La Coordinadora insisteix en un lloc més cèntric pel Centre de Cultura Popular\nACTUALITAT | LA COORDINADORA INSISTEIX EN UN LLOC MÉS CÈNTRIC PEL CENTRE DE CULTURA POPULAR TELEVISIÓ EN DIRECTE\nTORNAR\tAl Vapor Ros17.02.2017\nL’Ajuntament té previst ubicar aquest equipament a l’antic Condicionament. El tinent d’alcalde Amadeu Aguado ha dit que es reunirà el més aviat possible amb els grups per parlar-ne\nLa Coordinadora de Grups de Cultura Popular torna a reclamar una ubicació més cèntrica per al Centre de Cultura Popular. L’ajuntament té previst ubicar aquest equipament a l’antic Condicionament Terrassenc. La federació d’entitats ha fet pública la seva reclamació coincidint amb el debat sobre els possibles usos futurs del Vapor Ros. Aquesta antiga nau fabril, gairebé amagada darrera del supermercat Bon Preu, ha quedat en mans de la Generalitat després de la mort del seu propietari. Des de la coordinadora asseguren que no demanen res de nou i que sempre han defensat el mateix: un espai obert a tot el públic situat en un punt neuràlgic de la ciutat que permeti treure la cultura popular al carrer i fer-la més visible. El centre vol servir d’equipament vertebrador i difusor, així com d’espai museïtzat on s’exposin els gegants, capgrossos i altres figures representatives.\tEls grups defensen que la petició no és cap crítica i que té un sentit totalment constructiu, per estudiar les possibilitats que pot oferir aquest vapor. En aquest sentit, al·leguen que la coordinadora pot ajudar a donar més força a l’ajuntament davant de la Generalitat a l’hora de demanar-ne la cessió. També argumenten que el Centre de Cultura Popular ajudaria en la tan necessària dinamització d’aquesta zona del centre de Terrassa.\tDes de l’ajuntament, el tinent d’alcalde Amadeu Aguado ha dit que es reunirà el més aviat possible amb la coordinadora per parlar-ne. Amb tot, s’ha mostrat sorprès per la petició perquè assegura que la ubicació del Centre de Cultura Popular a l’antic Condicionament va ser una decisió consensuada. A més, recorda que el futur del Vapor Ros és avui en dia una incògnita.


Torre Barrina | Pladebarcelona\nzones: Collblanc, Hospitalet, Les Corts\nLa Torre Barrina es troba en una de les cruïlles més importants del pla de Barcelona, en la frontera entre els municipis de Barcelona i l’Hospitalet, dels districtes de Les Corts i de Collblanc-Torrassa.\nLa façana de la Torre Barrina, avui un centre cívic de l’Hospitalet.\nEs tracta d’una zona molt transitada, plena de persones que esperen els busos que els han als pobles i ciutats del Baix Llobregat i que tenen el punt d’arribada i sortida a Collblanc. Gent que surt i entra de l’estació del metro, on hi paren les línies 5 i 9sud. Per si això fos poc, Collblanc també té un mercat cobert, construït a principis de la dècada de 1930.\nLes arcades de la part posterior de la Torre Barrina, amb l’annex modern, construït durant la reforma de la torre, a principis de la dècada dels 2000.\nNo se sap ben bé quan va sorgir el nucli de Collblanc. Si ens hi arribem avui, caminant des de Sans, ens semblarà una continuació del carrer de Sans. Com a Sans, la carretera de Collblanc és plena de botigues. Venint des de la plaça Espanya, el de Collblanc és el tercer mercat de l’eix Creu Coberta – Sans – Collbanc, després dels d’Hostafrancs i Sans.\nPerò Collblanc, amb les seves cases de cos antigues, el mercat, les botigues que venen tot tipus de productes, la Torre Barrina, l’avinguda, els passatges i l’església de Sant Ramon, l’antiga fàbrica de Ca n’Amadeu, els tallers i garatges, és el principi del final del gran eix comercial de Sans. Pocs metres després de la Torre Barrina, el carrer de Collblanc fa una pujada -el coll de Collblanc-. El carrer es fa més ample i deixa de tenir edificis a banda i banda. Perd el seu caràcter de carrer, d’eix urbà, per ser una, més aviat, una carretera.\nCollblanc ha estat històricament un lloc d’arribada, de mercat. Des de l’any 1880 fins a l’any 1962 hi estaven instal·lats els burots, al límit del municipi de Barcelona, a la cruïlla amb la Riera Blanca. Just abans dels burots s’hi organitzava una fira de xais que permetia als ramaders estalviar-se pagar les taxes d’entrada a Barcelona (1).\nCollblanc en un mapa del pla de Barcelona de l’any 1840. Font: Institut Cartogràfic de Catalunya.\nNo sabem exactament quan va sorgir el nucli de Collblanc. Al mapa del pla de Barcelona de 1840, un dels primers mapes més o menys precisos del pla, ja hi apareix una filera de cases que acompanya la carretera reial a Madrid amb el nom Collblanc.\nLa construcció de la nova carretera reial a Madrid, a la dècada de 1760 va fer créixer un nucli de cases al llarg del nou camí, des de la Creu Coberta fins a Collblanc. Però, Collblanc ja feia almenys un segle que estava habitat, amb algunes masies disperses.\nLa capella de la Mare de Déu de la Mercè de Collblanc, del segle XVII, en una imatge de 1921. L’església de Sant Ramon, inaugurada l’any 1932, va substituir l’antiga capella, que va ser venuda i -probablement- enderrocada per sufragar els costos de la construcció del nou temple (2). Font: Arxiu Gavin.\nA Collblanc s’hi trobaven dos antics i importants camins del pla de Barcelona. D’una banda, el camí de la Travessera, d’origen preromà. Aquest camí travessava tot el pla pels actals carrers de la Travessera de les Corts i de Gràcia, Freser i Concepción Arenal, que en segueixen el traçat.\nDe l’altra l’antic camí ral de Martorell, que passava per l’avinguda Mistral, la Creu Coberta, el carrer Sant Crist i d’en Blanco a Sans i el carreró de les Ànimes, al barri de Badal. Bona part de la traça de l’antic camí va desaparèixer amb la construcció de la carretera reial, però s’en van conservar alguns trams fossilitzats com a carrers.\nLa Torre Barrina i l’ascensor del metro des de la Travessera de Les Corts.\nEls dos camins es troben i s’uneixen just davant de la Torre Barrina. La Travessera de les Corts desemboca en la carretera de Collblanc. Un cop creuat el parc de la Torre Barrina, però, comença la Travessera de Collblanc, que és la continuació del mateix camí, que d’aquí segueix en direcció a Pubilla Casas i Esplugues, on queda tallat per l’A2.\nMapa de l’Institut Cartogràfic de Catalunya. Hi veiem marcat en vermell el traçat de la Travessera i de la Carretera Reial.\nAmb la construcció de la Carretera Reial, Collblanc va passar a ser el punt d’unió de dos camins a ser una cruïlla: l’antiga Travessera i la nova carretera.\nEs té constància de l’existència d’una masia a l’indret de la Torre Barrina des del segle XVII, almenys un segle abans de la construcció de la Carretera Reial. Tot i que l’edifici actual data sobretot del segle XIX, la línia de la façana segueix respectant el traçat del camí de la Travessera.\nLa façana de la Torre Barrina mirant cap a la Travessera de Collblanc, que comença darrere dels arbres.\nLa Torre uneix dos carrers que avui queden tallats per la Carretera Reial – carretera de Collblanc i pel la frontera municipal de Barcelona i l’Hospitalet: la Travessera de les Corts i la de Collblanc. Ambdues són un vestigi de l’antic Camí de la Travessera, que, segles enrere, creuava aquest indret sense cap interferència.\nL’entrada de la Torre Barrina i del Parc de la Marquesa, des de la Carretera de Collblanc.\nAmb la construcció de la nova carretera, a partir de l’any 1761, la Torre Barrina va passar a guanyar un gran espai, de forma triangular, davant de la casa. La nova entrada es va construir al peu de la nova carretera.\nL’espai triangular format pel traçat de la Carretera Reial i el traçat de la Travessera.\nEnlloc com aquí es veu millor la traça dels dos camins, l’un d’origen preromà i l’altre del segle XVIII. Durant les setmanes següents explorarem i passejarem al voltant de la Torre Barrina, pels barris de Sant Ramon, Collblanc, Sans, Les Corts i Esplugues.\nEl campanar de l’església de Sant Ramon, dissenyada per Enric Sagnier a principis de la dècada de 1930, i encara dins del municipi de Barcelona, des de l’entrada de la Torre Barrina amb la data de la reconstrucció de l’antiga torre: 1867.\n(1) Lluís Maria Bou, La Maternitat i Sant Ramon: desenvolupament urbà d’un barri de les Corts, ed. Ajuntament de Barcelona, Les Corts (2009).\n(2) Lluís Maria Bou, op. cit.\n2 pensamientos sobre “Torre Barrina”\n18 d'octubre de 2016 at 22:34\ntorrebarrina no es un centre civic\n28 d'octubre de 2016 at 8:59


Holiday home Le Bourge H-585 Coly França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nHoliday home Le Bourge H-585-, Coly, Coly, França, 24120 - Veure al mapaHoliday home Le Bourge H-585Veure més fotosVeure més fotosVeure totes les 24 fotos\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Holiday home Le Bourge H-585 és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Coly. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Coly. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD, nevera a cada habitació. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses bany, sauna, piscina exterior, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Coly, el Holiday home Le Bourge H-585 és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


Cardona i la sorprenent Muntanya de Sal - Centre Europeu\nTornar a la Programació Cardona i la sorprenent Muntanya de Sal | 01.03.2020\nCardona i la sorprenent Muntanya de Sal\nEl castell i la col·legiata romànica\nDiumenge 1 de març 2020 – Sortida 8 h en autocar del Centre amb les parades habituals.\nAvui farem una de les excursions més curioses i sorprenents de la zona central de Catalunya. Des del sector de Manresa, i seguint el curs del riu Cardener, arribarem a la vila de Cardona.\nAnirem a les antigues Mines de Sal de Cardona, situades en el sorgiment natural d’una muntanya de sal natural. Amb vehicles especials baixarem per la Vall Salina, fins a arribar a “La Minilla” on podrem veure curioses estalactites i fantàstiques vetes minerals, amb sorprenents i espectaculars coloracions.\nUna excursió que recomanem especialment a tothom que encara no conegui la famosa Muntanya de Sal. Després d’aquesta visita anirem cap al nucli antic de Cardona que conserva part dels seus carrers medievals, amb porxades.\nA la població hi sobresurt la silueta de la fortalesa-castell que va ser el darrer bastió durant la guerra de Successió. Al castell hi destaca la Torre de la Minyona amb una curiosa llegenda. Però sobretot hi trobem la Col·legiata de Sant Vicenç, un dels millors edificis romànics de Catalunya.\nNOTES: Al migdia, temps lliure a Cardona per dinar. Podeu portar-vos el dinar de pícnic o reservar algun dels seus restaurants.\nEntrades a Cardona, uns 13 € aprox. (pagament al lloc).


23 agost 2021·\nFormatges Vegans INPERFECTO: Tenim un petit obrador on elaborem de forma artesanal Formatges Vegans Ecològics i 100% naturals, a base d'anacards fermentats.\nPometa, pera, cor de bou, Montserrat, Nas de bruixa o bitxo, cirerol, Rosa o penjar, són alguns dels noms de les diferents varietats de tomàquet que podeu trobar al mercat. Perquè a l’estiu és temps de tomàquet!\nEl tomàquet (Lycopersicum esculentum) és una hortalissa que pertany a la família de les solanàcies, de color vermell intens gràcies al contingut d’un pigment natural, el licopè, que també és un potent antioxidant. Es caracteritza per ser carnós, sucós i amb un toc dolç i, segons la varietat, pot tenir diferents formes i mides, allargat, esfèric, irregular, gran o petit.\nÉs ric en vitamina C, betacarotens, minerals com el potassi i el fòsfor i fibra. Per tant, també tindrà un efecte protector de la pell per a l’exposició solar, ajudarà a absorbir el ferro dels aliments rics amb el que es consumeixi, serà saciant i una mica laxant i diürètic.\nSi compreu els tomàquets al punt de maduració correcte, els podeu conservar al frigorífic, ara bé, si són verds, millor deixar-los madurar fora però no sota la llum solar directe i en un lloc fresc. Caldrà que sempre els renteu bé amb aigua abans de manipular-los.\nEs poden consumir en cru fent-ne sopes fredes com gaspatxo o salmorejo, carpaccio laminant-lo molt fi i amanint-lo al gust, afegit a amanides, farcit o en suc. Però també amb plats calents com sopes de feix, al forn o per fer salses i sofregit.\nSi tot i tenir tantes opcions a la cuina us sobren tomàquets també podeu fer-ne conserves per gaudir tot l’any dels tomàquets tot i que s’hagi acabat la seva temporada.\nUn truc per aquells que el tomàquet no els cau massa bé, és escollir les peces més madures i consumir-lo sense la pell, escaldant-lo 30 segons amb aigua bullint i pelant-lo bé partir-lo per la meitat i ratllar-los llençant la pell sobrant. D’aquesta manera estareu eliminant gran part de la solanina que és la que pot causar malestar.\nAprofiteu ara que és la temporada dels tomàquets per crear plats senzills, frescos i deliciosos que us faran passar millor la calor de l’estiu.\nAlvocat Bacon ECO 1/2 Kg


'La visita de Gloria', per Josep Asensio\nEscrit per Josep Asensio el 25 gener 2020\nNi la gent més gran havia viscut uns fenòmens meteorològics tan intensos i tan greus com els d’aquesta setmana. Malgrat els avisos i els advertiments de que el que s’acostava era extraordinari, el resultat ha estat molt més catastròfic. No només per la pèrdua de vides humanes, sinó perquè s’ha evidenciat que no estem preparats per episodis de violència extrema en l’àmbit climàtic i on l’aigua, especialment l’aigua, actua de manera implacable, emportant-se tot allò que troba pel camí.\nCosta extreure’n una imatge que sintetitzi l’agressivitat del fenomen Gloria. Rieres desbordades, arbres caiguts i arrencats de soca-rel, pobles inundats, grans onades de característiques desconegudes a la Mediterrània, i tota mena de successos que posen la pell de gallina. Segurament, la més sorprenent és aquella que ens mostra el Delta de l’Ebre abans i després de la visita prevista de Glòria. Els habitants d’aquella zona de Catalunya porten anys denunciant l’abandó d’un espai amb unes peculiaritats naturals importantíssimes, amb una riquesa paisatgística i animal, especialment d’aus, de primer ordre. Els arrossars, una forma de vida i un recurs econòmic també de primera categoria, han quedat afectats de tal manera que costa creure que tornin a ser el que eren algun dia.\nLes vies del tren destrossades entre Malgrat i Blanes pel pas de la Tordera, dimecres. Autor: ACN.\nEncara hi ha qui pensa que tot plegat és una situació que es produeix cíclicament, que es tractaria més aviat d’una gota freda fora de temps, i que res no fa pensar que el clima canviï perillosament. Però la majoria de científics coincideixen a advertir des de fa dècades que aquests fets no obeeixen a paràmetres habituals, sinó que ja formen part d’un nou cicle on regeixen i regiran en un futur pròxim situacions imprevisibles. Perquè, per més que els organismes públics, ajuntaments, governs o òrgans de protecció civil, avisin dels efectes de determinades borrasques, la realitat és que no hi ha hagut cap mena de previsió del que sabíem que arribaria i, per tant, tot es deixa als designis de la natura.\nNo és casualitat que la mediterrània sigui una de les zones més afectades. L’aigua del mar està dos graus per sobre de la temperatura normal en aquest mes de gener i la depressió ve carregada d’aire fred. Això esdevé matemàticament explosiu. Si, a més, tenim en compte dècades de construccions desmesurades no només a la línia de la costa, sinó en aiguamolls assecats, en rieres i en d’altres llocs on abans hi havia aigua, el desastre és previsible qualsevol dia. Múrcia i la Comunitat Valenciana en són dos exemples clars d’aquesta manca de càlcul on, després de la devastació, ningú no és capaç de redreçar allò que es va fer malament en el seu moment, molt al contrari, s’intenten tapar amb nyaps i pegats unes infraestructures que poden durar un temps però que, sense cap mena de dubte, tornaran a quedar destrossades en una nova successió d’episodis meteorològics. Els científics són ben clars sobre el tema: en vindran més i més violents.\nAlgú ja comença a dir que seria bo replantejar-se, per exemple, si la línia de tren de rodalies que va fins a Blanes ha de tenir el mateix recorregut, arran de costa, arran de mar. És clar que als ajuntaments afectats els convé mantenir les estacions on són, perquè els representa un gruix gens menyspreable de diners, especialment en època estiuenca, on milers de persones aprofiten aquesta proximitat amb les platges per acostar-s’hi en tren. Alguns altres s’atreveixen a demanar que, veient el desastre d’aquesta setmana, s’assumeixi que el Delta de l’Ebre no es pot recuperar, que ara ha quedat inundat pel fort temporal però que en poc més de trenta anys quedarà cobert per la ja anunciada pujada del nivell del mar. De què serviria una inversió multimilionària per regenerar la llacuna si s’espera una immersió total en poc temps? Uns dics de contenció com els que existeixen als Països Baixos poden ser la solució definitiva? Hi som a temps de construir-los? Sembla que la majoria de polítics aposten per mesures ràpides, sense creure’s que la visió apocalíptica dels científics és més real que mai. Tant a Múrcia, on encara que hi ha gent que creu en la regeneració del Mar Menor com a casa nostra, en són molts els que no volen veure que les solucions a curt termini no són vàlides, doncs els canvis ja són ben patents en unes zones ben concretes.\nFa exactament quatre anys vaig escriure un article que portava per títol Un passeig pel Delta de l’Ebre. Allà manifestava la meva passió per un espai natural que conservava un encant molt especial. Però en aquell moment també mostrava les meves pors i angoixes pel que ja passava. El mar anava entrant cap a terra, envaint terrenys de manera inexorable, matant especialment la flora, oferint un panorama decebedor. Recordava llavors una dada esfereïdora; en 60 anys el mar s’havia menjat sis kilòmetres de Delta. La prova d’aquella evidència, el Far de Buda, anomenat també del Cap de Tortosa, submergit més de sis kilòmetres mar endins, premonició del que ha passat i pot passar, inclús si es prenen mesures immediates.\nGlòria no és una visita casual ni aïllada. Els científics li podran canviar el nom, però els seus efectes seran igualment devastadors. Diuen alguns que els habitants del Delta de l’Ebre poden esdevenir ja els primers immigrants climàtics d’Espanya. Les actuacions no són ja urgents, sinó vitals per a la supervivència de milions de persones. Seguirem tapant forats i mirant cap a un altre lloc?


David Bonvehí: «És surrealista que hagin autoritzat espiar-me» - Regió7\nDavid Bonvehí: «És surrealista que hagin autoritzat espiar-me»\nEl bagenc ha tingut el telèfon intervingut pel CNI des del 2017 i, com a mínim, fins al 2019\n16·05·22 | 06:25 | Actualitzat a les 09:02\nEl president del PDeCAT, David Bonvehí | ARXIU/GERARD ARTIGAS\nEl bagenc David Bonvehí, president del PDeCAT, és una de les divuit persones que haurien estat espiades pel CNI amb autorització judicial, segons explicava dissabte La Vanguardia. Bonvehí (no David Saldoni, com publicava ahir erròniament aquest diari) ha tingut el telèfon intervingut des del 2017 i, com a mínim, fins al 2019. Per al bagenc, les gravacions amb autorització judicial «són encara més greus que el cas Pegasus», perquè, segons ell, «l’espionatge amb Pegasus és il·lícit, però ara sabem que m’ha estat escoltant el CNI per autorització d’un jutge només per ser president d’un partit polític».\nBonvehí es va assabentar de l’espionatge el mes de febrer quan Elies Campo, col·laborador de Citizen Lab, li va aconsellar revisar els tres mòbils que ha estat utilitzant des del 2016. «Era el que el tenia més infectat. Tenia trenta-cinc missatges sms que em van infectar. Alguns els vaig obrir. Es feien passar per La Caixa o per notícies que em podien afectar. Quan els obries, eren notícies superficials, que t’estranyaves que t’haguessin arribat en format sms. Però mai no vaig sospitar», explica Bonvehí a aquest diari. «No n’era gens conscient. Aquells anys rebia centenars de missatges». «Et sents molt malament», ho descriu Bonvehí. «Però no tinc cap consciència d’haver comès cap il·legalitat». Per al dirigent bagenc, «si el 2020 encara m’estaven espiant, van molt perduts, perquè ja no estàvem fent la independència, a diferència del 2017, quan sí que estàvem en ple intent de moure les coses».\nBonvehí valorarà amb el PDeCAT què fer a partir d’ara per la investigació judicial. Sí que té clar que posarà en mans dels seus advocats les escoltes de Pegasus, juntament amb altres dirigents demòcrates com Marc Solsona i Ferran Bel.\n«Tot plegat és molt surrealista, però ara vaig molt amb compte, perquè no sé si tinc encara el telèfon punxat», explica Bonvehí, el qual assegura que, més enllà de l’espionatge, es mostra «frustrat» per l’evolució del procés des del 2017. «Estic decebut. Vam fer una bona feina entre el 2010 i el 2017, però des d’aleshores acumulem frustració». Per a Bonvehí, «l’independentisme ha de veure quina estratègia seguir d’ara endavant, perquè ja veiem que a Madrid fan el que volen. La solució ha de venir d’Europa, perquè desafiant l’Estat ens acaben triturant. Han massacrat formacions com el PDeCAT, que han volgut fer desaparèixer». Bonvehí diu sentir que el PDeCAT és ara mateix «en terra de ningú».


Gran partit coral per a aconseguir la novena consecutiva (48-78)\nGran victòria coral l'aconseguida per València Basket en SAGE 2000 davant d'Olímpico 64 Colegio Santa Gema en un partit en què la notícia més positiva va ser la volta a les pistes de Carlota Egusquiza, jugadora local, després de superar la seua dura batalla contra el càncer.\nAmbient especial, per tant, en un enfrontament que va suposar la novena victòria consecutiva de València Basket. Els primers instants van ser igualats, amb Sara Ginés anotant per les de casa i Begoña Pallardó responent per les de Rubén Burgos. Ho intentaven les madrilenyes però l'encert en el joc exterior de les taronja obria les primeres diferències importants. 7 triples de 9 intents van firmar les nostres xiques en el primer quart.\nEn el segon parcial es van igualar les coses, amb Olímpico 64 elevant el nivell defensiu. Precisament en eixe quart es va produir la volta d'Egusquiza, que anotava de 3 per a celebrar-ho i estrenyia un poc més el marcador. No obstant això, Rebeca Cotano i Meiya Tirera es van mostrar sòlides en la zona, i van mantindre les distàncies (30-43).\nEn la represa, a base de triples també ho van intentar les de casa, però Bennett va aparéixer a València Basket, i va créixer aprofitant l'absència d'Irene Herradas en les locals per a aconseguir ampliar la diferència.\nEn l'últim quart es va jugar al ritme que va marcar Isabela Ramona Macedo. La brasilera va exhibir el seu millor bàsquet i això va servir per a evitar qualsevol opció d'acostament i aconseguir inclús el resultat voluminós al final.\nGran partit que manté a València Basket en la lluita per la segona plaça, en la que està empatat amb Laboratorios Ynsadiet Leganés.


La xarxa d’entitats de l’Observatori del Patrimoni Etnològic i Immaterial es reuneix a Montferrer — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / La xarxa d’entitats de l’Observatori del Patrimoni Etnològic i Immaterial es reuneix a Montferrer\nL'ens està format per una trentena d'entitats. Els assistents coneixeran de primera mà l'Antiga Farinera, un equipament singular de la comarca de l'Alt Urgell de més d'un segle d'antiguitat\nAntiga Farinera de Montferrer (Foto: CCAU)\nAquest dimarts, 2 de febrer, per iniciativa del Consell Comarcal de l’Alt Urgell i de l’Ajuntament de Montferrer i Castellbò, la reunió de l’Observatori del Patrimoni Etnològic i Immaterial es durà a terme al nucli de Montferrer. Els assistents, molts d’ells gestors de museus i sales d’exposicions, a banda de la reunió de treball, coneixeran de primera mà l’Antiga Farinera de Montferrer, un equipament singular de la comarca de l’Alt Urgell de més d’un segle d’antiguitat que forma part de la Ruta dels Oficis d’Ahir.\nL’Observatori del Patrimoni Etnològic i Immaterial, creat per poder conèixer puntualment i de manera actualitzada la situació del patrimoni etnològic català en tots els seus vessants, és un organisme coordinat per la Direcció General de Cultura Popular, Associacionisme i Accions Culturals de la Generalitat de Catalunya, que es basa en la col•laboració i el treball en xarxa amb les entitats i els grups que existeixen a Catalunya dedicats al patrimoni etnològic.\nLa xarxa d’entitats de l’Observatori del Patrimoni Etnològic i Immaterial configura una estructura de caire tècnic, formada per més de trenta entitats de tot Catalunya, que té com a objectius la identificació d’oportunitats de recerca etnològica, la detecció d’amenaces que posen en perill el patrimoni etnològic, l’organització d'activitats de difusió de la recerca etnològica, l’organització de jornades de caràcter internacional, nacional o local sobre patrimoni etnològic, la difusió de les activitats relacionades amb el patrimoni etnològic mitjançant el blog etnologia.cat i la gestió d'una borsa d'investigadors amb l'objectiu de posar en contacte entitats i investigadors.\nSegons ha informat el Consell Comarcal de l'Alt Urgell, els representants de les entitats implicades es reuneixen periòdicament per poder tractar sobre els diferents objectius de l’observatori i proposar i executar els calendaris d’accions anuals.


L’Oficina de Promoció del Valencià s’obri a la ciutadania | Compromís més Gandia unida L’Oficina de Promoció del Valencià s’obri a la ciutadania – Compromís més Gandia unida\nL’Agència Municipal Aviva Gandia de Promoció del valencià ha obert les seues instal·lacions a la plaça Tirant, al costat d’altres dependències municipals.\n“D’aquesta manera la ciutadania, tant particulars com empreses, poden accedir als serveis que ofereix l’Oficina de Promoció del Valencià d’una forma més accessible i útil; dignifiquem la nostra llengua, promocionant la seua normalització per tal de donar-li el lloc que es mereix”, ha assegurat Nahuel González López, regidor responsable de l’Oficina de Promoció del Valencià.\nℹServeis de l’Agència AVIVA Gandia\n✅ Informació i tramitació sobre les proves de la JQCV (matrícula, dates d’examen, continguts, bibliografia, relació d’aprovats en cada convocatòria…) i les novetats relacionades amb l’adaptació al MERC (difusió de material d’ajuda per a presentar-se a les proves, editat per l’Oficina), així com sobre llocs de la ciutat on s’imparteixen cursos de valencià per a preparar les proves.\n✅ Sessions de resolució de dubtes prèvies als exàmens de la Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià (juny i novembre), corresponents als nivells Mitjà i Superior.\n✅ Informació sobre revalidacions i homologacions de títols de valencià.\n✅ Assessorament dels drets lingüístics.\n✅ Difusió de les convocatòries anuals de la Generalitat Valenciana i l’Acadèmia Valenciana de la Llengua d’ajudes i subvencions pel foment del valencià.\n✅ Plans d’activitats i campanyes encaminades a la progressiva normalització del valencià.\n✅ Assessorament lingüístic en la revisió, correcció i redacció de textos, en retolacions, anuncis, impresos de tota classe, en qualsevol dubte lingüístic, tant a particulars com a entitats, empreses o associacions de la ciutat que ho sol·liciten.\n✅ Difusió de material editat per l’Acadèmia Valenciana de la Llengua (AVL) entre les biblioteques municipals, i les escoles i instituts de la ciutat, així com sectors econòmics als quals puga anar destinat.\n✅ Difusió de publicacions de l’AVL (vocabularis, manuals) i d’activitats i exposicions.\n?La Llei Orgànica 5/1982, d’1 de juliol, d’Estatut d’Autonomia de la Comunitat Valenciana, assenyala en l’article setè que el valencià és idioma oficial a la Comunitat Valenciana. La Llei 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià estableix, entre els seus objectius específics, protegir la recuperació del valencià i garantir-ne l’ús normal (normalitzar) i oficial i confereix al valencià plens efectes jurídics, tant en les relacions públiques com privades, sense que puga derivar-se de l’exercici del dret a expressar-se en valencià qualsevol forma de discriminació o exigència de traducció


Una reflexió sobre l'estigma que viuen les persones amb malalties mentals - Teatre Barcelona\nEl ritme de vida que portem, especialment a les grans ciutats, ens impedeix establir vincles amb certes persones que viuen al nostre entorn. Això passa sovint amb els veïns i veïnes de l’escala que ens creuem al carrer, a l’escala o al replà i que ben just arribem a saludar amb un somriure o un simple gest amb el cap: els coneixem? què sabem realment de la seva vida i dels seus problemes? necessiten ajuda?\nAquest és un dels plantejaments inicials que proposa La dona de tercer segona. El monòleg escrit per Víctor Borràs explica la història de la Raquel, una persona sobre els cincuanta que viu sola amb el seu fill i que arriba a la reunió d’escala amb un petició molt especial: ha decidit explicar un fet relacionat amb les malalties mentals i necessita demanar un delicat favor als seus veïns i veïnes.\n“És una història potent, viva i compromesa“, explica Ivan Benet, director de l’obra: “Sabia que la història que s’havia imaginat brollaria i lliscaria riu avall, fins a arribar a l’indret on el teatre ha d’arribar: al terreny de les preguntes de difícil resposta“. L’obra planteja preguntes amb difícil resposta i que reflexiona sobre l’estigma social que viuen les persones que pateixen una malaltia mental i que qüestiona si la sanitat pública està preparada per poder tractar-les. “És una qüestió que com a societat ens ha de preocupar i molt: Com hem d’estructurar la nostra sanitat (pública) perquè la nostra societat sigui un lloc on la malaltia mental no sigui vista exclusivament com un perill, on qui la pateix pugui incorporar-se socialment sense ser vist com el boig del poble?“, explica Benet.\nÀurea Márquez interpreta a aquesta mare que l’únic que intenta demostrar és el gran amor que se sent pel seu fill: “Necessitem escoltar-la”, explica el director de l’obra: “Cal aproximar-nos-hi amb respecte, com si ens poséssim a dins del seu cervell o a dins d’un bosc ple de bestioles àvides de coneixement i, un cop dins, entendre que el patiment d’una mare pel seu fill és incommensurable i només comparable a l’amor que li té“, conclou. L’actriu, Premi Margarida Xirgu 2011, també protagonitza a la mateixa sala M’hauríeu de pagar de Jordi Prat i Coll amb Albert Pérez, Francesc Cuéllar i Carles Roig.\nL’obra de Teatre NU torna a la Sala Àtrium, després del seu èxit al festival Grec, del 8 de setembre al 3 d’octubre a la Sala Àtrium.


PUIGDEMONT HA DEMANAT SIGNATURES PER A LAPORTA - El triangle\nL’estreta relació i dependència de Joan Laporta amb un sector del soberanisme català és avui tan forta i coordinada com aparentment invisible perquè a uns i altres els convé transmetre a l’opinió pública la sensació, absolutament falsa, que el Laporta d’avui ja no oneja la ‘estelada’, no té la llengua solta i sobretot que ja no és l’expresident que, per als seus interessos personals, va deixar el club arruïnat mentre es pegava la gran vida a costa del Barça, ell i els seus amiguets de festa i de negocis.\nPer a aconseguir els més de deu mil avals presidencials, igual que en el vot de censura, les organitzacions socials de l’independentisme, ANC i Omnium i tot l’aparell associat s’han mobilitzat per a contribuir a la caça i captura de signatures. Estratègia a la qual Laporta s’ha sumat prometent a tothom càrrecs, privilegis, avantatges i operacions amb càrrec al club de les quals ja es comença a tenir notícies. Tot igual que sempre, perquè res ha canviat.\nTambé s’ha servit de personatges de pes com Carles Puigdemont que ha anomenat personalment a determinades persones de la classe política, institucional i ciutadana del país perquè prestessin tot el seu suport a Laporta en aquestes eleccions, especialment per a la recollida de signatures i, en mesura del possible, per a forçar la màquina amb la finalitat que les eleccions es celebrin el dia 24 de gener. És a dir, mentre dura l’efecte cada vegada menys espumós de la pancarta i d’una disfressa que li cau a trossos quan ha d’obrir la boca, reprimit tant el perquè oculta el seu veritable jo deslligat, ideològic, com per aquesta cirurgia que confirma el seu interès en semblar una altra persona. El ‘monstre’ que tracta de tornar a viure del Barça com porta fent des de fa 23 anys segueix aquí, independentista, un compromís que qualsevol pot expressar lliurement sense necessitat de dissimular-lo per electoralisme, i amb una voracitat de moure diners de la qual segurament es penediran molt aviat els socis del Barça si arriba a la presidència. Els haurà tornat a enganyar, com en 2003, en aquest supòsit.


TAC12 TV - El seminari 'Marca ciutat' debatra la marca Tarragona en clau interna\nEl seminari 'Marca ciutat' debatra la marca Tarragona en clau interna\nTarragona serà la seu per quarta vegada consecutiva del seminari Marca Ciutat, que aplegarà el 20 i 21 d'octubre experts i tècnics de diferents ciutats que treballen, com Tarragona, en el desenvolupament del concepte de marca pròpia per la difusió dels atractius turístics del territori. Enguany se centrarà en la marca en clau interna, per generar sentiment de pertinença entre els ciutadans. És la vuitena edició d'aquest seminari en què es presentaran les experiències de ciutats que han treballat pel millor posicionament de la seva marca de ciutat. Hi haurà municipis com Lloret de Mar, Sant Andreu de Llavaneres i Viladecans.\nMés en aquesta secció: « Rodri guanya credibilitat L'Ajuntament reactiva la subhasta de Ca l'Ardiaca »


Un centenar de persones es concentren davant de l'Ajuntament per mostrar el seu suport a la víctima de la violació múltiple de Manresa | Ràdio Sabadell\nUn centenar de persones es concentren davant de l'Ajuntament per mostrar el seu…\nA la concentració d'avui s'han pogut llegir lemes com "No és Abús és Violació", "Prou Impunitat" i "Prou Violència" | Roger Benet\n08.07.2019 18:49 Pau Duran\nUn centenar de persones es concentren davant de l'Ajuntament per mostrar el seu suport a la víctima de la violació múltiple de Manresa\nUn centenar de persones es concentren davant de l'Ajuntament per mostrar el seu suport a la noia víctima de la violació múltiple de Manresa. El 2016, l'any que van succeir els fets, la menor tenia 14 anys, i segons ha declarat avui davant del jutge, es va sentir intimidada i ha apuntat que podria haver estat drogada per part dels agressors.\nEls regidors del consistori s'han sumat a la concentració davant la façana de l'edifici que havien difós entitats com La Forja, el moviment veïnal del Sud, les bruixes del Nord, el CDR Sabadell i Justa Revolta. Per part de la Comissió Feminista del Cercle Republicà, Nohemí Zafra ha llegit el manifest de l'acte, en que s'expliquen els fets i es demana el canvi en la categoria de l'acusació, que augmenti de la consideració d'abús. També es demanen mesures contundents i una reforma legal per a impulsar canvis davant dels atacs sexuals.\nEls fets van tenir lloc durant una festa en una fàbrica abandonada. Sis joves estan acusats d'abús perquè es considera que la jove no va oposar resistència, mentre que el setè no hauria participat de la violació en grup, però tampoc hauria ajudat la víctima. A la concentració d'avui s'han pogut llegir lemes com "No és Abús és Violació", "Prou Impunitat" i "Prou Violència".\nLa segona tinenta d'alcaldessa i regidora de Feminisme i Drets Civils, Marta Morell, diu que "des de l'Ajuntament de Sabadell ens hem volgut sumar a aquesta concentració, ens hem adherit, perquè creiem que és important que els consistoris donem suport". Morell creu que "no és un abús, és una violació".\nLes dues famílies de Els Merinals que continuaven desallotjades tornaran avui a casa seva\nL'aire que es respira de dilluns a divendres al nord de Sabadell té el doble de diòxid de nitrogen que els caps de setmana


Vols comunicar-te amb el teu ajuntament a qualsevol hora des de qualsevol lloc? | Ajuntament\nInici / Noticies / Vols comunicar-te amb el teu ajuntament a qualsevol hora des de qualsevol lloc?\nVols comunicar-te amb el teu ajuntament a qualsevol hora des de qualsevol lloc?\nL'Ajuntament del Vidreres organitza dues jornades de formació per conèixer les eines de l’administració electrònica per entitats, associacions, comerciants, autònoms i particulars i aconseguir una comunicació 24/7\n22 DE FEBRER i 01 DE MARÇ DE 2018\nA LES 20H A LA BIBLIOTECA DE VIDRERES\nDes del 2 d'octubre del 2016, segons les lleis 39/2015 i 40/2015, tots els ajuntaments del nostre país estan obligats a ser electrònics i deixar de treballar amb el paper.\nAquest canvi ja fa anys que s'ha donat al nostre ajuntament, on els nostres treballadors han fet un canvi d'hàbits, de mentalitat de treball per adaptar-se aquesta nova normativa, que no té una altra finalitat, que millorar i facilitar la comunicació del ciutadà amb l'ajuntament.\nD'igual manera, tots els funcionaris, entitats sense personalitat jurídica, col·legiats (arquitectes, advocats, etc.), persones jurídiques i els representants dels anteriorment esmentats, sempre que vulguin relacionar-se amb l'ajuntament per la seva empresa, com a representants de la seva entitat o com a col·legiats, han de fer totes les peticions utilitzant les eines que els hi proporciona l'administració electrònica. Quin és el problema? Que ningú els ha ensenyat a fer-les servir.\nÉs per això que des de l'Ajuntament de Vidreres volem que els nostres comerciants, col·legiats, empresaris, presidents d'entitats i associacions, etc. Puguin relacionar-se legalment amb nosaltres i gaudir de les comoditats que els hi dóna l'administració electrònica.\nT'estem buscant, estem preparats!\n* Per tramitar la inscripción envieu un correu electrónico a centrecivic@vidreres.cat i posee non, cognoms, DNI i correu electrónica.\nA més, el dia de la jornada haureu de portar el DNI, la Targeta de la Seguretat Social i un mòbil smartphone (o similar)


22 d'agost de 2007 General 1 comentari\nHe visitat els terrenys del que va ser el camp de concentració a Miranda d’Ebre, i en lloc he trobat cap senyal de la seva existència. Cap homenatge, cap recordatori pels presoners republicans que hi van deixar la joventut, ni pels centenars que hi van deixar la vida.\nUn vel de silenci tapa les vergonyes de la memòria. Sembla que una consigna assumida oblidi el franquisme i arraconi els milers de persones que passaren per aquest camps d’ignomínia. Les generacions futures no tenen dret a conèixer, ni les actuals a recordar.\nEstem autoritzats a parlar i ens escandalitzem amb els camps de concentració nazis, amb les tortures i els torturadors de l’Argentina i de Xile, amb els desapareguts de Guatemala o del Paraguai. Exigim el càstig als repressors portuguesos o grecs. I a l’España de la monarquia no podem jutjar els crims del franquisme, ni marcar els seus espais de tortura.\nQue ningú pensi que aquest silenci tan sols succeeix allà, a l’Espanya negra. A Catalunya -ultra les presons- hi hagueren camps de concentració franquistes a Cervera (tingué entre 2.000 i 4.000 presoners), a Horta (hi hagué fins a 11.000 presoners), a Lleida, o a Reus,entre d’altres. Enlloc hi ha cap placa commemorativa que ho recordi, que relati el patiment dels tancats o la mort dels dissortats.\nRecomano, com petit espai de llibertat i justícia, el llibre de José Angel Fernandez Lopez , “Historia del campo de concentración de Miranda de Ebro”. Un autor autodidacte, treballador de Renfe, que s’ha hagut de finançar l’edició del seu estudi, on relata, entre d’altres, les atrocitats a que estaven sotmesos els presoners del camp de Miranda.\nExplica com morien la gent de fred, gana i disenteria amb el vist i plau dels militars franquistes. Com els presoners és veien obligats a defecar sobre el riu, damunt d’un tauló de fusta penjat a forces metres d’alçada d’una manera inestable, i de com els militars el movien, per fer caure a les aigües glaçades i pudents aquells que feien les seves necessitats. “todo el que estuvo en el campo de Miranda , recuerda aquel andamiaje colosal….”\nPerdut el front del riu Ebre, molts catalans dels exercits republicans foren traslladats a aquest camp, entre ells es feu famós un tal Pallares. El personatge fou cabo de varas: un col·lectiu d’escollits traidors, triats pels militars d’entre els presoners per tal de reprimir violentament amb una vara els seus companys. La seva brutalitat superava la de la mateixa Guardia Civil i la dels militars. Si encara és viu, la memòria dels que el patiren exigeix justícia.\nEn el camp de Miranda també hi tancaren els capellans bascos lleials a la República, i brigadistes internacionals de 57 nacionalitats. L’havien obert l’any 1937 i el van clausurar l’any 1947. Una generació perduda que molts continuen entestats en oblidar.\nUna resposta a "ELS CAMPS DE CONCENTRACIÓ FRANQUISTES"\nM’ha agradat molt l’article dels camps de concentració franquistes a\nCataunya. Presisament m’he començat a llegir un llibre que parla també\ndels batallons de treballadors republicans explotats per els\nfranquistes que fa posar la pell de gallina. Explica com moltes obres i\ninfraestructures públiques que tenim a Cataunya van ser construïdes per\nrepublicans sota la pressió dels franquistes com per ex el túnel de\nViella. I com no hi ha cap placa commemorativa. Trobo que es una etapa\nmolt silenciada i que s’hi hauria de posar remeei!!


El Nàstic proporciona entrades des de 15 euros per assistir a Cornellà | Tots21 | Notícies de Tarragona, Reus, Tarragonés i Baix Camp\nEl partit entre la UE Cornellà i el Nàstic es jugarà aquest diumenge dia 5 de desembre. Foto: Nàstic\nEl Gimnàstic de Tarragona informa del procediment que han de seguir els socis i aficionats de l’entitat interessats en assistir al partit de diumenge davant la UE Cornellà per donar suport al primer equip.\nA partir d’aquest dimecres dia 1 de desembre, i fins divendres a les 13.30 h, els nastiquers podran adquirir entrades al preu de 15 € a la zona de Preferent i 20 € a la Tribuna del Municipal de Cornellà.\nSeguint les indicacions de la UE Cornellà, els nastiquers únicament podran adquirir les entrades a Tarragona. Per tant, únicament es podran comprar a les oficines del Nou Estadi i fins a esgotar les destinades per qüestions d’aforament. L’horari és de 9 a 13.30 i de 16 a 19 hores.\nEl partit entre el conjunt barceloní i el grana correspon a la jornada 15 del grup II de la Primera RFEF i es jugarà aquest diumenge, dia 5 de desembre, a partir de les 19 hores, al Nou Camp Municipal de Cornellà.\nEl Gimnàstic de Tarragona i la UE Cornellà han arribat a un acord en el preu unitari de 15 €/entrada per a l’afició visitant, import que s’aplicarà en ambdós enfrontaments, a Cornellà de Llobregat i a Tarragona.\n31/01/2020 El Nàstic organitza un desplaçament a Cornellà\n13/10/2021 El primer desplaçament organitzat pel Nàstic té com a objectiu Castelló\n28/03/2021 El Nàstic acomiada la primera fase amb derrota polèmica a l’últim minut al camp del Cornellà (2-1)


Aquarel·la a l'aire lliure - Centre Cívic Casa Golferichs\nSearch Tallers culturals Aquarel·la a l’aire lliure\nAquarel·la a l’aire lliure\nDel 2 de maig al 13 de juny del 2017\nAplicada al dibuix de paisatge natural\nVols venir a dibuixar i pintar als jardins i parcs de Barcelona? Mitjançant la tècnica de l’aquarel·la realitzarem els nostres treballs alhora que gaudim de la natura.\nPodeu veure algunes de les creacions de la professora a luciagomezserra.com\nEl material va a càrrec de l’alumnat.\nEl primer dia de classe cal que porteu llapis de grafit HB, maquineta de fer punta, goma d’esborrar mal·leable. Bloc o quadern per pintar a l’aquarel·la, mida apròximada DINA4, de 300gr/m2 (El primer dia s’explicaran la resta de materials).\nProfessor/a: Lucía Gómez Preu: 69,62 €\nActivitats relacionades (a l'aire lliure, creativitat)Sortides fotogràfiquesCursos i tallersReparació i manteniment de bicicletesCursos i tallersFotografia de natura i macroSortides fotogràfiques: Barcelona mira al mar Tallers i itineraris\tInscriu-te per internet Places disponibles


El cinisme d'Iceta - VilaWeb\nMiquel Iceta ha deixat caure la tesi de l’indult. Diu que ell vol encapçalar un govern de reconciliació i que creu que, en aquest marc, fóra bo un indult que permetés als polítics independentistes de fer vida normal –fora de la presó i de l’exili, s’entén. A aquest extrem ha arribat el PSC.\nCal aclarir un parell de coses sobre la proposta. La primera és que l’indult és un gest d’una arbitrarietat més que notable. La concessió d’indults a l’estat espanyol és regulada per una llei del 1986 que atribueix la capacitat exclusiva d’indultar al Ministeri de Justícia. I, alerta, el ministeri no té pas l’obligació de justificar-ne les causes que el motiven i, a més, l’indult no pot ser objecte de recurs ni és controlat pel poder judicial. És a dir, que no cal ni que passe pel parlament ni que siga sotmès a debat públic. Si Iceta pensa que així resoldria res, açò és un símptoma de dos errors. El primer és continuar pensant que l’independentisme són els polítics i insistir a escampar la idea que fent alguna cosa amb els polítics n’hi ha prou per a canviar la realitat. El segon error, ben significatiu també, és pensar que a Catalunya es pot fer una cosa com aquesta amagant-la del debat públic. Arranjar un indult tan discret com siga possible i sense posar sobre la taula la qüestió central, que és el perquè d’aquest atac judicial i de la situació repressiva de què és víctima l’independentisme, inclosos els seus dirigents polítics.\nPerò, per si no n’hi hagués prou, fixeu-vos que Iceta demana un indult i no una amnistia. No crec que el candidat del PSC ignore la diferència entre l’un i l’altra, però l’explicaré. L’indult és un acte mitjançant el qual es causa l’extinció de la responsabilitat penal i que implica el perdó de la pena. És una situació diferent de l’amnistia, perquè en el cas de l’amnistia els beneficiaris són exonerats tant de la pena com del delicte que la motivava. Qui concedeix l’amnistia, en definitiva, reconeix que s’havia equivocat. En canvi, l’indult només exonera del compliment de la pena, però no de l’atribució del delicte. És a dir, la persona continua essent culpable i simplement, per la gràcia de l’estat, no ha de complir la pena.\nLa magnànima proposta d’Iceta, doncs, consisteix a dir que els polítics catalans són culpables, però que cal evitar-los problemes majors, escamotejant el debat públic sobre la causa del que van fer i la reacció de l’estat. Que els indulten discretament, sense debatre la situació política, segurament intentant comprar el silenci. Però, per si de cas, deixant ben clar que són culpables.\nI la proposta ve, per si no hi havíeu parat esment, d’una de les persones que han estat determinants i clau a l’hora d’aplicar el colp d’estat contra Catalunya. Vist des d’aquesta perspectiva, he de dir que a mi la proposta d’Iceta, sobretot, em sembla una mostra tan excepcional com lamentable de cinisme polític i personal.\nEm va deixar gelat la justificació que l’YZ, feu en l’entrevista de Vicent Sanchis a TV3. Quan li va preguntar: com explicava que un membre de Societat Civil Catalana formés part de la llista del PSC pel 21D.\n– “Es militant del Partit”… i tan fresc.\nInconcebible… al menys per a mi.\nMés que amb cinisme percebo l’Iceta com una persona embrutida i sense més principi que el de torn per conveniència.\nNo val la pena escoltar-lo. Tanco tele i ràdio, quan parla. Proveu-ho, avui dia amb la ràdio i la tele a la carta és molt fàcil fer-ho. Guanyareu salut.\nLa proposta d’indult i no pas amnistia, llençada en plena campanya electoral;o és un esquer per algú, o pot ser un globus sonda per alguns altres. En va, i perquè sí, no ho és pas. En aquest sentit, molt més significatives són les reaccions que la propia proposta; la qual es justifica amb l’habitual: doncs alguna cosa o altre s’ha de fer per buscar la solució que diem que som! De moment sembla que en el costat unionista, de solucions no en volen sentir a parlar. O el que sembla el mateix: “viva er betis manque pierda”!\nLa proposta d’IZ és absolutament vergonyant!. VERGONYANT tant pels possibles indultats com pels possibles votants socialistes!. Preten situar IZ per sobre del bé i del mal, per semblar més bó engega la pantalla de l’indult i, així, de cop, situa al psc de forma transparent del costat del botxí! El botxí que pot decidir ser magnànim amb qui ell considera culpable! És a dir seguir exercint la seva arbitrarietat!\nI aquest IZ és qui vol recosir? Au! #vahomeva!\nSi se’m permet d’aquest article en llegeixo la immensa distància que separa les formulacions polítiques a un costat i a l’altre. Tant profund és el forat, que ni el cinisme intel·ligent dels Icetes de torn l’aconseguixen tapar. La gestió del problema català, per a mi més lligat als forats de tot tipus de les diverses administracions del pelotazo a l’estat espanyol, està encallada; entrant en via morta. No té cap més sortida que la mort funcional dels seus protagonistes. L’Iseta no aconseguirà colar ni aquesta mentidera i farsant no solució. La situació està enrocada. Davant d’això cada dia em molesten més el pesimisme mira melics d’un catalanisme mal entès, sempre a la defensiva i massa esporuguit. És quan foten cosses que alguna cosa els molesta, sinó els fa mal! Així doncs, tan malament no ho estem fent!\nL’última de Iceta és que ara diu com Cs que l’escola catalana adoctrina.\nL’escola té l’obligació d’explicar la història tal com ha sigut realment. No pot explicar que sempre Catalunya ha estat espanyola. És una aberració propiciada pels vencedors de Castilla per fer oblidar que hem estat el País més avançat socialment fins la guerra de Felipe V.\nLa llei d’indult és de 1870, modificada en part.\n15.12.2017 | 13:57\nCinisme és insuficient. Iceta i el que queda del PSC, són la mostra més tràgica de l socialisme català que passant d’un extrem a un altre, ara s’alinea amb la banda del 155. Ell és tan culpable com ell del PP i Ciutadans en el cop d’estat a Catalunya i per tant coautors de l’atac i ara no pot presentar-se demanat un indult que, per cert, ja l’ha retirat després d’obeir les ordres del PSOE que li ha tocat la cresta. No ha estat capaç de mantenir ni un mínim de dignitat.\nCrec que Iceta és un dels polítics més nefastos de Catalunya. Només podem esperar-ne la dimissió-es pot dedicar a ser professors de ball- i al mateix temps que desitjo que a les properes eleccions el PSC quedi força malparat i precipiti aquesta decisió.\nIceta, quan diguis una cosa de veritat, posa’t una cresta de pollastre vermell al cap, i així t’escoltarem les mentides que no ho son, o potser, si que ho son.\nEmpatxat de mentides i traicions, el pobre noi ja no sap el que diu, ni el que pensa.\nEs un cas de psiquiatra.\nSegueix: se’n fan els amos i hi romanen molt de temps.\nEls sociopates tendeixen a apuntar-se a partits amb poder però no ho aconsegueixen a tots per igual. N’hi ha on aquests sociopates se’n\nMagnìfic article Sr. Partal, vosté hi toca de plé. AQUESTA ES LA DIFERÈNCIA entre “Indult” i “Amnistia”, el Sr. Iceta es pensa que som i ens tracte com a beneits, peró gràcies a bons periodistes com vosté, que ens obren llum, i molta claror, som ciutadans que sentim i seguim amb molt d’interés el que estem vivint.\nSincerament, no crec que cada vegada que un feixista vomiti alguna idea per humiliar a l’independentisme se’n hagi de fer un editorial. Més valdria que ens preparem, de totes les maneres possibles, per quan aquesta gent, si guanyen les eleccions que ells mateixos han preparat, comencin a aplicar la “solució final” a Catalunya tal i com la coneixíem.\nEstic d’acord amb la majoria, és un cínic, aprofitat, un bufó i encobridor dels crims d’Estat.\nDit això als que incompleixen deliberadament els seus programes, mentint i tergiversant, com algú ha dit; cal inhabilitar-los.\nA part que com a persona , sincerament crec que és un malalt, no sé si esquizofrènic o bipolar i que per tant hauria d’estar inhabilitat per la funció pública a no ser que els seus votants s’identifiquin amb aquests trets i per això el voten i el suporten.\nEstà clar que d’imbècil no n’és, es un listillo, lacai i servidor del #sindicatdel155.\nEl que no entenc, i posa de relleu el nivel polític d’aquest país, és com Iceta, i altres, encara pot seguir en política després de tot el que ha fet. Mai ha complert amb el que ha dit, sempre ha acabat cedint, sempre disposat a acotar el cap davant els més forts. Però després resulta que balla una mica i la gent li perdona tot. Amb pressos polítics i la repressió al nivell que està, penso que les bromes s’han acabat i alguns polítics han de començar a pagar pels seus posicionaments antidemocràtics.\n15.12.2017 | 09:49\nAquets van de poli bueno i els altres de poli malo, ellos se lo cuecen todo.\nLa traïció dels Pactes de la Moncloa està a l’origen de la degeneració galopant i aparentment inacabada dels “socialistes reals”. La penetració de la ideología espanyolista, parenta pobre del feixisme de mitjans del segle XX, en la central socialista, el PSOE, ha estat natural y pacífica, perquè aquest partit ha orientat el seu vot en clar benefici de l’ètnia majoritària, la castellana. El PSOE és tan ultranacionalista espanyol, espanyol, espanyol, com gustava de repetir cert polític català, que ni tan sols són conscients que les seves opinions són partidàries, i no pas una simple i elemental conseqüència d’ésser Espanya una de creació natural, si no divina.\nEl seu maridatge amb l’espanyolisme els ha obligat a obrir sucursals polítiques als territoris als que aquesta ideologia nacionalista agressiva i expansiva no sembla ni natural ni divina, sinó simple creació humana i per tant mutable. El PSC quan es va formar, cap als anys de la “transició modètica” que ens va treure de la dictadura per portar-nos a un succedani de democràcia, va triar sotmetre’s a la central espanyola, renunciant a construir estructures autocentrades a Catalunya.\nA partir de l’acceptació de la seva naturalesa de sucursal en terra estranya, la resta de la seva “performance” estava cantada: riure les gràcies de l’amo espanyol salpimentant-ho amb ballaruques bufonesques.\nNo ens hem de sorprendre pel que ara fa el PSC ni l’Iceta. Ell és particularment grotesc i gris, i la seva vulgaritat i cinisme ens ofèn. Però si no hagués estat l’hilarant i cínic Iceta, haurà estat el anodí i cínic Montilla o qualsevol atreure dels funcionaris cínics de la sucursal catalana, que d’aquests sí, els n’ha quedat un bon grapat.\nUna de les penes de ser una nació sense estat és que moltes organitzacions que formen part d’un paradigma internacional, s’estableixen a la nació dominant i, com a molt, obren una sucursal catalana per gestionar d’alguna manera el fet diferencial. Amnistia Internacional, UNICEF, i molts partits polítics reprodueixen aquest esquema que ens omple el panorama d’Icetes ballarins i arlequins d’obediència forana.\nEl senyor Iceta és patètic, sí, però primer, no ens hauria de venir de nou, tenint en compte la “transició modèlica” espanyola que va omplir la política de personatges submisos amb el poder espanyolIsta i, segon, el paper que juga és el de la subordinació a un poder forani, conseqüència del sucursalisme, eixa malaltia que afecta les nacions oprimides contaminant tot el teixit social i perpetuant l’opressió.\nJo des del dia que el Felipe es va dedicar a matar vascos per que li venia del seu cervell hitleria o nazional.socialista, no entenc com pot haver.hi persona humana que militi en un partit nazional.socialista d’assassins professionals.\nPer cert, no entenc com es legal una banda terrorista com el PSOE-PSC\n15.12.2017 | 09:39\nLa Història el jutjarà, i em temo que en sortirà molt mal parat, diria que no s’adona de la enorme antipatia que s’està guanyant a pols. Cry, baby, cry…\nJa no tinc paraules. Vergonya aliena, sense límits…i aquests van de líders! Quin nivell mes pobre.\nQualsevol de nosaltres es mes persona d’Estat que tots el Dependents junts. I a sobre es diuen ‘constitucionalistes’ d’una constitució que violen diàriament .\nProu de dir i sentir a dir, i llegir que el senyor Iceta és un gran parlamentari, és un polític agut, intel.ligent i tants elogis que se li fan sempre\nEs tracta d’un polític cínic, però potser confondriem aquesta paraula amb el significat que li donaven els grecs. Diguem que és un malparit, resentit i mentider, que viu de la política professional encara que sigui conscient que les coses que diu. I més clar encara, els tarats conscients de que ho són, no viu en pau sense fer-se notar a la vida.\nAquest ho ha trobat en el mon de la política.\nAixò és el que hem d’aguantar!!!\nI què es pot esperar d’un individu que reconeix que fa quaranta anys que viu de la política? La seva visió de les coses passa pel filtre de la poltrona i en això no hi entra ni percepció de la realitat, ni empatia ni res. Només viure quaranta anys més “del cuento” i per a tal fi no li convé que canvii la realitat, la que s’ha construït ell entre els cotons del partit.\nAquest mal son que estem vivint, aquest parèntesi en el procés l’alliberament nacional, haurà servit bàsicament per a veure la qualitat de persones davant de la injustícia generalitzada per etapes o capítols com els d’una sèrie de terror, però que despulla aquests bufons de la cort que mostren el més baix de la condició humana, com el que avui cites benvolgut director. Ni una ratlla més. Alcem la mirada, deixem-los de banda i cridem ben fort … us volem tots a casa, tots som Jordis!.\nmic Vicent, crec que et quedes curt.\nA mi no em serveix ni la amnistia. Crec que a ells tampoc.\nEl que cal és:\n– una retrocessió dels càrrecs i penes aplicats amb maldat i ple coneixement de causa deixant clar que són innocents de tot això que s’els ha imputat\n– jutjar als que han fet aquesta ersecució i agressió\n– cercar la forma de compensació pel dolor causat a aquestes famílies i amics, tot i tractar-se d’uns danys irreparables\nEvidentment, entre els que cal jutjar, s’ha de incloure aquests que com l’Iceta han recolzat el fet i ara actuen amb aquesta lleugeresa.\nIceta fa quaranta anys que és militant del PSC, Quaranta anys vivint de la política!! Iceta és el personatge gris que a viscut i ha participat en la destrucció del sector catalanista del PSC fins a convertir-lo amb una delegació del PSOE. Aquest sol fet ja diu ben clarament de la seva “butiflera” tendència espanyolista.\nEl seu partit el PSOE, fa cent anys que vol convertir Espanya en un Estat federal. Aquest altre fet, ja diu ben clarament que aquest partit no es gens seriós.\nAra per les eleccions del 21D Iceta ha sabut envoltar-se de les escorrialles de tots els desheretats de la política i del anticatalanisme, personatges enfonsats d’Unió, del grup d’extrema dreta “societat civil”, del gloriós alcalde de Barcelona Jordi Hereu….aquest altre fet, és tota una declaració d’intencions per anar contra la proclamació de la república catalana.\nNo es que ell sigui un gran cínic, -que també-, sinó que tots els membres que formen la candidatura son els mes grans demagogs, vividors i desvergonyits de la historia de la política catalana; (al marge del C’s i del PP, que aquests ja son hereus directes del franquisme i de la màfia corrupte).\nEn aquets moments estem escrivint la nostra història, tots tenim present l’1’O; per tant, el 21D hem d’omplir les urnes, aquelles urnes que vam posar i que per posar-les ara tenim als nostres a la presó, al exili i les institucions intervingudes; sembla -dic sembla-, que per fi han entès que les urnes és lo mes important, nosaltres fa temps que ho tenim clar!! VOTEM!!….. CUP, ERC i JUNTSxCAT.\nLa cínica proposta d’Iceta podria trobar un recolzament per part d’elits que en condicions normals no tindrien una excusa- cap a ells mateixos o cap als altres- per recolzar un establishment espanyol amb tints feixistes i és un recurs bàsic, evident, pels defensors de la tercera via, que ja no és res més que la submissió a Madrid. A jutjar pels resultats que va donar a la desapareguda Unió aquesta estratègia, no hauria de resultar gens preocupant, i només podria tenir perill si aglutinés un important sector de la societat preocupat arran de la propaganda al voltant dels suposats efectes negatius per l’economia de tot allò relacionat amb la independència.\nSi aquesta estratègia, probablement a la desesperada per evitar una majoria independentista (el PSC podria tenir més vots i menys problemes amb part del PSOE competint amb C’s en comptes de JuntsxCat) és poc preocupant, sí que ho seria que el PDeCAT o ERC s’inclinessin per seure a negociar aquest tipus d’humiliants propostes, que deixarien en paper mullat tot el que ha aprovat el Parlament i tota la seva sobirania present i futura. Mentre això no passi, i podria passar en qualsevol moment, l’única sortida és fer efectiva la República, després d’aquestes eleccions o d’una o diverses repeticions si la CUP no veu motius per investir un president autonòmic.\nNo se com ho veieu, peró jo veig una Santa Aliança d´Iceta amb els Comuns beneida (tolerada) per Ciutadans-PP, per tal de fer fora l´independentisme.\nNomés puc dir: -Poble català o votes pel país o ens mataran. Saben que hi ha moltes maneres de matar un poble. I continuo segura de què només és possible fer camí per la victòria.\nVots pel feixisme.\nAquest personatge exibicionista provocador del cinisme més insidiós jugant amb l’onada de l’estat de setge, no és més que un peó d’un partit que en la seva història a fet moltíssim més mal al país. Aquesta “esquerra- caviar” ha preservat els bantustans de la migració espanyola a Catalunya contra qualsevol intent d’integració: ells eren els obrers, els catalanets els burguesos. Mentre hi havia el “peix al cove” organitzaven “ferias de abril” i salivaven amb Felipe Gonzàlez, amb el procés, amb tants anys d’adoctrinament, els seus votants es van graduar i es van passar en massa cap a l’Arrimadas.\nIceta, no és únicament un funcionari aplicat del minigovern de Vichy, el seu partit és el col·laborador directe dels vots del feixista Cs.\nMalgrat que l’Iceta s’ha ajuntat amb el catolicisme-franquista d’UDC, les subvencions principals del franquisme-economic del OPUS-DEI-CIRCULO DE ECONOMIA DE FRANCO, va a parar als nazional.franquistes dels de Carreras, amb la seva minyona Arrimadas, pobreta tant obedient com fullaraca analfabeta y espanyola.\nIceta, es politic per que es el seu sistema de vida; no té ni ofici, ni professió. tota la vida fent de CUC DEL GAL, i content per que el seu partit robi 3.800 milions d’euros, com diu el Montoro, que ho sap segur, i més content per que ningú sap a on son, i ni interessi al PP, el col.laborador necessari per la mafia de lladres del PSOE-PSC, sens dubte els que han robat més\n15.12.2017 | 07:58\nLa veritat és que les ximpleries de l’Iceta ens dolen més que les dels esbirros del PP de Madrid, i no parlem dels botiflers del PP a Catalunya. Els coneixem i per molt que posin esment a insultar-nos constantment, tant se’ns en fot, ni els sentim. Sabem que, pobres no donen per a més.\nL’Iceta és diferent. El seu comportament polític era gris, amagat, es dedicava a minar el PSC des de dintre i sense que és notes gaire “el cuidado” fins que ha vist la seva oportunitat de vendre’ns a bon preu. Segur que ha llegit Maquiavel i se n’ha fet correligionari en tots els seus raonaments cruels i cínics, i de cap dels altres arguments, que són purament polítics propis d’un temps ja passat i inútils si s’agafen al peu de la lletra. Ara, en un escenari democràtic, el pobre canta com una cloïssa. Es fa el milhomes sense saber que desfila despullat. Ara està segur que és el seu moment, s’ha tret la màscara i balla, i els madrilenys se’l miren mentre amaguen un somriure premonitori de la seva mort política.\nSenyor Iceta. Els traïdors no agraden indefinidament a ningú. Durant el temps que serveixen al poder, els deixen fer i els riuen les gràcies, però a la que desendollen el tocadiscs i s’acaba la música, el seu ball ja no fa gràcia a ningú i literalment, el llencen. Duran Lleida, Espadaler i tantíssims d’altres li ho poden certificar.\n15.12.2017 | 02:13\nParticularment, crec que s’ha de reconèixer l’immensa tasca dels quintacolumnistes nostrats (de la branca -socialista- sota la falda, com la bruixa del tren) com Joan Lerma, Carme Alborch, Raimon (o J.M.) Obiols, F. Antich, J. Zaragoza, N. Parlon, C. Chacón, Bramon, Balletbò, A. Luna, J. Montilla, Felipe Guardiola, Calles, Pepe Borrell, Aina Calvo Sastre, i tutti quanti… sent-ne l’Iceta Llorens el darrer salta-marges d’aquesta llopada hipòcrita que són sense Madrid.\nAturem-nos un minut i guaitem pel retrovisor i demanem-nos: Què han fet en els darrers 40 aquesta classe de caparres que sense Madrid no sabriem qui són?\nOn són llurs avanços socials palesos?\nEn són la classe “pobreta” dels ponts aeris entre BCN-Madrid, VLC-Madrid i Palma-Madrid que hi van a adobar els afers de la classe alta- d’ací o d’allà – que fa el mateix trajecte, però als seients de davant, “classe business”.\nAdoben el terreny ací entre les classes del populatxo i preparen el BOE allà per a que hi haja coordinació d’acció.\nTasca fosca però eficaç. Contra nosaltres. D’endormiscament. Exactament la mateixa que els PP’s, C$’s nostrats. Sense eixa tasca de fontaneria obscena l’estat colonial no semblaria funcionar. Només cal recordar-ne l’altra versió en Duran Lleida.\nLa mateixa que els cacics del segle XIX i XX, si remembreu.\nEl Madrid – l’imperial – sense ells en les colònies tampoc seria res.\nNo sé qui ha dit que si “ellos” guanyen, guanya Rajoy. Fals.\nÉs un error que a València ja vam viure amb la celebració de l’America’s CUP:\nqui realment guanyaria és Florentino Pérez, Jose Maria Aznar i family, Acebes i Family, Méndez de Vigo i Family, Suárez y family, els Oreja i family, Arias Cañete i family, els Boluda i family, els Oliu-Vilasau-Bonet-Tous i families, els Rossell i Family, els Roca-Junyent i Family, els Garrigues Walker i Family, els Broseta i family, els Roig i family, Ortega i family, els Fiz-Stuart i family, i la febril família dels “Grandes de España”.\nRecordant aquell eslògan de Carmen Chacón, propose un estrafet:\n” Si tu no vas a votar, “ellos” continuaran venint de “jefes” per comptes de guiris”\nS’imagineu aquells del principi sense poder fer d’intermediaris entre nosaltres i la capital imperial tentacular?\nL’escena ben val una República, vitat que sí?\nEn definitiva, el nostre moviment revolucionari es basa en el CIVISME i el seu moviment represor es basa en el CINISME.\nCal que guanyem per sobreviure.\n15.12.2017 | 01:32\nL’ésser humà…, Iceta, és simplement un malalt de cinisme, si no, d’iniquitat suma. Fa fàstic (que NO odi, senyors, de la justícia espanyola) cada vegada que argumenta, segons quines coses. Els presos polítics espanyols, NO els poden indultar, perquè no han fet res d’il·legal i no estan inculpats de res, sí, de moment… Però, en un país correcte, no estarien ni imputats o investigats (com diuen ara a Espanya).\n15.12.2017 | 01:13\nPer parlar de indults, primer cal que hi hagi condemna. En el cas que ens ocupa sembla que hi ha una administració de la justícia amb un biaix clarament polítitzat i amb mostres de voler administrar més venjança que Justícia. No n’hi ha de condemna i el primer que han fet és posar penes de presó, negant a les víctimes d’aquest despropòsit els seus drets més elementals, també el de poder defensar les seves candidatures en igualtat d’oportunitats. On està la Junta Electoral per garantir aquesta igualtat d’oportunitats.\nSi el Miquel Iceta vol el indult és perquè ell ha ha dictat sentència sense judici. Curiosament imputant un delicte que als paisos del nostre entorn no es reconeix.\nQuina pena de superioritat la del Iceta quan els seus competidors estan a l’exili o en la presó.\nSi hem de parlar de responsabilitats per el conflicte, caldria fer-ho amb aquells que han negat el problema i mai no l’han volgut abordar ni han ofert cap mena de diàleg.\n15.12.2017 | 01:04\nJugant amb les paraules com faria ell i altres politics… “Ha vist a la seva bola de vidre que eren culpables i per aixo proposa un indult” … Que jo sapiga encara no hi ha hagut judici i hi ha moltes instancies judicals al mon..\nEstem en campanya.. Suposo voldria que els catalans li fem Sanchez president “de gratis”, que podem fer-ho si volem (independentment del 21D).. 5 dies triga la mocio de censura.. a partir de Febrer, que al Gener fan festa diuen.. I ells ens tornarien el favor.. Tambe hauren d’acceptar algunes altres coses, democracia i tractats internacionals potser?.. Sino tornem a posar el PP..\nFalta molta flexibilitat, tothom esta “atrapat” al seu rol ara mateix.. Falta una setmana per a que tothom comenci a tocar de peus a terra..\n15.12.2017 | 00:30\nEl seu partit el PSOE, fa cent anys que vol convertir Espanya en un Estat Federal. Aquest altre fet, ja diu clarament que aquest partit no es gens seriós.\nAra per les eleccions del 21D Iceta ha sabut envoltar-se de les escorrialles de tots els desheretats de la política i del anticatalanisme, personatges enfonsats d’Unió, del grup d’extrema dreta “la societat civil”, del gloriós alcalde de Barcelona Jordi Hereu….aquest altre fet, és tota una declaració d’intencions per anar contra la proclamació de la república catalana.\nEstem escrivint la nostra història i tots tenim present l’1’O; el 21D hem d’omplir les urnes, aquelles urnes que vam posar i que per posar-les ara tenim als nostres a la presó, al exili i les institucions intervingudes; sembla, -dic sembla-, que per fi han entès que les urnes és el mes important, nosaltres ho tenim clar!! OMPLIM LES URNES DE….. CUP, ERC i JUNTSxCAT.\nMaria Josep Mellado\nNo els cau la cara de vergonya perquè no saben que vol dir aquesta paraula\nCom es poden mirar al mirall i no sentir vergonya infinita?\n14.12.2017 | 23:53\nLa tàctica del policia bo i el dolent és tan vella com indigna i ací es tracta de l’honorabilitat de les persones i el desvergonyiment de qui utilitza les institucions de l’estat com les eines del seu particular “cortijo”. La solució comença per votar i guanyar, i recobrar la justícia democràtica.\n14.12.2017 | 23:40\nEl psc no pot caure més baix. És qüestió de temps que desaparegui, però fins que arribi aquest moment viu del cinisme. Suposo que l’Izeta es pensa que oblidarem el 155/Sixena.\nFins fa poc temps, jo pensava que Miquel Iceta era un polític equivocat. Defensava tesis equivocades (al meu parer), però res més. Les seues darreres actuacions em fan pensar que és una mala persona. No és només aquesta proposta insidiosa de l’indult. És la seua obscena exhibició de ball pels estudis de televisió mentre els seus adversaris polítics estan tancats a la presó (injustament) o a l’exili. Tant ell com el seu partit em resulten particularment repulsius. Ja m’ho va dir mon pare, fa molts anys. “No han sigut mai de fiar”. Em serveix de consol el fet que, pel que es veu, als seus mítings ja fa molt temps que no hi van gairebé ningú. El poble al qual vol enganyar ja el coneix bé.


L'independentisme entra finalment al parlament sard - VilaWeb\nL'independentisme entra finalment al parlament sard\nSón vuit diputats de partits petits que s'han beneficiat del vot separat i nominatiu i també de la nova llei electoral · Gavino Sale: 'Pactar amb Pigliaru era l'única manera d'entrar-hi' · Estudien de fer un grup parlamentari propi desatenent les coalicions respectives · Poden esdevenir decisius per a governar\nL'etern escrutini de les eleccions sardes es va acabar finalment ahir i, per tant, es van poder saber tant la configuració com els noms dels diputats a la cambra. I va esclatar la sorpresa: tot i l'exclusió de Sardegna Possibile del parlament, hi ha vuit diputats sobiranistes, tres dels quals de partits declarats independentistes.\n'Desembarcament independentista', titulava ahir l'Unione Sarda, que destacava que la mateixa llei electoral que havia deixat fora Sardegna Possibile, havia premiat els partits de la coalició guanyadora, encara que, com és el cas, cap no hagués arribat al 3% dels vots. La Nuova Sardenga, amb un enfocament diferent, titulava: 'Galàxia sardista del 26%. Explosió del planeta autonomista, però fragmentat en desenes de llistes'. I remarcava el creixement inqüestionable del sobiranisme: 'El primer partit d'aquestes eleccions no sap que ha guanyat. No sap que ha obtingut el 26% dels vots de preferència [vots nominatius a candidats concrets]. No sap que un sard de cada quatre s'hi identifica. És un partit que en realitat no existeix. És l'àrea sardista.'\nGavino Sale (iRS): 'Pactar amb Pigliaru era l'única manera d'entrar al parlament'\nLa sorpresa es va començar a coure abans-d'ahir al vespre, quan es va saber que Gavino Sale, president del partit Indipendenza Repùbrica de Sardigna (iRS), amb tan sols un 0,82% dels vots, fóra diputat al parlament. Com és possible? La nova i polèmica llei electoral premia la coalició guanyadora, de la qual forma part l'iRS, amb escons extres; i, a més, en una estranya carambola, es va assignar un escó més a la circumscripció de Sàsser, que és la ciutat de Sale i on va rebre la major part dels vots, essent ell el darrer diputat d'aquesta circumscripció. Sigui com vulgui, el cas és que per primera vegada un partit que porta 'Independència' al nom posarà els peus al parlament sard.\nEn declaracions a VilaWeb, Sale, eufòric, va explicar que la llei electoral era un despropòsit tan gran que havien entès que l'única manera de tenir opcions d'entrar al parlament passava per coalicionar-se amb Pigliaru. 'Pactar amb ell era l'única manera d'arribar-hi', va dir. I va assegurar que el nou president s'havia compromès a fer al més aviat possible l'agència tributària sarda, tot recordant que l'entrada de l'independentisme al parlament era una fita històrica per a Sardenya.\nCinc diputats de la coalició de centre-esquerra\nTambé abans-d'ahir, es va confirmar allò que durant tota la tarda ja circulava però que ningú no s'atrevia a confirmar: dos candidats del nou Partit dels Sards, formació independentista fundada tan sols fa quatre mesos, que obtingué el 2,66% dels vots, entraven al parlament. I un xic més tard es va confirmar també que el partit dels Rossomori, formació sobiranista que darrerament havia començat a pronunciar la paraula 'independència', encara que amb la boca petita, obtindria dos diputats amb un 2,63%.\nEn síntesi, el mecanisme per a l'entrada al parlament d'aquests cinc diputats de la coalició de centre-esquerra ha estat molt semblant: formaven part de la coalició guanyadora de centre-esquerra de Pigliaru i han tingut vots nominatius elevats a les seves ciutats de procedència.\nTres diputats de la coalició de centre-dreta\nUn cas a banda és el dels tres diputats de Partit Sard d'Acció (PSd'AZ), que formava part de la coalició de centre-dreta, i que en aquesta darrera legislatura havia format part del govern. Es tracta d'un partit sardista i autonomista, però que aquests darrers mesos, en vista de l'auge sobiranista, havia començat a abraçar tesis independentistes. Igual que els altres partits sobiranistes, no ha arribat ni al 5% dels vots (ha obtingut un 4,67%), però la gran caiguda de vots (més de la meitat) de Forza Italia, partit que encapçala la coalició, ha originat un nou repartiment de vots entre els partits que la formen. El Partit Sard d'Acció n'ha obtinguts tres dels vint-i-quatre de la coalició.\nEstudien de fer un grup parlamentari propi, desatenent les respectives coalicions i, a més, esdevenint decisius\nPerò les conseqüències de la irrupció del sobiranisme al parlament no s'acaben aquí. El programa 'Dentro la Notizia' de la televisió sarda Videolinia, abans-d'ahir al vespre va dedicar més de la meitat de la durada a tractar del sentiment independentista creixent a l'illa. I l'escriptor Francescu Sedda, del Partit dels Sards, hi va fer una proposta als altres partits sobiranistes presents al parlament: formar un grup parlamentari propi que, a més, ara que s'ha confirmat l'entrada del diputat de l'iRS i dels dos de Rossomori, tindria vuit escons i esdevindria decisiu per a poder governar. D'aquesta manera, va dir Sedda, el sardisme tindria almenys una veu independent al parlament i es compensaria, ni que fos moralment, la injustícia d'haver-ne deixat fora una formació independentista molt més votada que no cap d'aquestes.\n'Colpo di scena' (tomb inesperat del guió), deien alguns ahir al matí en una emissora de ràdio sarda. I remarcaven que l'envit sobiranista havia de ser escoltat, per força i per primera vegada, pel president sard. I feien la hipòtesi de què hauria passat si Sardegna Possibile hagués acabat entrant al parlament, probablement amb vuit o nou diputats (que és allò que li hauria correspost si hagués obtingut el mínim dels vots necessaris): el nou parlament tindria quasi un terç de diputats sobiranistes.\nLa proposta de grup parlamentari propi ha estat resposta de moment pel partit dels Rossomori, que ha dit que la veu amb bons ulls, però hi posa una condició: que el grup es declari progressista i d'esquerres a l'hora. Aquest límit podria excloure'n el Partit Sard d'Acció, que de moment no s'ha pronunciat, però que a diferència de la legislatura passada, aquesta vegada no formarà part, segur, del govern i, per tant, podria veure la proposta amb interès.\nPer Gavino Sale, la proposta de grup parlamentari, 'o si més no d'aliança permanent al parlament entre els independentistes', és perfectament vàlida, però n'exclou, també, i de manera clara, el Partit Sard d'Acció.\nSardegna Possibile, atònita\nEls membres de Sardegna Possibile, per una altra banda, veien atònits ahir com partits que no havien superat el 5% dels vots (ni tan sols l'1%, en el cas de Sale) obtenien representació parlamentària, mentre ells en quedaven fora. Una de les líders de la coalició, l'ex-dirigent socialista Valentina Sanna, declarava ahir a la Nuova Sardegna que malgrat quedar-se fora del parlament, continuaven essent tercera força en suport popular i que ara calia començar a treballar des d'aquesta base amb vista a les eleccions municipals (que previsiblement seran al maig en el cas de l'Alguer) i sardes.\nEl periodista del diari demana a Sanna, que al juliol havia deixat la presidència del PD, guanyador de les eleccions, si amb vista dels resultats es penedeix d'haver canviat de partit, car molt probablement en aquests moments seria diputada i tindria una posició privilegiada en el nou govern. 'No me'n penedeixo gens. N'estic més convençuda que abans, perquè s'ha vist encara més clar que el PD no ha canviat gens'.\nEls dos grans partits, en caiguda lliure\nUna altra de les explicacions de l'entrada, a última hora, de diputats independentistes al parlament, és la sagnia de vots dels dos grans partits: Partit Demorcàtic (PD) i Forza Italia. El PD ha perdut respecte del 2009 53.731 vots (un 26,3%), mentre que Forza Italia n'ha perduts 122.737 (un escandalós 49,2%). És evident que la baixa participació (52%) ha influït el la caiguda del nombre de vots, però hi ha més coses. El debat sobiranista, d'una banda, ha fet perdre, en general, suport a tots els partits d'obediència italiana, com el PD i Forza Italia; i, d'una altra, ha forçat aquests mateixos partits a incloure partits sobiranistes a les seves coalicions, més que no pas fa cinc anys. Finalment, la caiguda de vots d'aquests grans partits ha reequilibrat les forces al si de cadascuna de les dues grans coalicions, cosa que ha fet que partits petits tinguessin, sempre dins la coalició, un pes en vots més alt que no pas fa cinc anys.\nLa nova llei electoral, ara sí, a debat\nEn vista dels resultats, tots els partits es van trobar forçats abans-d'ahir a la nit a valorar la nova llei electoral, que ha aconseguit deixar fora del parlament la tercera força, Sardegna Possibile, i en canvi ha facilitat l'entrada de partits petits, alguns també independentistes, alguns altres no, amb molts menys vots, pel sol fet d'haver-se coalitzat, la majoria, amb el guanyador. 'És evident que té defectes i que s'ha de millorar', admetia ahir un representant del Partit Democràtic, un dels partits que va pactar la reforma feta fa sis mesos, a la tertúlia televisiva de Videolinea, sense donar-ne més detalls.\nRomina Congera, de Sardegna Possibile, va dir que entre l'alta abstenció i la perversió de la llei electoral, només un 35% dels sards tenien representació al parlament. Ara s'espera que un cop es formi el nou govern, la nova llei torni a ser debatuda per evitar situacions com les que s'han viscut. Tots els partits semblen estar-hi d'acord. Però s'ha de veure si la hipotètica nova reforma és, una vegada més, com totes les reformes que s'hi han fet aquests últims anys, una manera de premiar els dos grans partits italians.\nConsell regional sard (equivalent al parlament).\nCom es reparteixen els escons amb la nova llei?\nEl repartiment dels escons és, amb la nova llei electoral, una odissea. Però per entendre'n les línies bàsiques, heus-ne ací una síntesi. La coalició guanyadora en la votació dels candidats a president s'emporta, d'entrada, 35 escons, per haver guanyat i haver superat el 40%. A la pràctica són 36, perquè cal sumar-hi el del president. El segon classificat s'assegura només l'escó per al seu candidat a president. El tercer, res. Un cop assignats els 36 escons a la formació guanyadora, els altres 24 cal repartir-los entre les altres formacions que hagin superat el 10% dels vots (però no en la votació prèvia del president, sinó en els vots nominatius als candidats). Com que Sardegna Possibile no va arribar a aquesta xifra (sí en el vot al president, però no en el vot nominatiu a les llistes), tots els 24 escons d'oposició han anat a parar a la coalició de centre-dreta.\nUn cop fet aquest repartiment, cal veure quin percentatge de vots té cada partit dels que formen les coalicions i fer-ne un repartiment. Finalment, un cop assignats els escons a cada partit, cal assignar els escons als candidats més votats de cadascun dels partits. I encara, a tot plegat cal afegir-hi una variable territorial que pondera el repartiment segons els territoris (a diferència del nostre país, aquest repartiment pot canviar) i una altra variable per assegurar que cap partit no tingui més representació parlamentària que un altre amb més vots, encara que en el vot als candidats el partit amb menys vots tingui un nom més votat.\nMichela Murgia: 'No hi ha marxa enrere, no ens pensem aturar'\nEls independentistes, tercera força a Sardenya\nEl crentredreta s'imposa a l'Alguer


«Deixa't prendre el pèl» deixa una nova jornada de solidaritat contra l'ENACH - Revista Cambrils\nL'objectiu de la jornada d'enguany era recaptar fons per a l’Associació ENACH (Enfermedades Neurodegenerativas por Acumulación Cerebral de Hierro)\nPublicat el Dilluns, 16 de setembre de 2019 11:10h\nLa quarta edició de Deixa't prendre el pèl va tenir lloc ahir diumenge durant tot el matí, al Port | Berta Ruiz\nEl Mollet del Rec va ser el centre neuràlgic, ahir diumenge, de la solidaritat cambrilenca. La quarta edició de la campanya solidària "Deixa't prendre el pèl" va reunir, enguany, més de 80 professionals de la barberia, perruqueria i estètica que van tallar el cabell, van afaitar, van arreglar barbes, van pentinar i van fer la manicura amb l'objectiu de recaptar fons per a l’Associació ENACH (Enfermedades Neurodegenerativas por Acumulación Cerebral de Hierro) i per a la investigació d’aquesta malaltia que actualment no té cura.\nDurant tot el matí, de forma incansable, tots aquests professionals van realitzar els seus serveis a tothom que es va voler sumar a la causa solidària. Petits i grans, homes i dones van passar per les diferents carpes instal·lades. També es van poder fer donatius, comprar productes de marxandatge a les paradetes solidàries, fer degustacions alimentàries a la zona gastronòmica –preparada per Cambrils Societas Coqvinaria–, passar pel photocall a fer-se fotos divertides, així com gaudir de música en directe i l’animació.\nUn any més, l’Ajuntament de Cambrils, a través de l’Oficina Tècnica d’Inclusió Social, va impulsar aquesta iniciativa del barber cambrilenc Javier Torrente, que a la vegada, va comptar amb el suport de diferents professionals de la barberia i la perruqueria de diferents parts de Catalunya i Espanya, i la col·laboració del Patronat de Turisme.\nUna malaltia "ultraestranya"\nL'ENACH és una malaltia "ultraestranya" de la qual només hi ha 65 casos diagnosticats a tot l'Estat, dos dels quals són les bessones de Cambrils. Les malalties ENACH (Enfermedades Neurodegenerativas por Acumulación Cerebral de Hierro) són un grup de trastorns neurològics “rars” i genètics que es caracteritzen per l’acumulació anormal de ferro en els ganglis basals. Els principals efectes de les ENACH en els pacients són la neurodegeneració progressiva, provocant dificultat per la deglució, atrofia muscular general, demència, i inclús provocant-los la mort abans dels 25 anys de vida.


Pregó de la Fira del Llibre 2019 d'Elisabet Abeyà: 'Llegir i Llibertat' - Gremi de Llibreters Mallorca\nPregó de la Fira del Llibre 2019 d’Elisabet Abeyà: ‘Llegir i Llibertat’\nLLEGIR I LLIBERTAT\nLlegir i llibertat són dues paraules que comencen amb ela doble. Al diccionari tenen molt a prop lluna i llimona, lletra i llibre, llengua i llegenda, llaç, llapis, llum i llàntia, llar i llàgrima. Totes aquestes paraules a més de compartir el dígraf, també comparteixen algun lligam semàntic en el meu sistema de relacions, s’encadenen les unes amb les altres i formen part del meu vocabulari íntim.\nAnem a les dues primeres: llegir i llibertat. La primera no té sentit sense la segona. Ens ho va dir Daniel Pennac a Com una novel·la : “El verb llegir no admet l’imperatiu. Aversió que comparteix amb alguns altres: amb el verb “estimar”…, amb el verb “somniar”…”\nEns va agradar aquesta idea i ens la vàrem creure però continuam conjugant el verb llegir en imperatiu sobretot en àmbits escolars. Llegir és potser el més important que s’aprèn a l’escola. Tots sabem que ser un bon lector ens obre la porta a moltes possibilitats però quan hi posam l’obligatorietat pel mig destruïm i minam l’essència de la lectura, el que la fa més digna, més creativa i més revolucionària. Els bons mestres saben que les bones eines per ensenyar a llegir són la motivació i la seducció.\nQuan aprendre a llegir és una festa i una descoberta és més probable que el gust per la lectura s’instal·li a dintre nostre.\nLlegim sobretot per dues coses: per informar-nos i per plaer. La primera és inevitable en el món d’avui. Necessitam llegir per saber com funciona un aparell, per entendre les factures, per saber quin tren o quin autobús hem d’agafar i també per saber què passa pel món. Hi ha tanta d’informació al nostre abast que es fa difícil fins i tot per als experts emmagatzemar-la i classificar-la i ja no diguem fer-ne un ús conscient i intel·ligent.\nLlegir per plaer és tota una altra cosa. Això no és tothom qui ho fa. Quan ho fas, enganxa i no te’n pots desfer. Els avantatges de la lectura per plaer han estat repetidament lloats. El plaer que proporciona la lectura no prové de la complaença o de la comoditat sinó del sacseig, del sotrac que la lectura provoca en les nostres vides. Quan llegeixes, sobretot bona literatura, es difuminen els límits de l’espai i del temps. Pots estar a Palma amb Cèlia Vinyes, o a l’Índia amb Arundhaty Roy o a Itàlia amb Natalia Ginzburg o al Marroc amb Fàtima Mernissi. Però també pots trobar-te a l’Israel del segle XX amb Amos Oz, a l’Holanda del segle XVII amb Spinoza, o a l’India de fa vint-i-cinc segles amb els Upanishads.\nEls suports per a la lectura van canviant al llarg del temps. Hem passat de llegir a les pedres, als rotlles, als grans llibres escrits a mà, i al segle XV, amb la popularització de la impremta a Europa, als llibres impresos en paper. Recentment la tecnologia ha fet possible altres suports: ordinadors, mòbils, pantalles tàctils… Així com van canviant els suports canvia també la manera de llegir. El lector que llegia amb un rotlle no es podia botar pàgines, per exemple, i al lector que llegia amb un llibre relligat enorme se li feia difícil tenir-ne més d’un obert a la vegada. Potser el més determinant és que s’ha passat de la lectura exclusivament en veu alta pròpia de l’època antiga, a la lectura silenciosa que es va anar imposant al llarg de l’edat mitjana. Aquesta és la modalitat corrent per als lectors d’avui i constitueix un procés neurològic molt complex. Quan llegim en silenci i trobam una paraula o un concepte que ens resulta estrany, tendim a pronunciar-lo en veu alta com si volguéssim que a més a més d’entrar-nos pels ulls ens entràs també per les orelles. Aquesta trajectòria que ha fet la humanitat fa pensar en el camí que fan els infants quan aprenen a llegir. Al principi diuen sempre en veu alta les paraules que veuen amb els seus ulls (o amb les seves mans, per als qui llegeixen Braille) i després els moviments de la boca es fan cada vegada més subtils fins que són pràcticament imperceptibles en la lectura adulta.\nNo sabem com evolucionarà la lectura en els temps futurs amb els nous suports, tot i que hi ha qui s’atreveix a pronosticar-ho.\nJo crec que no hem de tenir por dels canvis però em sent molt afortunada de viure en aquesta època on tenim llibres en paper i on ens podem submergir en la lectura silenciosa. Aquesta és una experiència individual i també col·lectiva. És un punt on ens trobam sols i acompanyats a la vegada. Sols, perquè per llegir convé estar tot sols i aïllar-nos temporalment de les persones i dels brogits que tenim al voltant. Diuen que al nostre món accelerat hi ha gent que no llegeix perquè no suporta estar sola, només amb la seva veu interior. Però a la vegada quan llegim estam acompanyats per la veu i el pensament de l’autor o autora del text i no hi ha contacte més estret que el de dos pensaments que s’ajunten. Quan llegim tenim la possibilitat de sentir dintre nostre una veu que no és la pròpia i s’esborren les distàncies de l’espai i del temps perquè podem compartir les paraules amb persones que estan allunyadíssimes de nosaltres geogràficament i culturalment i també, i això encara és més màgic, amb persones que han viscut molt abans que nosaltres. Llegir és una forma de comunicació amb els que han existit abans que nosaltres, així com escriure ens pot permetre comunicar-nos amb els qui viuran en el futur.\nQuan llegim, podem estar pròxims a la Grècia o a la Xina de cinc cents anys abans de Crist, o a l’Índia del segle XVI, o a l’Anglaterra del segle XVIII, o a la Sud-àfrica del segle XX . Aquesta sensació de compartir les paraules fora dels lligams de l’espai i del temps es fa més intensa i sorprenent quan llegim poesia. La poesia es va iniciar abans que l’escriptura, va ser un mètode de fixació, de no oblidar. Per això ens transporta molt enrere de nosaltres mateixos i de la nostra història com a humans i per això també és tan important a les primeres edats.\nLa poesia ens agrada tant perquè està lligada al cos, la poesia és del cos. Està íntimament lligada a la respiració. La veu, quan sentim una poesia, ens ressona a tot el cos. La llengua acaricia el paladar i els sons acaricien les nostres orelles. Les rimes, cantarelles i embarbussaments que ens reciten quan som petits ens fan pessigolles a l’aparell bucofonador i al pensament D’aquí la importància de les cançons de bressol i rimes que sentim d’infants. Ens porten al país dels somnis i la memòria les conserva durant tota la vida.\nQuan sentim poesia o quan la llegim, és produeix un fet magnífic: respirem al temps del qui la diu, i respirem al temps de l’autor. Gràcies a la poesia tenim un lligam corporal amb l’autor encara que faci segles que va existir.\nSembla un miracle i és en realitat un regal estar respirant al mateix temps que Shakespeare o que els poetes de l’Antic Testament. Podem estar en un sol lloc i a tot arreu, en un sol moment i a tots els temps a la vegada.\nLlegir és una activitat que ens demana estar sols i que a la vegada ens fa sentir acompanyats. És l’acció més interactiva possible d’imaginar ja que en la lectura sempre hi ha un intercanvi entre l’autor i el lector i aquesta interacció mai no és idèntica en lectures successives i en moments diferents perquè cada vegada que llegim i rellegim un text la nostra història prèvia no és la mateixa. Rellegir un llibre no és mai igual cada vegada que ho feim, perquè nosaltres hem canviat. Som com l’aigua del torrent. Així com Heràclit va dir que no ens podem banyar dues vegades al mateix riu, tampoc un llibre és idèntic quan el tornem a llegir i tampoc nosaltres som els mateixos.\nQuan llegim, no només veim paraules sinó que aquestes ens colpegen per dintre i ens fan sentir olors, sons, enyoraments, gustos i imatges. Potser tot això a vegades ens fa por, perquè quan llegim un bon llibre pot passar que després hàgim canviat significativament. L’experiència de la lectura ens transforma perquè ens sacseja.\nLlegir està estretament lligat amb la llibertat tal com ens suggereix l’etimologia d’aquestes paraules. La lectura és un lloc per viure, però en podem trobar d’altres. Som lliures de no llegir i també de llegir el que vulguem. No llegir és una opció que a vegades els lectors tendim a menysprear però és ben vàlida. No ens hem de sentir superiors perquè llegim. He conegut persones que no llegeixen llibres però saben llegir les pedres, els paisatges, els colors, l’aire i els cants dels ocells, que estan soles amb elles mateixes quan caminen, quan van d’excursió, quan neden o quan canten. I evidentment, tenen tot el dret a no llegir. De la mateixa manera els qui som lectors tenim tot el dret a llegir el que vulguem, dels temes que ens interessin o ens atreguin, tantes vegades com vulguem, en la llengua que vulguem i allà on ens vingui de gust. Quan jo era petita, en temps de la dictadura franquista, no ho podíem llegir tot. Entre la censura del feixisme i la de l’església hi havia moltes lectures que ens estaven prohibides i així, de joves, vàrem aprendre a amagar llibres davall la jaqueta quan travessàvem la frontera. La llibertat només existia nord enllà.\nActualment sembla que siguem més lliures per llegir, però només és en part ja que estam subjectes a les modes i als dictats dels poders neoliberals. A més a més, no tothom pot triar què llegeix i a on.\nAra vull fer una menció de les absències, de totes aquelles persones que no poden ser aquí, ni en cap altra fira del llibre perquè estan empresonades o exiliades per motius polítics o per haver fet ús de la llibertat d’expressió, i molt especialment dels exiliats i els presos polítics catalans, persones cultes i pacífiques, privades de llibertat i de drets. Tot i ser a la presó o a l’exili poden fruir dels actes lliures de llegir i de pensar i fer seves les paraules de Virgínia Woolf: “Tanqueu les nostres biblioteques, si voleu, però no hi ha cap porta, cap pany, cap forrellat que pugueu imposar a la llibertat de la meva ment.”\nLlegir i llibertat han d’anar junts per a tothom, per als infants, per als joves, per als adults, per als ancians, sigui quina sigui la seva situació.\nNo tots els llibres són bons per a tothom ni tots els llibres ens ajuden a créixer a tots per igual. “Tot té el seu moment i sota el cel hi ha un temps per a cada cosa”, com diu l’Eclesiàstic i així els llibres tenen un moment propici per a cadascun de nosaltres, per tant hem de deixar que cadascú triï els seus moments propicis, que ningú més que un mateix sap quins són. És important la recerca autònoma, que cadascú tant si és petit com si és gran pugui fullejar, remenar i triar el que vol llegir.\nNo hauríem d’aparellar la paraula “lectura” amb la paraula “obligatòria”. Va dir Borges que la “lectura obligatòria” és com la “felicitat obligatòria”.\nM’agradaria pensar que aquesta fira del llibre que avui s’inaugura és una trobada entre lectors. Per fer possible una fira així també són necessaris els autors, els editors, els llibreters, els agents culturals diversos i tots els treballadors que hi col·laboren, però els que donen sentit a la publicació de llibres són els lectors, els lectors lliures que trien, remenen, comparteixen i creixen amb les seves lectures. Les bones lectures són les que ens provoquen preguntes i ens fan dubtar d’allò que havíem donat per segur; no les que ens donen respostes sinó les que fan trontollar les nostres seguretats i ens fan replantejar les respostes que ens hem donat a les incerteses del món i de nosaltres mateixos.\nSi després, passejant per aquesta fira em trob la fada dels desitjos li demanaré que els creadors de totes les arts: plàstiques, dramàtiques, musicals i literàries ens expressem en llibertat des de la nostra perspectiva, no des de la perspectiva políticament correcta ni de les modes del moment. Que siam qui som i que no ens tanquem dins els nostres propis límits.\nPerquè així com a parlar se n’aprèn parlant i a llegir se n’aprèn llegint, a progressar cap a un món més lliure se n’aprèn, exercint la llibertat, individualment i col·lectivament.\nI aprofit per dir-vos en nom de tots els creadors que no ens deixarem limitar per cap tipus de repressió ni de censura, que continuarem expressant-nos des de la nostra llibertat i dignitat, ja que les arts no tenen sentit si no són lliures i si no són considerades com un objecte de consum sinó com un espai on tots ens hi impliquem.\nQue llegir i llibertat vagin junts per sempre i que recordem cada dia aquells que ara mateix no en poden fruir.\nMoltes gràcies i bona fira!