L’avi bufa torniquets: nova broma de l’Islam Badurgov - Aptitud - 2021\nL’avi bufa torniquets: nova broma de l’Islam Badurgov\nEl bloguer de YouTube i atleta d'entrenament de Kazakhstan, Islam Badurgov, és més conegut per les seves bromes, durant les quals va sortir als carrers de Los Angeles amb la disfressa del lluitador UFC, Conor McGregor. La majoria de la gent del carrer no ha vist mai l'atleta, de manera que no es van adonar que hi havia un doble al davant. A més del pentinat i els trets facials, els estilistes també van copiar completament els tatuatges de l’irlandès.\nPrank. Un treballador del Kazakhstan va resultar ser el doble de McGregor\nIslam Badurgov va inventar una llegenda de la UFC i va fer un xoc a Los Angeles.\nAl maig del mateix any, Islam va publicar un vídeo en què amb l’aparença d’un home gran, va arribar al lloc als treballadors locals d’entrenament. Per crear la imatge d'un home envellit, va haver de passar més de dues hores maquillant-se.\nAl començament del ral·li, va realitzar una volta saltada, que ja ha causat la delícia de diversos espectadors. Després d'això, ell, acompanyat de la seva néta, va arribar al lloc. Abans de la primera cursa, va demanar a un dels atletes que el posés a la barra horitzontal, fent veure que ell mateix no era capaç de pujar. Però just després d’això, va realitzar diversos trucs, inclòs tirar d’un braç cap amunt. Un altre treballador no va poder repetir això.\nLa sensació més gran va ser causada per l'episodi quan l'avi li va demanar que li fixés una crep de la barra. Els testimonis oculars van quedar perplexos i van preguntar diverses vegades al bromista si estava segur de les seves accions. En aquella època, molts espectadors ja s'havien reunit, i tots estaven encantats quan l'islam no només no va caure de la barra horitzontal, sinó que va poder arrencar diverses vegades amb un pes greu.\nDesprés de la barra horitzontal, el blogger va anar als bars desiguals, on va tornar a trucar a general delit.\nPublicació anterior Assecat segur per a les nenes: a la meta fins a l’estiu\nPropera publicació Exposar bloggers de fitness: primer compren diplomes i després ens ensenyen a viure\nVull anar-hi: com arribar a l’hotel que va explotar Instagram?\nImagineu-vos una gran bombolla transparent, a l'interior de la qual hi ha un llit gran, un parell de butaques, un terra herbós sota els peus i, a ...\nOdds Race: rècord mundial Guinness, somni profètic i màgia vudú\nQualsevol motor de cerca que sol·liciti apostes us proporcionarà no només els llocs de les cases d'apostes, sinó també un gran nombre de tot tipus...\nLlibreta de frases dels fans. 9 frases per a totes les ocasions\nLa vigília del primer partit de la selecció nacional russa, el Campionat ha preparat un llibre de frases alternatiu per als fans. Hi ha 9 frases e...\nMitja Marató Luzhniki: 7 dades sobre com va serCorrer\nAmb llet condensada i sense entrenar. Com va perdre pes Polezhaikin de les filles del pare?Tendències


Una jove queda en estat crític després que uns desconeguts van calcinar un autobús a Marsella\nUna noia de 26 anys està ferida de gravetat a Marsella, a França, després que uns desconeguts van incendiar l'autobús en què viatjava ahir al vespre. La jove es troba en estat molt greu, amb cremades de tercer grau al 60% del cos. Davant la primera víctima greu en el primer aniversari de l'esclat de violència a França, el govern ha decidit reunir els responsables de seguretat per aquest dilluns. Un any després, molts dels veïns dels barris afectats han denunciat que l'exclusió social continua. En aquest sentit, el Ministeri de Cohesió Social ha dit que caldrà entre 3 i 5 anys per visualitzar les millores.\n29/10/2006 - 10.35 Actualitzat 29/10/2006 - 14.41\nLa noia ferida greu ahir a la tarda ha dut el primer ministre de França, Dominique de Villepen, a convocar per aquest dilluns els responsables de seguretat i transport públic. Malgrat el desplegament policial, que ha continuat per segona nit consecutiva, els aldarulls s'han reproduït a barris de la rodalia de París i els agents han detingut 46 persones en diferents episodis.\nAl bus cremat a Marsella, també van resultar ferides tres persones més, intoxicades pel fum, que van ser traslladades a un hospital. Segons alguns testimonis, dos encaputxats van pujar a l'autobús, on hi havia una desena de persones, i hi van llançar un líquid inflamable. Amb aquest vehicle, ja són set els autobusos que s'han cremat en els últims dies. Avui, a la ciutat, no hi ha transport públic en senyal de protesta per l'agressió.\nLa rodalia de la capital ha experimentat aquests dies un rebrot de violència, quan fa un any de la revolta desfermada per la mort de dos joves que fugien de la policia i que es va saldar amb centenars de detinguts i més de 10.000 cotxes incendiats. Precisament, Marsella va ser una de les ciutats més afectades llavors.\nEl fruit de les inversions encara trigarà a veure's\nVeïns dels barris protagonistes dels aldarulls de fa un any continuen veient les mateixes mancances socials ara que abans. Per calmar els ànims, el ministre de Treball i Cohesió Social, Jean-Louis Borloo, ha recordat que el pla de renovació urbana implicarà una inversió de 35.000 milions d'euros fins al 2013 per rehabilitar 500 barris, però ha dit que caldrà encara entre 3 i 5 anys per veure el fruit d'aquestes mesures.\nAixí mateix, ha dit que en els últims 20 mesos, l'atur juvenil s'ha reduït un 25% als barris amb problemes socials. En qualsevol cas, ha assegurat que tot França s'ha conscienciat del "repte crucial" que suposen els barris.\nSis policies ferits i 25 detinguts, balanç d'una nit relativament calmada a la perifèria de París\nEl malestar social per la marginació continua als barris on fa un any van esclatar els greus disturbis\nFins a 4.000 policies patrullen els barris més conflictius de França pel risc d'aldarulls\nPrimera víctima greu


Aprendre a firma fins els pits caiguts | Malalties i condicions (Catalan)\nPer: Paula Smith\nGinecomàstia és un terme mèdic que prové de les paraules gregues utilitzades per "mamàries." Encara que això estranyament anomenat condició és rarament parlat, és de fet bastant comú. Ginecomàstia afecta aproximadament un 40-60 per cent dels homes. Això pot afectar només un pit o els dos. Encara que certs fàrmacs i problemes mèdics s'han relacionat amb overdevelopment de la mama masculina, no hi ha cap causa coneguda en la immensa majoria dels casos.\nPer als homes que sentir cohibit sobre la seva aparició, cirurgia de reducció mamària pot ajudar. El procediment elimina el greix i o teixit glandular dels pits i en casos extrems elimina la pell sobrant, resultant en un cofre que és més plana, més ferma i millor contorn.\nTots sabem que a mesura que envellim, nostres pits començarà a cedir. Aquest lloc és gonna ensenyarà a fer un parell d'exercicis per ajudar a concretar els seus pits caiguts. Podem també a ser discutint la reducció mamària pastilles i com poden ajudar a l'empresa fins els seus pits.\nPer tant d'homes i dones, la millor manera de firma fins els pits caiguts és fer un parell d'exercicis de pit que no augmentarà la mida dels músculs del seu pit. Disminuirà progressivament el teixit gras addicional al voltant de pit i tindrà un pit molt més estrictes buscant dins de setmanes.\nEl primer exercici és la premsa al pit. Simplement mentida sobre la seva esquena amb una petita quantitat de pes (amb peses). Parlar amb un entrenador certificat per esbrinar quin pes millor suite de vostè. Si vostè està acabada començant, inici amb deu lliures i si pots completar aquest exercici, passar a la següent sèrie de pesos. Mentir sobre la seva esquena, empènyer les peses a dues mans de pit fins que els braços són rectes, reduir el pes cap avall fins que unes quantes polzades del seu pit.\nFer tres sèries de 10 repeticions, això vol dir aixecar pesos 10 vegades en una fila, prendre un descans per un minut i repetir aquesta dues vegades més tenint un pit per un minuts entre cada sèrie. Aquí és un bon exemple de com fer això:\nEl pròxim exercici és la mosca de pit. Estiri's a la banqueta nou amb pesos lleugers i mantenir-los del teu cos, igual que quan estàs fent la premsa pit, ara baixar lentament els pesos fora als costats en lloc de reduir-los. Ara simplement elevar els pesos torna a la posició inicial. Aquí és un bon exemple de com fer això:\nLa segona manera de firma fins els pits caiguts és intentar píndoles de reducció mamària, són una ràpida i senzilla manera de mantenir la seva empresa pits, hi ha dues fonts per aquest medicament, homes i dones.\nEncara que no hi ha cap informació científica pel que fa a què tan bé funcionen aquestes píndoles, que han existit per anys i sembla que està guanyant en popularitat. Prengui uns minuts per comprovar els llocs esmentats per a més informació.\nEtiquetes de l'article: salut, gimnàs, persones, mama, donnuo


PETRA COLLINS SOBRE COM EL FEMINISME DE TUMBLR ES VA CONVERTIR EN CAPITALISME CORPORATIU - ART I FOTOGRAFIA\nPetra Collins sobre com el feminisme de Tumblr es va convertir en capitalisme corporatiu\nFalses profundes, influencers, moda viral: vivim en un món que no es reconeixia del que vivíem fa deu anys. Quan s’acaba una dècada caòtica, parlem amb la gent que va ajudar a donar forma als darrers deu anys i a analitzar els canvis culturals que els han definit. Exploreu la dècada a la nostra cronologia interactiva aquí o aneu aquí per veure totes les nostres funcions.\nFa deu anys, em vaig quedar acollit al meu dormitori adolescent passant hores i hores en línia, i específicament a Tumblr. La pantalla del meu ordinador portàtil era un portal cap a un altre món; un univers en què les noies creaven treballs per definir les seves pròpies existències. Per lluitar contra els estereotips reductors i retrocedir amb la visió estreta de la feminitat que els havien alimentat durant tota la seva existència.\nVa ser allà on em vaig trobar per primera vegada amb l’obra de Petra Collins, enamorant-me del seu col·lectiu ja desaparegut, Els Ardorous , que era un lloc web que donava a les artistes identificades amb dones una plataforma legítima per operar. Nou anys després, Petra i la seva fotografia no necessiten cap presentació. Des del començament de la dècada, ha creat múltiples cossos de fotografia personal que tracten les proves i tribulacions de la seva pròpia identitat, a través de l'objectiu d'una càmera de 35 mm. Des dels seus humils inicis en línia, després com a fundador Novell col·laborador, l’artista canadenc ha rodat campanyes de Gucci, a més de ser la musa de la marca i el rostre d’una de les seves fragàncies. Collins ha treballat molt amb Selena Gómez i ha exposat al MoMA de Nova York.\nPerò amb la coopció del feminisme de la quarta onada cada vegada més generalitzada a mesura que les artistes marxaven de Tumblr per Instagram, el treball de Collins, juntament amb el treball dels seus companys, es trobava a l’avantguarda de la mercantilització. El que va començar com un grup de dones i queers (només després de les mateixes adolescents) que utilitzaven les seves plataformes en línia per confondre’s entre l’embolic d’estereotips femenins, es va convertir en farratge de moodboard per a grans corporacions desesperades per un nou enfocament per vendre productes sota l’aparença de l’empoderament.\nLa influència de Collins en l’estètica moderna es pot veure a tot arreu des de les publicacions d’Instagram de les marques de maquinetes d’afaitar 'feministes' fins a la sèrie de l'any de HBO, Eufòria . Tot i que les paletes de colors pastel i un enfocament suau poden venir a la ment més ràpidament quan s’esmenta el seu nom, Collins la descriu com la seva molèstia i molèstia per a mascotes més grans. Cada vegada que veig això, vull ser com, literalment, de quina foto parles? Les primeres fotos que vaig fer van ser molt fosques: no hi ha pastís.\nAquest malentès de la seva fotografia és simptomàtic d’una lectura més errònia del ‘feminisme de Tumblr’ i del grup d’artistes que en van sorgir. Molts d’ells, inclòs Collins, utilitzaven una feminitat extrema per ressaltar la foscor i els defectes que hi havia. Tot i que és fàcil veure que les seves primeres imatges celebraven explícitament la infantesa, sempre hi ha hagut un sinistre corrent subterrani. A mesura que s’acaba la dècada, l’obra de Collins és més fosca que mai, utilitzant parts del cos desmembrades realitzades en col·laboració amb Sarah Sitkin per crear un autoretrat sorprenent que remet al seu amor per les pel·lícules d’explotació.\nEm vaig asseure amb Collins per parlar del que li ha ensenyat la primera dècada de la seva carrera com a artista; des de la importància de treballar col·lectivament fins al llegat dels seus primers treballs, i com se sent a l’altre costat de tenir la lectura estètica errònia i cooptada.\nDe ComingD'edatFotografia Petra Collins,gentilesa de Rizzoli\nOn eres a principis de la dècada?\nPetra Collins: És molt divertit perquè realment tinc la sensació d’intentar col·locar-ho. Fa deu anys, tenia 16 anys. Jo era a Toronto, i en aquell moment vaig començar a fer fotos o em vaig posar a dins ... Va ser l’any que vaig descobrir la meva estètica. Això era pre- Novell i pre-The Ardorous. Tenia 16 anys, realment ho passava i feia fotos.\nJa havies estat a Tumblr fa deu anys?\nPetra Collins: Oh, Déu, a Tumblr! Abans, a Tumblr, fins i tot. Estava molt influenciat per tot el que veia a Tumblr. Allà és on també vaig tenir relacions pel que m’agradava, perquè no veia res, òbviament, en cap revista, pel·lícula ni televisió. Anava a Tumblr per veure a quins altres continguts, o quines altres coses, podia accedir i que eren més a prop meu.\nQuan vas començar The Ardorous i per què?\nPetra Collins: Suposo que vaig començar als 17 anys, o potser el vaig començar durant el 2010. Jo estava molt a Tumblr, creava molt d’art i no vaig veure cap comunitat ni cap plataforma que pensés que fos un espai on aquesta gent s’estaven identificant. Sempre he estat un profund amant de l’art i les coses que més preferia eren anar als museus. Estic veient tot aquest treball a Tumblr i veig que apareix tot aquest moviment, estètica i gènere, i volia un lloc on anar. Volia que existís una plataforma professional.\nPer això vaig començar a fer fotos: per arxivar coses i crear història. En fer The Ardorous, ho feia per a mi. Estava fent un espai al nostre paisatge cultural on poguessin existir aquestes coses. El lloc web encara hi és, encara que ja no existeix, només perquè m’encanta que existeixin. Veient tantes coses que em semblaven tan importants, que em preocupava tant perdre’m al ciberespai. Vaig ser com si fos capaç de consolidar-los tots, marcant-ho com a treball, que era molt important.\nTots érem molt joves quan vam començar, de manera que cap de nosaltres encara ho havia experimentat i crec que és normal el que va passar. Però és realment depriment veure (el feminisme) cooptar i tornar a vendre fins al grau més boig: Petra Collins\nÉs exactament per això que vaig fer el meu zine Polièster també, per fer el mateix però imprès. Veia totes aquestes coses a Tumblr i em preguntava, per què la gent no en parla de la manera que vull? Llavors vaig decidir fer-ho.\nPetra Collins: Per a mi, també el que és genial és això Polièster és una versió impresa i una continuació, una versió zine amb tots aquells artistes, amb tota aquesta obra que s’hauria d’assenyalar en la història de l’art. Tota aquesta feina que no es va reconèixer institucionalment, realment. Com més es parlava, més es creava aquesta obra, dins i al voltant, i amb aquests artistes. La va cimentar una mica.\nEl que també és una molèstia per a mi ara és com tots aquests artistes, tota aquella gent que crea aquesta obra, que va portar al que tenim ara a la nostra societat capitalista. És una bogeria veure-ho tot, veure l’estètica de totes aquelles noies, que era això el rosa, que no anomenàvem 'millennial rosa', es converteix en quelcom que tothom ha utilitzat i venut. Era un color que no era el color; era un ambient que no era l’ambient. Vull que la història reflecteixi que allò va ser el principi.\nCom et sents mirant enrere? Definitivament, tinc sentiments contradictoris de com el feminisme de Tumblr acaba de transformar-se en una cosa comercialitzada que està tan allunyada de la idea original.\nPetra Collins: És clar. És estrany: és tan boig que ha passat deu anys, però he arribat a un lloc molt estrany que encara estic descobrint. El motiu pel qual feia servir aquest color era que em sentia tan allunyat. Vam provar molts de subvertir-lo i em vaig sentir tan allunyat. Era també l 'estètica de Polièster també, tota aquesta estètica consistia a recuperar-la. Em va semblar brut i brut, fent servir totes aquelles coses que ens venien com a femenines. Tots érem molt joves quan vam començar, de manera que cap de nosaltres encara ho havia experimentat i crec que és normal el que va passar. Però és realment depriment veure-ho cooptat fins al més absurd grau.\nEm molesta de moltes maneres quan la gent parla de tota aquesta comercialització del feminisme de Tumblr. Veig moltes xerrades a Internet sobre que érem còmplices d’aquest fet o que l’art era una mica bàsic. Em sembla una cosa molt difícil de conciliar com una cosa que per a mi significava tant en aquell moment.\nPetra Collins: És realment difícil perquè també hi penso. La raó per la qual ho vaig fer i la segueixo fent perquè he de fer-ho per sobreviure. Estic creant coses perquè m’encanten. Jo també em sento còmplice! Intentava entrar en aquests espais i cap de nosaltres es va adonar del poder del que estàvem treballant. Durant un període de temps, va ser realment emocionant, però de nou, una vegada que aquest cicle (aquell monstre) continua, es converteix en quelcom que es ven, que no és autèntic.\nSense títol (24 horesPsycho), 2016Fotografia Petra Collins\nPetra Collins ’24Hour Psycho8\nAixò es pot dir molt específicament sobre la vostra estètica. El que vau fer amb el vostre treball va ser doble, ja que vau donar a moltes noies la confiança de poder fer feina, però a partir d’això la vostra estètica s’ha optat massivament. Com et sents al respecte?\nPetra Collins: Fa temps ho tinc molt difícil. De vegades, una gran part de mi em sento ... robada. Sempre he volgut que la gent acumulés coses al meu voltant, però que la gent creés les seves pròpies coses i no les prengués. És realment estrany. Literalment, només he d’anar amb tot això i seguir endavant, perquè sento que ho fa tot artista. Però és una bogeria veure gran part de la meva feina, i estar tan allunyat de mi, on és com tothom, aquesta és l’estètica de l’època, i jo ho sé, no. Això no és això.\nÉs la teva vida i la teva feina . Ho vaig escriure recentment quan parlava dels nous zines perquè algú em va preguntar com Polièster ha canviat i, amb la coopció d’aquesta estètica, us obliga a aprofundir, a ser millors, a pensar més i a treballar més. Però, pel mateix, això vol dir que esteu fent el treball dur que es pot recuperar i cooptar de nou.\nPetra Collins: Exactament! Ja sabeu què és divertit Polièster , aquest tipus d'ambient és literalment el que venen ara un milió d'empreses. Així és el seu catàleg. Ara estem descobrint com fer-ho perquè ara ho hem vist passar. Les coses més esbojarrades que he vist també, una de les coses que realment em feien mal, i que em va sorprendre, va ser una marca d’afaitar.\nQuan vaig començar, tenia una classe que només es basava en la investigació. Jo estava com, ho faré en pèl del cos femení. Hi havia aquesta foto d'Amerada amb els braços i els cabells, i es va treure tan malament del context, sobre la línia del bikini i coses semblants. Tota la part d’aquesta indústria, vulguem o no, està fent que les dones siguin submises, i és a través d’una mirada paedòfila. Per això, molts dels meus primers treballs eren sobre el cabell, el que fos. Però és una bogeria veure aquest sentiment i tornar a vendre el mateix producte a través de l’estètica generada per subvertir-lo; encara em esteu venent aquella eina que em fa eliminar. Per culpa de la cosa! És el mateix: un gir diferent. Però encara voleu que canviï.\nFotografia Petra Collins\nBaró de Petra Collins iSarah Sitkin10\nAlguna vegada us heu sentit restringits per l’etiqueta feminista que heu obtingut de començar a Tumblr i Novell ?\nPetra Collins: 100 per cent. És curiós perquè el que passa és que sempre funcionarà en contra vostra. Estava treballant contra tu quan no era popular i ara està treballant contra tu ara, és popular. Simplement ha estat així tota la meva vida. No és una cosa que em molesti ni m’enfadi. Suposo que, perquè sóc algú que fa alguna cosa nova constantment, és una cosa difícil que he de suportar constantment. Però no tinc cap queixa perquè, evidentment, m’encanta una caixa per la qual puc sortir.\nUna cosa que m’agrada molt de la manera d’enfocar la vostra feina és que sempre heu col·laborat i heu comprat altres persones a la vostra consulta. Tenir una comunitat al teu voltant ha estat important per a tu.\nPetra Collins: Oh, Déu meu, aquest és el primer dia per a mi, i així vaig començar tot. Aquest és més el sentiment del vell Tumblr. També m’agrada aïllar-me i fer feina o qualsevol cosa, però l’única manera de créixer és dels altres. Suposo que és com vaig créixer; i quan anava a un camp artístic, volia que ho fossin els meus companys els meus companys . Volia poder treballar amb mi i ser estimulat per persones que respectava.\nVaig admirar molt, i crec que va ser molt important, com va fer Tavi Novell - i com això va reunir tanta gent i va donar oportunitat a tanta gent. També em va fer, així que això és una cosa. Però quan creeu art, és fonamental treballar amb altres persones. No crec que necessàriament hagi de col·laborar en peces, sinó que l’única manera de créixer i l’única manera d’aprendre i l’única manera de crear treball dinàmic és estar parlant i reflexionar constantment amb la gent que us envolta. Així és com he de fer les coses.\nVaig anar a la universitat de Toronto per a la crítica i la pràctica curatorial. El que va ser tan sorprenent va ser que tot el programa es basés al voltant del canvi de curació. Gran part del que vam aprendre va ser com afecta la feina a altres treballs en un espai. La col·laboració és atraure més gent i canviar el paisatge. És com s’expliquen històries i com s’expliquen com a polifacètics i no només una visió d’alguna cosa. És essencial i és molt divertit.\n(L'etiqueta feminista) sempre funcionarà en contra vostra. Estava treballant contra tu quan no era popular, i està treballant contra tu ara, és popular: Petra Collins\nHi ha una diferència fonamental que he vist entre les persones de la nostra edat, entre aquelles fins i tot de cinc anys més joves. Tothom que estava a Tumblr està tan centrat en la comunitat o simplement vol fer coses en grup, mentre que veig molta gent més jove que va començar a Instagram i que és molt individualista en els seus plantejaments. Una part de mi em pregunto si per això hem arribat on som ara, perquè Internet i la creativitat s’han convertit en gran mesura en un individualisme extrem.\nPetra Collins: Bé, també si us dediqueu a la política, estem literalment en un període en què ningú vol treballar junts. No tenim cap respecte per ningú amb un altre ús que nosaltres. L’estat de la crítica i la pràctica curatorial és no predicar al cor i això és el que he après des del primer dia. Ara estem tan basats en la resistència i l’odi que no arribem enlloc. No ho sé. Aquesta ràbia s’allunya de l’ésser humà.\nAixò sempre m’espanta perquè el que m’agradava i que era una part tan important de la meva feina, era que hi havia tanta foscor i hi havia d’haver errades perquè hi hagués drets. No es pot tenir una cosa pura, netejada i netejada. És el que parlàvem: un feminisme sanejat. Puc dir realment que no prenem temps per aprendre els uns dels altres i escoltar perquè no volem. Ens agrada atacar, però no ens agrada escoltar i col·laborar.\nQuè us agradaria veure més a l’art?\nPetra Collins: Sento que passarem per un altre quadre renaixentista o un altre mitjà perquè necessitem aquest mirall per al món i no ho tenim. Tots els miralls que tenim es deformen. Estem tan allunyats del que és la fotografia i de què són les fotos i em fa il·lusió veure quina feina surt de tota aquesta època que no està basada en la fotografia.\nNo puc demanar res d’art perquè mai no s’aconsegueix el que demana, però estic emocionat de veure com serà la resistència d’aquest moment.\nwes anderson caixa de música banda sonora\ncontes de raider klan des de la cremallera subterrània


Línea Verde Ayuntamiento de CunitOrdenanzas\nLa platja de Cunit\nLa platja constitueix un recurs ambiental, paisatgístic i turístic de primera magnitud pel municipi de Cunit, amb una importància cabdal com a motor turístic i econòmic, pero a la vegada continua essent un recurs natural que cal protegir i conservar.\nCunit te un front marítim lineal de 2,5 Km., entre els termes de Cubelles a llevant i de Calafell a ponent, constitut per una platja fina, pràcticament contínua, d´amplada variable i presidida per 7 dics exempts, construïts entre els anys 1977 i 1983 per fixar la linina de costa i que li dona un aspecte singular en forma de cales o badies que augmenta, gràcies a la seva forma semicircular, la línia de platja a 3,3 Km.\nA part de ser un recurs de primera magnitud la platja suposa una forta exigència de manteniment, conservació, neteja i tractament per tal que es gaudeixi de les millors condicions higièniques, sanitàries i d´aspecte per a cobrir les necessitats de la població.\nÉs sense dubte un dels elements definitoris del municipi, tant per la identitat intrínseca que presenta com per ser pilar fonamental de les activitats socials i econòmiques del municipi.\nLa qualitat sanitària de l´aigua i de la platja, d´acord amb les analítiques de l´Agència Catalana de l´Aigua, gaudeix de la qualificació d´excel·lent.\nEls espigons afavoreixen que l´onatge sigui menor i juntament amb el passeig marítim i la bonança del nostre clima, fan que siguin idònies pel turisme familiar.\nLes platges de Cunit estan dotades durant la temporada de bany amb un servei de salvament i socorrisme, dutxes, fonts, i rentapeus, lavabos i altres serveis complementaris com guinguetes, gandules, pistes de voleibol, fútbol-platja, petanca i jocs infantils.\nLes platges de Cunit han rebut ininterrompudament, des de la seva instauració fins l´any 2012, el guardó de bandera Blava, en totes les temporades a excepció de l´any 1995.\nProjecte de restauració dunar de la platja de Cunit\nPerfil de platges Cunit ACA\nPla d´Usos i Serveis de temporada 2012-2016 - Platja de Cunit (Tarragona)


Advocats Mediació Familiar | Advocats de Família Girona - Domia Global\nadvocats mediació familiar\nLa mediació familiar realitzada per advocats especialistes en dret de família de DOMIA GLOBAL, ens permet concloure els processos de mediació familiar amb un alt percentatge d’èxit que evita iniciar processos judicials. La mediació extrajudicial permet gestionar i resoldre pacíficament els conflictes que puguin sorgir entre els membres d’una família en casos de crisi matrimonials (separacions, divorcis, pensió d’aliments, pàtria potestat, custòdies, relacions patern o matern filials, parelles de fet, etc.).\nEls nostres advocats experts en mediació familiar intervenen en situacions de crisi matrimonial i també en situacions derivades d’herències, conflictes en el si de les empreses familiars, així com en tots aquells problemes que tinguin relació amb el dret de família.\nEls advocats experts en mediació familiar de DOMIA GLOBAL intervenen en aquests processos tant en línia com presencialment a tota la província de Girona, per facilitar que les parts arribin a acords i evitar així processos judicials.\n< TORNA A SERVEIS\nHe llegit i accepto l'Avís Legal i Cookies\nPotser també estàs buscant...?


Ouigo dona el tret de sortida a la liberalització ferroviària de l'alta velocitat a partir de dilluns | YouTube\nOuigo dona el tret de sortida a la liberalització ferroviària de l'alta velocitat a partir de dilluns\nEls trajectes des de Tarragona s'estrenaran el 27 de maig\nper Redacció 07/05/2021 16:38h\nEls trens de la companyia Ouigo (SNCF) començaran a operar a partir de dilluns el trajecte entre Barcelona i Madrid, en el què suposarà el tret de sortida de la liberalització ferroviària de l'alta velocitat a l'Estat en el transport de viatgers. El servei competirà amb Renfe, que fins ara ha estat l'únic operador en aquest segment. La companyia ha fet aquest divendres el primer viatge inaugural entre les dues capitals amb mitjans de comunicació i autoritats, entre les quals els directius de la companyia i la presidenta d'Adif, Isabel Pardo de Vera. La directora general a Espanya, Helène Valenzuela, ha assegurat que els trens d'Ouigo generaran un impacte econòmic territorial de 150 MEUR només en turisme.\nTot i que ja fa dies que són ben visibles a les andanes de l'Estació de Sants, aquest migdia ha arribat el primer tren d'Ouigo amb passatgers procedent de l'estació de Madrid Puerta de Atocha. A bord, només hi viatjaven periodistes, directius de la companyia i la presidenta d'Adif, Isabel Pardo de Vera, però a partir de dilluns ja podran fer-ho la resta d'usuaris, amb preus a partir de 9 euros i una tarifa plana per a nens de 5 euros.\nTant el president de SNCF, Christophe Fanichet, com la directora general a Espanya, Helène Valenzuela, s'han felicitat per participar en un «moment tan important» a l'Estat com és la liberalització ferroviària per una banda i la recuperació de la lliure mobilitat entre Barcelona i Madrid, coincidint amb la fi de l'estat d'alarma aquest cap de setmana. Valenzuela ha assegurat que l'arribada dels trens de la companyia a Barcelona generarà un impacte econòmic de 150 milions d'euros només en turisme, una quantitat a la qual li cal afegir l'activitat pels viatges de negocis, ha dit.\nEn la seva intervenció, la presidenta d'Adif, Isabel Pardo de Vera, ha celebrat l'arribada de la nova companyia a l'Estat i ha afirmat que amb l'inici de la liberalització «s'ha escrit una pàgina de la història»: «Ho vivim amb la satisfacció que l'administració pública pot ser el garant i serà el dret de tots d'avançar cap a un model d'estat de benestar, facilitant el dret de sostenible més sostenible», ha comentat Pardo de Vera.\nPer la presidenta d'Adif, l'entrada de més companyies també representa «una senyal» perquè comenci «una nova edat d'or» del ferrocarril i en el qual el tren sigui «el centre d'una mobilitat sostenible i connectada». Pardo de Vera ha subratllat «l'indubtable atractiu» del ferrocarril i ha admès que no s'ha utilitzat «suficientment». «Ens hem dotat d'una infraestructura de primer niell i no estàvem essent capaços de treure'n partit», ha comentat la presidenta d'Adif, que també considera el tren ja ha guanyat la partida «de forma imparable» al tren.\nPel que fa el conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, ha subratllat que l'any del ferrocarril i la liberalització arriben en ple debat sobre la mobilitat, de la qual ha reiterat que ha de ser «sostenible» però que «necessita més condicions perquè ho pugui ser, amb millors infraestructures i millors serveis». Calvet ha demanat a Pardo de Vera que després d'anys d'aposta per l'alta velocitat s'accelerin les inversions del gestor a Rodalies.\nEn l'àmbit de l'alta velocitat, ha refermat la voluntat de FGC d'entrar, en forma de consorci, en aquest sector a mig termini amb línies que puguin unir des del sud de França fins al País Valencià. En aquest sentit, ha garantit que la Generalitat hi serà «molt present». D'altra banda, Calvet ha demanat Ouigo també faci parades a Lleida i Girona. Per ara, només té previst fer-ho a Saragossa i a Tarragona. L'estrena entre el Camp de Tarragona i Barcelona i Madrid es farà el 27 de maig.\nD'altra banda, la tinent d'alcaldia i regidora d'Ecologia, Urbanisme, Infraestructures i Mobilitat, Janet Sanz, ha destacat el tren com a mitjà de transport per a la lluita contra el canvi climàtic, i especialment en una ciutat com Barcelona , orientada al mar i amb «les seves fragilitats i vulnerabilitats». «El tren salva vides i l'economia, salva persones i allunya la contaminació», ha ressaltat.\nLes infermeres de TGN se sumen a la proposta d'alliberar les patents de les vacunes


Escorreu la dutxa o enfonseu-vos a la cuina de la cuina. Què fer? - bany i sanitarisLlegir Més\nPrincipal bany i sanitarisEscorreu la dutxa o enfonseu-vos a la cuina de la cuina. Què fer?\nEscorreu la dutxa o enfonseu-vos a la cuina de la cuina. Què fer?\nUtilitzeu productes químics\nEnfornar soda i vinagre\nAigua calenta amb sabó\nNetegeu el sifó\nDarrerament heu notat que el desguàs de la cuina o el bany apeda ">\nLes olors es formen en canonades per diversos motius, com ara una capa de brutícia que es va acumulant amb el pas del temps. Les substàncies contingudes comencen a fermentar i es podreixen, fent que s’apedregi. Les olors augmenten i s’escapen de la canonada. Es van estendre per tota l’habitació i aviat a tot l’apartament. Mitjançant l’acció i la neteja periòdica del desguàs, s’evita la formació de gasos. Hi ha diverses opcions disponibles, des de senzills remeis casolans fins a productes químics o neteja mecànica de la canonada.\nAl comerç especialitzat s’ofereixen diferents mitjans químics per a la neteja de la sortida. Aquests són efectius d’una banda, però també són agressius amb el material i per tant s’han d’utilitzar amb cura. Presteu molta atenció a les instruccions i adopteu mesures de seguretat, com ara una finestra oberta per a vapors.\nInstruccions generals per a productes químics:\nEn principi, els fons es donen en la quantitat especificada a la canonada de desguàs i hi poden actuar. Sovint es renta immediatament amb aigua i l’efecte comença relativament ràpidament.\nUn simple remei casolà és l’ús de sal. També podeu utilitzar una solució salina altament concentrada.\nAgafeu dues cullerades soperes de sal i ompliu-lo al desguàs.\nDeixem que la sal funcioni uns 30 a 60 minuts.\nEsbandiu amb aigua freda. El desguàs ara ha d’olorar millor.\nLa sal simple sol ser suficient per al lavabo del bany o la dutxa. A la cuina, en canvi, sovint pot provocar olors més persistents, de manera que són necessaris mitjans més agressius.\nSi renteu les paelles o plats a l’aigüera, aquests residus són de greix. Desenvolupa olors desagradables especialment ràpidament, que no es poden eliminar sense eines. A això se suma el greix que formen dipòsits que poden obstruir la canonada. L’escorçament es deteriora i la molèstia de l’olor augmenta encara més. Així doncs, poseu dues cullerades de soda a la canonada per contrarestar els bloquejos tossuts. Treballi amb precaució i netegeu la canonada regularment. És important que deixeu que la sosa funcioni una mica i després esbandiu amb aigua tèbia.\nSi es reuneixen vinagre i pols de cocció, es produeix una reacció química que es pot utilitzar per netejar la canonada. Si heu buidat la canonada, també heu eliminat la font de l’olor. Atenció a aquest mètode per a algunes precaucions de seguretat. També podeu utilitzar aquest procediment si els dipòsits ja han afectat el drenatge d'aigua. Una reacció ràpida en aquest cas sovint impedeix l'ús d'una embarcació i, per tant, costos elevats.\nSegons la gravetat:\n0, 5 litres a 1 litre de vinagre\n0, 5 a 1 paquet de bicarbonat\nA la dutxa, sovint podeu obrir fàcilment l’accés a la canalització. Si aquest és el cas, amplieu l’obertura el màxim possible. En cas contrari, salteu aquest punt.\nElimineu els contaminants visibles i de fàcil accés, com ara els residus de sabó.\nPoseu la pols de cocció a la canonada.\nAboqueu el vinagre al tub. Ara hi ha una bombolla i un maldecap, ja que els dos agents reaccionen entre ells. Aquest és un bon senyal. Si el soroll s’instal·la massa ràpidament, podeu inclinar una mica d’aigua tèbia perquè la barreja s’estengui de manera òptima a la canonada i arribi als llocs adequats.\nDeixeu treballar la mescla durant uns 30 minuts i, després, esbandiu bé amb aigua tèbia.\nReacció amb vinagre\nNo cobriu l’obertura de la canalització, ja que es genera gas i els gasos han d’escapar.\nEviteu el contacte amb la barreja i no respireu els vapors si és possible.\nObre la finestra a la cuina o al bany.\nUtilitzeu líquid de vinagre o rentaplats\nLa barreja de bicarbonat de soda i vinagre és molt eficaç i assegura la dissolució dels dipòsits. Tanmateix, si encara són suaus, sovint és suficient utilitzar vinagre sol. Alternativament, també és adequat el detergent per rentar plats . Els dos estris són de mà fàcil i l'ús és relativament senzill. Per tant, aquest mètode s’adapta especialment si el desenvolupament d’olors és fàcil i tot just comença. Poseu aproximadament 0, 2 litres de vinagre o detergent a l’aigüera, l’aigüera o la dutxa. Espereu un moment i esbandiu amb una mica d’aigua tèbia. El temps d’exposició hauria de ser com a mínim d’1 hora, però els fons també poden romandre durant la nit al tub. Passat aquest temps, esbandiu-ne bé perquè no quedin residus. Ara l’olor hauria d’haver minvat i el drenatge d’aigua hauria d’haver millorat.\nTrobareu diversos estris al comerç amb els quals podeu millorar el drenatge d’aigua. Una possibilitat és la bomba de drenatge. Aquestes s'elaboren amb aigua i les posen a l'accés a la canalització. Ara bombeu l’aigua a la canonada. Com a resultat de la pressió resultant, es poden alliberar els dipòsits, el drenatge de l’aigua millora i el drenatge ja no s’agita.\nAl lavabo, dutxa o lavabo sovint podeu combatre els dipòsits amb una ampolla de plàstic. Si comencen a formar-se les olors dels aliments, els cabells o altres objectes que es troben enganxats i podrits, es poden eliminar mitjançant la pressió. Buideu una ampolla de 0, 5 litres o una ampolla d'1 litre per a aquest propòsit.\nConsell: s'ha de prémer bé el plàstic. A causa del gruix de la paret, hi ha diferències entre ampolles individuals.\nPas: comproveu que l’obertura de l’ampolla de plàstic cobreixi l’accés a la canonada. Si la boca de l’ampolla és massa petita, talleu-ne una part del coll de l’ampolla perquè es faci una coberta.\nPas: si el lavabo o l’aigüera té un desbordament, tanqueu-lo amb un drap humit. Això és important perquè es pugui acumular prou pressió.\nPas: Ompliu l’ampolla amb aigua.\nPas: premeu l’ampolla de plàstic sobre el desguàs i premeu-la vigorosament per forçar l’aigua al tub. Ara deixeu-ho i repetiu el procés diverses vegades. La pressió i el buit de l’edifici aporten moviment al sistema i es poden solucionar els dipòsits.\nSi el conducte de drenatge no només s’apaga, sinó que també comporta un drenatge més pobre, serà útil una piscina. Això elimina els objectes estrets. Si aquests queden enganxats a la canonada, sovint es produeix una olor provocada per la putrefacció i la cocció.\nConsell: els pümpels són adequats en diferents mides i s’han de seleccionar per al lavabo de la cuina o la dutxa i l’aigüera del bany en versió petita.\nPas: elimineu el tamís existent i les restes visibles de sabó.\nPas: tanqueu el desbordament amb un drap humit.\nPas: poseu una tassa d’aigua tèbia a l’accés a la canonada.\nPas: poseu la piscina al forat del drenatge perquè quedi ben tancada. Ara ompliu d’aigua fins que es tapi el cap vermell de la ventosa.\nPas: sacseu l’estany cap amunt i cap amunt sense alliberar-lo de la canonada. Crea pressió i pressió posterior, de manera que es poden solucionar els dipòsits. Repetiu els moviments cap amunt i avall diverses vegades seguides.\nAmb una lleugera olor, l’aigua tèbia pot ajudar amb sabó. Per fer-ho, escalfeu al voltant d’un litre d’aigua a la cuina i afegiu una mica de sabó al líquid. Inclineu l’aigua lentament al desguàs.\nConsell: sobretot amb ceràmica, assegureu-vos que l’aigua no està massa calenta, de manera que no es produeixin danys. Per regla general, l’aigua hauria d’aproximar la temperatura d’un te.\nEl sifó acumula residus que creen olors desagradables. Per tant, pot ser necessari netejar el sifó. Cal treure-ho i netejar-lo amb un drap o amb un raspall de filferro.\nPinzell o drap de filferro\nsi cal, segells de recanvi\nPoseu la galleda sota el sifó. Això és necessari perquè s’ha acumulat aigua al sifó. A través de la galleda atraves l'aigua.\nDesenrosqueu el sifó amb les alicates. Està enganxat a un a prop de la paret i a l’altre a la piscina. Fixeu-vos en els segells. Traieu-los i conserveu-los més tard.\nDesenrosqueu el sifó\nSuggeriment: sovint, les juntes ja estan danyades o es produeixen danys en desaparèixer. Aprofiteu l’oportunitat i canvieu-los per segells de recanvi. Aquests ja estan disponibles a una botiga de baix cost.\nNetegeu el sifó sota aigua corrent amb el raspall o tela.\nTorneu el sifó a sobre. Substituïu els segells nous o antics.\nEls netejadors de protecció estan disponibles en forma de pastilles. Es dissolen els dipòsits tossuts a la canonada i s’eliminen així la causa de les olors. El seu avantatge és que són fàcils d’utilitzar i molt efectius. Necessitareu al voltant de 3 a 5 comprimits i una petita vareta.\nElimineu qualsevol tamís del desguàs i residus visibles del raig de sabó, pèl o menjar.\nAboqueu les tauletes al desguàs i, si cal, trosseu-les amb el pal. Si les pastilles són massa dures per a això, podeu utilitzar una mica d’aigua per suavitzar. Esbandiu ara amb un petit raig d'aigua tèbia, de manera que les pastilles entrin al desguàs.\nDeixeu que el netejador de la dentadura funcioni aproximadament una hora. Es tracta d'un gran espumatge i una bombolla que és normal. Esbandiu bé després.\nSuggeriment: assegureu-vos que no hi hagi residus del netejador de la dentadura al lavabo, dutxa o lavabo, ja que això perjudica la vostra salut. Tampoc toqueu les tauletes dissoltes ni toqueu les comprimides seques amb les mans humides.\nSovint al cabell de la dutxa i al lavabo els rascadors d'aliments són els responsables de l'olor. Per evitar que les restes entrin al desguàs i el pudor, utilitzeu plaques de tamís . Es tracta de tamisats, disponibles per als desguassos. Són fàcils d’inserir, treure i netejar.\nOmpliu la canaleta amb vinagre i bicarbonat\nÚs de Pümpel en bloquejos incipients\nUtilitzeu l’ampolla de plàstic com a alternativa a Pümpel\nUtilitzeu sabó, sabó de plat o vinagre\nPermet que el netejador de la dentadura tingui efecte\nDesenrosqueu i netegeu el sifó\nUtilitzeu sal per a la neteja\nÚs preventius de tamis\nDensitat del formigó - densitat per tipus de formigó\nLlegiu l’adhesiu TÜV: així es llegeixen els valors correctament\nEspatlles dobles de ganxet: guia final per a pals dobles\nJersei infantil de punt: patró de teixit amb quadres\nMesura de la cintura - Com es mesura la circumferència de la cintura\nCostos de remodelació per m² d'un cop d'ull\nVestit de ganxet de ganxet - Instruccions per a un vestit per a nadons\nConfecció de la pau Origami: colom plegable: instruccions + original\nRestauració Aquastop amb rentadora i rentavaixelles - instruccions\nPingüins amb nens - instruccions i idees\nPal de poliestirè - explicat en panells de poliestirè\nFeu massa de sal per elaborar-vos-en-recepta + instruccions\nMitjons de punt amb agulla circular: instruccions de bricolatge gratuïtes\ncontingut Comproveu l'avantguarda Triturar amb i sense retirada de material Regla de 24 hores maduixes Afilat la navalla Es necessita habilitat i pràctica per obtenir un afaitat bo i net amb la navalla. Tanmateix, però, la nitidesa de la màquina d'afaitar és crucial per a un afaitat suau i lliure de lesions. Pe\nTinker Easter presents - 4 idees per fer bricolatge amb nens\nElimineu les sangres seques - 16 remeis casolans de bricolatge\nManta del temps de ganxet: patró de ganxet gratuït per a una manta d'un any\nPrimer bé el guix abans de pintar - instruccions de bricolatge\nFer amb bosses de pa - poinsettias elaborades amb bosses de paper de pa\nEscalfador de Tealight / Forn de les espelmes - Instruccions per a un escalfador de pot d’argila DIY\nCopyright bany i sanitaris: Escorreu la dutxa o enfonseu-vos a la cuina de la cuina. Què fer? - bany i sanitarisLlegir Més


mobiliari urbà | blogimpulsa\niPlay Urban Design ha estat un dels responsables de l’èxit del nou Pulmó Verd del Sud de Madrid: el parc de La Gavia. Dissenyat inicialment per l’arquitecte japonès, premi Priztker 2013, Toyo Ito, va ser inaugurat el 29 de novembre passat. Amb 36 hectàrees d’extensió, s’ha dut a terme la plantació de 2.630 arbres nous, … Continua llegint →\nFiled under Gestió, Noves tecnologies, Serveis de manteniment, TIC / Telecomunicacions · Tagged with Coordinació Recursos i Serveis, edificis municipals, gestió serveis tècnics, manteniment, mediambient, mobiliari urbà, policia, serveis interns, via pública\nSegons l’anuari estadístic de la ciutat, només a Barcelona cada any es censen entre 4.500 i 5.500 gats i gossos. Cada dia veiem més gossos passejant pels carrers dels pobles i ciutats i que aquests animals tinguin un espai on córrer lliures i relacionar-se és força rellevant. Els correcans són espais on els gossos poden … Continua llegint →


Arxius de Tarragona - Cooperativa el Poblet\nPost Tagged with: "Tarragona"\n16 de maig (TGN). Presentació del model de la CIC i de les ecoxarxes\nAquest dissabte 16 de maig estem convidats a participar a la conferència sobre la CIC que es farà a la Universitat Rovira i Virgili (URV) de Tarragona. L’entrada serà lliure i gratuïta. Si esteu interessades en posar-vos al dia en el funcionament de la Cooperativa Integral Catalana i conèixer les novetats sobre descentralització de […]\nAquest dijous 2 d’octubre s’inaugura l’Ecorebost de la Xarxa ECO al barri antic de Valls. Un punt de trobada i intercanvi entre productors locals i el grup de consum de la Xarxa ECO i la Cooperativa Integral Catalana a l’Alt Camp. Com diu en Jordi Flores, coordinador de la Xarxa […]


Històries veïnals: d’abril 2012\nPublicat per El veí de dalt en diumenge, d’abril 15, 2012 3 comentaris:\nEls 88 autors amb relats (almenys amb un relat; que n'hi molts que en tenen dos i alguns tres, quatre, cinc i fins i tot, una veïna, sis!)\nPublicat per El veí de dalt en dimecres, d’abril 11, 2012 1 comentari:\nEtiquetes: D'Històries veïnals, De Verkami\nNo, no em refereixo al país sud-americà. Vull dir que en ple equador del projecte de l'edició de les Històries veïnals ens troben al bell mig de tot: som 46 mecenes, tenim 905 euros i ens queden 20 dies per arribar als 2.000. Caldrà seguir donant alguna empenta a tot plegat...\nSi sabeu on es pot fer ressò del projecte, no us en estigueu!\nMireu: avui sortim a La Vanguardia digital!\nI com a premi per la vostra fidelitat, mentrestant, us deixo un dels cadàvers exquisits fets entre els veïns i veïnes que apareixeran al llibre. Si el traiem..., és clar.\n1. La nit és una aventura al pit d’una dona\n2. que es deixa acariciar per flonja seda irisada,\n3. exquisida, imprudent i eixelebrada, ha caigut de l’escambell.\n4. —Mengen ferros dels fogons\n5. escabortant el caliu de flaires de compota i canyella—\n6. bruna, sobre la teva orografia color de cafè amb llet.\n7. Regalimant encara pels llavis mig oberts, ulls clucs, cos calent,\n8. conjurant miralls tous que no mirem\n9. i no veuen res més que la boira\n10. M’envaeix el cap i em difumina els pensaments\n12. Paraules surant en l’aire\nespases forjades d’amor incomprès.\n13. Qui no ha rebut besades d’ignorància?\n14. Tot canviaria si tornéssim al primer vagit del palp dels dits\n15. mentre resseguia una pell que es confonia amb el cel.\n16. Tanco els ulls i deixo que l’aigua em llisqui coll avall\n17. com les pedres de riu.\n18. Descobreixo la soledat de la contingència\n29. Caminat com un pelegrí, arribà a la font\n33. Ben curulls de tardança els cupidos l’arc tensen;\n34. tensen la mirada, tiben el cos, i la rigidesa de les seves paraules,\n36. s’apaga, per indefinida, la mai descrita.\n37. Torno a casa per Nadal, com un vulgar “Almendro”;.\n39. —inocente perversión.\n42. o anat de l’olla, és igual: Exquisit, al final!\nAutors per ordre d’aparició:\n0. El veí de dalt\n7. The silver blue sea\n8. Júlia Costa\n9. Carme Rosanas\n12. Lady Griselda\n13. Carles Mulet\n16. Jesús M. Tibau\n18. Jo Mateixa\n22. Joan Ignasi Llinàs\n25. Té la Mà, Maria\n26. Violette Moulin\n28. Núria Aupí\n29. Sol solet\n30. Carme Fortià\n34. La veïna de sota\n41. Sir Villet\n42. Cau de llunes\nPublicat per El veí de dalt en dimarts, d’abril 10, 2012 1 comentari:


Mort i Resurrecció | Catalunya Religió\nPor Josep Maria Carbonell. Mié, 04/04/2012\nPer als cristians, aquesta setmana assenyala el moment més essencial en el nostre itinerari i relat espiritual. Amb força, dissabte al vespre direm: al·leluia, Crist ha ressuscitat! Jesús ha vençut la mort!\nLa predicació de Jesús provocà temor, desassossec i fins i tot terror entre tots aquells que conformaven els guardians dels ordres establerts. Just com ara també passaria. El seu processament i passió ens recorden altres moments en els quals el món ha preferit la mort a la vida, la guerra a la pau, l’odi a l’amor, la violència al diàleg, la confrontació a l’entesa. El relat de l’Evangeli de Marc (Mc,15,34) és prou evident: “Eloí, Eloí, ¿lemà sabactani?”. La Creu com a experiència del lliurar-se. El mateix oblit de Déu, quan Jesús ja no controla la situació. És quan descobrim l’abisme de l’Alteritat. Quan Déu actua trencant tot esquema, gratuïtament, més enllà de tota raó.\nDesprés de recordar durant aquests dies el seu calvari i la seva mort, dissabte al vespre reviurem el seu pas de la mort a la vida. Hi trobarem el sentit més profund de la Revelació de Déu en el Món. “Si Crist no ha ressuscitat, la nostra predicació és buida, i buida és també la nostra fe” (1Co 15,14), ens recorda Sant Pau.\nAquest és el dia de l’esperança universal, en què els sofriments, les humiliacions, les creus, els patiments i les desgràcies troben sentit en el Crist ressuscitat. Però, precisament ara, quan el món sembla, com mai, més orfe; que sembla que quan més sabem, més ens allunyem de la saviesa de la vida; que quan més riquesa generem, més pobresa i misèria apareix arreu; que quan més progrés, més retrocés per a molts; que quan més mitjans per conèixer, més desconeixement tenim del que som, amb la Pasqua, el Ressuscitat, la Nova Llum que s’ofereix al món, obre un nou horitzó de resistència, esperança i acció:\nVivim temps de resistència. Resistència a una lògica única, que arreu se’ns apareix revestida com a la racionalitat del mercat, del consum i el benestar material, tot i que sigui la d’uns pocs, d’altra banda cada vegada més entristits i malaurats. Són temps d’anar a contracorrent. Són temps per testimoniar la fe en una altra Realitat que sacseja a fons la lògica dominant.\nVivim temps d’esperança. La llum encesa a la Pasqua manté viva la torxa que tots tenim en el cor. Potser la flama es manté a mínims, però es manté. L’Esperança, recordem, amb la Pasqua, se’ns ha lliurat.\nVivim temps d’acció. Endinsar-nos en el món per compartir el dolor del món: el propi del cristianisme és la mística del sofriment, una “mística que fa despertar i obrir els ulls davant del sofriment aliè”, com ens recordava J. B. Metz. La mística que neix del Sermó de la Muntanya.


Els avantatges de les portes seccionals industrials de Hörmann | Sermanport\nEn primer lloc, les portes seccionals s’obren verticalment, ampliant l’espai lliure davant i darrere de la porta.\nAquest tipus de porta és caracteritza per:\nÀmplia gamma única\nDisseny de porta superior\nA més, la reduïda profunditat lliure és especialment avantatjosa per a naus amb cúpules transparents, teulades i façanes envidrades.\nConeixes alguns dels arguments per a les portes seccionals industrials?\nVisió clara i duradora: Resisteixen fins i tot en cas d’un ús durador en ambients industrials. Protegeix l’envidrament contra esgarrapades i petjades de manera duradora.\nAïllament tèrmic eficient: Les portes seccionals industrials de Hörmann estan disponibles de manera opcional amb la connexió de cèrcol Thermo Frame per a un trencament tèrmic entre el cèrcol i la maçoneria.\nSolucions pràctiques: Porta per als vianants incorporada sense llindar elevat, que facilita el trànsit de persones.\nControl de la porta sense necessitat de contacte: Protecció contra accidents amb sensors òptics.\nSi vols saber més sobre les portes seccionals industrials, fes clic en el següent botó.


monolingüisme | Diari per a Tècnics Lingüístics\nUn monolingüisme llastimós\nHem tingut moltes ocasions de llegir rèpliques, contramanifests i fins i tot comentaris crítics ben documentats del Manifiesto contra la igualtat de drets lingüístics impulsat per Fernando Savater, Mario Vargas Llosa i Santiago Grisolía, però crec que encara podem afegir un detallat treball de Lluís de Yzaguirre i Maura que convé tindre com a referència i que podeu trobar a partir de l’anotació «Lluís de Yzaguirre: Análisis del manifiesto monolingüista» del bloc Raons que rimen de Víctor Pàmies.\nPublicat en Al·lofòbia, Comunicació, Documentació, General, SociolingüísticaEtiquetat monolingüisme2 comentaris\nMés planificació i més democràcia lingüística\nA voltes sembla que hi ha estats que han arribat a constituir-se a causa de la vergonya col·lectiva que va arribar després d’una o diverses massacres contra les poblacions que volien ser entitats independents. Entre altres, eixe seria el cas actual de Kosovo —que potser acabarà diguent-se Kossova, com en diuen els habitants de llengua albanesa— i altres països del que era Iugoslàvia.\nAltres, en canvi, pretenen aconseguir el mateix estalviant-se més massacres, i aconseguir això per mitjans democràtics és ben possible, tal com assenyala el cas possible del Quebec o el cas aconseguit de… Vaja, espere que n’hi haja alguns més, posem, pareguts a Txèquia i Eslovàquia, però ara no en recorde cap.\nEn tot cas, es tracta de convéncer en les idees i de guanyar en les urnes. La bona del cas és que per tal de no provocar «desafeccions», els «desafectadors» que no ens deixen comunicar-mos en català als jutjats, amb les forces públiques de seguretat o simplement per telèfon a l’hora de contractar un servei, farien bé de plantejar-se una altra política lingüística més democràtica. De fet, és ben senzill, hi ha molts parlaments (espanyols) i ajuntaments que ja ho fan una miqueta, això de treballar en diverses llengües.\nEn parlen Albert Branchadell i Ferran Requejo en el diari La Vanguardia (27.12.2007; traduït amb l’ajuda de l’Internostrum):\nLlengua única, democràcia pobra\nAlbert Branchadell i Ferran Requejo\nÉs una qüestió àmpliament compartida en la teoria de la democràcia actual que un dels índexs més rellevants de la qualitat dels sistemes democràtics és el grau de reconeixement i d’acomodació política i institucional de les seues minories internes. A quasi trenta anys vista de l’aprovació de la Constitució espanyola, sorgida de tots els condicionaments de la transició de finals dels anys setanta del segle passat, el tractament de les minories nacionals en la nostra democràcia deixa molt a desitjar. La divisa d’una «Espanya plural» amb la qual José Luis Rodríguez Zapatero va arribar a la Moncloa va fer concebre a alguns l’esperança que una de les manifestacions més visibles de la pluralitat d’Espanya, la diversitat lingüística que aporten les seues minories, obtinguera una regulació satisfactòria en les institucions centrals de l’estat. No ha estat així. Des d’este punt de vista, Espanya continua sent una de les democràcies de menor qualitat de la política comparada entre els països desenvolupats.\nAl terme de la VIII legislatura de les Corts Generals, el reconeixement del català/ valencià, del gallec i de l’èuscar en les institucions centrals de l’estat és el mateix que a l’inici: els representants (diputats i senadors) que s’expressen habitualment en una llengua espanyola distinta del castellà continuen privats de la possibilitat d’utilitzar-la en les Corts. L’única excepció a esta regla continua sent la comissió general de les comunitats autònomes, que només és una de les 18 comissions del Senat, on la reforma del reglament aprovada en el 2005 permet expressar-se «en qualsevol de les llengües que, amb el castellà, tinguen el caràcter d’oficials en alguna comunitat autònoma».\nEsta situació, sens dubte causa concomitant de moltes desafeccions, contrasta amb la dels parlaments d’altres democràcies plurinacionals o plurilingües, així com amb la del Parlament Europeu. El règim lingüístic de les Corts espanyoles exhibix el caràcter coactiu, homogeneïtzador i gens pluralista del poder central respecte a les minories lingüístiques d’Espanya, de la mateixa manera que ho exhibix el règim lingüístic d’altres institucions com la Corona, els tribunals o el Defensor del Poble. Però tal vegada les Corts constituïxen la institució que com a representació del «poble espanyol» hauria d’adaptar-se a les diferents llengües en què s’expressa el poble espanyol. I això val per al Senat i per al Congrés.\nEn l’actualitat, ni la teoria democràtica ni la política comparada justifiquen continuar en esta situació d’endarreriment de la democràcia espanyola. D’una banda, la teoria democràtica no és hui gens amiga d’imposar llengües en contextos de pluralisme lingüístic. Fins i tot els autors més escèptics sobre la presumpta deriva «multiculturalista» del liberalisme democràtic entenen que en eixos contextos el monolingüisme oficial no és la millor recepta per a assegurar la realització dels valors liberals i democràtics. D’altra banda, la política comparada testimonia nombroses democràcies del planeta que disposen de més d’una llengua parlamentària. No ens limitem a les democràcies plurilingües del món occidental desenvolupat, des de Canadà fins a Finlàndia. També la més gran democràcia del planeta, l’Índia, no té una sola llengua parlamentària, sinó dues (hindi i anglés), i els parlamentaris que no poden expressar-se adequadament en cap les dues poden fer-ho en altres 21 que tenen reconeixement constitucional, des de l’assamés fins a l’urdú. En l’extrem contrari, una de les democràcies més menudes del món, Singapur, tampoc té una sola llengua parlamentària, sinó quatre (anglés, mandarí, malai i tàmil). Fins i tot Bolívia, en el parlament del qual s’utilitzen el quítxua i l’aimara, mostra un règim més pluralista i avançat que la democràcia espanyola. S’hi poden afegir exemples que encara no existixen: una democràcia de qualitat a Kosovo comportarà sens dubte el reconeixement de la llengua sèrbia en el nou estat kosovar. Als nostres col·legues de democràcies plurilingües desenvolupades els costa creure que el parlament espanyol continue sent monolingüe tres dècades després de la dictadura; en els seus països eixe monolingüisme es viuria com una imposició en termes liberals democràtics. En este sentit, és oportú assenyalar el vincle que s’establix entre els valors liberals (protecció de les minories de les decisions de les majories), els valors democràtics (participació dels individus i grups des de les seues característiques diferencials) i el plurilingüisme dels estats. L’endarreriment espanyol respon sens dubte a la inèrcia d’un model d’organització lingüística que enfonsa les seues arrels en l’absolutisme, quan el castellà va esdevenir la llengua de la monarquia hispànica, i continua ancorat en «la cultura política», gens pluralista, de bona part dels polítics espanyols. Els partits polítics que concorreran a les pròximes eleccions tenen ara l’oportunitat d’explicar als ciutadans quin serà la seua aposta per a la IX legislatura de les Corts: o mantenir el deficient statu quo o millorar la qualitat de la democràcia espanyola duent el plurilingüisme a les institucions de l’estat des de premisses igualitàries.\nAlbert Branchadell és professor de sociolingüística en la uab i Ferran Requejo és professor de ciència política en la upf\nPublicat en Dret, General, Planificació, Política, Requisit lingüístic, SociolingüísticaEtiquetat anglés, assamés, hindi, malai, monolingüisme, Multilingüisme, parlaments, quítxua, tàmil, urdúFeu ací els vostres comentaris


Olot 1700 - El blog d'història d'en Miquel Puig i Reixach: de setembre 2013\n42. La Guerra de Successió a la Garrotxa explicada amb dues mil paraules\nFelip V de Castella, IV de Catalunya\nLa notícia que el nou rei de Catalunya i dels regnes hispànics, després de la mort sense descendència de Carles II el 1700, seria Felip IV de Catalunya (V de Castella), un rei d’origen francès, i nét del rei de França, hem de creure que no deixaria de tenir impacte a la Garrotxa. Feia només cinc anys que els exèrcits del monarca francès havien tingut envaïdes aquestes terres, amb accions molt severes, com l’ocupació de Castellfollit i sobretot la crema parcial de Sant Esteve de Bas. Però d’aquests possibles recels, no en tenim, cap testimoni, llevat dels dubtes de l’Ajuntament d’Olot sobre si havia d’anar a complimentar el nou monarca a Barcelona l’octubre de 1701, amb l’excusa del caràcter baronial de la vila sota l’abat de Ripoll.\nEl 1702 esclatà a Europa una guerra entre una aliança formada per Anglaterra, Holanda, Àustria i l’Imperi, contra les dues corones formades per França i Espanya, amb l’objectiu de donar un gir a la manera com s’havia fet la successió de Carles II, massa favorable als interessos de França, i postulant a l’arxiduc Carles d’Àustria, Carles III, com a legítim sobirà. El 1704 una expedició aliada s’havia plantat per mar davant de Barcelona amb l’esperança de provocar-hi una revolta a favor de la causa de l’arxiduc, però no obtingué l’èxit esperat i l’armada aliada es va dirigir cap a Gibraltar, on prengueren el penyal. En aquesta expedició hi va participar, tot i que modestament, gent de la Garrotxa: Francesc Casamitjana, de Besalú, que es convertí en secretari de Jordi de Hessen-Darmstadt (l’antic virrei de Catalunya en temps de Carles II, molt estimat pels catalans, i que ara abanderava la causa austriacista) i l’olotí Francesc Barnoya, a qui Darmstadt nomenà capità de cavalleria.\nEstiu de 1705. Primra fase de la revolta a la Garrotxa\nA l’estiu de 1705 a la Garrotxa hi hagueren símptomes d’inquietud, comprès algun acte violent. A l’agost es produïren diversos aixecaments entre els olotins per unir-se als de Vic, que des del maig havien apostat per Carles III, amb el suport del Pacte de Gènova. Això va constituir un seriós problema per a les autoritats militars de Girona, que instaren reiteradament a les autoritats locals d’Olot a usar mà dura contra ells. Però aquestes autoritats olotines, o bé es veien impotents per actuar davant d’aquests escamots, o bé simpatitzaven amb la causa que aquests representaven, perquè des de Girona se’ls recriminà el seu comportament massa tou envers ells. Davant del fracàs d’aturar el moviment austriacista a la Garrotxa, les autoritats borbòniques demanaren a Castelló d’Empúries la formació d’un sometent que pugés cap a Olot per a fer-los front. A principis de setembre els partidaris de Carles III arribaven fins a Besalú. Alguns dels dirigents dels revoltats foren un tal Escolà d’Olot i un altre conegut per Boi d’Olot. I hi havia també en Francesc Barnoya (que havia participat en l’expedició a Gibraltar) i el coronel de fusellers Jaume Birolà.\nSetembre-octubre de 1705. Segona fase de la revolta a la Garrotxa\nEl 12 de setembre de 1705 Olot es proclamà formalment súbdit de Carles III, el mateix dia que també ho feien Sant Feliu de Pallerols i Santa Pau, i –hem d’entendre– la resta dels pobles de la Garrotxa. El 22 de setembre els austriacistes de Figueres, ajudats pels de Vic, Olot i Besalú feren que la vila també es passés a la causa de l’Arxiduc. La fortalesa de Roses, en canvi, quedaria sempre a mans dels filipistes. Fora de les nostres comarques els austriacistes aconseguiren l’adhesió de Lleida, Cardona i Tortosa. El 12 d’octubre fou Girona la que prestà obediència a Carles III, pocs dies després que, finalment, ho fes Barcelona, obligant els filipistes a abandonar la capital.\nEl gener de 1706 l’exèrcit francès del Rosselló creuà la ratlla i entrà a l’Empordà en auxili de les tropes espanyoles de Felip V, sembrant de por les comarques veïnes. Per si no fos poc, a més venia comandat per Adrien-Maurice duc de Noailles, el fill de qui les havia manades en aquella guerra de finals del segle anterior, i que es manifestaria envers els nostres pobles tan bàrbar com el seu pare. Això obligà a la formació de sometents per a la defensa dels objectius més immediats. Les tropes franceses es dirigien cap a Barcelona per intentar recuperar-la per a Felip V. Davant del perill, s’enviaren homes a trencar-ne el setge, i Olot hi contribuí amb un centenar, dirigits per Manuel Morató els quals, juntament amb gent de Vic, s’enfrontaren als francesos a prop de Barcelona i a la muntanya de Montjuïc. Els francesos no van aconseguir recuperar Barcelona per a Felip V, cosa que a Olot va ser celebrada amb solemnes festes religioses.\nEl 1707 les coses es complicaren. En aquest any tingué lloc la batalla d’Almansa, que suposà el sotmetiment del País Valencià a Felip V, com també s’hi sotmeté Aragó. Al novembre, les tropes borbòniques es feien amb Lleida i l’Urgell, i a finals d’any la Cerdanya quedava a mans del duc de Noailles. La Garrotxa, entre els passos amb França del Ripollès i de l’Empordà, visqué un període de molta inquietud, d’un continuat trànsit de tropes de Carles III, a les que per força calia mantenir. L’Hospital d’Olot hagué d’assistir molts soldats malalts. Per una banda hi havia l’exèrcit del rei, de caràcter regular, que es nodria de lleves parcials. Però com que les poblacions no sempre podien confiar en aquest exèrcit regular, hi havia també els cossos formats en els mateixos pobles davant de situacions d’emergència, molt més eficaços a escala local, com el sometent o la Companyia d’Olot, creada el 1707 per a la defensa de Girona. Tot això suposà que, d’una manera o altra, s’haguessin d’aportar contínuament homes, materials i molts, molts diners per a pagar uns i altres. Alguna vegada la relació amb la tropa reial, poc o gens vinculada amb el territori, provocà moments de tensió, com passà a Batet i a la Cot, quan els pagesos es negaren a donar més farratge per als cavalls, i els mateixos soldats que havien de defensar els pobles els amenaçaren amb accions destructives.\nUn exèrcit amb homes, cavalls i mules de transport, és una immensa boca que mai no se sadolla prou, i en aquest sentit la Garrotxa, tot i no ser un objectiu militar, suposava un fecund rebost, sobretot passat l’estiu, quan ja s’havien recollit els fruits del camp. D’aquí que l’exèrcit francès s’hi acostés amb el propòsit de requisar les collites i d’exigir el pagament de quantiosos diners. A l’estiu de 1707 la cosa no passà d’alarmes, perquè l’exèrcit francès no entrà a la Garrotxa. El 1708 hi hagué una incursió des de l’Empordà fins a Besalú, que sembla que no va fer massa mal.\nL'exèrcit francès, en un gravat de 1703\nEl 1709 la cosa va ser diferent. Per la informació que cada dia s’intercanviaven els pobles, a primers d’octubre hi havia ja el convenciment que l’exèrcit francès entraria a la Garrotxa a fer-hi una temible acció de requisa. Els nervis esclataren: un grup d’olotins assaltà el magatzem de grans de la vila, situat a prop del Carme, i molts d’altres fugiren cap al camp. El 8 d’octubre els francesos es plantaren a Besalú. El dia 10 hi hagué batalla al pas de Castellfollit, clau per a l’accés a Olot, que es trobava poc protegit d’ençà que en l’anterior guerra el duc de Noailles (pare) n’havia desfet les fortificacions. I el dia 11 entraren a Olot, on s’estigueren fins el dia 22. Noailles imposà a Olot una contribució de 18.200 lliures, i una altra de 500 lliures a la Comunitat de Preveres, a més de l’arreplegada de tots els grans i d’altres gèneres que els poguessin ser útils. Des d’Olot alguns destacaments francesos es dirigiren a les poblacions veïnes per a fer-hi el mateix. Els pagesos bé prou que havien amagat les collites, però no hi pogueren fer res, els soldats ho capgiraven tot convençuts que en algun lloc o altre hi serien amagades. Especialment dura fou l’entrada dels francesos a Santa Pau, on hi feren un brutal saqueig, del que se’n parlaria durant molt de temps. Tot seguit, l’exèrcit francès es traslladà al Ripollès per a entrar a passar l’hivern al Rosselló.\nDesprés d’un any de relativa tranquil·litat, el gener de 1711 Girona caigué a mans de l’exèrcit francès –filipista–, notícia que causà la natural consternació a la Garrotxa. Davant de l’amenaça explícita del duc de Noailles de cremar Olot, la vila s’avingué al reconeixement de Felip V des de finals de gener fins a la primera quinzena de març de 1711, mentre hi hagué tropes franceses a la vila. Els francesos imposaren una nova contribució, ara de 3.000 francs, amb més exigències de diners i grans als altres pobles de la comarca. A Besalú els francesos cremaren els papers de la Cúria i a Mieres s’emportaren presoners, alguns dels quals moriren, amb gran sentiment de la vila.\nSingatura de Noailles en un document remès a Olot des de Girona, 1711\nNo sabem el que passaria a Sant Joan les Fons, on les tropes franceses van ser objecte d’un atac. Per a posar un punt més amable a l’evolució dels fets, fem esment de Rafael Planella, conegut per “Dimoni d’Olot”. Fou un espia doble en tot el sentit modern de la paraula. Era espia dels francesos, però de fet era un espia austriacista. La seva acció més coneguda fou quan Noailles li va passar una carta perquè la fes arribar a l’exèrcit filipista acampat a l’Anoia. El Dimoni d’Olot, imitant la lletra de Noailles, va redactar-ne una altra amb ordres diferents, i fou aquesta la que va fer arribar a les tropes de l’Anoia, desbaratant-ne així els seus plans.\nA finals de 1712 els austriacistes, van intentar de recuperar la ciutat de Girona, però fou inútil i provocà a la Garrotxa una gran decepció. La situació començava a esdevenir impossible de mantenir. A nivell internacional, l’any anterior el govern britànic havia passat a mans dels tories, partidaris d’un acord amb França, que quedà reforçat a l’abril, amb la mort de l’emperador alemany Josep, i la marxa de Catalunya de Carles III per a fer-se càrrec de l’herència imperial, jocs polítics que culminaren amb el tractat d’Utrecht de l’abril de 1713 i els acords de Rastadt del març de l’any següent.\nCatalunya quedava a mans de les seves pròpies forces. Però a la Garrotxa, de forces ja en quedaven ben poques, després de tants anys de guerra, de contribucions humanes, i d’ingents aportacions dineràries a uns i altres, la darrera un nou donatiu olotí de 2.000 lliures per a l’exèrcit austriacista. Perduda l’esperança de recuperar Girona, semblava que ja poca cosa més es podia fer per aquesta banda. El gener de 1713 Banyoles es posà sota Felip V. Al febrer encara hi hagué una nova ràtzia francesa fins a Montagut, Tortellà, Sales de Llierca i Beuda, d’on s’emportaren diversos presoners, que passaren un autèntic calvari en el seu trànsit per Roses, Cotlliure i Perpinyà.\nEl 15 de juliol de 1713, ara ha fet 300 anys, Olot va dir que ja no podia més, i envià un comissionat a Girona per prestar obediència a Felip V. Ho van decidir en una reunió a l’ajuntament on, amb els cònsols, assistiren també la gent de lleis de la vila i els eclesiàstics de la parròquia i dels dos convents. L’argument per a passar-se a Felip V fou exclusivament de força: se sabia que els exèrcits francès i espanyol eren a tocar d’Olot, per la banda de la vall d’Hostoles, amenaçant la vila, i que les tropes aliades estrangeres es retiraven de Catalunya perquè a Europa ja havien fet els seus tractes.\nEn els mesos immediats encara hi hagué algú que intentà que les coses fessin marxa enrere (a la plaça d’Olot aparegueren pasquins austriacistes), però fou debades, sobretot per la presència sovintejada de tropes franceses i espanyoles, i amb l’escarment del que aquestes tropes feien en altres llocs no sotmesos, com el saqueig i crema del poble de Sant Hipòlit de Voltregà. Després de l’11 de setembre de 1714, es van fer a Olot tres dies de celebracions, complint les severes ordres del duc de Berwick, el vencedor filipista del setge final de Barcelona.\nPublicat per Miquel a 4:11 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Besalú, Castellfollit de la Roca, Exèrcit, Guerra de Successió, Mieres, Montagut, Olot, Política, Sant Esteve de Bas, Sant Feliu de Pallerols, Sant Joan les Fonts, Santa Pau, Tortellà\n41. Apadrinar estudiants al segle XVIII\nApunts d'un curs de filosofia a Cervera, de l'olotí Joan Vila i Pinós (1727)\nEn els darrers mesos ha estat notícia la nova política de beques universitàries empresa pel ministre del ram que, segons diu la premsa, en deixa a fora més estudiants que no pas fins ara. Al setembre una altra notícia feia saber que la rectora d’una universitat andalusa i presidenta de la conferència de rectors, havia proposat la creació d’una borsa de donants que apadrinessin universitaris amb pocs recursos econòmics mancats de beques. Salvant les bones intencions, aquesta certa desemparança orgànica fa tombar el cap més vers el passat, que no pas al present del nostre segle.\nTot i que deu ser innecessari recordar-ho, abans això d’anar a la universitat era només per a una minoria de fills –nois, per descomptat– de famílies que disposaven de cabals, perquè fer estudis costa diners i llavors la igualtat d’oportunitats encara havia d'arribar (o ni tant sols no havia sortit). No sé dir què costava a un estudiant de la Garrotxa en el segle XVIII fer carrera a la Universitat de Cervera (l'única que hi havia a Catalunya) o en alguna altra institució, ja que les dades que solen haver-hi són apuntaments parcials. En el moment de la seva mort, el 1769, Pere Màrtir Santaló i Martí devia 31 lliures, dos sous i dos diners “a Joan Coll, parayre, per tantas ne havia est entregadas a compte del dit Dr. Pere, a Ignasi, Narcís y Pere Santaló, sos fills en Cervera, per la despesa y per lo grau de cànons del dit Narcís”. D’altres estudis, com els de cirurgià, no requerien de pas per la universitat, perquè es feien sota la fórmula de l’aprenent, però el seu títol també costava diners: “Diràs a Bassols que lo dia 2 del corrent deixàrem a Esteva, son germà, 48 lliures per lo examen de cirurgià”, escrivia la casa de comerç de Barcelona Alegre i Gibert al seu agent a Olot perquè ho fes saber a Francesc Bassols, respecte del seu germà Esteve que es trobava a la capital embrancat en aquell examen. I un cop acabat els estudis, l’exercici professional podia requerir una altra inversió. El 1766 el metge d’Olot Narcís Fita, argüint ser “justo y razonable dar los padres la devida educación a sus hijos, poniéndoles en el estado de ganarse la vida”, feia una donació al seu fill Ignasi, que s’acabava de titular en farmàcia, d’una “botica de boticario” que havia instal·lat a casa mateix, “para que con ella quedasse puesto en estado suficiente para passar su vida con el devido lucimiento".\nSi els fills encara eren menuts a l'hora de fer testament, es mirava de deixar el tema dels seus futurs estudis ben lligat. Naturalment, si hi havia patrimoni i perspectives d'estudi. Quan el 1735 el blanquer olotí Anton Roca va fer testament, expressà a l’hereu l’obligació de mantenir el seu germà, concretant, a més, que “en lo temps que estudiarà, mon hereu baix escrit li haja de pagar la despesa allí ahont serà la oportunitat”. En les darreres voluntats del negociant olotí Francesc Bassols, Orri i Crehuet, expressades davant de notari el 1759, hi féu previsió respecte dels fills que tenia i dels que en endavant pogués tenir, “volent que si algun de ells voldrà estudiar, de la mateixa manera sia mantingut en los estudis y en son temps graduat de doctor si ell voldrà”.\nAixí les coses, varen sorgir algunes maneres d’assegurar que, no sols la descendència immediata, sinó sobretot la futura, no es veiés privada, per falta de recursos, d’emprendre el camí dels estudis. L’instrument més utilitzat va ser la creació d’una causa pia “per a minyones casar i estudiants estudiar” (normalment es donaven juntes aquestes dues finalitats), de la que en serien beneficiaris els continuadors de determinat llinatge familiar. Una causa pia era la constitució d’un capital com a entitat jurídica a perpetuïtat, les rendes del qual s’havien de destinar al compliment d’una finalitat religiosa o caritativa concreta. En el cas que ens ocupa, el fet que es preveiés que certa descendència tenia assegurada una ajuda econòmica que els permetria, si eren noies formar el dot necessari per al seu casament, i si eren nois seguir estudis, era considerat com un acte pietós, perquè s'entenia que els permetia un estat honrós i de bons costums, cosa beneficiosa per a les seves ànimes.\nAquest tipus de causa pies per a minyons estudiar i donzelles a maridar, fou molt estès entre la segona meitat del segle XVI i fins al segle XVIII, especialment per part del clergat. Per a examinar-ne alguna, pot servir-nos la que va crear el notari d’Olot Francesc Verdaguer, ja que ens dóna, a la vegada, una certa visió global de sistema d’estudis que hi havia en els anys seixanta del segle XVIII. Verdaguer havia nascut a Terrassa, però exercí de notari a Olot al menys entre 1721 i 1769. Estava casat amb una filla del notari barceloní Esteve Cols. Però no tingueren fills, i d’aquí que, a l’hora de pensar què fer dels seus béns quan la mort truqués a la porta, decidí d’esmerçar-los en la institució d’una causa pia. Mancats de descendència directa, els beneficiaris d’aquesta causa pia serien els descendents de les seves dues nebodes –filles de dues germanes de Francesc Verdaguer– Antònia Rusinyet, muller del botiguer olotí Josep Sitjar, i Esperança Rovira, muller del carder, també d’Olot, Joan Petit. El 1762 en féu el document notarial de creació. Al cap d’un any, però, volgué fer-hi alguns retocs, revocà l’anterior escriptura i en féu una de nova. Això tornà a passar el 1765 respecte de l'escriptura de 1763, i encara no fou aquesta la seva darrera decisió, perquè el seu últim testament semblaria ser de 1769.\nCom que el que aquí ens interessa no és l’evolució de les seves darreres voluntats, sinó la forma d’aquest tipus d’ajuda a futurs estudiants, em guiaré per la segona escriptura d’institució d'aquesta causa pia, la que va fer el 1763. La causa pia havia de servir per als “fills y fillas de Anthònia Sitjar y Verdeguer, muller de Joseph Sitjar botiguer de la present vila de Olot, y de Esperansa Patit y Verdeguer, muller de Joan Patit carder de dita vila nebodas mias, y per los hereus y successors de las casas de ditas dos nebodas mias usque in infinitum, y que los nebots y nebodas [que] seran de dits hereus y successors de ditas dos nebodas mias, també usque in infinitum, per líneas de consanguinitat dels descendents de ditas dos casas que disposo gaudescan de la present causa pia y dels fruyts de ella”. D’aquests, als nois que volguessin seguir estudis se’ls donarien 60 lliures cada any, durant vuit anys (480 lliures en total). Aquests vuit anys es desglossaven en “un any retòrica, tres de filosofia y quatre de la facultat major [que] voldran, quals estudis podran pasar en qualsevol part del regne de Espanya que los aparexerà”. Recordem que en l’ensenyament hi havia un primer nivell, el més elemental, en què la mainada, sota d’un mestre de minyons, aprenien a llegir, a escriure i a fer les operacions aritmètiques bàsiques (a més de la doctrina cristiana). Un segon nivell era l’escola de gramàtica, en què els alumnes, instruïts per un mestre de gramàtica diferent del de minyons, aprenien el llatí, i la gramàtica i sintaxi llatines, com a instrument d’accés a la cultura. Dins d’aquest segon nivell, podia haver-hi una aula de retòrica, que poques poblacions tenien com a aula específica, ja que exigia un segon professor de gramàtica. A Olot no va existir sinó a partir de 1777. El tercer nivell el constituïen els estudis de filosofia, el que llavors serien els coneixements bàsics de la ciència, entesa des de la perspectiva humanista encara vigent. Aquests estudis de filosofia, precedents de l’actual batxillerat, es feien a molt pocs llocs, entre els que no hi havia pas Olot. I, finalment, el quart nivell d’estudis eren els de les facultats majors universitàries. Així, doncs, les previsions d’atenció als estudiants del nostre notari Francesc Verdaguer abastaven a partir de l’any de retòrica en endavant, o sia els estudis que, en aquell moment, no es podien fer a Olot. A part dels vuit anys previstos d’estudis, en la causa pia instituïda per Verdaguer es contemplava igualment l’obtenció dels graus universitaris (llicenciatura i doctorat), que requerien el pagament de drets: “Y si algun de dits estudians voldrà graduarse en facultat major, so es lleys o medicina, en universitat aprobada en lo present regne de Espanya per sa real magestad (que Déu guarde) o de teologia o cànons en universitats aprobadas per lo concili tarraconense de las de Espanya, vull que a cada un de dits estudians per obtenir dit grau, a més de las ditas quatre centas y vuytanta lliuras [que] los tinch assenyaladas, vull se li done dos centas y sinquanta lliuras per lograr dit grau”.\nAlgunes de les carreres universitàries d'ara, en aquell temps no eren considerades ciències, sinó arts, habilitats, i, per tant, no s’estudiaven en les facultats universitàries. Estem parlant de la notaria, la farmàcia (els apotecaris) i la cirurgia. En tots aquests casos l’ofici s’adquiria fent uns anys d’aprenent a casa d’algú que exercís com a tal i passant un examen que els acredités. En el cas dels cirurgians, la creació del Col·legi de Cirurgia de Barcelona el 1760, per on en endavant haurien de passar tots els que desitgessin fer-se cirurgians, va suposar un canvi notable en l’obtenció d’aquest títol. També hi hagué alguns intents en els anys 1763 i 1767 de crear a Barcelona una escola reial de botànica, química i farmàcia, per on haurien de passar els apotecaris, però la iniciativa no es consolidà fins el 1806, amb la creació del Col·legi de Farmàcia de Barcelona. El notari Francesc Verdaguer va preveure atendre també aquest tipus d'estudis, diguem-ne professionals, per als futurs benefactors de la seva obra pia: “si serà cas que algun estudiant voldrà dexar los estudis en la ocasió vulla puga, tenint la mira de voler apèndrer alguna de las arts de notaria, apotecaria o sirurgia (…), vull que a est se li done per lo termini de quatre anys dos centas lliuras barcelonesas, so és sinquanta lliuras cada any dels fruyts de esta causa pia”, a les que s’afegirien 300 lliures al practicant de notaria per obtenir el privilegi de notari reial, i 150 “al qui desitjarà pasarse apotecari o sirurgià (…) per obtenir lo títol o despaix de apotecari o sirurgià y obrir botiga”.\nSegons l'escriptura de 1763, tots aquests diners havien de sortir dels seus béns, que els deixava a aquesta causa pia. Excepte la casa –que, però, també passava a mans de la causa pia– la resta de béns havien de ser venuts en encant públic i el producte obtingut s’integraria al capital. A part d’altres previsions organitzatives que no cal ara comentar, sí que calia deixar ben clar qui seria l’administrador de la causa pia: la seva neboda Antònia i, a partir de la seva mort, els hereus i successors universals d’ella “in infinitum”. Si en algun moment es trenqués la cadena successòria, passaria a ser administrador de la causa pia l’hereu que fos llavors de la neboda Esperança. I, en última instància, si també aquesta successió hereditària quedava trucada, ho seria la comunitat de preveres de la seva vila nadiua de Terrassa, que actuaria a través de procuradors. Ja es veu, doncs, que les previsions del notari Francesc Verdaguer, de facilitar els estudis a la mainada del seu llinatge col·lateral (per falta del seu), apuntaven a un dilatadíssim espai temporal, com passava en tota causa pia i, per tant, també en les de minyons estudiar.\nUn últim apunt inevitable: deixant de banda la causa pia de Francesc Verdaguer i passant a generalitzar, bé calia comptar que els estudiants es prendrien amb rigor el compliment de les seves obligacions escolars, i això no sempre passava. El comerciant olotí Francesc Casabó el 1796 va denunciar a la justícia el seu germanastre Ignasi Casabó, d’uns trenta anys, que vivia a casa seva fent el dropo i actuant de forma violenta, i això que ell li havia procurat “dar la correspondiente educación, ya procurándole maestro a toda costa y gasto para enseñarlo, ya manteniéndole en la universidad de Cervera, ya en la ciudad de Gerona, para que se dedicasse a la philosophia y theología, pero jamás ha podido conseguir que llevase una vida razional y christiana, y menos el que se dedicase a alguna carrera honrosa”. Més previsor, Jacint Àlvarez Castrillon, que feia d’adroguer i de negociant a Besalú (venia, però, de pares asturians) quan va fer testament el 1738 disposà que si un o més dels seus fills volguessin estudiar la carrera sacerdotal fossin sostinguts i mantinguts en els seus estudis “segons la possibilitat y forsas de dits mos béns”, però això només si “dits mos fills que així voldran estudiar, se aporten bé y cúmplian llur obligació y càrrech de estudiar”, però si, en cas contrari, “dits mos fills que axí voldran estudiar no se aportassen bé y sufficientment en llurs estudis, sinó que volguessen passar lo temps sens estudiar, fent lo bagamundo”, llavors deixava dit que no se’ls hauria de donar res de res, “pues és ma voluntat que dits mos fills sien hòmens de bé, de bona vida, fama y costums, y dònian bon exemple al món, vivint ab la deguda perfecció, santa vida, fama y costums”. És el pare previsor perquè els seus fills tinguin estudis, però també el bon pare sermonejador, que ni en text notarial no sap estar-se de recomanar als fills la necessitat de ser homes útils, treballadors i allunyats de tota ociositat.\nAmb el temps, les rendes de les causes pies es varen anar devaluant. Com que aquest tipus de fundacions, de caràcter pietós, estaven tutelades pels bisbes de les diòcesis, aquests acabaren autoritzant-ne la seva extinció i l'agregació del que quedés del seu patrimoni a alguna altra causa pia o a alguna obra caritativa. En endavant, seria a través dels instruments socials propis de les estructures democràtiques, per on s'hauria de canalitzar tot allò tendent a dotar d'efectivitat el dret a estudiar.\nEtiquetes de comentaris: Besalú, Ensenyament, Olot, Usos i costums\n42. La Guerra de Successió a la Garrotxa explica...


Intersindical-CSC - Sectorial de la Generalitat i ens adscrits: Quant i quan gastarem més en IVA?\nSegons les estimacions de les organitzacions de consumidors basades en les dades de l'enquesta de pressupostos familiars del Institut Nacional d'Estadística, aquest seria l'import que les llars de tots l'estat hauran de pagar de mitjana de més cada any. Una xifra que es considera un "fre pel consum i per tant, per l'activitat econòmica".\nPer altra banda, el sindicat dels Tècnics del Ministeri d'Hisenda (GESTHA) xifra en només uns 7.500 milions d'euros anuals la recaptació que suposarà l'increment de l'IVA anunciat aquest matí. Uns números que es podrien augmentar si, segons els sindicat, el govern posés en marxa un pla contra el frau fiscal. De fet, els números de GESTHA asseguren que l'any 2009 -darrer exercici estudiat- el fisc espanyol recaptava 9,7 euros de cada 100 euros gastats a l’Estat espanyol, import molt inferior als 12,3 de mitjana dels estats de la Unió Europea.\nLa intenció del Govern espanyol és la publicació al BOE aquest dissabte i entrada en vigor a partir del proper dilluns.\nPublicat per CSC-FAP a 13:13


La policia ha alertat d’una onada de robatoris que s’han anat succeint des de divendres fins ahir en despatxos professionals i oficines. Els delinqüents han aprofitat els dies de festa per entrar i endur-se diners i objectes de valor\nActualitzada 06/03/2019 a les 06:42\nLa gran diferència entre l’onada de furts que ha estat tenint lloc els darrers dies i d’altres anteriors és que els lladres s’han emportat d’un dels indrets dues armes de foc. No cal una situació d’alarma però sí extremar les precaucions, especialment les forces de l’ordre, a l’hora de fer els controls, que s’han incrementat. Segurament l’objectiu dels delinqüents és vendre-les, però és una situació que cal tenir en compte. Pel modus operandi és molt possible que el grup hagi marxat, ja que la seva estratègia es basava en la falta de personal a les oficines tancades pels dies festius. Un cop la gent ha tornat a la feina el més probable és que hagin marxat. Com que es tracta d’una investigació en estat embrionari, encara és aviat per tenir certeses, però tot apunta que seria una banda de fora, com és habitual, i que tal com ha entrat ha sortit aprofitant el trànsit massiu de turistes. La policia ha fet una sèrie de recomanacions a la ciutadania, especialment perquè s’avisi si s’escolten sorolls estranys a les portes dels habitatges dels veïns. També es recomana que es tanquin amb clau tots els habitatges i que la gent estigui atenta a possibles actituds sospitoses. Per a tothom que tingui qualsevol indici s’ha recordat que per posar-se en contacte ràpidament amb al policia s’ha de trucar al 110. La col·laboració ciutadana és clau perquè la policia pugui capturar els lladres si és que encara romanen a Andorra. Perquè tot i els reforços és impossible cobrir tot el territori i és més fàcil reaccionar operativament davant d’un avís que les rondes exhaustives sense un punt clar on concentrar-se. Perquè paral·lelament als robatoris en oficines i despatxos professionals també han tingut lloc un parell de robatoris en habitatges de Sant Julià. En aquest cas se sospita de la presència d’una dona que podria actuar sola, però que molt possiblement vagi acompanyada. Es tractaria de dos grups que tenen objectius diferents (despatxos i domicilis) però que tenen una forma similar d’operar. Busquen aprofitar que els espais on entraran estiguin buits i penetren utilitzant la força. Les mesures de precaució són molt importants, especialment en els període de gran afluència de turistes, que són els predilectes perquè les bandes vinguin a actuar a Andorra.


El Porto de Mourinho, tacat de nou per un escàndol arbitral\nTONI PADILLA BARCELONA. 17/05/2011 00:00\n260x366 El Porto de Mourinho, tacat de nou per un escàndol arbitral / JOSÉ JORDAN / AFP El Porto de Mourinho, tacat de nou per un escàndol arbitral / JOSÉ JORDAN / AFP\nL'exàrbitre portuguès Jacinto Paixao va penjar la setmana passada un vídeo a YouTube on reconeixia que va ser subornat pel Porto ara farà uns anys. Al vídeo, Paixão parlava de dos partits de l'època en què José Mourinho va ser el tècnic del conjunt blanc-i-blau. L'inusual acte de qui va ser àrbitre de la Primera Divisió portuguesa ha reobert la capsa dels trons al voltant d'un equip, el Porto, que durant els últims anys ha dominat el futbol portuguès gràcies en part a un president tan polèmic com Nuno Pinto da Costa.\nAquest vídeo apareix, doncs, quan està a punt de ser arxivat el procés judicial que es va obrir ara fa uns anys contra Pinto da Costa, el conegut com a cas Xiulet Daurat. La justícia va examinar diferents proves que feien sospitar que certs representants del club subornaven els àrbitres. Llavors Paixão ja hi va dir la seva davant de la justícia, però com que només eren declaracions sense proves no van servir de gaire. El cas Xiulet Daurat afecta diferents temporades de la gestió de Pinto da Costa, algunes amb el tècnic del Madrid a la banqueta del Porto i altres amb un tècnic diferent. De totes maneres, les investigacions sempre han afectat directius del club i no membres del cos tècnic.\nPaixão explica en el vídeo que la seva actuació va influir en el resultat de tres partits de la lliga portuguesa: el Benfica-Moreirense (1-1, el 29 de febrer de 2004), el Porto-Estela Amadora (2-0, el 24 de gener de 2004) i el Porto-Académica de Coimbra (4-1, 4 de desembre de 2002). Segons diferents periodistes portuguesos, l'exàrbitre hauria decidit penjar el vídeo per protegir els seus interessos i els de la seva família després d'haver rebut presumptes amenaces de l'entorn del Porto.


Novalus Tourist Hotel Seül Corea del Sud - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n88-6 Seonyu-ro, Yeongdeungpo-gu, Yeong-deungpo, Seül, Corea del Sud, 150-101 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Novalus Tourist Hotel?\nBarri Yeong-deungpo Gangseo Songpa Yeong-deungpo Gangseo Yeong-deungpo\nMés informació sobre Novalus Tourist Hotel\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Seül, no busqui més enllà de Novalus Tourist Hotel. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Novalus Tourist Hotel, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes.\nL'ambient de Novalus Tourist Hotel es reflexa en cada habitació. connexió sense fils a internet (cortesia), aire condicionat, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, articles de tocador són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Novalus Tourist Hotel la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Seül.\nTots els tipus de viatgers (10)Viatger de Negocis (2)Parelles (3)Viatgers en solitari (1)Famílies amb infants petits (4)\nnicholas, Corea del Sud\nDUCK, Corea del Sud\nMIKYOUNG, Corea del Sud\nSungzu, Corea del Sud


La Festat Major de Sant Genís convida a descobrir el Forn de Calç de Can Borrell - Ajuntament de Palafolls\n28/06/2022 | 11:52 h\nLa Festat Major de Sant Genís convida a descobrir el Forn de Calç de Can Borrell\nEl 23 d'agost comença la Festa Major de Sant Genís de Palafolls i ho fa amb una nova proposta. El divendres es proposa a tothom que ho vulgui visitar el Forn de Calç de Can Borrell, de la mà de l'historiador local Xavier Salicrú. Per l'activitat cal portar calçat còmode i la durada de l'activitat està prevista d'una hora aproximadament.\nEl dissabte 24 d'agost les propostes són vàries i pensant en tota la família. A les 17.30 h, hi ha programat un espectacle infantil a càrrec de La Tribu Juganera. En acabar, xocolatada popular per a tothom! I a la nit, a les 21.00 h, tidrà lloc el tradicional sopar popular a càrrec del restaurant Masia Can Gibert.\nPer últim, el diumenge 25 d'agost a les 12.30 h se celebrarà l'ofici solemne a l'església de Sant Genís i amb l'actuació de la Coral Palatiolo. A continuació hi haurà sardanes a càrrec de la Cobla Palafolls al pati de l'antiga escola. I per últim, al vespre a les 20 h els actes festius programats es tanscaran amb unes havaners a càrrec de La Vella Lola i amb cremat per a tothom!\n*El punt de trobada de totes les activitats programades és el local social de Sant Genís.