Almassora en Blanc i Negre » Església\nPublicat al Butlletí Oficial de la Província de la Diputació de Castelló a l’any 1856\nBens Nacional provinents del clergat\nUn troç de terra horta, amb un maset, situada al Terme d’Almassora, partida de la Quadra, que porta en arrendament Josep Armengol per 75 reals de velló, el qual han estat dividits pels perits en els dos lots següents: 1r dues fanecades, 37 braces; límits llevant En Josep Cacho; Ponent i Migdia, Joaquim Morales, i Nord, el següent lot: el preu just en renda en 67 reals i en venda a 983 reals: i sent menor la capitalització girada per la part de renda que els correspon segons la qual actualment produeix aquest troç, es treu a subhasta pels 983 en què han estat justipreciades. 2n Una fanecada i 141 braces, amb un maset, un perera, dues moreres, i tres bresquilleres; límits Llevant, En Josep Cacho; Ponent Vicent Mañanós; Nord, vídua de Ramon Joan, i migdia amb l’anterior lot: apreuada la terra en 676 reals, i el maset a 503 reals, que formen la quantitat de 1270 reals, de manera que es treuen a subhasta per ser més gran que la que llança la capitalització girada per la renda que produeixen.\nUn troç de dues fanecades i cent braces de terra horta, situat al Terme d’Almassora, partida de Sant Antoni; límits Ponent, Batiste Gimeno; Llevant, Josep Violeta; Nord, En Tomàs Fuentes, i Migdia, Vicent Mas, procedent del clergat d’Almassora, arrendat a 112 reals, 17 maravedís: capitalitzat en 2025 reals: el preu just en renda en 168 reals 18 maravedís, i en venda a 2625, per la quantitat es treu a subhasta.\nUna finca, procedent del clergat d’Almassora, comprensiva de les quatre porcions que porta en arrendament Joaquim Dols, i que cadascuna i per separat es treu a subhasta de la manera següent 1r Un troç terra horta, de tres fanecades, 161 braces amb alqueria, cinc figueres, una morera, tres pereres, una olivera i arbres fruiters, situat al Terme d’Almassora partida de la Vila-roja; límits per Ponent, terres del mateix clergat; per Llevant, Vicent Claramonte; per Migdia, Manuel Martín, i pel Nord, Tomàs Claramonte: renda anual 120 reals i 21 maravedís: ha estat apreuada la terra en 1997 reals 16 maravedís, i la casa en 690, que formen la quantitat de 2687 reals 16 maravedís, i capitalitzada la terra en 2171 reals i 4 maravedís, i agregats a aquesta quantitat els 690 reals en què ha estat apreuada la casa per no haver-se pogut capitalitzar a causa de no haver-se assenyalat cap renda, formen la de 2861 reals 4 maravedís, per la qual es treu a subhasta la finca. 2n Una fanecada terra horta, situada al Terme d’Almassora, partida de Vila-roja; límits per Llevant Manuel Segarra; per Ponent, Manuel Martín i Navarro; per Nord, terra del mateix clergat, i per Migdia, Miquel Pesudo: renda anual 31 reals: importa el preu just 525 reals, i la capitalització amb la deducció deguda 558 reals de velló, per la quantitat es treu a subhasta. 3r Tres fanecades i 80 braces terra horta, situada al Terme d’Almassora, partida Vila-roja; límits per Llevant, Joaquim Domínguez; per Ponent, Vicent Garcerán; per Nord, terres del mateix clergat, i per Migdia, Camí de Sant Jaume: renda 106 reals 28 maravedís: importa el preu just 1785 reals, i la capitalització amb la deducció deguda 1922 reals 28 maravedís de velló, per la quantitat es treu a subhasta . 4t Tres fanecades i 23 braces terra horta, situat al Terme d’Almassora, partida Vila-roja; límits per Llevant, terres del mateix clergat; per Ponent, Vicent Garcerán; per Nord, Tomàs Claramonte, i per l’Migdia al camp que a aquest anunci queda assenyalat sota el número 3: renda 101 reals 19 maravedis: importa el preu just 1635 reals 12 maravedís, i la capitalització amb la deducció deguda 1828 reals 2 maravedís de velló , per la quantitat es treu a subhasta.\nDues fanecades i 100 braces terra horta, amb tres tarongers, situada al Terme d’Almassora partida de Horts-Francs; límits per Llevant, amb murs d’aquesta vila; per Nord, a Pere Vilar, i per Migdia, En Batiste Renau, procedent de la rectoria de l’expressat poble: la porta en arrendament Vicent Mas i Marc per 225 reals ànuos: importa la capitalització amb la deducció deguda 4058 reals, i el preu just en venda pels perits 4875 reals de velló, per la quantitat es treu a subhasta.\nUna casa, el solar ocupa 1425 pams quadrats, situada al poblat d’Almassora, carrer titulada de l’Alcora, procedent del clergat de la mateixa vila; límits la de Vicent Monfort, una altra de l’expressat clergat, i per esquenes Vicent Manrique: la porta lloguer Vicent Gil per 180 reals ànuos: apreuada en venda pels perits en 2895 reals: importa la capitalització amb la deducció deguda 4050 reals de velló per la quantitat es treu a subhasta.\nPublicat al Diari de la Plana el 19 de juliol de 1898\nEl dia 16 es va celebrar com d’antic ve celebrant-se, la festivitat que cada any la V.O.T. de la nostra Senyora de la Muntanya de Carmel posa en pràctica a la parròquia d’aquest predilecte poble. A l’efecte, en el citat dia, a les vuit en punt, hi va haver comunió general en la qual van rebre el pa dels àngels mil i escaig d’ànimes, donant proves evidents que a Almassora pren profundes arrels la Fe, sent senyals claríssimes que en comptes de entebeir l’amor als cultes de la nostra sacrosanta religió s’acreix més i més perseverant en les nostres ànimes el record dels nostres avantpassats. A dos quarts en punt després d’haver acabat la cerimònia de la comunió, les campanes van anunciar l’Ofici o missa major, missa cantada per intel·ligents cantors, acompanyada a l’orgue per l’organista de la parròquia el prevere senyor Adell que va resultar brillantíssima. Aquesta missa és composició d’un cèlebre escriptor italià cantada per primera vegada en la nostra església. El sermó va estar a càrrec de l’orador sagrat en Teologia En Joan B. Lluís Pérez, el qual amb abundant paraula i elevats conceptes, ens va manifestar les glories del Carmel i el camí que hem de seguir per arribar al seu cim. Va estar feliç en la seua oració arribant a emocionar als seus oients, avivant més la flama d’amor cap a la verge del Sant Carmel. Amb aquest motiu, com vaig anunciar en el meu anterior, es van traslladar a aquesta meua adorada pàtria el director del col·legi de Borriana i els senyors En Jaume Bel i N‘Amat Agut i alguns alumnes del Viciana, per tal de donar una vetllada literari musical a el Cercle Catòlic i així es va fer. A les nou en punt de la nit es veia il·luminada la façana de l’esmentat centre amb potents focus de llum elèctrica i molta gent es passejaven pels carrers de Damunt, Balma i Trinitat per tal que arribés l’hora de la seua celebració. A dos quarts de deu, si fa no fa, es van obrir les portes del Cercle que es va omplir el bonic local en un obrir i tancar d’ulls.\nOrdre de la vetllada: Pasdoble a violí i piano pels intel·ligents professors N‘Amat Agut i En Jaume Bel; Adéu a l’Alhambra; Escena de Ballet, “Fantasia”; Lom Dubal; Norma, Variacions. Poesies recitades: En el monestir de Pedra; A una Passionària; El Llaurador, la Providència i la Tempestat. Finalitzant l’acte amb un discurs pronunciat pel predicador de les festes. Van quedar president, socis i persones convidades altament satisfetes d’aquesta vetllada; pregant-li al director del Viciana i altres acompanyants no fos l’última vetllada que al Cercle Catòlic d’aquesta població es donés. A les dotze van tornar a Borriana, satisfets també dels obsequis rebuts.\nPublicat al diari el Restaurador de Tortosa el 21 d’agost de 1908\nAmb els calors propis del temps ni ganes queden per moure la ploma; però la calor no ha estat obstacle per a la continuació de les festes, porrats i funcions religioses que aquest catòlic poble guarda i observa com a llegat preciós dels seus majors, celebrant amb l’afecte i entusiasme molt propi de fervorosos creients. Va tocar el torn a la festa de l’Assumpció de Maria que va a compte de l’Ajuntament d’aquesta Vila i és una de tantes que té el municipi al seu càrrec. Aquest any va ser l’encarregat del sermó per aquesta festa el diaca En Joaquim Balaguer qui, en correcte llenguatge i bells conceptes sobre el misteri del dia, ens va tindre gratament pendents de la seua paraula, prop de tres quarts d’hora. No hi ha dubte que el poble, tot, haurà aplaudit el pensament del piadós Municipi en encarregar el sermó d’una de les seues festes a un dels fills d’aquest poble que l’honora amb la seua il·lustració i zel. A la vesprà, després Vespres i cantada Felicitació solemne a la Mare de Déu, va ser organitzada lúcida processó que va seguir el curs de costum i que va ser bastant concorreguda, tot i que les famílies viuen gairebé per complet a les alqueries durant la temporada d’estiu; la processó va ser amenitzada per la banda municipal que va interpretar boniques marxes o noves o de molt temps no escoltades, ací. L’endemà, diumenge, va celebrar la seua festa el carrer que diem Damunt i que té per titular a Sant Joaquim. Després de Tercia va eixir el clergat per buscar la imatge del sant que en processó va ser portada des de la casa del Clavari a la parroquial on es va cantar la missa del dia, predicant el panegíric del sant el reverend En Joan Monferrer, que va fer una oració acabada i qual correspon a la justa fama de l’orador que té assolida molt dignament. Després de la funció, el clergat va portar processionalment al sant a la casa del clavari, als acords de la música i dolçaina i enmig de les ensordidores descàrregues de morterets i masclets.\nAquest mateix dia va celebrar la seua festa onomàstica nostre digne rector En Joaquim Esteller, motiu pel qual es va veure tot el dia molt concorreguda la casa abadia pels fidels que van acudir a felicitar-lo, demostrant un cop més l’afecte i respecte amb què que ací és mirat ; també amb aquest motiu es van veure en aquesta casa alguns sacerdots forasters i altres persones que van voler manifestar les seues simpaties. Dilluns van continuar les festes, sent el torn del carrer Sant Roc, els veïns van encarregar el panegíric al reverend En Vicent Cubertorer, qui ens va presentar al sant model de caritat com un exemple per al cristià, inculcant amb gran zel aquesta virtut, i fent un magistral treball d’oració sagrada. Segons rumors, es prepara una lluïda festa amb el qual el senyor rector vol donar gràcies a Déu pel benefici de la salut, gairebé ja del tot restablerta després de la seua llarga malaltia.\nL’article el publicà El diari Correu de Tortosa el 22 de juny de 1912\nVíctimes del cine cremat\nAvui en la Panderola de les set i mitja han eixit per assistir al funeral que s’ha celebrat a la veïna població d’Almassora les comissions següents: l’Ilm. Ajuntament compost de l’alcalde En Joaquim Joan, tercer tinent d’alcalde, En Francesc Cabrera, quart tinent d’alcalde En Pasqual Moreno, Síndic En Domenec Lòpez, i regidor En Manuel Ferrer. Del clergat compost del doctor En Pasqual Cabedo, prevere, catedràtic del seminari En Orencia Lucia, En Vicent Beltran, i Josep Pasqual Nàcher, preveres. De la junta de socors En Sandalio Moreno, jutge municipal, i En Francesc Moreno. De la Congregació de Sant Lluís En Miquel Cantavella, En Francesc Rius i En Josep Maria Seglar. A les nou ha començat el solemne funeral, precedit del cant d’un nocturn de l’ofici de difunts. Ha excedit en sumptuositat a tot el que podia esperar-se. Tot el poble ha acudit al Temple, presidit pel magnífic ajuntament que juntament amb les comissions d’aquesta han ocupat lloc preferent. Sota la direcció del competent organista Reverend Barrufet s’ha interpretat amb afinació i gust per nodrida orquestra que es va oferir espontània i gratuïtament per a l’acte, la bella missa del mestre Hernàndez. El celebrant ha estat el gelós senyor rector En Joaquim Esteller, ministrat pels reverends En Valentí Segarra i En Joaquim Ortiz. Després de la missa tots els sacerdots amb espelmes s’han dirigit al sever i elegant túmul que s’aixecava enmig de l’església envoltat de grans flamers i atxes i allà s’han cantat solemnes absoltes. Des del púlpit en sentida plàtica l’il·lustrat beneficiat En Manuel Esteller ha donat el condol a les respectables comissions d’aquesta i les gràcies a les autoritats i poble tot d’Almassora; així l’hi ha expressat en acabar l’acte al digne capellà Senyor Esteller i l’alcalde, el nostre alcalde senyor Joan en nom de la ciutat, el jutge senyor Soriano en nom de la junta de socors i el reverend senyor Lucia en nom del clergat.\nPublicat al setmanari El Criteri el 5 d’abril de 1913\nQuan els nostres governants mitjansant lleis impies i absurdes, s’esforcen a arrencar de mans de la infantesa el Catecisme, els fills de la veïna població d’Almassora, van fer la més eloqüent demostració en contra dels sectaris plans del Govern Liberal. L’associació del Catecisme, fundada al convent de les Mares Clarisses pel gelós vicari de les mateixes En Vicent Cubertorer, va celebrar el passat diumenge una bella festa que deixarà records indelebles en la memòria de tots aquells que la van presenciar. A les vuit del matí es va celebrar Missa de Primera Comunió amb plàtica de l’esmentat sacerdot. Tendres xiquets amb els rostres brillants dels resplendors de la fe i de la devoció, es van acostar a rebre el Pa dels Àngels, sent l’admiració de tots i el consol de les famílies. A les 10 solemne missa celebrada pel Llicenciat En Josep Francesc Domínguez i cantada per escollida orquestra que amb precisió i delicadesa va interpretar la del Mestre Guzman. El sermó va estar a càrrec d’En Josep Gil, que va animar als xiquets a ser soldats esforçats i valents de l’exèrcit de Crist. A la vesprà, després d’haver cantat el Cor del Catecisme selectes composicions i varietats d’himnes, va tindre lloc la processó en la qual figuraven multitud de xiquets vestits d’àngels, grups de llauradores i la rica i bella bandera, brodada en or i beneïda pel matí. Preciosa escultura del Xiquet Jesús, en actitud d’abraçar als xiquets presidia la processó, la qual era escortada pel Batalló Infantil que va cridar poderosament l’atenció pel nombrós i elegància dels seus vestits. El dia de Sant Vicent, al matí, va oir missa el Batalló Infantil i per la vesprà a la espaiosa plaça que hi ha davant del Convent i davant una multitud immensa van jurar la bandera i van fer exercicis de Gimnàstica Sueca que van ser calorosament aplaudits. La nostra felicitació més cordial al virtuós sacerdot En Vicent Cubertorer, a la Junta del Catecisme als xiquets que van apadrinar les banderes per que amb el seu zel i entusiasme han organitzat unes festes que han aplaudit els bons i han tret de polleguera la premsa sectària que segons ens han dit, tem que aquest Batalló Infantil siga un perill per al Govern, però li hem d’advertir que lluny de ser un perill, són aquests infants una fundada esperança d’ordre i una peça de benestar per als seus pares i per tot el seu poble, perquè els xiquets que s’eduquen a l’ombra de la Creu i s’alliçonen amb les màximes del Catecisme de la Doctrina Cristina són una garantia de pau i de benanança. El Corresponsal.\nL’article el publicà el diari El Restaurador de Tortosa el 25 de maig de 1915\nEl cura nou\nDia de festa extraordinària per Almassora diumenge 16 del corrent amb motiu de la presa de possessió de la seua parròquia pel seu nou capellà Doctor En Pasqual Cabedo. Va arribar aquest amb diversos amics en el tren de les cinc, esperat a l’estació pel clergat i autoritats. A l’entrada de la població es va formar la comitiva al cap de la qual anaven unes quantes parelles de la guàrdia civil a cavall, seguia després la música municipal i totes les associacions i confraries de la parròquia amb els seus estendards i amb bon nombre de socis que ostentaven les seues respectives insígnies; també formaven en la manifestació nodrides representacions de tots els centres polítics i recreatius, i era tancada pel senyor rector autoritats i poble. Pels carrers més cèntrics es va dirigir a la parròquia, estant aquelles adornades amb esvelts i artístics arcs de fullatge i flors aixecats per les associacions de la parròquia i centres de la població i amb inscripcions dedicatòries al nou rector. Així vam poder veure el del Xiquet Jesús als afores del poble, de la Pia Unió a la plaça del Convent; de sacerdots i veïns al carrer la Trinitat, del Cercle Jaumiste davant de casa; dels Fortunats, Cercle Lliberal, Ajuntament i clergat parroquial enfront de l’església. Al costat d’alguns d’aquests arcs s’havia aixecat amb molt art un altar amb l‘imatge del titular de l’associació; cal enregistrar també com a nota simpàtica i consoladora de l’entusiasme d’Almassora què les demostracions de simpaties no van cessar un moment ni durant el trajecte ni durant l’acte de la possessió. Totes les cases estaven engalanades amb vistosos domassos, no poques ostentaven alguna inscripció, de tots els balcons sortien aplaudiments i vives, i de molts una pluja de flors al pas de la manifestació. Quan va arribar aquest davant del Centre Musical que hi havia també aixecat el seu arc i convenientment adornat la seua façana, des dels seus balcons tocava la banda del centre per no estar autoritzada per formar i tocar a la manifestació, arrencant la seua actitud respectuosa i entusiasta, generals aplaudiments. A la plaça de l’església es van llegir les lletres colatives pel M.I. senyor doctor En Manuel Rius, Dignitat d‘arxipreste de Tortosa i acte seguit va procedir-se a l’acte de presa de possessió al capellà de la seua parròquia. Estava aquesta adornada i esplèndidament il·luminada i obertes les seues portes es va veure al moment envaïda per tots els fidels que amb més entusiasme i amb no menys respecte i bones formes no van cessar en les seues manifestacions de simpatia al seu rector fins que aquest va aconseguir imposar silenci des del púlpit dirigint-los la paraula. Va ser aquesta de salutació i oferiment pel que acabava de presenciar i l’emoció que no podia amagar predicava i deia més que la seua mateixa paraula, va tenir paràgrafs de sabor molt apostòlics comentant paraules d’aquell rector de rectors Pius X de feliç memòria, dirigides a un rector, va explicar el concepte de la parròquia, la significació d’aquell acte i va acabar oferint-se a aquell seu ramat com a bon Pastor i lliurant als seus consells, cooperació i oracions. Es van repetir els mateixos vives en acabar i es va posar fi a la cerimònia amb el cant del Te Deum. Poble i convidats van desfilar després per la casa abadia per donar el parabé al rector i tots van ser obsequiats amb un bon refresc. Diverses taules omplien els passejos i per les bandes del jardí i pati de la casa abadia. Es van asseure a la presidencial a més del rector, doctor Rius i doctor Valls, Dignitat de maestre escola de Tortosa, tot l’Ajuntament d’Almassora amb el seu alcalde En Pasqual Domínguez, senyor jutge En Manuel Domínguez, fiscal En Batiste Artero, En Joaquim Gòmez, Diputat provincial, Comandant de la Guàrdia Civil N’Enric Ballester, tot el clergat parroquial i sacerdots de la població, senyor rector d’Alcalà senyor Arasa, el secretari n’Andreu Gòmez, els metges senyors Beltran, Arenós i Castell, farmacèutic senyor Domènec, En Manuel Bernet, en Daniel Pesudo, en Frederic Agut. També vam veure a molts sacerdots de Vila-real, PP. Franciscans, regidors de l’ajuntament, senyors Català i Ferrer, notari senyor Gimeno, metge en Josep Gonzalvo i als senyors Rius Pesudo, Gaia, Galindo, Domenec, Verdía En Vicent i Jaume, Alsina i Natxer; Reverends Llopis i Petit de Castelló ………. El lunc va ser esplèndid, l’animació extraordinària i l’adorn de les taules amb exquisit gust. La major prova de l’encertada gestió del senyor Cabedo al capdavant de la parròquia d’Almassora la vam veure patent en la manifestació brillant i espontània de diumenge i un conèixer les rellevants qualitats de saber i govern del nou rector únicament amb el vist aquell dia vam presagiar un pontificat d’òptims fruits, de vida parroquial intensa i de celestials benediccions per Almassora.\nL’article el publicà El diari Restaurador de Tortosa el 4 de març de 1916\nEl prelat diocesà es va dignar dijous visitar aquesta parròquia. El poble tot amb les seves autoritats, ha tributat al seu pare i pastor una rebuda entusiasta i digna. Per endavant hi havia engalanat els carrers del trànsit, penjant tots els seus balcons i aixecant artístics arcs a les portes de l’església parroquial i església del Calvari i vistosos pals coronats amb ondulants banderes. A l’entrada del poble es va col·locar bonic altar amb el Lignum Crucis i al seu voltant a l’hora convinguda es van col·locar, esperant al senyor bisbe, milers de persones, el clergat amb creu alçada, vestit de presti el nostre il·lustrat senyor rector doctor en Pasqual Cabedo, l’Ajuntament en corporació, les banderes de les associacions catòliques i la banda de música. El venerable Prelat va arribar de Castelló en luxós carruatge acompanyat de monsenyor Hermenegild Muntaner, arxiprest de Castelló i prelat domèstic de S.S. i de l’actiu patge N’Antoni Crespo. Baixat el Prelat entre els aplaudiments i entusiastes vives i les airoses notes de la marxa d’Infants, va besar la creu i s’organitzà la comitiva que va creuar, majestuosa i imponent, carrers cèntrics. A la porta de la parroquial al costat d’un bell altar en què estava col·locada l’esvelta imatge de la Immaculada sota luxós pavelló blau, amb llistes de plata, es va revestir el Prelat amb els ornaments pontificals i va entrar a l’església fent amb les prescripcions de rúbrica la Santa Visita. Acabada aquesta va conferir el Sagrament de la Confirmació a més de cinc-cents nens, apadrinant aquest acte el jutge municipal i la senyora de l’alcalde. Després de la confirmació es traslladà a la casa abadia on hi va haver recepció del clergat, autoritats i persones distingides. El senyor rector va convidar a un dinar íntim amb honors d’esplèndid banquet a tots els sacerdots de la població, alguns de Castelló i Vila-real, a l’Ajuntament, a la padrina de la confirmació, al jutge, fiscal i notari. A les tres i mitja el prelat va visitar a les monges clarisses i de la Consolació i l’església del Calvari i a les cinc el volteig de les campanes anunciava al poble l‘eixida del seu bisbe tributant-li un comiat tan afectuòs i entusiasta com va ser l’entrada i acompanyant-lo fins a Vila-real el senyor rector amb l’alcalde, primer tinent alcalde, jutge i fiscal.\nPublicat al periòdic Rebeldia del 2 de desembre de 1917\nAlmassora invadida: Casos Clínics\nUna xiqueta pregunta a la seva àvia: Déu és a tot arreu ?. Si. Doncs em sembla molt poc decent. Niezstche = Gaia Ciència.\nD’esquena al progrés, de natges al segle de l’aeroplà, de la radiografia i del submarí; cecs a la civilització, al sentit comú i la ciència, aquesta ciència que arriba ja fins a operar en el cor. En ple segle de la llum, Almassora, la nostra més pròxima germana per tota classe de vincles, és avui una catacumba. Aquest poble que és com una continuació nostra, està en perill de mort. Als nostres germans, consanguínia i espiritualment, se’ls inocula en la seva sang, se’ls sembra en el seu cervell la llavor de la degradació, l’ascetisme més anihilador, de la destrucció i assassinat moral, darrera obra d’art, cim de tots els caps de aquells falsaris amb teologia, amb lògica fraudulenta, amb autosuggestió teosòfica; d’aquells fills de moltes mares i d’un sol pare: Sant Ignasi de Loiola. Un fill d’aquests, missioner jesuïta, ha establert allà la residència dels seus crims. Es porta el nostre amic un truc nou. Ja no recorre a les femelles, de seu canviants, apassionades i convencibles. Es fica amb els homes directament i els arrossega a la foscor del temple en on es tanca amb ells. No hem pogut convèncer-nos del que hi fa. El embrutiment, la inversió i els equívocs, van ser els blasons més sortints d’aquesta secta hàbils carteristes, sense que hagen pogut desvirtuar ni la foscor ni el gòtic i silenciós dels claustres. Molts sants que no citem parlarien per nosaltres sense permetre que mentirem. El que si podem afirmar, com a veritat palmària, com a fet clarivident i real és que aquells homes surten de l’església amb el cervell trastornat, amb les facultats mentals avariades. Bojos. Demanant a crits al manicomi. Completament dements. No volem, perquè no és l’ocasió, ficar-nos en discussions sense convèncer ningú. Ho estem nosaltres i no ens cal. No es tracta ara de cap enquesta, ni controvèrsia, ni debat sobre els misteris que tan divinament empara la fe i que desfà l’anàlisi més superficial sobre els contes scheharasadescos que ens brinda l’Evangeli, per creixença d’uns quants hàbit-pocavergonyes (es classifiquen en elegits, sants i microbis de l‘innumerable fauna clerical en totes les seves manifestacions) es tracta ara d’una mica més sagrat, més precís, més sant, més humanitari si es vol, que a tota costa i per tots els nostres mitjans hem d’evitar. Per a tu, jesuïta, i ja t’ho diem tot amb el teu nom, fill legítim de Torquemada i natural de Loiola, va el brindis. Dona gràcies aquest refinament de galanteria i aquest tractament “del tu” perquè és llenguatge amb què es dirigeix per paradoxa a Déu i als falsaris i venals; als lladres de la pau espiritual que robes i no dones, com ofereixes; als xantatgistes, xoricers i usurpadors de bitllets de banc, títols i altres objectes que impliquen valor. (Emplaçe al pare Coloma i al mateix Crist perquè m’ajuden a escupir-te. A tu et diem i saps que no està en nosaltres el sentiment de la pietat, perquè és una virtut que es lloa a les prostitutes, que marxes ben lluny de aquí a on prop d’aquests temples que converteixes en harem del paradís; no habiten homes que sàpiguen tenir a l’abast de la seva mà l’estaca dissolvent que et perverteixi i et convenci de dures i cardenalícies realitats. Vés lluny, deixa tranquils als que ja tenen bona bogeria que atendre: el pa dels seus fills. als que no necessiten una altra fe que aquella que ja gairebé se’ls va extingir: la de la seva pobra i problemàtic aliment. Vés o et trobem: tria. si fosses persona decent, si fosses cavaller i no furga immunda, granota indecent, serp verinosa de seductors miratges, noblement et haguéssim convidat i fins et haguéssim concedit l’honor d’una discussió que potser haguessis rebatut amb la ciència que vas atresorar per calamitat i exploració dels teus semblants; però davant teu ens sentim xulos, perquè molt poc simpàtic aquest paper, és el que et mereixes. Llarg, llarg, vella ladina. I t’aconsellem suprimeixis els somriures i desplicencíes amb què acolliràs això que t’oferim. Nosaltres no sabem callar com la publicació Almassora Nova i moltes vegades imitem Crist a la porta del temple i amb el fuet convidant als mercaders.\nPublicat al diari Llibertat del 13 de maig de 1931\nA la nit passada, a Almassora, s’han desenvolupat alguns successos que revelen la indignació que ha produït al poble demòcrata, les provocacions dels reaccionaris aferrats amb garfis al règim realista, encapçalades amb manifestos tendenciosos de purpuris sectors, la missió és predicar i portar la pau als esperits, en comptes d‘irritar els ànims amb pretensions absurdes; i molt més, quan per a ells, es van guardar des del primer moment màxim respecte a tots els ordres. Un nombrós grup, ha assaltat a la matinada darrera, El Calvari, demolint gran part de les tàpies que el voregen, arrencant la porta de ferro que el tancava i penetrant en l’interior de la capella, on han enderrocat diverses imatges i han causat destrosses de consideració. Se’ns ha dit, que gràcies a l’oportuna intervenció d’algunes autoritats molt populars i estimades, no ha calgut lamentar altres incidents més greus, ja que ja havien sonat veus de “Al Convent!”, “Al Convent!”, Assumpte que no s’ha realitzat per un veritable acte de suggestió, a causa de l‘ascendent que sobre les masses populars exerceixen aquelles persones que han intervingut per evitar-les amb un tacte de positius resultats.\nPublicat al diari Correu de Tortosa del 9 d’octubre de 1931\nDissabte proppassat, segons hem dit, es va donar per acabada la tanda d’exercicis que 32 joves congregants d’Almassora van practicar a la residència del Jesús, sota la direcció del reverend pare Antoni Aznar S.J. Va haver-hi solemne imposició d’insígnies entre altres actes finals, en els quals i en representació de la Congregació Mariana Major d’aquesta ciutat van assistir dos dignataris de la Junta. El moment més emocionant i en què van vibrar a l’uníson efusions de cors enardits, va ser en el dinar de germanor, quan l’ambient estava caldejat de purs afectes al pronunciar alguns joves valents i enfervorits discursos, que han completat amb els seus fogosos parlaments, els presidents de les congregacions de Tortosa i Almassora, els quals van posar de manifest l’amor i la unió en què ha d’estar vinculat l’esperit genuïnament marià, i el zel apostòlic que ha d’animar als congregants per estendre i propagar-lo, per tal que aquests núvols d’hostilitat i apatia que entelen el firmament de la Religió, no enterboleixin als d’esperit feble, les nobles i elevades idees de la puresa del nostre catolicisme i de la veracitat de la nostra doctrina. Darrerament i com a colofó a les belles dissertacions d’aquella joventut exemplar va posar fi amb la seva autoritzada paraula i com un resum de totes, el director de la Congregació d’Almassora don Angel Aznar, Presbítero.En el ràpid de la mateixa vesprà van partir cap a Almassora , sent acomiadats per una comissió de congregants tortosins que van saber tributar cordial acollida de germanor segons caracteritza els nostres joves marians.\nPer l’acurat i popular full parroquial “Yunque” ens assabentem, ha estat impossible concedir un primer premi a cap de les tasques confeccionades per les dones almassorines per a la tómbola benèfica que organitza la nostra parròquia, tal ha estat el nombre de creditores a aquesta distinció .\nAmb extraordinària concurrència de sempre, o potser més sobretot en la missa de comunió general i en la grandiosa processó de la vesprà, es va celebrar l’últim diumenge la festa de Crist Rei.\nLa festa dels xics\nDiumenge, per primera vegada ací i potser a la diòcesi, va tindre lloc la festa més popular i sense cap mena de dubte la més simpàtica de totes que ha celebrat la nostra parròquia: LA FESTA DELS XICS. Festa en la qual tots van tindre la seua intervenció: tarsicis, escolania, aspirants d’Acció Catòlica, Front de Joventuts, col·legis i escoles, etc. Precedit per solemne tridu, es va presentar el diumenge que va coincidir enguany amb la commemoració dels Sants Innocents, on al matí es van acostar a rebre Jesús sagramentat tots els xiquets menors de 14 anys que ja van haver pres la primera comunió. Després amb l’església plena de fidels, tant xiquets com grans, la missa major en la qual va predicar el MI senyor rector del seminari i canonge lectoral de la SICB de Tortosa D. Aureli Querol Lor. A continuació, interessant partit de futbol entre l’equip local de xics i un altre de Castelló, vencent els primers per 2-1. A la vesprà a les tres, animadíssima festa en l’aire a la plaça de l’Església a la que van concórrer sense excepció els mil i escaig de xics almassorins que tot seguit van prendre part en la processó amb la imatge de sant Tarsici. Processó que va vessar de la simpatia que van saber imprimir tants i tants xiquets. Finalment la interessantíssima vetllada a la sala d’actes de la Cooperativa de Sant Josep que malgrat les seues dimensions va resultar insuficient per donar cabuda a tots. Hi va haver, com és natural, repartiment d’un paquet de caramels per a tots i cada un dels que van assistir a aquests actes. Hi va haver un altre paquet amb dàtils. Hi va haver, en fi, tot el que exigeix una festa per als xiquets on van tenir cabuda des dels que encara no poden valer-se pels seus propis mitjans fins a aquells que ja havien complert els tretze anys. Hi va haver també el gest simpàtic i emocionant en què el nostre vellet sacerdot mossèn Manuel Claramonte, a la vista del que mai van poder somiar els seus cansats ulls, va lliurar al reverend senyor rector per als xiquets la quantitat de mil pessetes.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per R. el 26 de febrer de 1953\nSense dones ni xiquets\nNomés homes i joves omplen aquests dies de gom a gom la nostra església parroquial per escoltar al reverend pare Manuel de Sant Josep CD, que amb accents de veritat i convicció predica la setmana quaresmal dedicada al sexe fort. Res ha impedit aquesta assistència i aglomeració actual. Ni que aquestes setmanes no constitueixen ja ací una novetat, ni que estiguem encara començant la quaresma, ni l’època actual d’inenarrable intensitat al camp entre la recollida de taronja, conreu i abonat de les terres, ni que precisament a la mateixa hora es troben molts escoltant al costat dels receptors la veu del famós P. Lombardi … res. Almassora, en el camí del seu acostament a la parròquia, no té parada.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per R. el 31 de maig de 1953\nBé per les dones!\nMés que bé, superior. Han estat capaços de molt les dones del nostre poble, el dimarts, dimecres i dijous d’aquesta setmana. Déu n’hi do! Abarrotar elles soles la sala gran de la cooperativa fins a l’extrem d’haver de col·locar altaveus a les escales. Començant per una concurrència de 625, arribant a 800 el segon dia i sobrepassant l’últim les 900. N’hi va haver de tots els colors, des de les que en un any trenquen diverses mantellines a força de posar-les, fins a les que la guarden noveta que van adquirir en determinat esdeveniment per no usar-la més. Van romandre quetetes, contentes i satisfetes; comunicant-se entre si el seu entusiasme no conforme al passiu paper que ens tenien acostumats, en sessions de gairebé tres hores de durada, més el temps que s’havien pres moltes d’elles per ocupar lloc de preferència. Un veritable record. Així, doncs, la Setmana de la Mare organitzada per les dones d’Acció Catòlica ha estat sense hipèrbole un èxit sense precedents i fins i tot de difícil superació en anys anteriors. Es trobava adornat el saló amb gust i refinament. Quadres, banderes i gallardets; testos flors i garlandes. Semblava allò deliciós jardí andalús en dia de fira. Nosaltres, del desenvolupament dels actes, a part el que es detalla, només coneixem les referències que d’elles mateixes han anat publicant, però els aplaudiments que des del carrer podíem captar, precisament els dos extrems ens fan assegurar que la satisfacció ha estat general. Tant pel que fa a les conferències que se’ls ha anat donant per senyores de la capital i el reverend senyor rector, com en la part recreativa a càrrec dels xiquets i xiquetes de les escoles i col·legis. Amen dels regals que els han sortejat, sense reserves, doncs, bé per les dones almassorines.\n………….. I també els joves!\nQue van celebrar al seu torn en el mateix saló el divendres a la nit la seua sisena reunió trimestral congregacioniste. De cara a les noces de diamant es respira ja aquest ambient commemoratiu que promet ser més que sonat. Constituïa l’atracció d’aquesta última reunió la presència del senyor director del diari El Mediterràneo, En Jaume Nos, qui va dissertar sobre un tema de palpitant actualitat, la perfecció de l’individu entre les dificultats que li crea el món d’avui. Hi va haver també les acostumades intervencions dels assistents, suant la seua, el reverend director per canalitzar i aclarir tant tret imprevist. Tampoc va faltar la part musical i humorística. Finalment va tancar l’acte el nostre reverend senyor rector. L’assistència va ser nombrosa i desperta, malgrat tot i que no és aquesta època la més apropiada per a actes com el que ens ocupa pel cansament que porta l’element camperol que constitueix el gruix de la concurrència.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per R. el 21 de juliol de 1953\nSe’ns va d’Almassora el reverend En Joaquim Blanc Bahima. Es pot dir se n‘ha anat ja. La seua estada entre nosaltres, quan torne d’Alcossebre, pot dir-se serà només d’hores. I la seua marxa, no per menys esperada any rere any, s’ha produït en la joventut masculina d’aquest poble, l’efecte d‘un fort cop. I encara ara més, quan estaven ja a l’abast de la seua mà els fruits de la seua última grandiosa empresa de la congregació dels Lluïsos, la construcció de l’impressionant nou altar i imatge del sant amb motius de les noces de diamant la propera tardor. I estem segurs que almenys en el seu ànim que en el de tots els almassorins minorarà el dolor de la separació, la importància d’haver estat nomenat director de l’únic col·legi de segon ensenyament que manté el bisbat. Ni tan sols el fet de traslladar-se a la capital diocesana que és alhora la seua ciutat natal. Deixa a Almassora massa aconseguides realitzacions apostòliques en els seus cinc primers anys sacerdotals. Perquè ací està el puixant renéixer actual congregacioniste amb totes les vocalies en acció descentralitzada, autònoma i amb vida pròpia. La fundació i direcció de la seua obra magna: L’Acadèmia, amb quatre cursos vençuts d’existència i una matrícula que ha arribat en ocasions als 125 alumnes i mai ha baixat dels 70. Les nombroses tandes de joves en exercicis. La creació d’aquestes reunions trimestrals on tot l’ímpetu juvenil té directe llit. Els nous recessos espirituals amb una assistència mai coneguda. Les periòdiques excursions al seminari nou. La fundació i redacció total del butlletí congregacioniste MAS. La recollida casa per casa, de donatius per a les noces diamantines. Els ambiciosos projectes, ja en marxa alguns, que hauran de portar a la pràctica en aquest esdeveniment, etc … Obres són amors … I si de la congregació passàrem a l’àmbit general de la parròquia. Qui no recorda per exemple a Almassora aquella la seua direcció i organització de la tómbola parroquial ?. Tantes i tantes obres més com han estat portades a terme entre un poble i una joventut que sempre ha sabut respondre al seu gran esforç. Encara que, naturalment, tampoc hagen faltat espines i cards en la seua comesa sacerdotal. Per això, es vulga o no, ha de sentir la separació encara que li conste queda tot en bones mans. Nosaltres, que considerem obligada aquest comiat, sabem en quina proporció amb ella anem a ferir la seua natural modèstia tan exempta de cap estudiada pose. I amb el seu propi estil, concís i sincer, li diem en nom de tanta agraïda joventut: gràcies mossen Blanc per tot el que ens deixa fet. Que Déu el segueixca protegint en el seu nou alt càrrec.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per R. el 29 de desembre de 1953\nLa dels xiquets en honor de sant Tarsici celebrada diumenge últim. Coneguda l’especialitat que per a aquests menesters s’orna a la nostra jerarquia eclesiàstica, ometem tota la sèrie de simpàtics detalls que va revestir aquesta festa de la gent menuda. Únicament lamentar molt de debò, haver nascut amb tanta anticipació. El que ens estem perdent!\nPublicat al periòdic Mediterràneo per Josep Galí Sanxo el 24 de febrer de 1954\nElles en acció\nLes Filles de Maria d’aquesta població van celebrar diumenge últim a la sala d’actes de la Cooperativa de Sant Josep, profusament engalanada, dos actes públics d’afirmació mariana. El del matí va estar dedicat a les xiquetes i el de la vesprà va ser per a les grans. Tots dos van constituir entretingudes vetllades literari-musicals plenes d’encert i contingut. A aquestes vetllades i animant-les, havia precedit l’aparició del primer número d’una fulla titulada VOY suplement per a elles en aquest any sant marià de la publicació parroquial YUNQUE.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per Josep Galí Sanxo el 25 de març de 1954\nNo tot són diversions\nEfectivament. No tots a Almassora ens dediquem a distreure’ns amb més o menys dissipació. A Déu gràcies. Estan celebrant les dones d’ací la seua setmana quaresmal amb tota l’assistència i fervor en elles tradicional. Va al menys la nostra admiració per elles ja que no sabem seguir el seu exemple.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per Josep Galí Sanxo el 25 de maig de 1954\nNosaltres no sabem amb detall de quina manera s’hauran celebrat el diumenge últim totes i cadascuna de les parròquia catòliques del món el dia de l’oració infantil per la pau encara que una mica hàgem sentit i llegit del que globalment ha estat en altres parts, el que de manera imperible ha vingut a gravar-se en la ment i en els cors dels almassorins, ha estat el que ací s’ha fet i hem vist que amb ser molt en la seua forma externa i espectacular, ha estat superat aquesta vegada per una profunda emotivitat com mai o difícilment pot sentir sense la decisiva intervenció de la infantesa. Per absència del nostre reverend senyor rector que es troba camí de Roma, difícil era la papereta que se’ls presentava als nostres dos joves coadjutors. Familiarment, mossèn Ferrer i mossèn Romero. I bé que van saber sortir airosos a l’empresa !. Ajudats amb insubstituïble eficàcia pels senyors mestres, monges de la Consolació, etc. aconseguiren celebrar una tan memorable jornada que, repetim, difícilment arribarà a esborrar de tots, vam estar tan sols en un dels diversos actes duts a terme. Al matí la missa escolar en la que es van acostar a rebre la sagrada comunió 630 xiquets i xiquetes. L’acte eucarístic i marià realment impressionant de la tarda a la Plaça de l’Església que ple com mai arribava a tapar per complet penetrant-hi, tots els cantons de carrer que aflueixen a la mateixa. La processó infantil després amb les imatges de la seua especial devoció cantant el rosari amb aquell multicolor colorit que oferien xiquets i xiquetes de primera comunió. Llauradors i llauradores, vestits típics diversos, gales principesques, etc. Amb la gentada immensa de la gent gran que presenciaven amb la complaença que cal suposar, la vistosa, simpàtica i enlluernadora comitiva. Al final, i de nou a la plaça, l’ofrena dels rams i flors que eren portadors els xiquets, a les plantes de la Immaculada.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per Josep Galí Sanxo el 20 d’octubre de 1954\nAl final de la setmana última tornaren a aquesta població les 29 senyores que a la casa d’exercicis espirituals de sant Vicent Ferrer a Castelló els van practicar en complet retir. Amb motiu de l’any marià la parròquia d’Almassora no organitzarà només actes i festejos. Ja s’està veient. Perquè a aquest torn de dones seguiran quatre de joves Filles de Maria, així com també un torn de joves Lluïsos. Sis torns d’exercitants en complet retir en menys d’un trimestre !. El succés es comenta sol.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per Josep Galí Sanxo el 24 de novembre de 1954\nPuja l’entusiasta marca conforme van consumint-se dates. Els preparatius van apareixent a la superfície presagiant realitzacions aconseguides. No obstant això, esperem una mica més per ser explícits i detallistes. Diguem tan sols avui que es troba en aquests moments a la casa d’exercicis espirituals de Sant Vicent Ferrer a Castelló el quart i últim torn de Filles de Maria d’Almassora que aquest Any Marià els han celebrat en complet retir durant aquests dos últims mesos. Esperem poder avançar alguna cosa als nostres lectors en la propera setmana de lo molt i bo que ja es perfila en un ambient carregat d’il·lusions cap a la festa de la Immaculada a la nostra població.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per Josep Galí Sanxo el 22 de setembre de 1955\nContinuen els treballs per a la completa restauració del nostre temple parroquial. A poc a poc, a mesura avancen les obres, adquireix la nostra església una brillant uniformitat d’estil tant en l’arquitectònic com en el pletòric. Coses ambdues de les que mancava fins ara. Pel que com hem insinuat o declarat obertament en diferents ocasions a la total terminació de les obres, quedarà convertit el nostre temple en alguna cosa digna i admirable. Poc hauríem de viure per no veure-ho.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per Josep Galí Sanxo el 22 de juliol de 1955\nTots els anys, a l’arribada d’aquestes dates, els pobles tan íntimament units a la seua parròquia\ncom el d’Almassora senten la natural incertesa per l’obligat tràfec de sacerdots joves que imposa l’escassetat actual. Aquest any, malauradament, a la incertesa de sempre s’ha unit la seguretat trista que de nou se’ns va un altre estimat coadjutor. En Miquel Romero Navarro ha estat destinat a la parròquia de Paüls a Tarragona. Vaja doncs amb aquestes breus línies, el reconeixement de tot el poble i especialment el d’una joventut i uns xiquets entre els que majorment i amb tanta intensitat com encert, va desplegar aquest els seus dos primers i impetuosos anys d’afanys apostòlics sacerdotals. Donem ja a la vegada la benvinguda al nou vicari que ha de substituir-lo reverend en Vicent Beltran Nebot, recentment ordenat sacerdot i natural de la veïna població de Vila-real.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per Josep Galí Sanxo el 23 de juny de 1955\nSi, si esperarem. Ajornarem una miqueta aquest any els almassorins l‘anar-nos a les alqueries, masets o vil.les (que de tot tenim) a l’espera que se celebre el que familiar i afectuosament hem vingut a anomenar festa del cura. Festa del cura en què anem a prendre part tot el poble. Festa del cura que abastarà, a grans trets, ni més ni menys que tot això: Solemne tridu de preparació a dos quarts d’onze de la nit (després de sopar) de cada un dels dies 25, 26 i 27; dissabte, diumenge i dilluns propers que predicarà el reverend pare fra Lleó de Vinalesa, caputxí; de recent i grat record per haver ocupat la sagrada càtedra al popular novenari de les antonianes. Exposició, diumenge durant tot el dia a l’hospital municipal de la grandiosa (2′10 metres) nova imatge de la Nativitat de Nostra Senyora patrona de la parròquia. Obra del llorejat i conegut escultor valencià Carmelo Vicent. Farà la seua entrada triomfal aquesta imatge en el temple parroquial al vespre d’aquest diumenge a que serà beneïda i col·locada en el seu nou tron. El dimarts de la setmana que ve després de sopar a la plaça de l’església, simpàtic (suposem ho serà) festival folklòric a l’aire lliure.\nEl dia de Sant Pere la festa principal. Celebrarà les seues noces de plata sacerdotals nostre reverend senyor rector en Corneli Monfort Monfort. Es durà a terme la històrica inauguració oficial del nostre recent restaurat temple parroquial que revestirà, sens dubte, caràcters inenarrables. Després tot un seguit d’actes religiosos i profans a qual més atraient i entre els quals destacarà, a no dubtar-ho, el generós obsequi als necessitats de la població pel rumbós padrí en Joan B Porcar Comte. Finalitzarà el que segurament serà memorable dia amb una funció de gala homenatge al teatre Modern en honor al nostre senyor rector. Com es veu de la sacerdotal commemoració participarem tots els almassorins, sense comptar amb el principal que serà el que com perenne i feliç record, posseirem en endavant per temple parroquial una real i veritable joia artístic-religiosa. Val la pena doncs que retardem com hem retardat l’actual estiu.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per Josep Galí Sancho el 28 de maig de 1955\nNosaltres no tenim la culpa que a Almassora sapiguem engrandir i ambientar coses, aspectes i actes que en altres parts passen desapercebuts. Ací està actuant la nostra tómbola parroquial. Ací està, i si algú dels nostres lectors no s’ha donat una volteta per la mateixa, no podran mai forjar-se aproximadament idea del que és ací una instal·lació d’aquesta mena. Tot el que significa animació, gresca sana, alegria sincera; tot el que significa optimisme i esperança senzilla però sentida. Tot això i molt més que no enumerem és la nostra tómbola parroquial que s’uneix a les festes patronals aportant la bellesa de les seues xiques, la música de les seues cançons, la llum i l’art de les seues instal·lacions. Tantes i tantes coses en fi, que fan que la tómbola en qüestió, siga ací alguna cosa especial i única.\nJa és atracció\nSegueixen a ritme accelerat les obres de la nostra església parroquial. Ja, entre la troca de les bastides, es distingeixen algunes pintures i s’observen tota sèrie de realitzacions que deixen entreveure tota la bellesa que estarà dotat nostre primer temple.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per Josep Galí Sancho el 27 d’abril de 1955\nEs va celebrar el diumenge últim en la nostra parròquia la festivitat del Bon Pastor. Encara que per circumstàncies locals i personals ajornem, a Almassora, per breu temps el solemne homenatge que hem de donar-li, no per això deixem de felicitar al nostre rector, el diumenge, tots els seus feligresos. Uns de forma particular i altres a través de les associacions i congregacions parroquials. Es van distingir en aquesta felicitació els xiquets i xiquetes de la catequesi, els que li van oferir una simpàtica vetllada a l’aire lliure davant de la casa abadia, on es va congregar, compacte i apinyat públic ansiós de no perdre’s detall de tots i cadascun dels simpàtics actes representats. Al final d’aquest acte van ser obsequiats tots els xiquets, tant actors com espectadors, amb un bon grapat de caramels, cadascun.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per Josep Galí Sancho el 29 de març de 1955\nDel sexe masculí. Que va tindre lloc ací l’últim diumenge en la nostra església parroquial plena de gom a gom d’homes i xics. L’havia precedit una setmana quaresmal predicada als majors a la parròquia pel reverend senyor Vicent Pasqual Moliner i en la capella de la Puríssima Sang als xics pel reverend coadjutor d’aquesta parròquia senyor Vicent Romero. Els uns i els altres, contents i satisfets, complim amb el precepte.\nTots sabem el que significa en qualsevol poble d’Espanya la primera missa solemne d’un dels seus fills. Tots també el que són unes festes patronals. Molt fins i tot -almenys per referències- l’esplendor i la pompa que revesteixen a Almassora qualsevol festival o tema religiós. Però ja és més difícil imaginar els tres esdeveniments reunits en un mateix dia com va passar en la nostra vila el dia 22. Sent-ho per a la imaginació que no té límits, diga el lector si ens serà a nosaltres difícil la ressenya en comptar amb tan limitades qualitats descriptives i emotives. Per això ens limitarem a concís detall deixant a la consideració de cadascú el que en realitat de veritat va passar. Va ser el dia de Santa Quitèria, l’any actual quan va cantar la primera missa en la nostra parròquia el fill d’Almassora reverend pare Leopoldo Maria de Sant Josep OCD (Blanch Forcada). Van ser els seus padrins eclesiàstics el reverend P. provincial OCD i els seglars En Manuel Ruiz Esteller i Na Rosa María Ruiz Zapatero. Va ocupar la sagrada càtedra el reverend P. Aureli del Cor de Jesús de la mateixa ordre carmelita.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per Josep Galí Sancho el 25 de juliol de 1956\nLa manca de personal ha d’obligar, i els necessaris canvis i acoblaments de la diòcesi imposar. Per això, ja se sap, en arribar aquestes dates, hem de subscriure gairebé tots els anys l’emocionat comiat a un sacerdot que destinat per qui correspon a exercir el seu ministeri en una altra parròquia, abandona la nostra, deixant darrere d’ell un regall d’estimació mútua i tasca realitzada que necessàriament mereixen, si més no, el públic agraïment d’un poble que sempre ha viscut i segueix vivint unit als que el regeixen pel sender de la perfecció espiritual. Un dia va ser mossèn Guillem, el següent mossèn Usó, després mossèn Blanc i en l’any últim mossèn Romero. Avui és el reverend mossèn Joaquim Ferrer Guarch a qui hem d’acomiadar. A fer-ho, amb la condició precisa, recordem com si fos ahir, aquell 1 de desembre de 1951 a que va prendre possessió de la seua vicaria, que ara deixa, després d’una fecunda tasca que no per callada deixa de ser reconeguda i apreciada. De sobres ens consta fins a quin punt fereix la proverbial modèstia d’aquests homes joves dedicats completament al seu sacerdoci, el que davant els seus mateixos ulls enumere el que només porten a terme mirant a l’Alt. Tanmateix, no podem resistir la temptació -que és justament d’assenyalar tres grans empreses dutes a terme personalment pel reverend En Joaquim Ferrer. Es tracta de la primera d’aquelles inoblidables noces de diamants de la Congregació de Sant Lluís celebrades el 1953. Recent llavors el seu nomenament de director de la popular congregació, va saber dirigir i canalitzar tot aquell desbordament d’entusiasmes i realitzacions que van quallar en l’esdeveniment més sonat durant els últims anys a Almassora. La segona va ser la tómbola parroquial de 1955.\nPareixia impossible igualar l’èxit obtingut per la primera tómbola celebrada al 1952. No només es va arribar on la primera, sinó que es va duplicar -justament duplicat- el d‘aleshores; gràcies a la precisa visió i eficaç plantejament dut a terme per mossèn Ferrer. Però sobretot i abans de res, l’obra predilecta, la qual distingeix davant els nostres ulls al coadjutor que acomiadem, la qual duta a terme de forma callada i fosca, però la més eficaç, segurament, i la més duradora, i també la més difícil i espinosa, és la dels sants exercicis espirituals per a joves, celebrats en complet retir a la Casa de Sant Vicent Ferrer a Castelló. Creiem sincerament serà el que millor defineixca a mossèn Ferrer en el seu pas per la nostra parròquia. Que va començar a dur a terme de forma explosiva -vaja el vocable- quan aquelles noces diamantines de la congregació dels lluïsos, amb quatre torns consecutius -un homes, dos de joves, i un de xics- i que ja no s’ha interromput ,després, cap any durant les festes de novembre de la congregació. I fins i tot en 1954 quan el centenari de la Definició dogmàtica de la Immaculada, tampoc va faltar el corresponent torn de congregants en exercicis.\nVolem insistir com aquesta obra d’exercicis per a joves en complet retir, no s’aconsegueix des d’una taula de despatx per molt sacerdotal que siga. Precisament els senyors sacerdots que no puguen llegir el reconeixerien. Ells millor que ningú -potser únicament- puguen apreciar el que costa el que s’imposa. El que desgasta anar casa per casa gairebé pidolant l’assistència del mes de la família. Les dificultats reals o suposades que cal solucionar. Els inconvenients que cal dissipar. Els dubtes i recels que cal superar. Amuntegar facilitats, … resultats, enumerar comparacions, inspirar confiances. Conservar després el que tan segur va ser d’aconseguir. Per això, repetim, siga el nostre comiat, a part el cordial i amistosa, que sincera i realment, és la prova fefaent i escrita que tota una callada tasca sacerdotal, tota una tasca seriosa i poc inclinada a la gresca i la ……. -cadascú és com Déu ho va fer- no queda relegada, dividida. Perquè si no enlluerna com altres als ulls del món que tant s’envaneix dels centelleigs encara que siguen fugaços potser als ulls de Qui tot ho calibra i mesura en els seus justos termes …. igual o majorment grata. I fins i tot entre els homes, ja es veu que hi ha qui sap recordar, agrair i assenyalar amb Deu a mossèn Ferrer.\nPublicat al periòdic Mediterràneo per Josep Galí Sancho el 28 d’agost de 1956\nEscola de vicaris\nVa prendre possessió en el seu dia com a coadjutor de la nostra parròquia el reverend En Carles Castillo Meseguer. Benvingut. Siga per molt de temps. Doncs no desitgem ni miqueta l’estar ja preparant l’escrit de comiat. Antecedents hi ha sobrats …\nPublicat al periòdic Mediterràneo per Josep Galí Sancho el 25 d’octubre de 1956\nMissions i xiquets\nDiumenge últim es va celebrar també a Almassora -no faltava més! - Aquesta emotiva molt simpàtica festa missional que orientada cap a la infantesa i amb l’insubstituïble concurs d’aquesta, ofereix òptims fruits de tot ordre i condició. Ambientada carrossa parroquial va recórrer els carrers de la nostra població, mentre al seu voltant postulaven un veritable eixam de xinets, xinetes, mores, indis, etc. formant bigarrat conjunt d’infidels de totes les races, que amb les seues vidrioles anaven recollint de transeünts i veïns el donatiu més o menys però que tant bé pot fer segons sabem tots.


Submergeix-te en el REPTE DE L'AIGUA NETA i participa en el nostre concurs\nConeixes els ODS (objectius de desenvolupament sostenible)? Saps que hi ha moltes persones treballant per acabar amb la pobresa, protegir el planeta i millorar-hi les condicions de vida, sense deixar ningú enrere, per a l'any 2030? I que l'aigua forma part d'aquest repte meravellós com a protagonista de l'ODS núm. 6?\nAqual i ODS6 et conviden a unir-te al seu equip de Guardians de l'Aigua. Descobreix el laboriós procés de la gestió del CICLE INTEGRAL DE L'AIGUA i aprèn sobre les seves atencions i consells per participar en el nostre Concurs de Dibuix.\nPodràs guanyar premis fantàstics.\nConeixes els Objectius de Desenvolupament Sostenible?\nAQUAL I ODS6 EN EL REPTE DE L'AIGUA NETA\nUneix-te al repte "I tu, què pots fer?" - Idees per canviar el món\nSegueix els consells gota a gota d'Aqual i ODS6\nEl repte de l'aigua neta - Test d'accés a l'equip de Guardians de l'Aigua\nRepassa amb Aqual i ODS6 la gestió del Cicle Integral de l'Aigua


La Generalitat vol crear la marca «Fusta de Catalunya» | Nació Solsona\nper ACN, Solsona | 25 de març de 2014 a les 21:00 |\nEl conseller d'Agricultura, Josep Maria Pelegrí, acompanyat pel director general de Medi Natural, Antoni Trasobares, i el director del CTFC, Denis Boglio Foto: ACN\nSolsona (ACN).- El conseller d'Agricultura, Josep Maria Pelegrí, ha presentat aquest dimarts el nou Programa anual d'aprofitaments forestals 2014, que inclou 138.325 metres cúbics de fusta, xifra que representa un increment del 46% respecte l'any passat. Amb tot, la taxa d'extracció -actualment és del 19%- encara es troba molt per sota la mitjana europea del 67%. Per això, Pelegrí creu que el país "té necessitat de canviar el model de gestió dels boscos i això passa per avançar cap a la multifuncionalitat". Segons el conseller, el bosc "pot donar molts aprofitaments, no només el forestal". D'altra banda, el departament també proposa la creació de la marca 'Fusta de Catalunya' per donar valor al producte del país.\nEl nou Programa anual d'aprofitaments forestals per al 2014 és una de les línies que ha engegat el Departament d'Agricultura per dinamitzar el sector forestal de Catalunya. El conseller Pelegrí ha presentat aquest dimarts al Centre Tecnològic Forestal les línies bàsiques del programa que recull tots els aprofitaments -fusta, llenya, caça, pastures, tòfones, etc.- que es preveuen realitzar durant l'any 2014 als boscos públics del país. En quant a la gestió forestal, el Programa augmenta en un 46% la fusta que s'extraurà dels boscos públics i suma un total de 138.325 metres cúbics.\nEn aquest sentit, Pelegrí ha destacat que el país "ha de canviar el model de gestió dels boscos" i avançar cap al model europeu, que "està orientant les polítiques forestals cap als boscos multifuncionals". "El bosc no només ha de ser un lloc verd per anar a visitar o passejar, sinó que també ha de donar redits i rendiments des del punt de visa de la preservació de la biodiversitat, però també de la dinamització de l'economia i de la generació d'ocupació en els àmbits locals". Pel conseller, no hi ha "contradicció" entre la "conservació, la protecció i la gestió dels boscos" , sinó tot el contrari, ja que "la política de no intervenir genera molts més riscos".\nSegons Pelegrí, el model multifuncional vol dir poder explotar tots els recursos del bosc, com poden ser els bolets, la pinya, les plantes aromàtiques i medicinals o les arnes. Per això, el conseller ha apuntat que la Generalitat "vol donar exemple que és possible una gestió del bosc i no només una protecció i preservació" . A més, Pelegrí ha assegurat que amb el nou Programa d'aprofitament posaran el recurs fustaner "a peu de l'empresa" , mentre que fins ara les empreses "havien d'anar a tallar i recollir la fusta al bosc".\nEn aquests moments el consum fustaner de Catalunya és deu vegades superior a la producció. En aquest sentit, Pelegrí ha explicat que la taxa d'extracció de la fusta del bosc és del 19%, mentre que la mitjana europea es troba al 67%. A més, el conseller ha posat sobre la taula que els boscos cada any creixen en 3 milions de metres cúbics i només se n'extreuen 0,75 milions, menys d'una tercera part.\nD'altra banda, la Generalitat també treballa per promoure productes amb alt valor afegit com pot ser l'ús tèrmic de la biomassa o la promoció de 'ús de la fusta en la construcció i la rehabilitació d'habitatges. Per fer-ho possible, el departament d'Agricultura ha proposat la creació de la marca 'Fusta de Catalunya' amb l'objectiu de "donar valor a la pròpia fusta", però també "que hi hagi un element d'identificació territorial" , segons ha apuntat Pelegrí. Pel conseller, la fusta catalana és d'una "gran qualitat, tot i que hi ha d'haver recerca i innovació, i volem que la gent tingui aquesta percepció de la fusta per donar confiança al consumidor".\nEconomia, forestal, fusta, ctfc\nPer Ruqueurs el 29 de març de 2014 a les 21:16\nCom es que ERC no ha pogut para el tancament de Tradema???? recordem que ERC mane a Solsona... on son els Terratenentistes de Solsona i rodalies???? que no us poden treure de atolladero... AI SOLSONINS SOLSONINS QUE PER UN CANTO US DEMANEN LA INDEPENDENCIA QUE US PROMETEN EL TOXO I EL MORO.. I PER SOTA MA US FOTEN COP DE RUC, SI HI HA POCS ASSITENS A LA PRESENTACIO DE FUSTES DE CATALUNYA... ES QUE SON ELS QUE CREUEN QUE ES PODRAN FOTRE ALGUN CENTIM A LA BUTXACA.. SOLSONA UNA COMARCA DE SOLERA DEL SEGLE PASAT.. QUE ARA PER ARA ES UN DELS PUNTS DE CATALUNYA AMB MES ATURATS...PERQUE NO DEMANEU AJUT ALS PODEROSOS DE SOLSONA... O ES QUE NO MES SABEN FER QUE D´INCENDIARIS...\nFer volar vots!\nPer Anònim el 27 de març de 2014 a les 08:54\nCorrecte, ara que potser més que fer volar coloms, el que volen és fer volar vots. Simple propaganda electoral....\nPer Anònim el 27 de març de 2014 a les 00:53\nUn cop tallin els pins dels nostres boscos, més aviat, joves, què en faran? Tradema ja no hi és, el pi per la llar de foc és una porqueria, i de moment no hi ha manera de trobar una inversió per fabricar pellet, que ja veuríem a quin preu s'hauria de vendre per afrontar les despeses de tallar i transportar aquest fusta al lloc de fabricació més la seva transformació i comercialització. El que no expliquen és que tenim una massa forestal complicada d'explotar per la geografia de la majoria del boscos que no fa inviable la seva explotació. Passava quan hi havia Tradema, li sortia més beneficiós portar la fusta de França que comprar-la aquí. Em sembla que aquest home fa volar coloms, a no ser, és clar, que aquí hi hagi diners en forma de subvencions que anirien a les butxaques de quatre espavilats propietaris dels boscos.\nS´ha de buscar el bon manteniment\nPer Piteus el 26 de març de 2014 a les 19:21\nSi es talen els boscos el que s´aconsegueix es que la fauna fugi a altres llocs i no hi tornarà fins d´aqui un temps. Si els boscos s´esclareixen hi entra més llum solar i al entrar més llum farà que la humitat que té el sotabosc s´en vagi i en conseqüència sigui més fácil l´inici d´un incendi. Els beneficis económics són temporals però el bosc triga molts anys en recuperar-se. Si d´altra banda féssim servir els boscos com un reclam turistic tots hi guanyariem. Les deixalles dels turistes es un dels gran mals que hi ha a tot arreu. Aquí és on ens hem de posar forts i sancionar. La natura quan millor funciona es quan se la deixa fer. Si l´home posa la mà ho espatlla. Si no hi ha sotabosc s´està penalitzant la voluntat de la natura. Fixeu-vos en l´exemple d´aigüestortes. Allà no s´hi talla ni un arbre i tot es preciós i funciona bé. (En la meva opinió hi ha massa gent concentrada en certs punts que s´hauria de repartir millor). Per tant es pot tenir el bé de la natura i el bé económic. Només cal pensar una mica i veure que es pot fer compatible.\ncrec que van en una altra línia\nPer Anònim el 26 de març de 2014 a les 18:02\nTònim: si es fa bé no té perquè ser com diu. Conec propietaris forestals que fan tales anuals i tenen perfectament definit què tallen i què deixen, i amb quina freqüència (anys) poden talar en cada zona, i tenen un boscos fantàstics... i hi recullen tòfones, i hi cacen, i a l'època de bolets estan plens de gent (no és incompatible). Parlen de gestió dels boscos, no de fer camps d'arbres.\nDoncs jo no, també\nPer Anònim el 26 de març de 2014 a les 15:53\nEl problema amb el sector forestal és que qualsevol que es llegeixi un llibre o un article, opina, amb o sense raó, i per això, hem de sentir dir coses sense cap mena de sentit. I el pitjor de tot, és que els que ens governen, els hi fan cas. Sembla que finalment hem trobat un govern amb més empenta, que defensa el fet que el bosc no és un simple jardí, i que pot donar altres beneficis, econòmics i sobretot llocs de treball. I preteneu rebatre aquesta iniciativa amb que l’herba s’assecarà més? I la discontinuïtat vertical que és genera que? I l’efecte positiu en la regeneració quan s’obre la cobertura forestal que? I la merda que deixen aquests usuaris dels bolets, senderisme als boscos, que? Heu vist com queden els boscos del Solsonés a l’època dels bolets? O com queden les rieres després de que en gaudeixin tots els turistes durant l’estiu? Això no és perjudicial? Senyor Tònim, si no li agraden els pins, doncs això, digui-ho, al fi i al cap és qüestió de gustos, i no hi ha res escrit, però no utilitzi arguments sense fonament que l’únic que fan es desprestigiar un sector que en el món rural és molt important, les empreses i treballadors forestals.\nI L'infuscat, què és?\nPer Anònim el 26 de març de 2014 a les 14:20\nEl sr. Muntada no és o era president d'infuscat? Què caram és infuscat?\nPer Anònim el 26 de març de 2014 a les 13:48\nSi volem anar amb els temps, hauríem de titular-la "llenya a Catalunya". Seria una forma que els escanyols la compressin.\nPer Anònim el 26 de març de 2014 a les 13:46\nCrec que caldria que, a més de fer valoracions de llibre, tinguessis en compte, Tònim, que fa 100 anys teníem un 1% dels incendis que patim actualment precisament perquè tots els boscos, tots, eren aprofitats i no tenien cap mena de sotabosc. Per tant, menys manuals i més experiència.\nEn relació al comentari de Tònim\nPer Piteus el 26 de març de 2014 a les 13:14\nPenso exactament com vosté. Me n´alegro molt de que encara hi hagi gent que ho vegi d´aquesta manera. Gràcies.\nNo hi entenen en res. Només fan el què els hi manen els explotadors forestals\nPer Tònim el 26 de març de 2014 a les 08:39\nMala notícia. A) voler explotar la fusta a Catalunya és voler empobrir el país. La producció per hectàrea i any als països nòrdics és d'unes 7 vegades que a Catalunya. Ens polirem els boscos i només obtindrem una misèria. B) L'explotació forestal converteix els boscos en camps d'arbres. Eliminen el sotabosc. Un bosc sense sotabosc no és bosc, no hi ha gaire fauna, poca ombra, herba seca i combustible per manca d'ombra. C) Els incendis, en contra del què ens volen convèncer els explotadors forestals, augmentaran. Quan es treu sotabosc a l'assecar-se més l'herba, tot és més combustible. L'explotació forestal quasi sempre es fa amb el supercombustible pi. D) Tot i que diuen que a Catalunya hi ha molt bosc, quasi no hi ha boscos adults. Sempre tenim eternament boscos joves, que son més combustibles i més lletjos. E) Els millors boscos per la major part de Catalunya son els d'alzina i roure i adults. Aquests boscos provoquen una espesa ombra al seu interior que fa que sempre hi hagi un punt d'humitat i no son gaire combustibles. Hauríem de ser conscients que a Catalunya s'han d'aprofitar els boscos per altres coses que a Finlàndia. Turisme, senderisme, bolets, tòfones, fruits silvestres, oxígen, regulador de cabals, etc.\nPer Anònim el 25 de març de 2014 a les 23:18\nSembla que el tema no interessava massa. Quatre gats.


Cinema espiritual a Andorra\nEscrit per Delegació d'Ensenyament\nCreat el 11 Novembre 2016\nAls cinemes Illa Carlemany d’Escaldes-Engorday, Principat d’Andorra, durant tota la setmana del 7 a l’11 de novembre es van anar projectant les pel·lícules que enguany eren ofertes dins la Setmana de Cinema espiritual, organitzada per la Delegació d'Ensenyament i l'Arxiprestat de les Valls d'Andorra: "Little boy" i "Si Déu ho vol".\nEl dia 10 de novembre va tenir lloc la projecció més oberta de “Francisco: El Padre Jorge” que és una pel·lícula argentina biogràfica del Papa Jorge Mario Bergoglio, estrenada el setembre de 2015, i que és escrita i dirigida per Beda Docampo Feijóo. A la projecció hi va ser present l’arquebisbe Joan-Enric Vives, acompanyat per Mn. Pepe Chisvert, conductor de la Setmana de cinema espiritual, i els Mossens de les parròquies d’Andorra, amb un nombrós públic que omplia el cinema. Abans de començar van dirigir la paraula i van animar els espectadors a gaudir del cinema com a art actual, i a veure-hi la dimensió espiritual.\nMolts joves alumnes de tot Andorra, de les Escoles dels tres sistemes. i també de La Seu d'Urgell i altres pobles de l’Alt Urgell també van participar en les diverses projeccions de diverses pel·lícules amb fons espiritual ampli.


Enric I. Canela » 2015 » novembre » 09\nPere Mir, el mecenes català de la recerca\nPosted in Articles Enric I. Canela, Recerca on novembre 9th, 2015 No Comments »\nEnric I. Canela Ahir llegia un article que em va agradar, potser més pels fets que per l’article en si mateix. És Benvingut, míster Cellex Parlen els científics (i 2). Diu: Hi ha una part important de la història de la ciència a Catalunya que no s’ha fet mai pública per desig exprés dels seus […]\nLa universitat espera que es convoquin places de professorat\nPosted in Articles Enric I. Canela, Universitat on novembre 9th, 2015 No Comments »\nEnric I. Canela Llegia una article a La Vanguardia titulat 900 professors universitaris esperen plaça fixa a Catalunya. Comença: Les retallades i les restriccions de pressupost han passat factura a la carrera professional de centenars de professors i investigadors universitaris. A Catalunya, prop de 900 persones esperen una plaça fixa de professor agregat o catedràtic, […]\nAprendre a gestionar eficaçment els projectes de recerca\nPosted in Articles Enric I. Canela, R+D, Recerca, Transferència de Coneixement, Universitat on novembre 9th, 2015 No Comments »\nEnric I. Canela Llegia un treball d’Antonio Árias titulat Los investigadores se rinden ante la burocracia. Es tracta d’un article que analitza la jornada les Terceras Jornadas de fiscalización y control de las Universidades Públicas que es van celebrar a la Universitat Miguel Hernández d’Elx. Una reunió on gestors universitaris i els seus auditors institucionals […]


L'equip de govern demana la retirada del projecte de guarderies assistencials i insta el Govern a prendre com a referència les escoletes de Menorca\n- 13/12/2017 -\nL'equip de govern PSM-PSOE-GXC presentarà en el proper Ple una proposta per a instar el Govern de les Illes Balears a abandonar el projecte de guarderies assistencials. Els partits que governen Ciutadella remarquen que la proposta compta amb l'oposició de tota la comunitat educativa a Menorca, ja que serviria per crear una doble xarxa: una d'escoletes i una altra de guarderies assistencials per a infants socialment vulnerables; a més que per a Menorca l'aplicació d'aquest decret faria retrocedir el model educatiu de l'illa, després de dècades de feina feta, i la retornaria a un model ja superat, el de les guarderies assistèncials.\nL'equip PSM-PSOE-GXC presentarà en el proper Ple de l' Ajuntament una proposta per a instar el Govern de les Illes Balears a abandonar el projecte de guarderies assistencials. Els partits que governen Ciutadella remarquen que la proposta compta amb l'oposició de tota la comunitat educativa a Menorca, ja que serviria per crear una doble xarxa: una d'escoletes i una altra de guarderies assistencials per a infants socialment vulnerables; a més que per a Menorca l'aplicació d'aquest decret faria retrocedir el model educatiu de l'illa, després de dècades de feina feta, i la retornaria a un model ja superat, el de les guarderies assistèncials.\nCal recordar que a Menorca es treballa des de fa 30 anys amb gran èxit amb un model integrat i coherent d'atenció educativa i de guarda de la primera infància. Es tracta d'una xarxa integrada, amb el predomini i el lideratge de l'oferta pública municipal, i amb el suport del Consell Insular de Menorca. Aquest és avui un model a seguir d'excel·lència educativa i social en el cicle de 0-3 anys, i s'ha aconseguit amb la participació de tots els sectors implicats i amb un consens creixent, reconegut dins i fora de Menorca;\nAvui en dia els municipis menorquins han aconseguit un alt nivell d'escolarització, especialment a P2, molt per damunt de Balears, signe inequívoc de la gran acceptació del model per part de la població i de la cercada equitat, que permet, basant-se en bonificacions, l'escolarització dels infants de famílies sense prou recursos econòmics. Cuidar els infants de 0-3 amb serveis integrals i alhora educatius i assistencials és una mesura bàsica de prevenció social i comunitària.\nPrecisament per tot l'exposat, és just demanar al Govern de l'Estat que, atès el valor educatiu d'aquesta etapa, la doti econòmicament per poder millorar-la i garantir-ne la implantació arreu. I en aquest sentit, sol·licitar també al Govern Balear que incrementi la dotació econòmica per a la xarxa d'escoletes, per fer possible que el preu de la matrícula i la quota puguin baixar.\nEducació Infància i menors Patronat d'Escoles Infantils


Suprimeixen unitats de trànsit de Mossos a Mataró\nUn Mosso d'Esquadra en un embús de trànsit. Foto: ACN\ncapgros.com / ACN 12 de gener de 2021 (15:40 CET)\nDenuncien la supressió d'unitats de trànsit de Mossos a Mataró\nCCOO denúncia que els temps de resposta als accidents s'incrementen molt, amb el risc que suposa per a ls usuaris que han patit un accident de trànsit\nEl sector de Mossos d'Esquadra del sindicat CCOO ha denunciat aquest dilluns "la supressió d'unitats de trànsit de Mossos" a Mataró, així com a altres ciutats catalanes. Lamenten que el Departament d'Interior "no reemplaça el personal perquè les unitats a poc a poc quedin extingides". Exposen que "des que es van assumir les competències de trànsit, el nombre d’efectius no ha fet més que disminuir" i adverteixen que aquest fet suposa un "risc" per vies principals com N-II, AP-7, N-260, A-2, AP-2, C12 o C-25.\nEl sindicat denuncien que aquest fet s'està produint a les unitats de trànsit de Sant Feliu, Olot, Igualada, Mataró, Montblanc i Móra d'Ebre. En aquestes ciutats "els temps de resposta als accidents es veuen molt incrementats amb el corresponent risc que suposa per la seguretat dels usuaris que hagin patit un accident de trànsit o fins i tot una avaria", segons CCOO\nLes mateixes Indiquen que en aquestes vies "augmentarà el temps de resposta, disminuirà l’efectivitat dels controls preventius i la planificació de serveis". Per altra banda, afegeixen que "la manca de presència policial dona sensació d'impunitat a aquells conductors que vulguin infringir la normativa".\nAl Bote li prenen el pel a tots els llocs en especial a la Generalitat. Sembla un ninot q no s'imposa ni a la seva pròpia policia,ni a la Generalitat,ni a Madrid ni cap lideratge a la ciutat per canviar el seu rumb a la deriva que solament condueix la delinquència el vaixell actualment en aquesta ciutat decadent i gris on els de dalt no tenen ni ganes,ni voluntat,perdò ganes de passar-ho bé amb festes i focs per ells.Per treballar i progresar res(bé la delinquencia sí progressa)


ALISON DARWIN | Let's Festival\nAlison dóna oxigen a l'indie rock i al post grunge a través d'una poderosa veu femenina i ambicions eclèctiques.\nMúsica ballable, però amb força i sentiment, barrejat amb crítica social i existencialisme en les seves lletres, és el que defineix al trio barceloní. El grup publicarà a l'abril de 2021 el seu primer llarg, "Ficción Y Realidad".\nDesde el seu inici no han parat. I és que el trío va publicar al 2018 "Apologize", un single que els va valer per a convertir-se en una de les bandes guanyadores de Neox Discover. El llançament del seu primer EP "Find Your Freedom", els va portar a acompanyar els nordamericans Against The Current a les seves tres dates espanyoles, tocar a l'Antiga Fàbrica Estrella Damm, les Festes de Gràcia, etc. El mateix any es van fer amb el Premi a la Millor Actuació (Joan Trayter '19) i el Gran Premi de Jurat (Sarrià Live Contest '19). El 2020 publicaven nou EP, "Meaningless Sounds", a més d'obrir el concert d'Smoking Souls a la Sala Apolo i actuar al Bala Perduda aconseguint passar a la final (ajornada). Després de cancel·lar-se les seves actuacions a diversos festivals de la Península, van aprofitar per compondre el seu primer llarg, "Ficción Y Realidad" (Atomic Records, 2021). Els úlimos mesos han avançat "Todo Se Derrumba", "Ayer", "Danza Macabra" i "Gravedad", que han tingut molt bona acceptació entre mitjans i públic i els ha portat a actuar a La 2 de RTVE a "Punts de Vista".


“La Política retratada”, una mirada crítica a l’actualitat a través dels dibuixants humorístics. Palau Robert\n“La Política retratada”, una ...\n“La Política retratada”, una mirada crítica a l’actualitat a través dels dibuixants humorístics\nDel 14 de març a l'11 de juny del 2017, el Palau Robert presenta l'exposició "La Política retratada", una mostra col·lectiva que repassa la crònica social i política dels darrers 40 anys a través de l’obra crítica, sovint satírica i sempre esmolada de 48 dibuixants humorístics.\n"La Política retratada. La crònica social i política a través de dibuix humorístic", organitzada per la Generalitat, presenta, a través de 200 acudits de 48 dibuixants publicats en 60 mitjans i publicacions, una visió global i contextualitzada de la nostra història recent a través del dibuix humorístic. La història d’un món en moviment, i també una societat en transició permanent, que han anat escrivint els dibuixants humorístics de Catalunya i la resta de l’Estat. Aquesta proposta també vol posar de manifest la funció social de l’humor gràfic i reviure moments molt importants de la història recent, coincidint amb els 40 anys de les primeres eleccions democràtiques a l’Estat espanyol, després del llarg i fosc període de la dictadura franquista.\nEl període que cobreix l’exposició comença just abans de l’atemptat a la revista satírica “El Papus” i arriba fins a l’actualitat, quan fa poc vam viure els tràgics esdeveniments del setmanari satíric francès "Charlie Hebdo".


La Fundación Tony Manero estrena nou disc i el regala a tots els seus seguidors per Nadal. | Buenritmo Producciones S.L\nAquest 2018 la Fundacion Tony Manero va publicar “Lugares Comunes”, el seu disc més íntim i familiar fins al moment. Per celebrar la bona acollida i l’amor rebut, els Manero han decidit regalar per Nadal als seus seguidors tot el disc remesclat.\nEls “lugares comunes” del disc feien referencia a aquelles persones / experiències a les que tots estem exposats i que ens conformen: família, amics, amors…Per descomptat, aquests llocs comuns que tots compartim son particulars –propis- per a cadascun de nosaltres. Cada persona, cada ser humà, viu a la seva manera les seves relacions amb la família, els amics o els amors. De la mateixa forma, l’experiència comú o compartida d’escoltar una cançó es al mateix temps absolutament pròpia: tots escoltem la mateixa cançó, però cadascú l’entén a la seva manera. D’això va precisament aquest disc de remescles: de posar en mans de noms propis aquestes cançons “comunes” per que les transformin en “pròpies”, perquè facin la seva pròpia versió.\nEl resultat es “Lugares Propios”, un disc que extreu l’esperit Manero que potser quedava amagat en les versions originals: disco-house, electro-funk i hip hop sonen amb la intenció de posar a ballar als mandrosos que no es van animar a fer-ho amb “Lugares Comunes” en el seu format original. Amb l’ajuda d’amics, joves promeses i alguns components de la Fundacion Tony Manero amb l’uniforme de remesclador, aquestes noves versions aconsegueixen donar una visió fresca i inesperada de “Lugares Comunes”, fent-lo mes ballable i experimental sense perdre l’essència de les cançons ni de la banda.\nEl disc s’obre amb la relectura que Bearoid fa de “Lugares Comunes”, el tema que donava títol al disc. En mans d’aquest jove productor valencià, l’instrumental jazz funk de flaires brasilers es tenyeix de house amb el seu inimitable toc de pop electro. I just quan penses estar davant d’un altre peça de jazz house, Bearoid aconsegueix recargolar-lo encara una mica més i portar el tema a terrenys inesperadament euforitzants.\nLa segona remescla ha estat feina de Mandruka. La banda revelació barcelonina de modern funk agafa el funk de “Bruno & Mia” i el reforça amb la potencia de l’electro, enfosquint la harmonia i afegint-hi quilos de sintes en el procés. El resultat es probablement la peça mes divertida del pack.\n“Antes De Que Te Olvides De Mi” era en la seva versió original la cançó amb mes component pop de “Lugares Comunes”. En aquesta ocasió es Badimusic (a.k.a. Alex Badia), el jove teclista que la Fundación ha incorporat a la seva formació aquest any, l’encarregat de re imaginar el tema convertint-lo en la perfecta cançó pop per a milenials. Piano-pop emotiu amb bases trap i les justes dosis de virtuosisme. Una veritable sorpresa.\nThompson es l’alter ego de Javier López, dj, productor, periodista musical i home als comandaments del segell Sunshine Dominoes. La seva remescla de “Beibi” aconsegueix donar un tomb inesperat al tema convertint-lo en un inapel·lable tema disco-house. Amb l’aportació a la guitarra del propi Lalo López per acabar d’arrodonir-la, aquesta remescla supura elegància i glamour per tot els seus pors.\nEl hip hop orgànic d’”Algoritmo” passa pel filtre remesclador de Miguelito Superstar que el carrega d’aromes dub i l’acosta al Bristol de mitjans dels 90 aportant el moment mes fosc del disc que serveix de perfecte meridià abans d’encarar la resta de les produccions.\nManero Sound System es el projecte nu-disco amb el que Lalo López, Miguelito Superstar i Marçal Muñoz donen llibertat absoluta al seu vessant mes electrònic. La fusió de disco-funk amb ritmes programats ha donat com a resultat una sèrie de directes èpics en el darrer parell d’anys i aquesta es la seva primera producció discogràfica: una lectura de l’himne nostàlgic “La llama” que busca recrear sonorament els paisatges que evoca la lletra: “cuando eramos reyes”.\n“Beibi” ha estat una de les cançons mes ben rebudes del disc, i això s’ha traduït en que dos remescladors s’han decidit per ella amb resultats tan diferents entre si que valia la pena compartir-los ambdós. Viktor Pizza es productor d’Extraño Weys, una de les formacions de hip hop amb mes personalitat que han sorgit a Catalunya els darrers anys, a més d’un beatmaker compulsiu. La seva remescla de “beibi” manté la pulsió de l’original però l’acosta a una mena de hip hop abstracte que recorda a noms com Jay Dee o Madlib. Una peça de neo-soul que faria les delícies del mateix d’Angelo.\nLa darrera remescla ha estat obra de Sr. Chen, el productor de Rubí, membre de la Factoria del Palo, ha deixat la seva empremta sònica en feines per Toteking, Elphomega, Izah o Tremendo i aquí aplica les seves tècniques al que va ser single de llançament del disc: “Sinquerer”. Després de passar pel seu filtre, el slow disco original es carrega de sintetitzadors modulars i petites mostres de veu que creen una atmosfera estranya i un tant claustrofòbica, però no per això menys ballable. Un trenca pistes de proporcions èpiques per tancar el disc.\nEn senyal d’agraïment als seus fans, i contaminant-se de l’esperit nadalenc, al disc es podrà escoltar i descarregar gratuïtament en algunes webs amigues en una mena de calendari d’advent digital. A partir del 13 de desembre cada dia es podrà obrir una finestreta des d’on escoltar / descarregar una nova remescla i gaudir del regal musical amagat al seu interior.\nI a partir del 24 de desembre, a la web de la Fundacion Tony Manero, el disc complet en descarrega lliure fins el dia 8 de gener.\nAquí pots escoltar tots els remixes:\n14 Desembre – Mondosonoro – “Algoritmo”\n16 Desembre – ICat.fm Pista de Fusta – “Beibi”\n17 Desembre – ICat.fm – “Lugares Comunes”\n18 Desembre – Soulspain – “Bruno & Mia”\n19 Desembre – Enderrock – “Antes de que te olvides de mi”\n20 Desembre – EnlaceFunk – “La Llama”\n21 Desembre – Clubbingspain – “Beibi”


“El teu hotel al centre de Madrid”\n“ Situat a la històrica Plaça Santa Anna”\n“Descans i confort al cor de Madrid”\n“Totes les comoditats al seu abast”\n"Esmorzar buffet per a tots els gustos"\nBenvingut a l'Hotel Miau\nSituat a la històrica Plaça Santa Anna, el nostre hotel -un edifici del segle XIX (1890) - amb vista sobre la famosa plaça amb les seves meravelloses terrasses de restaurants i bars típics de Madrid. Hotel Miau batega al centre comercial i turístic de la ciutat.\nViu l'experiència, la nostra feina és fer-la inoblidable ...\nOffers Hotel Miau\nHotel, llocs i voltants\nAparcament, wifi, premsa i més\nNueve restaurantes favoritos\nSubscriure al nostre butlletí per rebre cupons de descompte.\nLi garantim els millors preus.\nReserva amb 100% de seguretat i privacitat.\nVostè pot pagar directament a l'hotel.\nTotes les instal·lacions i els millors preus al seu abast, ràpid i senzill.


Relat "POQUES METZINES NO MATEN"\nInici > detall del relat: POQUES METZINES NO MATEN\nLa Florentina va quedar una mica estranyada quan el seu home Saturni li va dir .\n-Noia si vols avui et faré el dinar m´entres tu vas a comprfar al super.\nLa Florentina una dona de mitjana edat no va dir res, no fos cas que despertes la bèstia que tenia amagada al seu interior l´home i va respondre.\n-Val d´acord doncs tu mateix, em fas un gran favor així aniré una mica més descansada, no saps com t´ho agraeixo.\nLa Florentina és una dona de mitjana edat curada d´espants, ja que a la seva vida n´ha tingut uns quants amb el Saturni, mal caràcter una mica gelos i malpensat. Però la Florentina somriu encara i pensa que la vida és bonica de viure i quan passa per la porta de casa seva sempre fa un gran sospir d´alleujament. Pensa una estona que estaré una mica tranquil·la. No demana gaire la Florentina, no.\nDesprés de comprar i omplir el carro quasi fins a vessar , va haver de fer mans i mànigues perquè la compra la pogués encabir amb el Peugeot , al final ho va aconseguir i sols va haver de posar al seient de l'acompanyant un pac d'ampolles d´aigua de Viladrau i sis ampolles de llet Nostre.\nAnava més o menys contenta cap a casa. Ella es una somia truites i el bosc que ha vist milers de vegades , per ella sempre sembla ser nou car el fita m´entres condueix per l´estreta carretera de poble no gaire transitada. Es anima candida la dona!\nUn cop a casa després de descarregar al garatge i carregada com una burra amb una nevera portàtil on hi portava lluç, pollastre i verdures congelades al costat de un paquet de glaçons, car el seu home deia que en la mitja hora de camí es podrien malmetre. Ella també hi va posar una capsa de gelat, el fill venia a dinar i li agradava molt.\nHola Saturni va dir, carai quina bona flaire que fa tot , va fer ella.\n-Si va dir en Saturni traien les ulleres i plega'n un llibre de cuina que tenia davant seu. L'home assegut a la taula el llegia.\n-I que has cuinat'?, va dir, m´entres omplia nevera i congelador.\n-Doncs mira noia avui una mica complicat, he fet una mena de pastis amb carn picada patates i una mica de crema de llet. Ara està al forn que també hi he posat formatge per gratinar.\nDe sobte la Florentina va tenir com un ensurt, ella no tenia crema de llet, inclús avui n´havia comprat i es va dir d'on havia tret l´esmentada el Saturni i li va preguntar.\n-Saturni, ja has trobat els ingredients?\n-Si dona tots, per cert la crema de llet ja he vist que estava començada.\n-Llavors sí que va tenir un esglai la bona dona. Va mirar a les escombraries i va veure a sobre de tot el potet de llet de gat semblant al que feien servir de crema de llet.\nEl potet de llet de gat que ella donava al gatet petit anomenat Cat, que havia perdut la mare i ella alletava amb un biberó. No va dir res , temia la fúria del marit, inclús en dinar li va alabar al marit el bon gust del pastís de carn i patates .\nEs va dir que si el gat no es moria, tampoc ho farien ells i va pensar que com deia la seva àvia. POQUES METZINES NO MATEN\nL´endemà ni ella ni el Saturni no van pas emmalaltir, estaven com de costum i el gos que s´havia acabat el pastís, car el Saturni li havia donat, tampoc , tots estaven ben sans.\nKarin | 14-09-2017 | Valoració: 10\nCom sempre ric, això és important avui en dia


Manteniment industrial a Guixers - Lleida - Tallerspacs TALLERS PACS - Manteniment industrial professional - manteniment industrial caldereria - treballs en acer i alumini - manteniment industrial de cellers\nMANTENIMENT INDUSTRIAL A GUIXERS\nA Tallers Pacs estem especialitzats en el manteniment industrial a Guixers. La nostra experiència ens permet oferir un servei professional de la màxima qualitat. El nostre equip humá compte una àmplia experiència en diversos sectors. Som experts en manteniment industrial calderaría, oferint muntatge i reparació incloent el desmuntatge i trasllat de maquinària vella. Tallers Pacs, manteniment industrial caldereria al seu abast.\nEL MILLOR MANTENIMENT INDUSTRIAL A GUIXERS\nA Tallers Pacs som especialistes en manteniment industrial a Guixers, els nostres clients i experiència avalen la nostra professionalitat i el nostre servei. Realitzem treballs de metalmecánica, aplicacions especials, trasllats, urgències, avaries, manteniment caldereria i actualitzem els seus equips per poder gaudir de les noves tecnologies. A Tallers Pacs, gaudirà d'un servei de manteniment industrial a Guixers a l'alçada de les seves necessitats i amb la millor relació qualitat-preu.


Exilis: de febrer 2013\n(Si voleu llegir la primera part d'aquest article, podeu fer-ho ací)\nIncerta glòria, la principal obra escrita per Joan Sales (de qui el 2012 vam celebrar el centenari del naixement), és una novel·la excessiva es mire per on es mire. Començant per la seua gènesi. Tot i publicar-se en una primera versió el 1956, després d'haver guanyat el premi Joanot Martorell de l'any anterior, Sales la va anar ampliant i reelaborant al llarg de gairebé vint anys, de manera que a cada nova edició incorporava elements nous. Així, la novel·la final és unes tres vegades més llarga que la primera versió.\nI és que Sales la considerava la novel·la de la seua vida, en més d'un sentit. No només perquè hi va abocar bona part de la seua experiència durant la guerra civil, sinó també perquè hi desenvolupà les inquietuds i obsessions que el van marcar vitalment. En efecte, tres de les quatre parts de què consta Incerta glòria s'ambienten en la guerra civil. Però el lector que hi busqués un testimoni sobre la guerra s'enganyaria. O millor: no hi trobaria només això. Hi ha guerra en l'obra, evidentment, perquè els protagonistes, Lluís, Cruells i Soleràs, són soldats republicans. Però la guerra és el marc i la metàfora de les reflexions existencials que els preocupen. Que són les que preocupaven a Sales.\nPer què passa la joventut? Quin sentit té l'aspiració a transcendir si no som res? Què hem vingut a fer ací, quin sentit té la nostra recerca assedegada al llarg de la vida? Per què les estrelles ens fan companyia en la nit? Quin impuls ens mou a sentir-nos més a prop dels perdedors que dels triomfadors? Aquestes són només algunes de les reflexions que la novel·la planteja. I, al capdavall, Sales hi dóna alguna resposta, la seua resposta. Però allò que colpeix el lector són les preguntes, perquè sent que plantegen interrogants bàsics de l'existència.\nTot plegat, Sales ho fa amb una gran desmesura, amb molt poc sentit de l'equilibri. Centenars de pàgines, desequilibris estructurals, diàlegs eterns entre filosòfics i humorístics, entre la raó i l'absurd, incoherents i poc versemblants. Alguns lectors d'Incerta glòria (m'ho han dit) se senten desconcertats per aquestes irregularitats. A mi també em va passar, fins que vaig llegir Dostoievski, les novel·les dels quals presenten un munt d'imperfeccions formals que perden importància davant la profunditat temàtica. Alguna cosa semblant va fer Sales, que admirava l'autor rus, salvant les distàncies. Per cert, Sales va traduir Dostoievski.\nÉs impossible descriure en aquestes poques línies una novel·la tan polièdrica i calidoscòpica com Incerta glòria. Hi ha personatges anarquistes que es converteixen al cristianisme arran de la persecució religiosa de 1936, i seminaristes que lluiten en l'exèrcit republicà i seran capellans antifranquistes en la darrera part, ambientada en la postguerra. Hi ha la descripció de la fam i la misèria de la rereguarda, i hi ha episodis del front que mostren la germanor que en els moments de calma bèl·lica hi havia entre els dos bàndols. Hi ha enamoraments apassionats, descripcions d'un lirisme intens i gens forçat (que agradaven molt a Mercè Rodoreda), diàlegs farcits d'humor esperpèntic, escenes absurdes. Com deia al principi, tot en excés, en abundància barroca.\nExcessiva, reiterativa, catòlica i irònica, en ocasions profunda i reflexiva, de vegades simplista i superficial, imperfecta i alhora genial, Incerta glòria és en definitiva una de les novel·les més singulars escrites en català al segle XX.\nArticle publicat a La Veu de Benicarló, núm. 872 (22 de febrer de 2013)\nPublicat per Carles Lluch a 18:36 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Joan Sales, La Veu, literatura\nPublicat per Carles Lluch a 23:49 Cap comentari:\nReprenc després de mesos d'inactivitat aquesta sèrie poc seriosa (vull dir poc exhaustiva, i també poc científica) de mots molt usats en la parla del Maestrat i les Terres de l'Ebre, però amb escassa presència al registre escrit. I ho faig amb la paraula gonia, que a l'entorn col·loquial del tortosí és molt i molt comú. En l'entorn familiar de Benicarló l'he sentida tot sovint, i em consta que a molts altres pobles de la comarca.\nAmb tot, no apareix, cosa estranya, al Diccionari català-valencià-balear d'Alcover i Moll, tan documentat i útil en altres ocasions. Sí la recull, en canvi, Joan Beltran i Cavaller al seu Vocabulari de Cruïlla (editat per Onada Edicions de Benicarló), al qual hem fet referència en més ocasions. Beltran hi fa constar: "Recollim ací un mot que no hem sabut trobar en cap recull lèxic i que tampoc no hem pogut documentar, tot i que es tracta d'un terme molt usat en la parla col·loquial".\nEl sentit de gonia és el de 'pressa': "No em dónes gonies!". També 'desfici o ansietat': "Xiqueta, quina gonia!". O també 'malestar': "No em toques amb les mans brutes, que em fas gonia". Sembla bastant clar que la paraula prové de agonia, que com passa amb altres paraules perd la a inicial pel contacte amb el determinant femení: "la (a)gonia", "quina (a)gonia".\nA mi em fa l'efecte, però no ho puc assegurar del cert, que aquest és dels mots del nostre parlar compartit amb el valencià de més al sud. Segurament ho podria comprovar amb una recerca més aprofundida, però no és aquest l'objecte d'aquestes entrades, sinó deixar constància del vigor i la vitalitat de paraules del nostre entorn que no solen aparéixer en textos formals. I gonia és en aquest sentit un bell exemple.\nActualització (13 de febrer de 2013):\nEl mot gonia apareix també al llibre El parlar de la Ràpita, de Pep Carcellé Freixas (Ajuntament de Sant Carles de la Ràpita, 2009): "Gonia.- Pressa. Portar pressa. Ex.: Va, ràpid, que porto molta gonia!".\nEtiquetes de comentaris: Joan Beltran, llengua, paraules amb saó\nPublicat per Carles Lluch a 23:55 2 comentaris: