Fundació Cultural Hostafrancs (FCH).\nEls grups i les jornades de Reconstrucció i Divulgació Històrica Romana pretenen divulgar el coneixement de la història antiga romana fent que tothom pugui veure, sentir i tocar. “Veure” vol dir presentar activitats que ens acostin a la realitat del món antic romà. “Sentir” significa mostrar cada reconstrucció històrica de la manera més propera a l'interlocutor perquè desenvolupi l’empatia històrica a bastament. I “Tocar” és fer realitat els objectes, imatges, eines, vestits i realitats diverses de l’antiguitat per acostar-los a l’espectador.\nL’època que reviurem i presentarem a partir de les reconstruccions del nostre Grup serà Alt Imperial, a cavall dels segles I-II dC. coincidint amb l’època Flàvia i l’inici de l’Antonina, ja que és en aquest moment quan podem veure el floriment i la consolidació de la ciutat i la societat de Barcino. Època que coincideix amb el moment d’esplendor deTarraco i la seva monumentalització com a capital de la província Tarraconensis.\nLa Recreació Històrica vol donar vida al passat en els nostres dies i així posar a l’abast de tothom la Cultura Clàssica Romana. Com ja vam demostrar en l’article “La Cultura Clàssica i el Llatí al segle XXI o el Llatí també serveix per dir ‘t’estimo’” (número 38 de la revista Calaix de Sastre), la cultura romana és l’essència i les arrels de la nostra civilització, la qual, òbviament, té una pervivència real en els nostres dies. Recordem que majoritàriament totes les coses que utilitzem ja les van inventar els romans -des de les pinces de les celles a les mines antipersones-, que és present en l’Art, el Dret, el Menjar (la Dieta mediterrània), el Reciclatge, la Globalització i, fonamentalment, en la Llengua... D’altra banda, també ens ensenya aquells Valors que tant necessita la societat actual, entre d’altres: Auctoritas, Dignitas, Honestas, Concordia, Disciplina, Humanitas, Libertas, Industria, Iustitia..., Valors que nosaltres, ciutadans de ple dret, esperem de trobar en la societat actual i que des de l’Escola i des de Casa volem transmetre als nostres alumnes i fills i es transformen, entre d’altres, en Educació, Convivència, Confiança, Tolerància, Solidaritat...\nLa Reconstrucció Històrica té com a finalitat, doncs, vincular de forma directa, atractiva i emotiva la nostra realitat a la del nostres orígens.\nAquests Grups i les Jornades que s’organitzen al voltant de la seva tasca intenten aconseguir totes aquestes idees presentant el Món Clàssic Romà amb una perspectiva tant dinàmica com divertida i amb una forma didàctica i propera, amb l’objectiu de fer seva la màxima llatina del “Docere et delectare” (ensenyar i gaudir, ensenyar i fer que qui aprèn es diverteixi, s’ho passi bé, tant o més que aquell qui ensenya).\nAra bé, això no “No és una festa de disfresses”.\nTotes les activitats, totes les reconstruccions i posades en escena que s’organitzen, totes les peces i motius que es creen, es presenten amb fidelitat, rigor i, també, amb un alt nivell acadèmic especialitzat.\nLes activitats que organitzen els Grups a les Jornades per a la divulgació de la Cultura Clàssica Romana són, per exemple, presentar la Legio o Exercitus, que no només va ser una eficient eina de conquesta sinó que també l’hem de considerar com un gran motor de desenvolupament. Les activitats de la vida quotidiana, laVita romanorum: des de l’escola a la venda d’esclaus passant per la perruqueria o les festes més significatives: la Lustratio o la imposició del nom, la cerimònia de Salutatio, els jocs per als nens... Les activitats d’oci: les Lluites de Gladiadors, el Teatre, els Sopars, les Curses de carros (quadrigues, bigues...), els Jocs per a nens... La fabricació de productes: forja, ceràmica, teixits, mosaics, encunyació de moneda... La religió i les supersticions, la màgia. La música i la medicina, etc.\nTambé hem hagut de pensar quin seria el nostre primer motiu a recrear a fi que ens mostrés algun moment de laVita romanorum abans esmentada. I el viatge de fi de curs a Itàlia que vam fer els membres del Grup de 2n de Batxillerat ens en va donar la resposta: en veure la processó augusta de l’Ara Pacis a Roma, ens vam veure tots reflectits en aquell acte tan important, solemne, que no només es desenvolupa en aquell moment de la història romana, sinó que és un fet quotidià que acompanya qualsevol acte públic o religiós: una Pompa, una desfilada o processó ritual per commemorar un fet.\nAixí doncs, vam posar-nos a investigar i a definir com seria la nostra Pompa Sacra, la nostra primera reconstrucció històrica. Ja la tenim en paper i ara, a poc a poc, l’anem transportant a la realitat: creant els estris, posant ordre als personatges, cercant tot l’atrezzo que ens cal per acostar-nos al màxim a com era en època romana. I esperem ben aviat poder-vos anunciar la posada en escena de l’acte perquè pugueu veure el nostre primer, humil i sense pretensions treball.\nCom podeu anar veient, els Grups de Reconstrucció i Divulgació Històrica Romana, després d'una àmplia i rigorosa documentació, reconstrueixen amb el màxim de fidelitat possible objectes arqueològics, cerimònies, batalles, etc. I gràcies a la seriositat de les seves reconstruccions, esdevenen una eina molt valuosa per a la divulgació històrica i col·laboren habitualment amb museus, monuments, llocs històrics i jaciments arqueològics.\nFruit d’aquests contactes, el MAC ens ha proposat començar a col·laborar amb ells. Tenen previst organitzar unes jornades al voltant de l’”Alimentació al Món Clàssic”. En una de les mostres, s’explicaria com eren els Conuiuium o banquets romans. És aquí on els experts conferenciants universitaris comptarien amb la nostra col·laboració per portar a terme una recreació històrica sobre com era un banquet i que els assistents puguin “veure”, “sentir” i “tocar” de lluny, però, com era un banquet.\nLes associacions o grups que tenen una àmplia experiència a Espanya i Europa en el món de la reconstrucció històrica estan constituïts per persones relacionades amb el món de la cultura i la ciència (historiadors, arqueòlegs, filòlegs, músics, metges, tecnòlegs, arquitectes, etc.), però també del món de l’esport, de la cuina, de la sabateria o del cuir i del ferro... Però a tots els uneix la mateixa passió: la divulgació del patrimoni cultural clàssic romà.\nAixí tenen ascendències i tradicions de diferents orígens. Una varietat de registres per a un mateix camp: la reconstrucció fidedigna i rigorosa. O, el que és el mateix, una barreja intercultural sota una mateixa idea: reviure el món romà. D’aquesta manera sempre hi ha intercanvis d’idees, projectes, descobriments i avenços acadèmics i científics.\nPodem citar, entre d’altres Grups de Reconstrucció que ja porten anys de tasca:\nAssociació Projecte Phoenix .Legio VII Gemina\nNemesis (http://www.nemesis-arq.com/cat/cat-frame.htm) (Tarragona),\nACTA Archeo (http://www.acta-archeo.com/html) (Arlés, França),\nArs Dimicandi (http://www.arsdimicandi.net/) (Bergamo, Itàlia),\nLegio VIII Augusta (http://www.leg8.com/) (França),\nKuanUm (http://kuanum.blogspot.com/ )(Barcelona)\nAssociació Cultural Hispània Romana: Legio VIIII Nona Hispana (http://www.legioviiii.ief.st/)\nI Barcino Oriens, com esteu llegint, és un grup de nova creació que comença la seva trajectòria des de la base, sense cap experiència, però amb il·lusió i idees. Buscarem, però, la manera d’aprendre dels altres grups ja consolidats i de solvència coneguda, com els abans esmentats, per poder desenvolupar els objectius amb el màxim rigor dins de les nostres possibilitats. I seguint amb el fil del que ja hem comentat ratlles amunt, està obert a la participació de tots aquells que estimin la Cultura Clàssica Romana o vulguin amb la seva participació en el projecte, esmerçant-hi ganes i esforç, aprendre “de romans” tot gaudint i coneixent coses noves i diferents.\nAra com ara, el grup el formem uns “romans de Barcino”:\nAlba Villegas, Anna Cutura Vallverdú, Beatriz Rey Martin, Belén Pousa Fernández, David Gonzalez Martinez, David Martrat Barnola, Diana Virgós Vivó, Jaume Marcè Sànchez, Javier Cisneros Ruiz, Jessica Guardia Farré, Jordi Garrido Ubeda, Jordi Ortiz De Antonio, Jordina Pérez Girgas, M. Eugenia Cicaré Alvarez, Mireia Navarro Arrieta, Myriam Rioja, Nerea Moreno Moya, Nina Sobrino Vigara, Paula Castellana Martí, Raul Franco Turon, Roger Martrat Barnola, Rosa Soler, Pili Redondo, Sílvia Mozo Gómez i Ricard Llop Altés, i altres incorporacions d'última hora.\nI esperem ben aviat moltes altres incorporacions de nous alumnes, però també de professors, mestres i personal de l’Escola i la FCH que senti el repte de col·laborar en la divulgació històrica que el grup persegueix.\nPerò tot costa molts diners...\nHem començat des de zero, literalment. Com gairebé tots els grups que inicien el seu itinerari pel món antic, la bona voluntat, la il·lusió i les ganes de participar-hi fan que les primeres despeses econòmiques corrin a càrrec dels seus membres. Atesa aquesta situació, el nostre grup haurà de cercar suport econòmic, subvencions i patrocinadorsque permetin desenvolupar les tasques i els objectius proposats per a un futur immediat.\nSom una entitat sense ànim de lucre, i per aquest motiu també podem formar part de la FCH. Però hem de buscar generar ingressos econòmics per tal d'autofinançar-nos i així complementar les subvencions i ajudes que puguem rebre. Generalment, els grups de reconstrucció ja consolidats reben uns diners per la seva tasca que s’inverteix en el propi grup per ampliar material, renovar vestuaris, desplaçar-se, etc. Ara bé... els inicis no són pas fàcils i fins que un grup no es pot autofinançar necessita de moltes ajudes i d’un bon mecenatge per poder anar endavant.\nMolts d’aquests alumnes també han enfocat el seu Treball de Recerca cap a temes “romans”, fet que suposa que la seva tasca de recerca va íntimament lligada a la recerca acadèmica que fem en el Grup. És així com dues vessants d’una mateixa tasca s’uneixen i es complementen.\nBarcino Oriens, el primer Grup de Reconstrucció i Divulgació Històrica Romana de Barcelona. Nascut de l’Escola i de la FCH. Col·laborador del Museu d’Arqueologia de Catalunya. Té el suport d’altres grups consolidats com Thaleia i elProjecte Fènix de Tarragona o de l’ Associació Cultural Hispània Romana de Barcelona i de professors universitaris com el Dr. Fernando Quesada... Són aquests uns fets que ens animen a no defallir i encara que la tasca pot ser feixuga i fatigosa, com ens assenyala Magí Seritjol, de Tarraco Viva, val la pena per la recompensa que n’obtenim: la satisfacció de fer les coses ben fetes, de posar-hi il·lusió i esforç, i, evidentment, de donar a conèixer allò que a nosaltres ens atrau infinitament.\nServeixin aquestes ratlles de presentació del nostre Grup Barcino Oriens a tota la comunitat educativa de la Fundació Cultural Hostafrancs i de l’Escola Joan Pelegrí.\nI serveixin també aquestes i les d’altres articles al voltant de la Cultura Clàssica, del Llatí i dels sopars o Conuiuiaque anualment anem celebrant, per conscienciar-nos que l’estudi del “Llatí” ha canviat molt quan el comparem amb el que molts de nosaltres vam patir o gaudir, tot depèn dels casos, ara ja fa molts anys. Com dèiem en un anterior article: el coneixement de la Cultura Clàssica no enterboleix les nostres ments i el Llatí no és una llengua ni tan morta ni tan difícil com alguns diuen...\nD’aquesta manera us convidem a tots aquells que pugueu estar-hi interessats a posar-vos en contacte amb Barcino Oriens per afegir-vos al “repte de la reconstrucció històrica”, una forma divertida i acadèmica de submergir-nos en la nostra història.\nI recordeu que “Els Romans ‘estem de moda i som molt atractius’”.\n(Article publicat a la revista Calaix de Sastre de la Fundació Cultural Hostafrancs, nº 39 setembre'09)\nUnknown 4 d’octubre de 2018, a les 11:36\nEstaria interesado en saber que significa el poder formar parte de un componente de las legiones,PARA RECERACION HISTORICA, por lo que ruego me faciliten informacion.\nUnknown 4 d’octubre de 2018, a les 11:39\nAlbert DG. 22 de maig de 2019, a les 9:35\nHola J.M. Rodríguez. Poedes escribir un mail al director del grupo, Ricard Llop presentandote y solicitando entrevista a barcinooriens@barcinooriens.cat. Saludos.\nAnònim 28 de juny de 2019, a les 18:22\nHola, estoy haciendo el Trabajo de Recerca relacionado con la moda romana, la ropa, los peinados, maquillaje, etc. Me gustaría saber si harían alguna actividad, como ya han hecho alguna vez, sobre una recreación de esta cara de los romanos, y si la hacen, ¿cuándo y dónde?\nYa que me sería de mucha ayuda poder verlos.\nRicard Llop Altés 29 de juny de 2019, a les 11:43\nno hacemos ninguna recreación històrica hasta el curso que viene. Pero puedes escribir un mail al director del grupo, Ricard Llop presentándote y solicitando entrevista a barcinooriens@barcinooriens.cat y seguramente te hará alguna propuesta para ayudarte en tu trabajo.. Saludos.


Esports - L'infantil i el juvenil del Sant Cugat, classificats per la segona fase de l'Estatal\nInfantil del Club Voleibol Sant Cugat\nel 12/mai/11 Joan Garcia Voleibol PDF\nEls conjunts infantil i juvenil del Club Voleibol Sant Cugat s'han classificat per la segona fase de l'Estatal després de quedar primeres de grup. El conjunt infantil juga aquest divendres davant el Club Natació Sabadell i i el Sad Recuerdo de Madrid. El juvenil, per la seva banda, es medirà al Voley Murcia i al Zalaeta gallec. Tots dos han de quedar primers de la segona fase per accedir a semifinals.\nInvictes. Els conjunts infantil i juvenil del Club Voleibol Sant Cugat han guanyat tots els partits de la primera fase. Les juvenils han tingut uns partits molt plàcids i s'han imposat a tots els seus rivals. El darrer partit l'han guanyat a l'Ibio (3-0). Les d'Arseni Llenas jugaran ara contra el Zalaeta i el Voley Murcia.\nDe la seva banda, l'equip infantil també ha guanyat els tres partits, però el resultat més ajustat ha estat davant el Covadonga amb victòria ajustada (2-1). Les santcugatenques passen com a primeres de grup i tindran com a rivals el Club Natació Sabadell i el Sad Recuerdo de Madrid. L'entrenador de l'equip, Leo Passerine, analitza els dos rivals.\nTall incrustat: Leo Pasarine\nSabadell és el rival més fort i el conjunt madrileny té menys nivell. Esperem arribar a semifinals.\nEl primer partit serà a les deu del matí davant el Sabadell i a les sis de la tarda davant el Sad Recuerdo. Pel que fa ales juvenils, juguen a les dotze contra el conjunt murcià i a les vuit del vespre contra les gallegues.


El camí a la independència: El govern espanyol recorre contra les estructures d’Estat\nEl govern espanyol recorre contra les estructures d’Estat\nEl govern espanyol ha presentat davant del Tribunal Constitucional (TC) un recurs d’inconstitucionalitat contra la llei catalana de mesures fiscals i financeres, aprovada pel Parlament de Catalunya el passat 11 de març i que preveu la creació de les anomenades "estructures d'Estat".\nEstà vist que el govern espanyol ens vol encotillar com a poble, i dissoldre la personalitat catalana dins de la amalgama espanyola, convertint-nos amb una regió més d’Espanya\nEl consell de ministres de divendres passat va cordar presentar recurs d’inconstitucionalitat contra els articles 69 i 95 de la Llei esmentada, així com diferents disposicions addicionals de la Llei, i va acordar sol·licitar al TC la suspensió automàtica de la vigència d’aquesta Llei. Ha estat la vicepresidenta del govern espanyol Soraya Sáenz de Santamaria qui en la roda de premsa posterior al consell de ministres ha comunicat aquesta decisió per que no accepten que la Generalitat sigui competent en al creació d’estructures d’estat.\nEl recurs s’ha presentat contra els articles que permetien la creació de l’Agència Tributària de Catalunya entre d’altres mesures, i demostra clarament que l’Estat espanyol no està disposat a permetre la secessió de Catalunya. Aquesta postura hauria de fer reflexionar a tots aquells que encara són partidaris d’intentar una solució consensuada amb el govern espanyol. Cap govern espanyol negociarà mai, cap mena d’acord amb Catalunya a partir del qual Catalunya pugui ser una mica més ella mateixa del que ho és ara. En tot cas, el que pot passar és el que ja està començant a succeir i que no és altre cosa que el govern espanyol vagi recuperant mica en mica algunes de les competències transferides al seu dia a la Generalitat. Aquesta acció de laminació constant de les competències de la Generalitat de Catalunya si que es visible en el dia a dia de les disposicions que emanen del govern espanyol.\nDe fet, el govern espanyol ve actuant amb tota contundència contra qualsevol iniciativa del govern català que estigui relacionada amb la independència o amb la internacionalització del conflicte, a banda òbviament dels intents d’acabar amb la llengua i cultura catalanes, obsessió malaltissa que els ve de sempre i està en el seu ADN.\nÉs evident per qui ho vulgui veure, que amb el govern espanyol no hi ha cap possibilitat de diàleg al voltant del dret dels catalans a voler decidir lliurement el nostre futur. No ho entenen, no ho volen entendre, i encara que ho entenguessin no ho permetrien. Aquesta és la pura realitat. Els catalans estem condemnats per sempre més a viure sota l’opressió de l’Estat espanyol que es manifesta intentant eliminar qualsevol vestigi de la cultura catalana, i per altre banda exercint un domini colonial sobre els ciutadans autòctons els quals només tenen el “dret a pagar” els impostos.\nFa uns mesos, el govern espanyol va actuar contra les “ambaixades” catalanes a l’exterior, recorrent també al TC contra la Llei d’Acció Exterior de la Generalitat de Catalunya, recurs que va ser admès a tràmit per aquest Tribunal. Des de fa ja forces anys, la Generalitat perd sistemàticament tots els recursos que interposa l’Estat contra Catalunya, fet que qüestiona la imparcialitat d’aquest Tribunal, atès que encara que sigui només estadísticament, alguna sentència hauria de recaure a favor dels interessos dels catalans. No és creïble que l’Estat sempre tingui la raó, i que els actes de la Generalitat recorreguts des de Madrid siguin sempre anticonstitucionals. Qualsevol persona se’n adona que alguna cosa anormal passa quan els fets són com els descrits.\nPer tant, si els catalans volem realment que les coses siguin diferents i poder tenir la categoria de ciutadans de primera, si els catalans volem recuperar l’orgull de ser-ho, només ens queda un camí, i aquest no és altre que seguir el procés sobiranista segons les directrius que està marcant el president Mas.\nPublicat per Ricard Bosch a 22:11\nConvulsió en el món independentista\nDaltabaix polític a CiU\nEl govern espanyol recorre contra les estructures ...\nLes dimissions en cadena del ministre Fernández Di...\nEl trist paper de Duran Lleida


Els indicadors de sentiment empresarial de la zona de l’euro apunten a un creixement robust en el 4T | CaixaBank Research\nEls indicadors de sentiment empresarial de la zona de l’euro apunten a un creixement robust en el 4T\n18 desembre 2017 |\nEls indicadors de sentiment empresarial de la zona de l’euro apunten a un creixement robust en el 4T. Així, l’índex PMI compost per a la zona de l’euro es va situar en els 57,2 punts en el 4T, per sobre del registre del trimestre anterior (56,0) i en zona clarament expansiva (per sobre dels 50 punts). Per països, l’acceleració va estar liderada per França, amb un PMI compost que va aconseguir els 59,2 punts (56,0 en el 3T). També va destacar el bon registre d’Alemanya, que va accelerar fins als 57,5 punts (56,1 en el 3T). Tot això apunta a una major fermesa del creixement econòmic en el 4T.\nLa producció industrial torna a augmentar a l’octubre. L’índex de producció industrial de la zona de l’euro va créixer un 3,7% interanual a l’octubre, un avanç clarament superior a la mitjana dels primers tres trimestres de l’any (2,5%). Per països, van destacar França i Itàlia, amb increments del 5,7% i del 3,1%, respectivament.\nFitch va augmentar el ràting sobirà de BB+ a BBB (de nou, en grau d’inversió), recollint la millora de l’escenari macroeconòmic de Portugal i els avanços en la resolució bancària. L’anunci, seguint l’estela del de S&P al setembre, era àmpliament esperat, la qual cosa havia quedat reflectida en el descens de la prima de risc sobirana des de finals d’octubre fins als 150 p. b.\nLa nova concessió de crèdit a l’habitatge avança amb força, símptoma del dinamisme del mercat immobiliari. A l’octubre, el nou crèdit per a la compra d’habitatge va augmentar un 41,3% interanual en l’acumulat de l’any, fins als 5.934 milions d’euros, superant el registre total de l’any anterior, tot i que encara per sota dels nivells anteriors a la crisi. Així mateix, el crèdit al consum va continuar evolucionant de forma positiva i va créixer un 8,7% en els primers 10 mesos de l’any. Per la seva banda, la concessió de crèdit a empreses va disminuir a l’octubre (un 5,2% per a les pimes i un 12,8% per a les grans empreses), la qual cosa reflecteix que encara és necessari un major despalanquejament.\nAugmenta el dèficit comercial de béns, però les vendes a l’exterior mantenen una dinàmica positiva. La balança de béns va registrar un dèficit d’11.602 milions en l’acumulat de gener a octubre, la qual cosa suposa un augment del 29,8% pel que fa al mateix període de l’any anterior. La deterioració s’explica pel fort increment de les importacions (+14,2%), atès que les exportacions van augmentar de forma vigorosa (+10,8%).


Olga Nicolaevna, l'amfitriona de 'La Colla' d'artistes i intel·lectuals en la Barcelona de postguerra\nLa seva casa del carrer Manacor 3, al Putxet, es convertí en un centre de reunió d'artistes i intel·lectuals de la Barcelona de postguerra\nReunió de la colla del Putxet, al jardí d'Olga Sacharoff, a finals dels anys quaranta © Otho Lloyd, fons Mariette Llorens Gardy\nFilla de pare rus i mare persa, Olga Sacharoff va néixer el 28 de maig de 1889 a Tbilisi, Geòrgia, aleshores annexionada a l’Imperi Rus. Després d’estudiar durant anys a l’Escola de Belles Arts de la seva ciutat, quan tenia 20 anys va fer una curta estada a Munic, on descobrí l’expressionisme alemany que es plasmaria en diversos camps: arts plàstiques, arquitectura, literatura, música, cinema, teatre, dansa, fotografia, i, evidentment, la pintura, la branca que la va captivar.\nUn any després, el 1911, va trobar a París el que ella cercava: un corrent artístic que pretenia despertar l’emoció de l’espectador amb obres sovint simbòliques i allunyades de l’impressionisme. Allà la captivaren les obres de Paul Cézanne i Henri Rousseau, morts tots dos cinc anys abans; l’un, postimpressionista i l’altre, un dels màxims representants de l’art naïf. Però Olga Sacharoff va fer un pas més enllà i, sense trencar amb cap moviment, evolucionà cap a un cubisme incipient que els experts anomenen protocubisme. Un corrent que pretenia desprendre’s de la tradició artística imperant a Europa emmirallant-se en altres cultures, com l’africana. Es tractava de donar més protagonisme a la geometria, tot distorsionant les imatges.\nEn esclatar la Primera Guerra Mundial, l’any 1915, es va traslladar amb la seva parella, el fotògraf i pintor Otto Lloyd, primer a Mallorca, després a Ceret -poble que s’havia convertit en la meca de l’avantguarda artística- i un any després, aconsellats per l’escultor Manuel Hugué, a Barcelona, una ciutat que amb els anys esdevindria casa seva. Tanmateix, però, de 1920 a 1940 viurà la major part del temps a París, tot i que quan podia passava part dels estius a Tossa de Mar. Això també va influir en la seva obra, que, progressivament, va fer un canvi estètic important.\nDurant els anys vint, la seva obra era essencialment avantguardista, amb una característica molt pròpia en la cara dels seus personatges: els ulls quedaven buits i la pupil·la ocupava tota la còrnia, com si els personatges portessin una màscara; personatges hieràtics, voluntàriament inexpressius que conviuen en igualtat amb animals i plantes. Aquest element diferencial identificava les seves obres, que s’exposaren a París, Munic, Barcelona, Florència i Roma, entre d’altres.\nRetornada a la seva casa del carrer de Manacor número 3, al barri del Putxet, un cop acabada la Guerra, va anar abandonant les audàcies més avantguardistes i va augmentar el pes de l’art naïf en les seves obres. Es convertiren en més poètiques i amables: paisatges, costums, persones… Podríem dir que esdevenen més pictòriques i refinades, una producció més decorativa i repetitiva, en resposta a la demanda d’aquell temps i, també, per integrar-se en el circuit de galeries més comercials, en aquells anys de Postguerra gens propicis a l’avantguardisme.\nLa seva casa es va convertir en un centre de reunió d’artistes i intel·lectuals de la Barcelona de postguerra, convertint aquest espai en un lloc mític de l’art català del segle XX, el grup que anomenaven La Colla, format per pintors, escultors, músics i crítics d’art com Carles A. Vila Arrufat, Josep Amat, Frederic Mompou, Rafael Llimona, Josep Llorens Artigas, Eduard Toldrà i molts altres, que es reunien en els seus salons i jardins per gaudir d’una estimulant conversa, així com dels exquisits plats que l’artista preparava; en la seva obra La Colla hi apareixen quaranta-una persones.\nL’any 1939, ella i el seu marit van exposar a la Perls Gallery de Nova York, però Sacharoff exposava periòdicament a la Galeria Syra, a la planta baixa de la Casa Batlló. De la seva exposició a Syra del març de 1961, el crític d’art Juan Cortés escrivia a La Vanguardia: “Interiores de bosque, escenas de intimidad femenina, floreros y bodegones, bestias y composiciones de variada temática son los temas sobre los cuales desarrolla Olga Sacharoff su arte, sensitivo al extremo, pero al mismo tiempo sin asomo de alfeñicamiento por lado alguno. Antes bien, como demuestra irrebatiblemente en los retratos, de una intrínseca robustez que le permite fijar sus formas y construir sus estructuras, aún bajo el amable revestimiento de levedad con que las envuelve, como su franca mirada de enamoramiento por los hechizos de las cosas que la rodean no la lleva nunca a olvidar la ceñida interrogación de sus caracteres y accidentes”.\nL’any 1943 va ser seleccionada per participar en el I Salón de los Once, que Eugeni d’Ors va organitzar a Madrid i el 1960 la Direcció General de Belles Arts li dedicà una antològica. Les seves obres i la seva influència en l’art català —al costat del seu marit, va formar part d’un grup d’avantguardistes estrangers fugitius de la Primera Guerra Mundial— la van fer mereixedora de la Medalla d’Or de la Ciutat de Barcelona el 1964, tres anys abans de la seva mort, l’1 de març del 1967.