Les trampes del 'no som majoria'\n21 · 07 · 2019\nLes trampes del ‘no som majoria’\n«Amb quin dret els qui feren servir la violència perquè no se sabés quants partidaris tenia el no o el sí poden ara reclamar-nos un resultat indiscutible, si són ells que l’impediren?»\nEl debat sobre si l’independentisme és majoria o no va pujant de to. Aquests darrers dies diverses veus dins el sobiranisme han insistit, amb més agressivitat que no fins ara, a negar que l’independentisme siga majoritari al Principat, de la qual cosa s’infereix, lògicament, que més val no fer passos immediats per a fer efectiva la república.\nEl debat és important, però em sembla que és un punt trampós, si més no com l’exposen alguns. Sobretot perquè l’argumentació ve després de la decisió. Hi ha qui s’apunta ara a aquesta tesi per justificar una decisió tàctica: la de no fer efectiu el mandat del primer d’octubre i del 21 de desembre. I per això bandeja alguns detalls que, amb el màxim respecte, m’agradaria d’exposar amb la voluntat d’afavorir el contrast.\nPrimer: L’únic fet objectiu és que som la majoria parlamentària, no s’ha demostrat res més\nEn aquest debat la giragonsa dialèctica més estranya consisteix a convertir unes eleccions parlamentàries en un referèndum, i alhora negar que ho siguen.\nHi ha hagut dues eleccions parlamentàries seguides en què l’independentisme ha aconseguit la majoria absoluta de la cambra. I és això la majoria, indiscutiblement, que ni invocant el vot popular no es pot negar, car les regles de les eleccions autonòmiques són ben clares. De fet, és per això governa. Si no fos majoria, no governaria.\nA més a més, es féu un referèndum, el primer d’octubre de l’any passat, que si no es pogué desenvolupar amb normalitat no fou pas per culpa de la majoria parlamentària, sinó d’una part de la minoria.\nEn aquest context jo entendria que l’independentisme plantejàs un debat sobre la necessitat d’un referèndum sense interferències que servís per a confirmar el vot del primer d’octubre. Però no entenc que, d’un procés electoral que no s’ha pogut fer mai, se n’inferesca un resultat. Al parlament, amb les regles de les eleccions parlamentàries, no som minoria, sinó la majoria. Revalidada, a més a més. Per a poder discutir sobre quants vots té el sí i quants el no hi ha una solució ben senzilla: fer un referèndum. Prohibir-lo i alhora especular sobre quin resultat tindria no és correcte.\nSegon: I, en tot cas, de quina majoria parlaríem?\nUn segon element curiós del debat –que en rebaixa molt el rigor– és presentar aquests dos punts i escaig de diferència de les autonòmiques respecte del 50% com un canvi definitiu. Com si el comportament dels diversos actors hagués de canviar de sobte, superada aquesta barrera. I no deixa de ser curiós que, aquest argument, el facen servir alguns dels qui acusen de ‘màgics’ els qui no pensem com ells.\nUn batlle, per exemple, defensava ahir que amb un 60% de votants en favor de la independència tot canviaria, sense explicar per què ara amb un 60% n’hi hauria prou. Però el cas és que l’estat espanyol liquidà l’estatut del 2006, malgrat haver estat aprovat per un 87,5% dels vots del Parlament de Catalunya i un 73,9% dels vots en referèndum.\nMés encara. Imaginem que sortís un 60%. Un 60% de què? Dubta ningú que aleshores no dirien que hauria de ser sobre el cens i no sobre els votants? O que hauria de votar tot l’estat, o que caldria un vot reforçat de dos terços, o un 60% a totes les comarques, o…\nÉs evident que, en qualsevol elecció, un 60% és millor que no un 48%. I un 70%, millor que no un 60%. I que cal aspirar a arribar-hi, i més amunt i tot, és clar que sí. Però crec que, ara mateix, proposar percentatges que vagen més enllà de la majoria simple és una manera d’allunyar la concreció de la declaració d’independència, sense dir-ho obertament.\nTercer: I el context?\nNo sóc politòleg; per tant, em guardaré molt de discutir, per exemple, amb l’amic Jordi Muñoz. Però en periodisme és un axioma que no n’hi ha prou d’explicar els fets amb exactitud, també cal explicar la veritat sobre els fets –que és, bàsicament, el context.\nDoncs bé, en aquest debat hi ha dos contextos molt destacats, sense els quals parlar de xifres i prou no és just –especialment si es fa des del camp del sobiranisme. N’és un la campanya de deslegitimació de l’independentisme, basada precisament a repetir la mateixa afirmació que ara alguns independentistes insisteixen a posar al centre del debat. N’és un altre la manca de moralitat, així ho crec jo, d’acceptar un argument interessadament desplegat per qui va enviar tropes a pegar la població, i d’ajudar, així, a imposar el seu marc mental als colpejats.\nEl primer punt és obvi i, en part, ja l’he explicat abans. Hi ha un marc mental que l’espanyolisme vol imposar per alterar la voluntat de les urnes –com ja fa. S’ha de passar per alt, això, i parlar com si el debat fos simplement tècnic, acadèmic, com si això no hi tingués res a veure?\nEl segon punt em sembla més important encara. Els partidaris de la independència hem fet tot allò que era a les nostres mans per saber quanta gent hi era contrària. Això no ho pot discutir ningú. En canvi, els qui ens neguen qualsevol dret amb l’argument que som una minoria són, precisament, els qui enviaren la policia a pegar-nos perquè el primer d’octubre no hi haguera un resultat vàlid. Amb quin dret, doncs, els qui feren servir la violència perquè no se sabés quants partidaris tenia el no o el sí poden ara reclamar-nos un resultat indiscutible, si són ells que l’impediren? Si són ells que impediren per la força el referèndum, i que n’impediran qualsevol altre, com tots sabem? Com podem ni tan sols acceptar que tinguen gens de legitimitat per a dir qui són la minoria i qui la majoria? En aquestes condicions, és correcte de presentar aquest debat dins el sobiranisme sense tenir en compte tot això, com si fos un error nostre ser ‘la minoria’?\nEspecíficament, i més enllà de l’opinió d’en tal o tal, la pregunta és aquesta: És correcte, pels interessos tàctics d’un moment puntual, de desvirtuar la feina feta aquests darrers anys? No seria més lleial i honrat que qui vulga defensar-ho explicàs que no veu possible aconseguir la república, ara per ara? Si som prou o no, és un altre debat, qualitatiu, no pas quantitatiu, que té més a veure amb la capacitat d’existir que no pas amb les xifres. Però insistir, sense context, que no som majoria, no és una manera d’amagar-se darrere la massa per no dir allò que hom pensa, però comptant d’aconseguir-ne l’efecte?\n40 comentaris dels subscriptors\n06.08.2018 | 22:15\nTotalment d’acord. Prou de “trampes”. Som majoria al Parlament i al país. Els que mentint diuen que som minoria que no es preocupin, que ens deixin votar i ho sabran.\n06.08.2018 | 22:46\nTotalment d’acord. I em fa sentir fatal. El que deia ahir: potser ens cal passar per damunt dels partits.\n06.08.2018 | 22:52\nEl que em sembla més greu es que una part que es diu sobiranista posi més èmfasi en proclamar que no n’hi ha prou amb els que som, que no pas en reclamar el referèndum legal que no ens han permès de fer.\nDe veritat son sobiranistes? O viuen de l’etiqueta?\n06.08.2018 | 22:56\nSegon dia consecutiu que m’agrada prou l’editorial com per atreure-m a escriure un comentari; em crida l’atenció que sobre l’autoria d’algunes trampes, Partal no amaga que es tracta “d’alguns independentistes”. Diguem les coses pel seu nom, i percebo que les comencem a dir. L’editorial d’ahir, però també i molt, els comentaris que va provocar (seria sensacional tornar a l’antic sistema, si us plau!), son l’única esperança que em queda de que podrem revertir la situació de rendició incondicional que es percep només de connectar-se a qualsevol diari. Molt bé la denúncia de la primera trampa per no implementar la independència: “no som prous”… però si mai ens hem pogut comptar! Com que els partits hegemònics i bona part dels seus quadres veuen “impossible” la independència, donant la raó a Rajoy quan ho va dir sense més, fa mesos i mesos, no pararan de buscar excuses i trampes. I n’hi ha més. Ànims, senyor Partal, a denunciar-les totes.\n06.08.2018 | 23:35\nMoltes gràcies per aquesta editorial, Vicent. No hi podria estar més d’acord. Estic fins al capdamunt de la cançoneta que no som majoria. No tinc res més a afegir perquè has explicat exactament què penso d’aquest tema.\nJosep Vicent Sala\nSi els partits dedicaren els mateixos esforços que dediquen a justificar perquè no fan res a fer República ja la tindrien mig feta. Sort que queda el poble i la CUP.\n06.08.2018 | 23:43\nDesprés de llegir la teva editorial Vicent a mi s’em planteja un tema que modestament em sembla de més calat. L’estat espanyol, tots ho sabem, s’aguanta damunt de les esquenes de milers i milers de funcionaris de tota mena i pelatge que viuen justament de la pervivència de l’estat. Si l’estat s’en va en orris ells s’en van darrera, i no només els que depenen d’una o altra administració o cos funcionarial, també els que viuen a redós de les maqunàries dels partits, de més d’una ONG o l’esglèsia mateixa. Tots aquells que d’una manera o d’altra reben ingressós de l’erari públic. Tots plegats detenten una part important del poder estatal, fins a cert punt més determinant que el governs de torn.\nAl camp independentista, en certa manera, passa el mateix. Hi ha un fotimer de gent que viu del partit, uns més modestament que d’altres, però em temo que poquets d’ells s’hi jugarien el sou de final de mes. No parlo dels capdavanters que han donat la cara i estan patint la repressió amb discursos més o menys afortunats, però la realitat apunta que contra el poder del poble que es va pronunciar el 1 O pretén consolidar-se el contrapoder de determinats interessos que, això si, s’embolcallen amb l’estelada\n07.08.2018 | 00:27\nM’ha agradat força aquest to pedagògic, gairebé socràtic, per anar explicant veritats tot contextualitzan-les, mentre s’interpel·la les afirmacions sofistes dels adversaris. Res més a afegir. Bé, una cosa. Diuen que són tristos els temps en que s’han d’anar repetint les obvietats, les coses certes, perquè la mentida generalitzada no ho engoleixi tot. Doncs això.\n07.08.2018 | 00:33\nFelicitats per l’editorial d’avui! Magnífic el darrer paràgraf: “És correcte, pels interessos tàctics d’un moment puntual, desvirtuar la feina feta els darrers anys?”, i molt especialment: “Si som prou o no és un altre debat, qualitatiu i no quantitatiu, que té més a veure amb la capacitat d’existir que no pas amb cap xifra.” Només afegiria que més que amb la capacitat té a veure amb la ‘voluntat’ d’existir del poble català, una tossuda voluntat per ser més exactes. Perquè al final el que es troba a faltar entre els apologetes del ‘no som prou’ no és tant capacitat com voluntat. El primer seria disculpable, el segon no ho és en absolut.\n07.08.2018 | 00:47\nLes majories les donen les urnes. Els dubtes, qui es nega a llegir els resultats i no respecta la immunitat parlamentària.\n07.08.2018 | 00:52\nTrobo que fins que no poguem comptar tothom en un referèndum, el govern hauria de fer públiques les dades de quanta gent va votar al seu col.legi l’1 d’octubre. En fer servir el cens universal, no sabem quin percentatge de gent va deixar de votar perquè no podien anar buscant un col.legi obert (ma mare, per exemple, que és gran i té la mobilitat molt limitada). Aquesta senzilla dada permet inferir quin percentatge del cens hauria votat i, per tant, quin percentatge de gent hi ha a favor de la indepència. Fins i tot si suposem que una majoria de qui no va votar al seu col.legi ni a cap altre hauria votat que no, el suport a la independència estaria molt per sobre del 50%.\nJosep i Antònia Vinyes\n07.08.2018 | 01:43\nEn lloc de treure valor a tot el que -tots plegats- hem aconseguit fins ara, els que tant insisteixen a proclamar –sense presentar proves creïbles- que l’independentisme no és majoria, haurien de dedicar les seves energies a reclamar un referèndum acordat abans que cap altra cosa.\nL’1-O, sota les més difícils de les condicions, malgrat la violència de les autoritats espanyoles i les amenaces, es va votar i es va demostrar qui té la majoria. Això és una prova irrefutable que tenim.\nEl 21-D, també sota tota mena d’intimidacions, els ciutadans vam retornar una indiscutible majoria independentista al Parlament. Això és una altra realitat que ningú pot negar.\nTots els arguments sobre si l’independentisme té majoria o no són pures especulacions que s’estan utilitzant per mentalitzar l’electorat perquè a les pròximes eleccions voti una majoria de diputats autonomistes amb capacitat de formar un govern semblant als tripartits que ja vam tenir.\nÉs això el què alguns volen? Tornar a la “bona vida” que proporciona una autonomia ordenada i gestionada des de Madrid?\n07.08.2018 | 01:45\nNo em veig en cor de valorar aquestes “veus dins el sobiranisme [que] han insistit a negar que l’independentisme siga majoritari al Principat.” Em posen en el dilema de pensar que, o bé no saben adonar-se del fet objectiu i de les consideracions tan ben exposats per l’editorial (incompetència?, obnubilació?), o bé estan intentant enganyar-me.\nSigui amb el percentatge que sigui, la independència no vindrà sense saltar-se les lleis espanyoles. S’ha contraargumentat que si hi ha voluntat política les lleis espanyoles es poden canviar per permetre un referèndum d’independència. Però per la mateixa raó Espanya farà tots els canvis legislatius que li convinguin per deixar sempre l’independentisme fora de la llei.\nGandhi mai no va demanar directament que els anglesos canviessin la llei sobre la sal. Va anunciar públicament que violaria aquesta llei i va assumir la dura repressió anglesa. Sempre va tractar les autoritats angleses amb educació i respecte, però va exercicir sobre elles un pressió psicològica “prou” gran com per obligar-les a canviar la llei (“violència moral”).\n“La violencia puede ser ejercida por una persona sobre otras de modo material o moral; en el primer caso, la expresión equivale a fuerza; y en el segundo, a intimidación. Y con respecto al primero, el empleo de la violencia es lo que configura o califica determinados delitos…” [Diccionario de ciencias jurídicas, políticas y sociales, Manuel Ossorio]. Així, per tant, quan diem que fem servir mètodes pacífics, estem emprant una expressió massa imprecisa. Ens abstenim de violència física, però fem servir violència moral. Val a dir també que només guanyarem quan la nostra violència moral superi la violència moral del nostre adversari.\n07.08.2018 | 05:10\nSom majoria al Parlament però és ben cert que és una majoria poc efectiva. No podem negar la realitat. I també és cert que mai hem passat d’un 48% en unes eleccions homologades. Reconèixer això no em sembla voler anar enrere, no voler imposar un marc mental negatiu per l’independentisme. Jo ho veig com un estímul per passar del 50% d’una vegada. Evidentment l’Estat espanyol intentarà no reconèixer els resultats quan haguem passat del 50%, però ho tindrà molt més difícil, i perdrà tota la legitimitat. També a ulls d’actors internacionals importants. Crec que és el camí a seguir que ens donarà millors resultats.\n07.08.2018 | 07:06\nMolt d’acord amb l’editorial. Ni que fóssim el 100% dels catalans a favor de la independència, la posició de l’Estat espanyol no canviaria. Tots els arguments que fan servir no tenen en compte per res si som majoria o no. Hi insisteixo: ni que fóssim el 100% dirien i actuarien igual que ara. Perquè, com ha quedat clar, la unitat d’Espanya està per sobre de la democràcia.\nEns diuen hipòcritament que l’única via legal i democràtica és canviar la Constitució; però els catalans només representem el 16% de la població i, per tant, aquesta és una via morta, sense cap possibilitat d’èxit ni que els independentistes fóssim el 100%.\nD’altra banda, ja hi ha una majoria molt àmplia (70-80%) a favor de resoldre el problema amb un referèndum. I davant l’Estat, ha servit de res ser aquesta majoria?\n07.08.2018 | 07:10\nEm fa l’efecte que no cal discutir amb els autonomistes que es fan passar per republicans. Ens han estafat i els hem d’exigir la dimissió.\n07.08.2018 | 07:17\nLamentablement no ens podem anar fent trampes tota l’estona, efectivament. I ja portem uns quants cops.\nNo és una qüestió de contar-nos. És una qüestió d’actuar.\nM’agradaria recordar que el dia 9N 2 milions de persones també varen votar, sense violència però amb una intensíssima campanya en contra de l’unionisme i que el resultat va ser si fa o no fa el de l’1O.\nCalia un altre referèndum ?\nÉs absurd demanar ara un altre referèndum, ara sí, “legal” perquè està clar que el problema no és el referèndum, sinó que el fet de deixar-lo fer fa que Catalunya adquireixi personalitat jurídica, cosa que mai podrà tolerar l’estat espanyol.\nPer posar un exemple de què vull dir: Escòcia ja està demanant un nou referèndum, perquè ja en va fer un: si et reconeixen el dret a fer-ne un, tens el dret a fer-ne 50.\nLa majoria parlamentària és suficient. I és clar que és suficient !!, però no hi ajuda que amb llistes separades donem la victòria psicològica a C’s de dir que són el principal partit del Parlament, amb el que això implica igualment quant a subvencions, presència mediàtica…\nLes repúbliques bàltiques varen declarar la independència sense referèndum i amb parlaments boicotejats per la minoria prorussa. En un context de molta més violència, on la gent- el poble- però també els polítics, hi varen posar el coll. És cert que el context internacional era favorable, però és que si lluites pots perdre, però si no lluites (i els nostres representants no ho han fet i nosaltres- siguem realistes- tampoc) ja has perdut.\nEls processos d’independència, a més, naixen d’una situació d’entusiasme en la població. És molt difícil motivar ningú quan l’altre ho té tot controlat, amenaça i acaba fent el que vol. Durant 8 anys hi havia el context i l’entusiasme. Hi és encara ?\nJo crec que la solució passa per la unitat i per una nova generació de polítics prou valents i que sàpiguen posar-se al capdavant de la gent i que tinguin clar què fer, no com aquest cop. A tothom li ha de quedar clar que la mobilització social sense una actuació política sol resultar essent estèril (per exemple el moviment 15M).\nAh, i per deixar de posar en tot moment els presos polítics al centre de tot. Perquè sembla que ara el més important és que surtin de la presó al preu que sigui. I no en sortiran fins que ja no siguin útils a Espanya, perquè no són presos: són hostatges.\nTinguem també en compte que presos polítics i exiliats ja no es poden recuperar de forma efectiva per fer res. Suposant que sortissin tots ara de la presó… algú creu que després de tot el que ha passat i com els ha anat personalment es dedicarien a implementar la república el minut 0 ?\nPerò si fins fa poc tots negaven el resultat de l’1O i que s’hagués proclamat res amb l’objectiu de demanar clemència !!\nÉs molt comprensible humanament, evidentment, però mostra que apostar-ho tot a l’alliberament dels nostres polítics tampoc no porta enlloc.\nDe moment el que tenim és un govern absolutament captiu i de resistència, mentre la ultradreta cada dia es veu més valenta i l’unionisme cada cop es torna més intolerant, més agre i més violent. El comportament de PP, PSC i C’s, d’autèntics hooligans, no fa més que corroborar-ho.\nTenir un govern de resistència no és necessàriament negatiu: almenys impedeix alguna de les atzagaiades del 155 (però no totes: vegem la vergonyosa actuació del conseller d’interior i la cúpula dels mossos davant del feixisme, per exemple), però evidentment no serveix per implementar res ni per avançar en res. Serveix per fer més lenta l’erosió del nostre poble i de les nostres institucions, o per gestionar les engrunes que ens donin bonament. Poca cosa més.\nPrecisament és un govern de gestió autonòmica que no pot desobeir perquè ja sap què li passarà. Entre altres coses perquè ha acceptat el marc espanyol (com tots vàrem acceptar, inclosa la CUP, en baixar els braços el 28O i presentar-nos a les eleccions del 21D, o en anar a declarar a Madrid, o en cedir el control de totes les conselleries als enviats del govern central sense resistència a alt nivell). I quan dic això del govern també es pot aplicar al parlament. No tindrem cap nova Carme Forcadell. Tindrem una mesa que s’arronsarà davant les peticions de qualsevol jutjat de 3a instància perquè no voldran mai exposar-se a ser processats (després és clar de les abraonades negatives inicials).\nAra, gestos que queden molt bé però que al final no serveixen per res més que per animar la tropa, sí que se’n farà (com ara el trencament de relacions amb la casa real- que fa el que li dóna la gana igualment). En tindrem per donar i per vendre els propers mesos i anys.\nEl problema amb això és que comparant la retòrica amb els fets, la credibilitat de tot plegat se’n ressenteix i ajuda a la desmobilització, i de pas fomenta la desunió dins l’independentisme, que ara per ara es passa l’estona tirant-se els plats pel cap. El resultat final és una imatge folklòrica, anàrquica, poc seriosa i on sembla que tothom vagi per cuidar el seu hortet i prendre-li les faves al veí.\nI la desmobilització és la darrera cosa que ens podem permetre.\n07.08.2018 | 07:35\nEn un país on s’ha reimposat el feixisme més recalcitrant i cruel durant ens darrers onze anys amb percentatges que no superen el 17% de l’electorat, i on ara continuen fent que governen uns mateixos llops disfressats de corders, que ni han pres el poder per unes eleccions sinó per una moció de censura, és a dir sense cap votació. En un país on continua exercint el poder fàctic uns jutges nomenats a dit pels governs franquistes del 17% i mai elegits pel poble, algú se sent amb suficient autoritat per a dir que l’independentisme no pot guanyar perquè només compta amb el 48% de l’electorat? Després d’haver-nos prohibit saber quants som durant anys perquè els fa pànic el resultat, d’haver-ho fet a pesar seu i d’haver-nos massacrat pel fet de voler saber la veritat, ara tenen la poca vergonya de dir-nos que no som suficients? Que això ho diguin els franquistes declarats ho puc entendre perquè aquests si no menteixen, no els queda cap altre argument, però que ho digui gent que es fa passar per independentista em produeix un profund fàstic, perquè vol dir que els vessa el botiflerisme per tot arreu i ni se n’adonen.\n07.08.2018 | 07:43\nCrec que només tenim dues alternatives per assolir la independència (la guerra està òbviament descartada) : unilateralitat amb LA condició de tenir el territori completament controlat , o bé el reconeixement explicit internacional. El problema és que el primer no el tenim (exemple: “sense Mossos no hi independència”, deia el nostre director fa molt de temps, ara ja no) i el segon tampoc, pel simple fet de que hi ha la percepció de que NO som majoria. Al 21D, la lectura generalitzada és “47%”, i deixa’t estar de punyetes. L’1-O va ser molt emotiu arreu, amb algunes mostres d’empatia reforçades per l’execrable discurs del borbó, però no s’ha considerat mai com un referèndum vàlid, ja que fins i tot els observadors internacionals presents a la consulta ho varen certificar.\nPer tant, és dur d’acceptar, la comunitat internacional necessita una corroboració de que som veritablement una majoria. Com que un referèndum acordat és impossible, haurà de ser en unes eleccions autonòmiques, passant sobradament del 50% dels vots.\nSi mai és al cas, tampoc estarà guanyat, però la legitimitat hi serà.\n07.08.2018 | 09:28\nCONTEXT CLAR: LA LEGITIMITAT LA TENIM TOTA\nMagnífica argumentació que posa al seu lloc que hi ha al darrere de l’insidiós argument falsament estadístic, perquè és totalment polític. Pels unionistes, una eina goebbelsiana, la mentida repetida del fet que som perdedors, no arribem al 50%; per altres, desgraciadament alguns independentistes, un argument justificatori per retardar la ruptura necessària i que té un punt brut d’acceptar l’argument de qui ens ha reprimit. Encara recordo lamentablement les primeres declaracions després de les eleccions, d’Antonio Baños (li tinc gran estima) parlant de què no érem prou majoria. Ell ho deia de bona fé.\nNo fem trampes en valorar eleccions en clau referèndum i referèndum com si no ens haguessin atonyinat. Tant en les eleccions com en el referèndum victoriós (i també el 9-N) hem guanyat. És així. I aquesta victòria ens legitima per fer el que decideixi la majoria ciutadana. En Millo amb els seus diputats que cabien en un taxi, feia de virrei amb tota legitimitat d’un cop d’estat.\nJa veiem que per l’Estat espanyol la qualitat d’aquesta majoria no té gens d’importància ni que fórem el 100%, sí que la té a efectes internacionals però no seria mai determinant per aconseguir la victòria sense la nostra lluita. Per tant, bandegem per sempre la trampa del fet que no som majoria perquè és un recurs dels botxins i dels covards.\nUna altra cosa és la complexitat, la voluntat i la realitat en què ens movem per materialitzar la decisió majoritària, i no ve al cas discutir-ho aquí.\nAlgun dia haurem de parlar del paper de la impaciència, la frustració de l’espera, el desig del sentiment enfront de la raó, etc. per apuntar dreceres màgiques. Perquè hi ha arguments polítics prou vàlids, però que s’han transformat en part de l’imaginari republicà en solucions màgiques que ens portarien de dret al cim. “Si fóssim més… “, “la força del carrer”, “paralitzar el país”, “noves eleccions…” Tot són veritats, sumen, però no pas màgiques…\n07.08.2018 | 10:02\nEn Vicent Partal, ara no recordo si aqui o a la televisió de El Punt TV, comentava que amb l’escrutini d’una sola urna, el resultat ja seria vàlid a nivell internacional…\nAixò passava quan semblava que les segrestarien totes i estàvem una mica perduts.\nDoncs això, si internacionalment un referendum és una eina vàlida per tantes coses i també per desesclavitzar-te, no ens calen percentatges. Ens cal un parlament majoritàri que munti el tema i després a comptar paperets.\nQue vivim voltats de gent incivilitzada, ja ho sabem, i tampoc em treu la son.\nQue ens volem treure del damunt l’estat espanyol, ja sabem que no estem parlant d’un estat normal com el Sudàn i qualsevol altre. Estem parlant segurament de la gent més criminal, assassina i lladre que deunostresenyor va posar a la terra (quins pebrots també).\nPer tant, ha de venir un govern i un parlament fort, de idees clares i valent.\nI lo més normal de tot és que es comenci una guerra que durarà lo que internacionalment es vulgui.\nA nosaltres, els més de dos milions que ho tenim clar, no ens ha d’espantar. A totes les revolucions hi ha morts.\nÉs el Parlament que ens ha de portar a la llibertat.\n07.08.2018 | 10:18\nLa trampa del “no som majoria” podem fer que els esclati als morros en qualsevol moment.\nEl volum de l’independentisme que es visibilitza és com el volum d’una olla a pressió.\nEstà comprimit perquè ser independentista és car, difícil i està perseguit ferotgement per les forces d’ocupació.\nEstà comprimit per la constant campanya irracional antiindependentista de tots els mitjans de comunicació de masses espanyols i espanyolistes amb la neutralitat dels mitjans de comunicació catalans.\nEstà comprimit com ho està el volum que suporta qualsevol canvi. Ja ho deia Maquiavel que al començament tots els canvis son molt difícils perquè es troben amb la aferrissada oposició dels que gaudeixen dels privilegis de la situació prèvia i només el feble suport dels que albiren un futur millor però incert i poc clar.\nAquesta olla esclatarà tan bon punt com reprenem la iniciativa, posem damunt la taula un full de ruta clar per a fer efectiva la república, comencem a combatre i vèncer la repressió, comencem a guanyar nosaltres l’hegemonia als mitjans de comunicació.\nLlavors es veurà que els suport a la independència supera el 90%.\n07.08.2018 | 10:21\nEstic d’acord amb l’exposició del Sr Partal. Tsambé penso que unes eleccions al parlament no son el mateix que un referèndum perquè els votants també consideren factors diferents a la independència. Per exemple això passa al camp dels Comuns.\nAra bé, parlem de política, de com assolir la República.\nCrec que en els fons, més enllà de retòriques radicals, hi hagi qui defensi sortir a les barricades avui, demà o demà passat per defensar la república. Si m’equivoco que se’m digui quina acció en aquest sentit està prevista.\nPolíticament la victòria en vots en unes eleccions serien un element capdal que ens reforçaria i obriria l’escenari.\n07.08.2018 | 10:23\nI el 21D només ens faltaren 100.000 vots amb una participaciño difícil de repetir. a majoria en vits és perfectament assolible al curt ermini si treballem bé.\n07.08.2018 | 10:36\nCrec que només tenim dues alternatives per assolir la independència (la tercera, la guerra, està òbviament descartada) :\n1) Unilateralitat amb LA condició de tenir el territori completament controlat, i/o\n2) El reconeixement explícit internacional.\nEl problema és que el primer no el tenim (exemple: “sense Mossos no hi ha independència”, deia el nostre director fa uns mesos, ara ja no) i el segon tampoc, pel simple fet de que hi ha la percepció de que NO som majoria. Pel 21D, la lectura generalitzada és “47%”, insuficient per justificar unilateralitats. L’1-O va ser força emotiu arreu, amb algunes mostres d’empatia reforçades per l’execrable discurs del borbó, però no s’ha considerat mai com un referèndum vàlid, ja que fins i tot els observadors internacionals presents a la consulta ho varen certificar. Les agressions dels tricornis no es veuen com a argument vàlid o suficient per a consumar una ruptura.\nPer tant, i és dur d’acceptar, la comunitat internacional necessita una corroboració de que som veritablement una majoria. Com que un referèndum acordat és impossible, haurà de ser en unes eleccions autonòmiques, passant sobradament del 50% dels vots.\nSi mai és el cas, la independència tampoc estarà guanyada, però la legitimitat hi serà i tota acció unilateral podrà ser difícilment contestada.\nJosep M Armengou\n07.08.2018 | 10:39\nPÉREZ ROYO: https://www.eldiario.es/zonacritica/via-judicial_6_800779925.html\n07.08.2018 | 11:15\nD’acord amb l’editorial, però és evident que no podem demostrar científicament que som majoria. Les raons estan suficientment explicades. Només ens queda les eleccions autonòmiques que les guanya l’independentisme però no amb un percentatge que es pugui extrapolar a un referèndum, gràcies als “podemites”. Espanya no ha tingut prou força per diluir la nació catalana en el caldo de l’estat espanyol i Catalunya no té prou força, fins ara, per deslliurar-se d’Espanya. Catalunya és massa petita, en termes de força política, però en canvi massa rica perquè Espanya pugui sobreviure sense ella. Si no és amb una guerra, descartada totalment, ha de ser amb la pèrdua de legitimitat i descomposició de l’estat. Cosa que ja està començant ha passar i és aquí on hem de fer la feina. Hem d’accelerar aquesta descomposició, aquest és el camí. L’estratègia de l’independentisme ha de tenir dos fronts complementaris, accelerar la putrefacció de l’estat des de dins i des de fora de l’estat i la desobediència gradual.\n07.08.2018 | 11:18\nTotalment d´acord amb l´editorial, i m´afegeixo a resaltar la mateixa part que Víctor Gonçal. Molt bones aquestes dues frases que resumeixen perquè una part molt gran del sobiranisme està tant empipat amb els partits.\n07.08.2018 | 11:21\nCom tu be dius, qui Goberna és per que te majoria absoluta i això és indiscutible, la majoria absoluta guanya, no cal que sigui una majoria superior ni “qualificada” que diuen.\nEn democràcia l’abstenció, (si no hi ha una campanya explícita) i el vot en blanc s’han de sumar a la majoria absoluta, per que el seu significat s’ha d’interpretar com que estan a favor del que vulgui la majoria, si no anirien a votar una opció concreta.\nPer tant al 48 i escac % li sumes el 20% d’abstenció i el 19.431 vots en blanc de vot blanc i el resultat és el 71% de població favorable a la independència.\nAquesta és la única lectura real que es pot fer, fer-ho d’altre forma és buscar la manera de presentar els resultats de manera interessada.\n07.08.2018 | 11:27\nAlgun comentari i l’actitud d’alguns dels nostres polítics, em recorden l’acudit d’aquell coix que, en vindre un lleó, cridava als altres: No correu que és pitjor!. No correu que és pitjor!…\nNingú ens dona dret a dir el que faran els nostres presos-ostatges quan surtin de la presó. En sortiran escaldats o sortiran amb l’anim més encès: Sols ells i el seu ànim ho saben. I nosaltres no som ningú per a jutjar-ho. No vulguem justificar les nostres pors atribuint-los una hipotètica actitud de covardia.\n07.08.2018 | 12:26\nAvui estic d’acord en pràcticament tot el que diu l’editorial. De fet, la setmana passada ja em lamentava als comentaris d’una entrevista que l’entrevistat deia que, si fóssim el 51%, l’estat espanyol es veuria obligat a no sé què. Quan una persona intel·ligent diu aquestes bestieses, només puc concloure que ens tracta de ximple i que ens vol enganyar.\nNomés una puntualització. Nosaltres vam organitzar un referèndum amb molt d’esforç i sacrifici i el vam guanyar. Per tant, crec que ens hem de basar en les dades obtingudes d’aquell referèndum i no llevar-ne la legitimitat. Dir que aquell referèndum no valia és feina dels colonialistes, no pas nostra. Si no els sembla bé, han de proposar-hi una alternativa (un altre referèndum), cosa que evidentment no faran. Per tant, no cal demostrar res més a ningú, ja ho vam fer i ningú ha sigut capaç de rebatre-ho. Em sembla que estem (tothom en general, jo també) massa pendents dels brams dels colonialistes i mirar d’enraonar-hi és perdre el temps i l’energia.\nJosep Francesc Pèrez\n07.08.2018 | 12:41\nEls que fan aquestes afirmacions…\n– Saben el què son unes eleccions parlamentàries?\n– Saben el que es la llei d’Hondt?\n– Saben el què es un referèndum?\n– Saben el que son unes eleccions plebiscitàries\nSi ho saben…\n– Perquè fan aquestes afirmacions?\n– Quina finalitat persegueixen?\n– Què pretenen?\nErgo, si no ho saben son uns ignorants i si ho saben poseu-los-hi els calificatius que vulgueu.\nJosep Maria Llagostera\n07.08.2018 | 13:08\njo crec que hi ha dos debats, o potser dos aspectes d’un mateix debat. El desig de separar-nos d’un Estat i constituir-nos en un de nou, per voluntat actual i per l’aval dels drets històrics; i la voluntat de ser República. El primer s’aconsegueix amb la declaració de la independència, el control del territori , de la hisenda i el reconeixement internacional. La voluntat de ser república, tal com jo l’entenc i penso que l’entenen alguns polítics, va més enllà d’una organització política, és un estat assumit per una majoria de reconeixement dels valors que defineixen una república. les llibertats civils i polítiques de tots els seus membres, l’absència de discriminacions, en una societat inclusiva respecte de totes les diferències i la solidaritat encaminada al bé comú i al creixement democràtic a nivell intern i de fraternitat amb tots els pobles, en especials els que més pateixen.\nCrec que per a la primera premisa en som prou i suficients, però dubto que per ser una República de veritat ens queda molt camí a fer.\n07.08.2018 | 15:50\nNo sabem quants som perque l’estat espanyol no vol que ho sapiguem. El percentatge de votants a un referendum marcat per la repressio i la violencia no es pot donar per valid. Quanta gent hauria votat sense l’espectre de la policia i guardia civil armades?\nSi el veredicte d’Estrasburg ens acaba sent favorable, hi haura una oportunitat d’obtenir mes reconeixement internacional i arribar a un referendum pactat. No es un escenari segur, pero es possible. I lent.\nMentrestant, l’accio civil i la desobediencia politica han de ser la norma. I per aixo, cal un relleu al Parlament.\n07.08.2018 | 18:25\nMoltes gràcies Sr. Partal per la seva editorial i gràcies Sr. García Page per les seves declaracions.\nJunts ho aconseguirem malgrat els partits polítics pseudo independentistes.\n07.08.2018 | 20:29\nGràcies, Sr Partal. No he pogut llegir tots els comentaris. tanmateix el que em suggereix el seu article és que som un poble que deixem que construeixin uns quants per poder criticar o no, però quan se’ns demana a tots construir, posem el fre. Ens agrada molt criticar com els altres fan les coses, més que no pas mullar-nos i construir amb el risc d’equivocar-nos.\nEns imaginem per un moment, que les majories que hi ha ara fossin a l’inrevés. Els altres no s’estarien per brocs, anirien de cara al que s’esperaria d’ells, i nosaltres els podríem estar criticant durant anys.\nTenim por a equivocar-nos? Confiem poc en nosaltres mateixos? Penseu que en una república de tots hem de confiar en tothom , hem d’aconseguir que tothom se senti lliure. Tothom. No ens veiem capaços. Potser no cal dir tant això de NI oblit ni perdó. NO hem d’oblidar . I no hem d’oblidar que hem de respectar i fer-nos respectar.\nAbans que res, doncs, respectem-nos, si us plau. Respectem la nostra majoria. És una majoria heroica. si no ho fem nosaltres, voldrem que ho facin els d’Europa? Això ja seria cinisme.\nTreballem des del nostre compromís. Tenim moltes coses per aportar a tothom. I les mans les tenim per treballar.\n07.08.2018 | 21:00\nCom bé assenyala en V. Partal, qui mistifica la realitat fent-ne una cínica superxeria no és només l’enemic, sinó també alguns que teòricament són “amics”. ERC (amb en Junqueras i en Sardà al capdavant) fa temps que s’ha begut l’enteniment i ara mateix se’ls pot qualificar perfectament de vichiïstes (és a dir col.laboracionistes, traïdors). En el PDECat també n’hi ha alguns d’aquests, però potser són menys visibles, menys messiànics… El millor seria dissoldre el Parlament i enviar tota aquesta colla de falsos apòstols a casa seva, a mirar-se la vida des de la tele.\n08.08.2018 | 07:26\nEls partits polítics s’han convertit en un llast. Per què?, doncs perquè estan controlats per gent d’una qualitat humana i intel.lectual molt limitada. En la majoria de casos es tracta de tecnòcrates (i encara formats exclusivament en el partit i en l’administració pública que ha tocat en el repartiment de poder, de “cupo”, al dit partit), gent per a qui el present, en el sentit de realitat aparent, és el màxim valor (que sota cap circumstància s’ha de posar en perill), és TOT el que hi ha, sense que existeixi res fora d’això…\nÉs gent conservadora, individualista, materialista, i alhora gregària i corporativista, que sap poca història (ni li importa ni la sent gaire), per a qui el passat a penes existeix i el futur no és altra cosa que l’aritmètica i prosaica projecció i continuïtat de l’ara. Són gestors, comptables, administradors… que fan d’estadistes. Gent individualista, com deia, (i sovint egocèntrica) PER A QUI NO HI HA RES MÉS IMPORTANT, PER SOBRE D’ELLS MATEIXOS. Amb gent d’aquesta mena, incapaç de sentir-se part integrant i viva de la comunitat, no podrem fer cap revolució: cal apartar-los del camí, ja que són el nostre principal obstacle.També hi ha algun il.luminat que fa igualment mal, com en Junqueras, que ha fet una amalgama d’Evangeli i l’associació de veïns d’un bloc de pisos. Cal gent amb un altre tarannà, amb una altra profunditat.\nSi hom no és capaç de posar, en un moment donat, donades determinades circumstàncies, en perill allò que té, tampoc serà capaç de mantenir-ho i fer-ho créixer. La seva possessió de la cosa serà d’administrador (de masover) no de propietari. Només qui estima de veritat la cosa se sent amb dret de posar-la en perill, sabent que de la veritat pot renéixer alguna cosa autèntica, sòlida, i de la mentida, de la covardia, sols més mentida, més covardia.\n08.08.2018 | 16:58\nTotalment d’acord, Vicent!\nPer desgràcia de trets al peu com aquest ens n’hem tirat uns quants des de l’estiu de 2014. Hem donat per fets o comprat tesis que no tenien cap mena de comprovació empírica. S’han pres decisions a partir de supòsits, opinions personals o pors infundades. S’han comès errors de percepció propis d’un país acomplexat i/o espantat. Diem que som pacifistes i defensem la força de la raó i la no violència, però en molts moments tinc la impressió que no ens acacabem de creure la força que tenen les actituds pacífiques, no violentes. El primer d’octubre, per un dia, ens vam treure aquest estigma del damunt i units de debò vam fer pinya. Aquell dia no vam deixar que la por ens fes posar el fre de mà.\nRecuperem aquell esperit! No ens deixem enredar per cants de sirena, llencen els lliris, els prejudicis, les pors! Afirmem amb contundència que SOM LA MAJORIA, que la nostra posició és la justa, la democràtica. Assumim la nostra realitat: un país ocupat des de fa més de 300 anys no pot somiar a tenir una majoria excepcional, mai la tindrem i NO LA NECESSITEM, amb el 50% + 1 vot dels que van a votar, en democràcia, és suficient. A la taula d’en Bernat, qui no hi és no hi és comptat. El primer d’octubre ens vam comptar i vam guanyar. Això són fets objectius i reals. La resta és fer volar coloms, fer trampes o tergiversar la realitat.\n08.08.2018 | 17:31\nDeixeu-m’hi afegir un detall: l’any passt em vaig passar quatre mesos fent xerrades pel país en nom de l’ANC advertint d’aquesta trampa que denuncia en Vicent! Lamentablement els mateixos gurús que ara insisteixen que no som prous, llavors afirmaven a tort i a dret que teníem assegurat el 60%! Quina barra!\n22:00Pepe Colubi: ‘Un acudit no és tan important per a jugar-te una feina’\n21:54El PSOE vol enllestir el govern amb Podem abans de la investidura\n21:50Recepta: Amanida d’arròs\n21:50Lectures en Ruta: joves, literatura i paisatge\n21:50Per què els carrers es buiden d’oficines bancàries?\n21:50Fragment: la no-ficció de Més Llibres\n21:50Andorra, cinc anys després del cas Pujol\nAndorra, cinc anys després del cas Pujol\nPepe Colubi: 'Un acudit no és tan important per a jugar-te una feina'\nLectures en Ruta: joves, literatura i paisatge\nFragment: la no-ficció de Més Llibres\nRecepta: Amanida d’arròs\nPer què els carrers es buiden d’oficines bancàries?\nTres batlles de Compromís es donen de baixa per la manca de democràcia interna\nEl PSOE vol enllestir el govern amb Podem abans de la investidura\nEl partit de Zelenski, el gran preferit en les eleccions parlamentàries d'Ucraïna\n[VÍDEO] Així va capturar l'Iran el petrolier britànic Stena Impero\nDemòcrates insta el parlament i el govern a implementar la DUI per desbordar l'estat espanyol\nConcentració a la delegació del govern espanyol per a exigir explicacions pels atemptats del 17-A\nEl Sónar perd 21.000 visitants enguany


L'Informatiu - El CREM vol crear un arxiu audiovisual per conèixer millor la història local dels darrers anys\nEl CREM vol crear un arxiu audiovisual per conèixer millor la història local dels darrers anys\nPromoure la creació d'un arxiu audiovisual que ajudi a interpretar i conèixer millor la història de Santa Perpètua dels darrers anys és un dels objectius de la secció Memòria Col·lectiva Multimèdia del Cercle de Recerques i Estudis Mogoda (CREM).\nL'entitat va oferir divendres 19 de gener al Centre Cívic El Vapor la projecció de quatre filmacions de les dècades dels anys 70 i 80 del segle XX sobre Santa Perpètua. Es tracta d' El Mil·lenari de Santiga (1983); la Festa de Sant Jordi, de 1977; i la riuada de la riera de Caldes, de 1976; realitzats per Joan Soley i la Festa dels Avis, de 1970; obra de Joan Humet. El CREM va titllar de joies i tresors aquestes filmacions.\nEls representants del CREM, Rafael Martín i Joan Carreras van explicar els objectius de la secció Memòria Col·lectiva Multimèdia entre els que figura també fomentar la recopilació i conservació de documents audiovisuals d'interès historicocultural del passat recent del municipi i la realització de reportatges sobre Santa Perpètua i comarca.\nEls membres del CREM van fer una crida a entitats i particulars a cedir audiovisuals historicoculturals per crear aquest arxiu. L'entitat ha anunciat que abans de l'estiu programarà una altra projecció. Rafael Martin ha explicat que volen recuperar documents audiovisuals per explicar la història de Santa Perpètua d'una altra manera. Ha afegit que ja han recollit bastants documents però demana a entitats i particulars la cessió d'aquests documents.\nJoan Carreras va destacar els reportatges de Joan Soley i Joan Humet que va qualificar d'impecables.Carreras ha lamentat que molts documents de la ciutadania es perden per la impossibilitat de poder veure els audiovisuals per què els elements tècnics d'abans ja no existeixen. En aquest sentit ha manifestat que avui en dia ja es disposen d'eines per poder digitalitzar aquests arxius.\nCarreras ha anunciat que abans de l'estiu programaran una altra projecció i que l'entitat té la intenció d'organitzar aquest tipus d'actes cada quatre mesos. A més, ha demanat la col·laboració de la ciutadania ja que avui en dia tots els telèfons mòbils disposen de càmera per fer fotografies i vídeos i "aquestes imatges també ens interessen".\nFoto: Presentació de la filmació de Joan Soley a càrrec del CREM / L'Informatiu


somnis d'aventura: Tànger a la paret del pessó - Collegats\nTànger a la paret del pessó - Collegats\nMirant els blogs per trobar la ressenya, he vist que dec ser la única persona que no ha fet aquesta via, jaja!!\nLa resse més bona i més actualitzada per a mi és la del blog de l'escalatroncs, te la prenc company!!!!\nEl retrobament amb la roca no podria ser millor, desde l'octubre passat que no escalo res de res, el motiu: un viatge, un bon viatge que malauradament es va acabar fa poc. Després de tots aquests mesos sense enfilar-me per la vertical, amb la gemma anem a gorros a agafar una mica de confiança i fem la stronberg, una bona via per no patir massa por. Després en joan em comenta d'anar a fer la Tànger, jo ja feia temps que li anava al darrera, o sigui que, tot i el meu estat de forma, li dic que si d'inmediat, penso per dins que, sempre em deu quedar el famós "grau residual" ....o sigui que enfilem desde vic cap a collegats i fem un vivac passada l' àrea de descans de collegats, en un pla d'herba sota un mantell d'estrelles brillants que ens fan agafar un son ben dolç..... Dormim plàcidament, fa una temperatura gairebé d'estiu.\nen molist al primer llarg\nAproximació:Carretera de la pobla de segur a sort, entre el primer i el segon túnel, és la paret de l'esquerre. Si anem a fer un canvi de sentit amb el cotxe, es pot aparcar just on surt el sender del barranc de sant pere crec, entre els dos túnels, veureu que hi ha lloc per uns quatre cotxes, no més. L'aproximació després és força evident, cal seguir el camí durant cins minuts i quan arribem a l'alçada del diedre que es veu a la ressenya i que és un diedre mooolt marcat, tombem a la dreta per un sender poc marcat però evident. La via comença just a la dreta del diedre i puja pel vell mitg d'una ampla fissura. 10 minuts des del cotxe.\nen joan al segon llarg\n- Que dir de la via que no s' hagi dit ja fins ara? doncs res de nou !!!\n- La via és una passada, per disfrutar-la de veritat, us ho dic jo que fotia 8 mesos que no m'enfilava per enlloc! tot i això és una via que tiba, i que per fer-la tota en lliure has d'anar rodat de valent.\ncinquè llarg: increïble\ndesprés de la feixa\n- La tànger consta de dues parts ben diferents: els primers cinc llargs i els últims tres. Els primers cinc llargs són riglos total, el primer a mi em recorda molt al segon llarg de la normal del cilindre de sant llorenç de montgai, però no tant difícil potser més facilet el de la tànger. El primer seguro és el que més costa de xapar, lo demés tot i que tiba, no és pas difícil. Hem de diferenciar tambè que aquesta via te la característica que els llargs imparells són els difícils, o sigui que si estem a peu de via i sabem això i no volem que ens toquin aquests, sempre podem fer allò de: comença tu comença tu, que jo vaig un moment al lavabo, ves-te equipant que ja vinc jeje !!! visca la democràcia... ( gràcies joan !! )\n- Els llargs macos són el primer, el tercer i sobretot el cinqué.\n- Després dels cinc llargs primers ve un sisé que ja tomba, i llavors una feixa on tirarem uns 7-8 metres a la dreta per tornar a retrobar la via, però només serà un llarg, després d'aquest llarg caminarem uns 100 metres per terreny evident i acabarem la via fent uns últims tres llargs molt interessants també.\n- Per cert: ja no m'enrecordava del puto mal de peus, la mare que em va parir, els últims tres llargs vaig flipar, gairebé l'acabo amb bambes !!!\ncorona de rei, planta que trobarem durant tot l'itinerari.\nMaterial: 14 cintes, alguna cinta llarga pels llargs de dalt però no és imprescindible, cap catxarro, la via està molt ben protegida!\nGrau obligat V+.\n320 metres + 100 metres de feixa.\nDescens: lo pitjor i lo més perillós de la via! no entenc com no hi han fotut anelles per rapelar enlloc de les cadenes, és per pensar-s'ho!! d'esquena a la via seguirem el camí que mana cap a l'esquerre, uns 100 metres després anirem seguint les fites que ens portaràn a un llom on començen les cadenes per baixar i trobar el camí que seguirem ja fins a la carretera.\nCordada: joan molist i jo mateix.\nA l'estiu hi toca l'ombra a partir de les 11:00 del matí, més o menys.\nPORNO STAR - ROCA ALTA


El camp de treball "Fent camí de Calassanç" actua al Pallars Sobirà\nviurealspirineus 17:46 20/07/17\nDel 10 al 15 de juliol, l’Escola Pia de Catalunya ha organitzat un camp de treball que ha consistit en la millora dels camins que formen part de la ruta del camí de Calassanç al seu pas pel Pallars Sobirà.\ncamí pallars treball de el fent\nEl camp de treball "Fent camí de Calassanç"\nEl Camí de Calassanç és una iniciativa que té per objectiu elaborar un recorregut a peu que passi pels indrets on va viure Josep de Calassanç, fundador de l'Escola Pia. Calassanç era un capellà del Bisbat d'Urgell que va tenir càrrecs de responsabilitat a la Seu i a Tremp a finals del segle XVI i va ser delegat del bisbe de totes les poblacions del Pallars Jussà i Sobirà. L'any 1592 va deixar el Pallars i se'n va anar cap a Roma on va poder realitzar la idea de fer escoles populars.\nEl camp de treball ha estat una activitat pensada per a tots aquells joves, a partir de 15 anys, que volen dedicar un temps al servei dels altres, a conèixer nous amics, amigues i nous llocs.\nLa sortida va combinar els treballs de millora i manteniment dels camins, amb d’altres d’oci i divertiment. El camí on es va actuar és el tram de Cortscastell a Peramea, que forma part de la xarxa de senders del Pallars Sobirà i que constitueix una part del recorregut de la primera etapa de la ruta. Les tasques han consistit en la reparació de parets i murs de pedra seca, la reconstrucció de drenatges d’aigua i la millora de la senyalització del recorregut.\nEl camp ha estat organitzat amb la col·laboració del Consell Comarcal del Pallars Sobirà, que ha aportat les eines i una persona que ha dirigit tots els treballs realitzats.\nLa valoració dels participants i dels organitzadors ha estat molt positiva i ja es pensa a organitzar-ne una propera edició.\nMés informació 👉 http://mouteenxarxa.cat/2017/06/26/inscripcio-camp-de-treball-2017/\nAgents Rurals confirmen la mort de 169 ovelles mortes a la muntanya de Lladorre\nEl Parc Natural de l'Alt Pirineu millora la pista d'accés a la Pica d'Estats\nUna trentena de productors agroalimentaris de l'entorn del Parc Natural de l'Alt Pirineu s'uneixen per vendre conjuntament\nAlbert Lijarcio / viurealspirineus 30/06/20


Com afavorir la pronunciació dels nostres fills\nLa Vero Belda és professora de Camp Joliu, mestra d'educació infantil i màster en logopèdia. Durant el seu dia a dia a l'aula intenta afavorir molt l'expressió oral dels alumnes a través del conte i de les cançons. Té especial interès en la intel·ligència musical i ajuda als alumnes a millorar la seva pronunciació i a parlar correctament. Per aquest motiu ens deixa un decàleg amb petits consells per afavorir la parla dels nostres fills.\nDecàleg d’accions que els pares podem fer per afavorir el correcte desenvolupament de la parla dels nostres fills.\nLa majoria dels nens i les nenes neixen amb tot el necessari per adquirir la parla sense problemes. Tot i així, alguns nens i nenes tenen problemes per adquirir alguns fonemes de la nostra parla. Alguns d’aquests problemes són evolutius i desapareixeran per si mateixos, altres necessitaran l’ajut d’un professional de la logopèdia per a resoldre’s.\nAlguns dels imprescindibles per a una bona parla passen perquè la musculatura dels òrgans de la fonació (llengua, galtes, llavis, pulmons) estigui ben exercitada i els pares podem ajudar els nostres fills amb petits trucs:\n1. Introduir l’alimentació triturada i sòlida quan us ho indiqui el pediatra, així anirem desenvolupant aquesta musculatura de què parlàvem.\n2. No allargar el període que els nens mengen triturat per la comoditat que pot suposar per anosaltres.\n3. No acabarli mai les frases ni cobrir les seves necessitats abans que les expressin així els obliguem aexpressar-se.\n4. Fer imitacions d’alguns sons:cavall,moto,...\n5. Inflar globus, sempre sota la vigil∙lància d’un adult.\n6. Vigilar que els nens i les nenes no respirin sempre per la boca. Això, pot suposar una hipotonia de la llengua i les galtes. Si acostuma a estar sempre refredat i amb mocs, consulteu un otorrino.\n7. Practicar els diferents moviments de la llengua. Existeixen vídeos de pràxies que podeu trobar alyoutube.\n8. El fer la pipa amb el dit és un costum que pot costar de treure però aquest gest pot arribar a deformar el paladar, a provocar una mala oclusió dental i provocar hipotonia en la llengua.\n9. Explicar-los contes i que ens els expliquin.\n10. Aprendre poemes, cançons, embarbussaments que treballin un fonema en especial.\nAquests són alguns dels petits trucs que podeu posar en pràctica amb els vostres fills i filles per afavorir la sevaparla.\nDe qualsevol manera, els pares i mares que tingueu cap dubte, podeu consultar amb un professional de la logopèdia.


Les ciutats mitjanes tenen menys desigualtat que Barcelona i la seva àrea metropolitana - Social.cat\nLes ciutats mitjanes tenen menys desigualtat que Barcelona i la seva àrea metropolitana\nSalt, Palafrugell, Amposta, Blanes i Sant Feliu de Guíxols són les ciutats amb menor desigualtat salarial, segons un estudi de la UVic\nLes ciutats mitjanes de Catalunya es caracteritzen per tenir una menor desigualtat salarial que Barcelona i la seva àrea metropolitana. Així ho determina un estudi que analitza la desigualtat de la renda salarial als municipis mitjans de Catalunya i identifica les causes que fan que augmenti o es redueixi.\nL’estudi Wage Income Inequality in Catalonian Second-Rank cities realitzat per Rafa Madariaga, Joan Carles Martori i Ramon Oller, investigadors del grup de recerca Data Analysis and Modeling de la Universitat de Vic, parteix de la constatació de que el sistema urbà de Catalunya és policèntric: segons dades del Cens de 2011, un 40% de la població viu a l’Àrea Metropolitana de Barcelona, un 30% a 41 ciutats de més de 20.000 habitants i un altre 30% a la resta de municipis més petits.\n“Aquesta distribució és representativa del sistema urbà europeu, caracteritzat per l’existència d’una xarxa de ciutats mitjanes i menys concentrat en grans metròpolis que per exemple els Estats Units, Canadà o la Xina”, expliquen els investigadors. Mentre “les ciutats globals, connectades i grans han estat el focus de la majoria d’estudis sobre desigualtat urbana”, el seu anàlisi s’ha focalitzat en aquestes 41 ciutats catalanes definides com a “mitjanes”.\nAixí, l’estudi mostra que la desigualtat salarial s’ha reduït a Catalunya durant aquest període i que aquesta reducció ha afectat tant les ciutat mitjanes com el municipi de Barcelona i l’àrea metropolitana.\nD’acord amb els resultats obtinguts, les ciutats mitjanes amb menor nivell de desigualtat salarial de Catalunya són Salt, Palafrugell, Amposta, Blanes i Sant Feliu de Guíxols mentre les que presenten una desigualtat més gran són Sitges, El Masnou, Cambrils, Castellar del Vallès i Premià de Mar.\nRelació entre desigualtat i segregació residencial\nL’article també aprofundeix en la relació existent entre la desigualtat i la segregació residencial de la població, és a dir, analitza si la concentració de determinats col·lectius en zones concretes afecta la desigualtat de la ciutat. I ho fa considerant tres grups: la població amb menys i amb més ingressos salarials i la població immigrant amb nacionalitat de fora de la Unió Europea. L’anàlisi conclou que, com més segregada es troba la població amb més ingressos, major és la desigualtat al municipi. Alhora, mostra que com més segregada es troba la població immigrat, menor és la desigualtat de la ciutat.\nSegons l’estudi, Sitges és la ciutat on la població amb ingressos alts es troba més segregada, mentre Lloret de Mar és la ciutat on la població amb ingressos baixos ho està més. Pel que fa a la major segregació de la població immigrant, encapçalen la llista de municipis Salt, Lloret, Figueres, Tortosa i Vic. Els investigadors conclouen que “aquests resultats fan palès que la distribució de diferents grups a les ciutats és important per analitzar la desigualtat”.\nPer últim, el treball analitza els principals factors que expliquen l’evolució de la desigualtat, que són l’evolució de l’atur, de la immigració, del percentatge de treballadors amb baix nivell d’estudis i amb estudis universitaris i de la renda mitjana dels municipis. Els investigadors conclouen que els dos primers factors han contribuït a reduir la desigualtat i els tres últims a augmentar-la.\nEl principal factor explicatiu de la desigualtat salarial és la renda mitjana dels municipis. El creixement de la renda mitjana es produeix per “la presència creixent d’ocupacions en sectors amb salaris alts (banca, finances, telecomunicacions, serveis a les empreses) que amplien la part superior de la distribució salarial i, per tant, contribueixen a eixamplar la desigualtat”.\nTambé apunten que “aquests sectors tendeixen a localitzar-se a grans ciutats globals”, fet que explica per què és en aquestes ciutats (Barcelona i la seva àrea metropolitana) on la desigualtat és major, mentre que a les ciutats mitjanes la renda salarial mitjana tendeix a ser més baixa. Tot i així, diuen, arran de la recessió econòmica la desigualtat salarial s’ha reduït arreu, fruit d’una reducció generalitzada de la renda salarial mitjana, sobretot a la part alta de la distribució salarial.\nEls autors de l’estudi aposten per “reforçar l’activitat i el creixement de les ciutats mitjanes” com a política per “compensar l’augment de la desigualtat que experimenten els països desenvolupats”.


La Torre Golf Resort 20 Roldán Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nVeure tots els 129 allotjaments a Roldán.\nLa Torre Golf Resort 20-, Roldan, Roldán, Espanya, 30709 - Veure al mapaPuntuació dels comentaris4,6Basada en1comentariLa Torre Golf Resort 20Veure més fotosVeure més fotosVeure totes les 24 fotos\nConvenientment situat a Roldán, La Torre Golf Resort 20 és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El La Torre Golf Resort 20, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha habitació familiar. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Roldán, el La Torre Golf Resort 20 és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


Karim Sabni: de setembre 2017\nUna de les característiques més conegudes de la identitat occidental és l'assimilació cultural, l’objectiu de la qual és representar occident com una nació homogènia. Això no obstant, avui en dia ens trobem amb un món més global i més divers; amb un munt de tribus urbanes a les nostres cuitats, barreja de cultures als nostres barris i, sobretot, amb molta diversitat en la vestimenta. Tot això qüestiona aquest vell concepte de homogenietat.\nDavant d’aquesta situació podem observar com els partidaris de l'assimilació “identitària” poques vegades s'havien dirigit a les dones com ho fan ara. I això em du a preguntar-me, per què es converteixen en objecte de tanta atenció? Per què els polítics europeus notòriament reticents a aprovar lleis sobre la violència domèstica, l'assetjament sexual i la igualtat de remuneració, i que resisteixen activament l'aplicació de les lleis sobre la paritat política, estan tan preocupats per la situació de la dona en el context de l'Islam?\nSi tenim en consideració que la dreta, i especialment l'extrema dreta, associen el seu rebuig a l'Islam amb el racisme contra els africans del nord fent-se ressò de la teoria del xoc de civilitzacions en una perspectiva d'identitat, ens és molt fàcil deduir que la roba de les dones musulmanes és veu com un tret molt més clar de la seva identitat religiosa que no pas la dels homes musulmans. Heus aquí, doncs, les campayes racistes islamofòbiques de la dreta i extrema dreta que utilitzen sense embuts la imatge de la dona musulmana per aconseguir vots racistes.\nEl fet que dins d’algunes societats musulmanes s’hagin confiscat durant segles els drets de les dones; ha comportat que ara, fora del mon musulmà, s’hagiinstrumentalitzat aquesta imatge de “dona víctima” per justificar les teories més dramàtiques com la del xoc de civilitzacions, la de la incompatibilitat de l’Islam amb la modernitat o la d’un món occidental civilitzat en front d’un món barbar musulmà. I amb aquest discursislamofòbic s’ha anat imposant arreu del món la idea de la salvació de la pobre dona amb vel.\nTot plegat s’emmarca com una "missió civilitzadora",intentant convertir la prohibició d’un simbol indentitari religiós en una “mesura d'assimilació". Una situació completament inacceptable ja que suposa, en ple segle XXI, retornar al model de pensament colonial.\nTanmateix hi ha partits més subtils, com PxC, el PP o Ciutadans, que pretenen emmascarar aquest mateix plantejament racista darrere d'una defensa de la laïcitat. Això no obstant, voler prohibir a les dones utilitzar el vel sí que és un atac a la laïcitat ja que equival, de fet, a impedir una pràctica religiosa, mentre que la laïcitat precisament pretén garantir la llibertat religiosa. Així doncs, l'argument de la laïcitat no és res més que un racisme que no s'atreveix a dir el seu nom.\nI encara ens podem trobar també amb cert feminisme que argumenta que les dones que porten el vel assimilen voluntàriament la dominació masculina i que, per tant, se les ha d’alliberar malgrat, si cal, la seva voluntat. Però aquest seria un feminisme tirànic que pot assimilar les pitjors pràctiques patriarcals, com els casos del règimstalibà o d’Aràbia Saudita on s’obliga les dones a vestir el burka.\nAquesta obsessió occidental envers el hijab no deixa de ser, doncs, una "histèria política"; retòrica plena d’ira, amenaces i lleis punitives adreçades a la roba de les dones musulmanes.\nTanmateix, totes aquestes dones porten el vel com a símbol de repressió? Totes aquestes dones no tenen la capacitat de poder decidir sobre la seva forma de vestir? Totes les dones que porten vel, són submises? I submises a qui, al marit? A l’Islam? Són moltes preguntes quenomés provoquen que els homes ens qüestionem sobre la llibertat de les dones. Una llibertat, que no està de més recordar-ho, han aconseguit encapçalant elles mateixes les lluites d’emancipació de cada moment històric concret. Però, per més que els homes treiem o posem més roba a les dones, no les podrem alliberar mai del dominipatriarcal que exercim continuadament damunt seu si no comencem a canviar nosaltres mateixos.\nL’única forma, al meu entendre, per poder entomaraquest debat seriosament i amb objectivitat és considerar el vel o hijab com una peça de roba que porta una més de les tribus urbanes que poblen els nostres barris, sense cap més consideració. La resta és anar a buscar-li, molt intencionadament, tres peus al gat.\nPublicado por Karim Sabni el Garraf at 8:48 Cap comentari: Vínculos a esta entrada


Llum verda per investigar amb embrions humans a l'Estat\n19 setembre 2020 18:37\nSanitat anuncià que es permetran a finals d'octubre\nJosep Maria Sastre | 28 setembre 2004\nLa ministra de Sanitat, Elena Salgado, va anunciar ahir que es podrà investigar amb cèl·lules mare embrionàries a finals del mes d'octubre, una vegada el Consell d'Estat aprovi durant el mes el decret del consentiment informat, que permetrà que es comenci amb la investigació.\nEn declaracions després d'inaugurar el XXVII Congrés Mundial de Medicina Interna que es fa a Granada, la ministra va agrair al Govern andalús que «també se sotmeti a la legislació nacional que estem elaborant», ja que va assenyalar que «és bo que la investigació comenci a produir-se a tot arreu alhora».\nLa ministra responia així a la pregunta sobre la possibilitat que Andalusia pogués començar a investigar amb cèl·lules mare emparant-se en la llei autonòmica i va recordar que el Govern central ja va retirar el recurs contra la llei andalusa que va interposar l'anterior executiu, de la mateixa manera que el Govern andalús va retirar el recurs contra el Govern central.\nSalgado va parlar de l'aprovació de la llei estatal que «únicament té un retard d'un mes» i va manifestar que el decret del consentiment informat «que permetrà que comenci la investigació ha estat ja enviat al Consell d'Estat, pel que hem esperat que estigui aprovat en el mes d'octubre».\nLa ministra es va referir també a l'Institut de Medicina Regenerativa de Catalunya i sobre la possibilitat que Andalusia tingui un altre centre d'aquestes característiques, i va assegurar que el Govern ha signat amb Andalusia un conveni «absolutament similar» pel que fa a la quantia econòmica que el signat amb Catalunya, davant el qual va apuntar que la dedicació d'aquesta quantia és «responsabilitat» de cada comunitat autònoma.\nAixí, ha dit que en el cas de Catalunya «es farà èmfasi en determinats processos de medicina regenerativa i en el cas d'Andalusia es farà èmfasi en el Banc Nacional de Cèl·lules Mare, però la quantia econòmica és exactament la mateixa en els dos casos».\nEl portaveu del PP a la Comissió de Sanitat del Congrés, Mario Mingo, va afirmar sobre aquesta proposta que la investigació amb cèl·lules mare embrionàries serà possible gràcies al desenvolupament de la reforma de la llei sobre tècniques de reproducció assistida que va impulsar l'anterior Executiu.\n«El Govern desenvolupa, com és natural, la modificació de la llei realitzada pel PP i que ha permès investigar amb cèl·lules mare embrionàries a Espanya», va subratllar.\nD'altra banda, Mingo considera que el Govern «actua amb certa lentitud» en el desenvolupament la llei i «amb sospitosa agilitat a l'hora d'adjudicar recursos per a la investigació a les comunitats autònomes governades pel seu partit».


A la balitresca: La Cerdanya no existeix\nUn altre cop, el Parlament de Catalunya ha decidit d'ignorar les pretensions cerdanes de poder disposar d'una llei d'especificitat pròpia, similar a la de la Val d'Aran. Aquest cop, però, ni s'han molestat a considerar-ho. La proposició de llei ha estat rebutjada en el procés d'admissió mitjançant una entelèquia legal absurda.\nFormalismes a part, que també s'han de considerar pel menyspreu que suposen envers els cerdans, sembla ser que a Barcelona no volen sentir ni a parlar d'una llei per a la Cerdanya. Com he dit molts cops, deixen palès que els nostres problemes i la nostra identitat no els importen gens. Només som el seu pati del darrere per pujar a esquiar o per passar uns dies de lleure.\nPerò quan es tracta d'escoltar el territori, es fan els sords. Hem arribat al punt que ja ni es dignen a discutir una llei que els arriba des del territori. Simplement, ni l'admeten a tràmit amparant-se en un formalisme ridícul i del tot increïble com és que aquesta llei podria implicar modificar greument el pressupost anual de Catalunya, cosa que no té ni cap ni peus.\nJa m'agradaria a mi que pel fet de tenir una llei d'especificitat pròpia s'obrís l'aixeta dels diners cap a nosaltres i poguéssim gaudir d'unes infraestructures de primera. Però tots sabem que això no passarà. Que el Pirineu, tot i les bones paraules dels polítics que ens visiten els caps de setmana i festes de guardar, per atipar-se en bons àpats que els surten de franc, no es troba dins de les seves prioritats.\nA fi de comptes, per què ho hauria d'estar? La població del Pirineu és molt baixa i la seva activitat econòmica, tot i que localment important, es troba lluny de la potència industrial o de serveis de la de la resta de Catalunya. Potser només la construcció se'n salvaria una mica i ara, amb la crisi, ni això.\nPer tant, suposo que ja podem anar proposant lleis al Parlament, que seran sistemàticament arraconades o, directament, ignorades. Potser ha arribat l'hora que els polítics locals deixin de barallar-se entre ells, es posin d'acord i presentin un front comú. I, en qualsevol cas, potser haurem de trobar noves estratègies per tal de fer-nos escoltar, perquè està vist que amb els procediments estàndards, la cosa no acaba de rutllar.\nAt 12:49 a. m., August said...\nVolen que votem un Parlament, que el mantenim, per què després, no es molestin ni a valorar la justícia d'una proposta de llei no política?\nFa decennis que defenso un model francès, en que la gent votem un candidat de la nostra comarca perquè ens defensi al parlament. Això hauria de ser garantia de proximitat i coneixença mutu. Sinònim fora això d'eficàcia i que Cerdanya seria escoltada. De què ens serveixen, actualment, els parlamentaris gironins i lleidatans, que no admenten a tràmit les propostes del territori?\nDemanaria formalment eleccions cantonals, de proximitat i no les llites provincials, allunyades de la realitat, votant candidats dels que no sabem res. Llistes que hhaurien de ser obertes. Potser tampoc canviaria massa cosa... però per intentar-ho...\nLa gent del Pirineu, caldrà que hi reflexionem...


Fira del Farro de la Vall de Bianya - Fires, festes, oci i llocs per visitar.\nVall de Bianya - Fira del Farro (Foto: Ajuntament de la Vall de Bianya)\nEl farro és una mena de farina de blat de moro, associada generalment a períodes antics on es passaven períodes de manca d’aliments; aquesta mena de farinetes aportaven nutrients i les vitamines necessàries per la subsistència. Hi ha farro fet de blat de moro blanc, de gust molt fi, de blat de moro del queixal i de blat de moro de la creu. El més habitual és el farro fet de blat de moro groc, molt més gustós. Al pais basc té un parent molt similar de gust i d’elaboració que es coneix com talo.\nLa Fira del Farro de la Vall de Bianya programa conferències i propostes gastronòmiques a l’entorn del farro. Compta amb productes artesans, actuacions, degustacions de farro, jocs pels més petits, demostracions de funcionament del Molí fariner del Colomer i molts altres actes i activitats.\nPoblació: La Vall de Bianya


El senderisme a la Vall d'Albaida ofereix una ruta per descobrir l’arqueologia industrial d’Ontinyent - Comarcal CV\nInicio Valencia La Vall d'Albaida El senderisme a la Vall d’Albaida ofereix una ruta per descobrir l’arqueologia...\nImatge de la sénia del Molí de Pep Joan\nOntinyent ofereix este dissabte dins el programa Senderisme a la Vall d’Albaida la ruta del barranc dels Tarongers, un recorregut circular per la part alta del riu Clariano entre barrancs encanonats a través de vies de comunicació medievals i el pas per una desena d’antics molins que aprofitaven l’aigua del Clariano com a força motriu. Amb eixida des del molí del Pas -a 1 quilòmetre del Pou Clar a la carretera CV81- enceta el trajecte pel camí medieval entre Ontinyent i Bocairent, es puja a la cruïlla panoràmica del coll de la Dona i es continua pels alts fins als voltants de l’ermita de Sant Antoni. Després d’un gir de 180º, s’enfilapel barranc de la Fos fins al molí de Pep Joan i la seua sénia enorme. La ruta segueix barranc avall fins a connectar amb el barranc dels Tarongers on es troben diversos molin com el de Patiràs. A continuació es travessa la carretera CV81 a l’altura de la penya del Cagalló del Gegant vora riu passant pel Batanet i es remunta un poc la cota per la senda del talús de la via fins arribar de nou al Molí del Pas, completament restaurat i que actualment acull un reconegut restaurant. En total, 9,5 quilòmetres de dificultat mitjana.\nDiumenge, Fontanars acompanyarà els senderistes per la ruta de la serra de l’Ombria, de dificultat mitjana. Amb eixida des de l’ajuntament, es passarà per davant de la Bodega Los Pinos des d’on s’anirà al forn de calç, al barranc de Perez, a l’alt de Ca Navarro per a retornar a Fontanars. 10 quilòmetres i al voltant de tres hores i mitja de duració.\nLes inscripcions, gratuïtes enguany gràcies a la col·laboració de la Diputació,es poden realitzar fins el dijous anterior a la ruta, abans de les 12h, en www.valldalbaida.com. La ruta d’Ontinyent comença a les 9h al Molí del Pas -a 1,5 km del Pou Clar en direcció a Bocairent- mentre que la de Fonanars ho fa des de l’ajuntament. Cal estar 15 minuts abans proveïts d’esmorzar, aigua, gorra, protecció solar, roba i calçat adequat.\nArtículo anteriorRequena participa en las líneas de ayudas de la Generalitat para evitar la exclusión social\nArtículo siguienteRotglà i Corberà construeix una nova zona annexa al cementeri per a solucionar la falta d’espai


Superficialitat en la música – Desarmats\nSuperficialitat en la música\nNo fa molt vaig prendre la decisió de no sentir música que no haguera comprat.\nPot semblar una xorrada i, probablement, ho és. He d’admetre que tot i que he aconseguit desfer-me de la meua “col·lecció” de música, encara queden algunes cançons o grups que no he tingut més remei que conservar fins que em compre el disc. Per exemple, vaig esborrar tots els discos d’Antònia Font. Ara ja els tinc originals a falta de “Taxi”.\nLa veritat és que vull gastar-me els diners en aquells grups que m’agraden, res més. Tenia discos i discos que mai sentia i semblava una gilipollà tindre-los allà, així que a la paperera i ara ja puc dir que recolze activament la música en català -i alguns grups anglesos, tot s’ha de dir-. La qüestió és que “premie” a qui m’agrada.\nAixò està lluny, però, del que vull. I és que la forma més justa hauria de ser poder pagar directament al grup per la seua música, eixa seria la cosa bona. I no només amb la música, sinó amb el programari també. Però bé, no m’enrotlle molt més amb això, que Elena diu que parle molt de Linux -i té raó-, si és que m’he tornat monotemàtic, com quan em va donar pel comunisme (tot i que he d’admetre que la cosa ara és diferent, puc parlar amb “raó” i experiència i abans només parlava d’ideals).\nLa qüestió és que els meus amics es mofaven de la meua decisió -cosa ja comuna, admetent que sóc especialet amb aquestes coses-. Em vaig comprar un disc de “The Postal Service” i vaig comentar-los que la cançó que m’agradava, molt bé, però que la resta no m’acabava d’agradar. Llavors van continuar amb la conya de: “això et passa per comprar-te els discos”.\nDoncs bé, els discos són com les persones. Internet (l’amule concretament) ens ha ajudat a descobrir les cançons més maques i a gaudir d’elles. Però al mateix temps ha amagat les cançons secundàries, aquelles que mai se senten a la ràdio o als anuncis.\nI és que quan sentim un disc, només ens agrada una cançó. Però poc a poc anem descobrint que allò que de lluny no semblava bonic potser ho siga. I poc a poc descobrim que el disc és bonic, que aquella primera cançó que ens va agradar no era més que una més que sense la resta al final no és res.\nMos ha fet superficials a l’hora d’estimar la música el fet de baixar-mos només allò que “mos agrada”?\n(ja, Elena, “mos” no és correcte… i després dius de mi!!) (ja parlarem quan aprenga a dir “vols” sense que parega que sóc d’un poble perdut de la muntanya) voools\n← Gràcies per la cançò, Maria\nMa mare i GNU/Linux →


«M'apassiona treballar per l'intercanvi cultural»\nAnna Bellmàs Sanz De Tarragona a Brussel·les Tarragonins pel món\nL'Anna a la Grand Place, la plaça més famosa de Brussel·les.\nAnna Bellmàs va marxar fa un any i nou mesos a Brussel·les, contractada per l’Agència Catalana de Turisme per promocionar Catalunya\n—Després de cursar el Grau en Gestió Turística i Hotelera a la Universitat Ramon Llull vaig treballar a l’Agència Catalana de Turisme. De seguida em vaig adonar que m’apassionava treballar promocionant el meu país i ajudar en la creació d’un model turístic sostenible i de qualitat. Poc temps després vaig aconseguir una beca del Ministeri d’Indústria, Turisme i Agenda Digital i vaig tenir l’oportunitat de cursar un Màster en Turisme Internacional a Madrid, i posteriorment vaig treballar a l’Ambaixada d’Espanya a Argentina. Després se’m va presentar l’oportunitat de promocionar Catalunya a Brussel·les.\n—Des que tinc memòria, he tingut interès per viatjar, descobrir nous racons i veure altres formes de viure. Crec que per això vaig decidir estudiar Turisme, m’apassiona poder treballar en un sector que fa possible l’intercanvi cultural i el descobriment més enllà del nostre entorn habitual.\n—Vaig arribar just en un dels hiverns més freds i ennuvolats dels darrers 50 anys. Durant els meus primers 2 mesos hi va haver un total de 12 hores de sol, la qual cosa va fer que la meva primera impressió fos negativa. Val a dir que, amb el canvi de temps i l’arribada de l’estiu, vaig començar a apreciar la ciutat.\n—Va ser força sorprenent. Venia de viure un any a Argentina, país d’una cultura totalment oposada a la belga, més tancada i europea. A més, en canviar d’hemisferi, vaig passar de viure en ple estiu a un dels pitjors hiverns registrats en els darrers anys.\n—Quines són les principals diferències entre Bèlgica i casa seva?\n—La principal és la multiculturalitat. Partint del fet que Brussel·les és una regió bilingüe (tant el francès com el flamenc en són idiomes oficials), no és sorprenent veure i escoltar aquests dos idiomes a cada cantonada. Si a això afegim l’alt nombre d’expatriats que treballen a les Institucions Europees i els turistes que visiten la ciutat, el nombre d’idiomes i cultures presents als carrers és aclaparador. I és que no oblidem que la capital europea està considerada com la segona ciutat més cosmopolita del món, només per darrere de Dubai.\n—Quins són els indrets més característics de Brussel·les?\n—La Grand Place, que és el centre històric. Va ser descrita per Victor Hugo com «la plaça més bella del món», recomano visitar-la tant de dia com de nit per la seva il·luminació. També l’Atomium, una estructura de 102 metres d’altura que emula els nou àtoms d’un cristall de ferro, augmentats diversos bilions de vegades.\n—No puc destacar gaire, ja que treballo majoritàriament amb catalans, però sí que m’he adonat que els belgues són extremadament puntuals. No arriben mai ni un minut tard, però tampoc arriben abans de l’hora. Si una reunió està prevista per les 5 de la tarda, un belga arribarà 10 minuts abans, aprofitarà per anar al lavabo o donar un petit vol, per així arribar exactament a les 5 a la reunió.\n—Quan vaig anar d’excursió a Anvers, a Flandes, em va sorprendre que la gent no m’entengués quan parlava francès. Em vaig adonar llavors que Bèlgica està realment dividida per dues identitats regionals amb dos idiomes totalment diferents. La regió de Flandes només parla neerlandès, i la regió de Valònia només parla Francès.\n—Estar a prop de la família i els amics. Tot i això, hi ha vols molt econòmics que em permeten viatjar a casa sovint. També trobo molt a faltar el bon clima tarragoní i el menjar. A Bèlgica sovint costa molt trobar productes de proximitat que trobaríem fàcilment a qualsevol mercat català i la qualitat malauradament no és la mateixa.\n—Quin costum del país actual s’emportaria cap a Catalunya? —Les paradetes on venen les famoses patates fregides belgues o frietjes. A més de ser delicioses, són el millor remei per animar-te el dia encara que faci núvol, pluja o neu.\n—A finals d’any se m’acaba el meu contracte, llavors ho decidiré. Tot dependrà de les oportunitats laborals que se’m presentin.\nComenta el contingut : «M'apassiona treballar per l'intercanvi cultural»


Club Atletisme Sant Celoni: de maig 2012\nAquest matí s'ha disputat la 3a jornada del I Trofeu de Promoció a les pistes d'atletisme de Sant Celoni, podeu veure els resultats de les diverses proves aquí:\nClassificació final trofeu\nFase prèvia Campionat Catalunya Benjamí 26-5-2012\nDissabte 26-5-2012 s'ha disputat a les pistes de Mollet del Vallès la fase prèvia del Campionat de Catalunya en la categoria benjamí i cadet.\nEls tres representants del Club d'Atletisme Sant Celoni en la categoria benjamí s'han classificat per a les finals que es faran a a Tarragona el dia 9 de juny en les proves de 60 m.ll, 1000 m.ll i salt de llargada.\nPol Casals Anglada 9'62 7è millor temps\nClaudi Gomez Altes 3'44''07 15è millor temps\nPol Vilert Bertran 3'44''83 18è millor temps\nClaudi Gomez Altes 3,31m 6è millor salt\nPol Vilert Bertran 3,19m 11è millor salt\nFelicitats a tots i molta sort el dia 9 a Tarragona!!!\nEn la categoria cadet s'han classificat 4 atletes en 7 proves diferents:\nEduard Navarro 100 m.ll. 11''70 3er millor temps\n300 m.ll 40''00 12è millor temps\nJoel Rovira Javalina 33.87m 7è millor llançament\nAina Berenguer 100 m.ll. 13''20 16a millor marca\n300 m.ll 44''59 11a millor marca\nSandra Baronat 300 m.ll 46''65 18a millor marca\nGloria Cabrera 300 m.t. 52''09 13a millor marca\nAlçada 1,52m 4a millor marca\nEnhorabona i sort pel dia 17 de juny a Vic!\n3a Jornada Trofeu de Promoció. Sant Celoni\nLa 3a jornada del Trofeu de Promoció que s'havia de disputar a les pistes d'atletisme de Sant Celoni el passat dia 20 de maig i que es va haver de suspendre a causa de la pluja es realitzarà el proper diumenge 27 de maig a la mateixa hora i amb el mateix horari de proves.\nFase prèvia Campionat Catalunya Aleví 19-5-2012\nDissabte 19-5-2012 s'ha disputat a les pistes de Mataró la fase prèvia del Campionat de Catalunya en la categoria aleví i infantil. Els dos representants del Club d'Atletisme Sant Celoni s'han classificat per a les finals que es faran a a Tarragona el dia 9 de juny en les proves de llançament de disc i 2000 mll.\nVictor Coris Cobos 16,09m 9a posició\nPol Burkardt Freire 15,45m 11a posició\nVictor Coris Cobos 7'03''15 6a posició\nEnhorabona a tots dos!!! i molta sort pel dia 9.\nEl proper cap de setmana hi haurà la fase prèvia del campionat en categoria benjamí i cadet.\nControl de Pista a Sant Celoni\nAquest dissabte 12 de maig de 2012 s'ha disputat un control de pista a les pistes de Sant Celoni, la representació del CA Sant Celoni ha estat força nombrosa.\n1000 mll Claudi Gómes Altés 3'43''5\nPol Vilert Bertran 3'44''4\nTaher Diao Carmona 3'49''6\n60 mll Pol Casals Anglada 9''6\nClaudi Gómez Altés 9''7\nPol Vilert Bertran 10''1\nMartí Casals Anglada 10''6\nLlargada Pol Vilert Bertran 3,24\nClaudi Gómez Altés 3,03\nPol Casals Anglada 2,83\nMartí Casals Anglada 2,68\nTaher Diao Carmona 2,22\n2000mll Marta Alcazar Fontanet 10'08''4\n60mll Marta Alcazar Fontanet 10''8\nDisc Ansel Diao Carmona Nuls\n2000mll Victor Coris Cobos 7'09''2\nDisc Pol Burkardt Freire 16,70\nVictor Coris Cobos 16,57\nLlargada Victor Coris Cobos 3,72\nPol Burkardt Freire 3,24\nLlargada Artur Obach Padrós 3,56\nAlçada Pau Espinàs Exposito 1,10\n100 mll Aina Berenguer Torres 13''1\nGloria Cabrera Borotau 14''0\n600 mll Sandra Baronat Garriga 1'53''9\nGala Anoro Gracia 2'07''5\nLlargada Gloria Cabrera Borotau 4,29\nGala Anoro Gracia 4,09\nSandra Baronat Garriga 3,93\n100 mll Joel Rovira Portet 13''2\nLlargada Joel Rovira Portet 4,27\nPol Viarnés Blanch 3,64\nPodeu veure els resultats complerts a resultats\n18a 1/2 Marató de Girona\nL´Atleta del C A sant Celoni Louise Brown amb una marca de 1h 22´23" ha\nquedat en segona possició en categoria femenina a la 18a mitja marató de\nGirona, altres atletes classificats son:\n94 - Xavier peña 1h 30´44"\n141 - Oscar Guallart 1h 35´13"\nCursa Bombers de Barcelona 22-4-2012\nRESULTATS DE LA CURSA DE BOMBERS(10Km)\n35´22" Carles Lombarte\n35´24" Salvador Tort\n39´55" Paula Salgado\n41´51" Paula Salgado\n43´04" Guillem Sanchez\n50´09" Anna Sanchez


DivX llança programari gratuït per a la reproducció de vídeo en alta definició - YCOM\nRedacció/Agències – DivX Plus és un paquet de programari composat per quatre productes individuals: Player, Web Player, Codec Pack, i Converter. DivX Plus Player inclou la nova funció DivX To Go, que facilita la transferència de vídeos de l’ordinador a qualsevol dels 250 milions de dispositius de les marques que suporten DivX arreu del món. Funciona mitjançant un assistent intuïtiu, pas a pas, que permet transferir vídeos de DivX Plus Player als dispositius amb l’etiqueta DivX Certified, com ara reproductors de DVD, Blu-ray, televisions digitals, telèfons mòbils i videoconsoles.\nAmb un disseny completament renovat, DivX Plus Software ofereix als usuaris una interfície neta i d’ús senzill per a la reproducció de vídeo DivX a l’escriptori i el navegador, incloent-hi a més la funció DivX Plus HD vídeo, que ofereix suport a vídeos de fins a 1080p basats en el còdec H.264, en el popular format d’arxius MKV. Per la seva banda, DivX Plus Converter ha estat completament redissenyat i ara s’ofereix de manera gratuïta per a la conversió de contingut 1080p HD a DivX Plus HD, que està basat en el contenidor d’arxius MKV i el còdec H.264.\nDivX Plus Player i DivX Plus Web Player ofereixen reproducció de vídeo d’alta qualitat per a una àmplia varietat de formats, incloses les noves versions dels còdecs DivX i DivX Plus, i nous components per a la reproducció de vídeo HD DivX Plus en el format MKV/H.264 en Windows 7. A més, DivX Plus Codec Pack ofereix una experiència millorada de reproducció DivX en reproductors de tercers, com ara Windows Media Player, i media extenders.\nPer a les modernes videoconsoles com la PlayStation 3 o la Xbox 360, DivX Plus permet que rebin per streaming contingut HD en el format MKV amb el nou DivX Plus Codec Pack, que permet a Windows 7 reproduir arxius MKV.\nAquest paquet de programari és compatible amb els sistemes Windows XP, Vista i 7, i pot es descarregar gratuïtament des d’ara mateix.


El tradicional Interclubs de Karate a la Festa Major de Montmeló - Vallès Visió\nEl tradicional Interclubs de Karate a la Festa Major de Montmeló\nDins les activitats de la festa Major de Montmeló n’hi ha hagut d’esportives. Una vegada més no hi ha faltat la trobada d’Interclubs de Karate. En total hi han participat unes 50 persones procedents de diversos clubs. Algú, fins i tot, venia de València. Una bona manera de compartir coneixements i també passar una bona estona amb el karate com a vincle.\nAl Club Karate Montmeló no poden deixar mai de practicar el seu esport preferit. Ni tan sols durant la Festa Major. Des de fa molts anys organitzen un entrenament amb karatekes d’arreu de Catalunya. Enguany hi han participat una cinquantena de persones vingudes de Barcelona, Berga, Sabadell i València. Es tracta d’una trobada d’amics que s’ha convertit en una tradició durant la festa grossa del municipi.\nDesprés de l’escalfament ha estat el torn dels més petits, que ja tenen ben clar per què els agrada tant karate. Entre els adults també s’han trobat karatekes de tots els nivells. Ni tan sols la calor ha pogut amb la disciplina d’aquests amants del Karate que tenen molt present que la pràctica fa el mestre.


abril 2019 – La Llar\nEncara estàs a temps de marcar la X SOLIDÀRIA a la teva declaració de la renda. Cada any, som moltes les entitats que participem i rebem fons de la partida de l'IRPF en forma de subvencions. Durant el 2018 i 2019 La Llar ha pogut contractar a dos fisioterapeutes durant tot l'any per tal d'ampliar\nOrtopèdia Guzmán, colaborador habitual de La Llar des de fa 3 anys, ha possat en marxa, des del passat mes de febrer, un nou recurs ampliat “MR Mobilitat reduïda” especialitzat en la solución integral per a millorar l’accessibilitat a la llar, els seus accesos i l’entorn. A més, es complementa amb serveis de col·laboradors dels\nEl Banc del Moviment tanca per Setmana Santa\nEl Banc del Moviment del carrer Leiva, 41 tanca per Setmana Santa del 15 al 22 d'abril ambdós inclosos.\nAmb motiu de la Setmana Santa, La Llar romandrà tancada del 18 al 22 d'abril ambdós inclosos. El dia 23 d'abril tornarem a obrir amb total normalitat.


El PSC veu "radicalment incompatible" que el Govern aposti per la "confrontació" i els busqui pels pressupostos La República\nEl PSC veu "radicalment incompatible" que el Govern aposti per la "confrontació" i els busqui pels pressupostos\nEl PSC veu “radicalment incompatible” que el Govern aposti per la “confrontació” i els busqui pels pressupostos\nEls comuns, al seu torn, ofereixen un “diàleg sincer” per posar fi a les retallades i descarten un “xec en blanc”\nEl portaveu adjunt del grup parlamentari del PSC-Units, Ferran Pedret, ha avisat el Govern que veu “radicalment incompatible” que l’executiu aposti per la “confrontació” amb l’Estat i, alhora, busqui el suport dels socialistes per aprovar els pressupostos del 2020. En un contacte amb la premsa des de la seu del partit a Barcelona aquest dimecres al matí, Pedret s’ha mostrat “prudent” davant l’anunci de l’esborrany dels pressupostos de la Generalitat per al 2020, que preveu 2.500 MEUR més d’inversió social. El diputat socialista ha instat l’executiu a presentar el projecte dels comptes al Parlament i estudiar el document “complet”.\nDe fet, Pedret ha afegit que la informació que han avançat avui Catalunya Ràdio i Rac1 és només un “anunci” del conseller, i que cal valorar-ne el conjunt. “Molta prudència”, ha receptat el diputat socialista, que ha subratllat que cal veure encara quines són les prioritats del Govern pels pressupostos de l’any que ve. El PSC manté que “sempre” parlarà dels comptes, però alhora ha advertit que el Govern no pot comptar amb els socialistes si atia una nova aventura “arrauxada o no” de confrontació o mantenir l’aposta per una “secessió unilateral”. “És molt evident, ho hauria de veure el propi president del Govern”, ha conclòs, en referència a Quim Torra.\nEls comuns ofereixen un “diàleg sincer” amb uns pressupostos que posin fi a les retallades i descarten un “xec en blanc”\nAl seu torn, CatECP està disposat a oferir un “diàleg sincer” amb JxCat i ERC per acordar uns pressupostos de la Generalitat per al 2020 que posin fi a les retallades. Ara bé, descarten oferir un “xec en blanc” o “formar part de la campanya electoral” del vicepresident del Govern, Pere Aragonès, per ser el proper candidat a la Generalitat. Són declaracions del diputat dels comuns David Cid després que es fes públic l’esborrany dels pressupostos on es preveuen 2.500 MEUR més d’inversió social.\nPer al portaveu de la comissió d’Economia de la formació, aquesta proposta és “un anunci d’estiu” i subratlla que estan a l'”expectativa” de conèixer els detalls de la proposta en la reunió de la setmana vinent. “És important que l’augment d’inversió no es compari amb els pressupostos del 2017 sinó amb la despesa executada realment el 2019”, afegeix.\nCs no té “gaires esperances” en els pressupostos del Govern: “Si són els comptes del procés, que no hi comptin”\nLa portaveu de Cs al Parlament, Lorena Roldán, ha explicat que no té “gaires esperances” en els pressupostos del Govern. Roldán ha afirmat que caldrà veure quina és la prioritat de despesa i que estan a l’espera de poder parlar amb el vicepresident Aragonès dels comptes, però que si són “els pressupostos del procés, amb Cs que no hi comptin”.\nLa CUP avisa el Govern que el debat dels pressupostos del 2020 comença “amb mal peu”\nLa diputada de la CUP-CC Maria Sirvent ha avisat el Govern que el debat dels pressupostos del 2020 comença amb “mal peu”. La dirigent anticapitalista ha lamentat les “filtracions” a la premsa d’aquest dimecres -Catalunya Ràdio i Rac1 han explicat que l’esborrany preveu 2.500 MEUR més d’inversió social-, i que l’executiu no hagi ensenyat encara el projecte dels comptes. En declaracions a la premsa aquest migdia al Parlament, Sirvent ha demanat al Govern “més rigor i fets, i menys propaganda, menys vendre fum i menys actes de campanya”. La diputada ha anunciat que el vicepresident i conseller d’Economia, Pere Aragonès, ha citat la CUP el 3 de setembre per explicar la proposta dels pressupostos de l’any vinent.\n“Estem al mateix punt de partida, o encara pitjor”, ha sentenciat Sirvent, que ha criticat que el Govern expliqui a la premsa part del contingut de l’esborrany dels comptes, abans d’exposar-los als grups parlamentaris. A més, a la diputada li estranya que l’executiu presenti una proposta de pressupostos més socials, tenint en compte la “dinàmica” del Govern. Així, Sirvent ha recordat que l’1 d’agost va aprovar noves retallades, i ha impulsat la coneguda com a Llei Aragonès que “fomenta les privatitzacions”.\nJxCat vol que la CUP sigui el soci prioritari per aprovar els pressupostos del 2020\nAl seu torn, el portaveu de JxCat al Parlament, Albert Batet, ha situat la CUP com a soci prioritari. Després de reunir-se amb Aragonès ha apel·lat a la unitat independentista que va donar suport a la investidura del president Quim Torra per tirar endavant els comptes de l’any que ve sense tancar la porta del diàleg a cap força parlamentària. D’altra banda, ha avisat que JxCat no acceptarà uns pressupostos que obliguin a renúncies en l’àmbit nacional. “Hi ha una majoria parlamentària que va donar suport a la investidura de Torra. Si volem continuar amb el procés hauria de ser la primera prioritat”, ha afirmat el portaveu de JxCat després que els comuns fossin els principals negociadors amb el Govern en l’intent fallit de pressupostos del 2019.\nEn un content en què s’haurà de donar resposta a la sentència de l’1-O, Batet ha considerat que la unitat també hauria de tenir resposta parlamentària amb els pressupostos. També ha volgut deixar clar que JxCat vol uns nous pressupostos però que no acceptarà que siguin “a qualsevol preu”. És a dir, reclamen que no suposin anar en detriment del projecte polític independentista. El portaveu de JxCat ha afegit que gestionar pressupostos prorrogats és “difícil” i ha valorat l’esforç del Govern en els darrers mesos tot destacant que malgrat aquest context de pròrroga s’està retornant la paga extra pendent als funcionaris i s’ha incrementat la despesa aquest 2019, entre altres exemples.


La vacunació massiva al Palau d'Esports començarà la setmana vinent\nDivendres, 23 abril 2021 16:19\nTot a punt per inocular d'aquí a unes dies unes 4.000 vacunes de Pfizer a la població de 70 i 71 anys. En aquest espai es podran administrar un màxim de 21.000 dosis setmanal si les…\nMés crítics i major risc de contagi\nDivendres, 23 abril 2021 08:16\nLa taula d'incidència de la COVID-19 al Camp de Tarragona es pinta de vermell perquè puja el nombre d'atesos a l'UCI, el perill de rebrot i la velocitat de transmissió vírica en un dia en què…\nLa Generalitat accelera la desescalada\nDijous, 22 abril 2021 13:49\nMobilitat lliure, restaurants dels centres comercial oberts, comerços sense límit d'espai comercial i la tornada a les aules de tots els estudiants postobligatoris, principals mesures adoptades pel PROCICAT.\nSalut aposta per nous cribratges amb automostra\nDijous, 22 abril 2021 13:47\nEs tractarà de cribratges a través de proves que els participants podran recollir al seu CAP, realitzar-les al seu domicili i registrar-les en un aplicatiu mòbil.\nEl 8% de la població ja és completament immune\nDijous, 22 abril 2021 13:42\n40.000 persones han completat la pauta de la vacuna al Camp de Tarragona, on ara s'inoculen ja més segones dosis que no pas primeres. El creixement és especialment significatiu entre la població major de 80 anys.\nDijous, 22 abril 2021 07:26\nL'EBA de CB Valls i CB Salou no s'acaba amb la final contra Mataró i Mollet. Tots dos equips reivindiquen l'èxit aconseguit passi el que passi a partir d'ara. Avui intentem explicar què ens queda encara…\nEl PROCICAT preveu reactivar dilluns la mobilitat per Catalunya\nDimecres, 21 abril 2021 14:45\nDes d'aquest dilluns ens podrem desplaçat per tot Catalunya. Així ho té previst anunciar el PROCICAT aquest dijous, a l'espera encara de definir quins altres canvis comportaran les noves mesures de restricció establertes.\nJa hi ha més immunes que contagiats\nDimecres, 21 abril 2021 01:00\nDia clau en la lluita contra la pandèmia perquè, numèricament, és l'inici del final de la crisi sanitària. Des d'avui hi ha més pacients que han rebut les dues dosis de la vacuna que persones que…\nLleu reducció del nombre d'ingressats\nDimarts, 20 abril 2021 11:47\nEls indicadors d'incidència per la Covid al territori pugen aquest dimarts al Camp de Tarragona, tot i que avui hi ha menys ingressats que ahir, també menys pacients contagiats en estat crític.\nCorreus nega la privatització de la companyia\nDimarts, 20 abril 2021 11:11\nAixí ho ha afirmat aquest dimarts en un comunicat i referma la seva aposta per uns llocs de treball estables i de qualitat.\nCal vacunar més\nDilluns, 19 abril 2021 01:21\nSalut comunica dues defuncions amb coronavirus al Camp de Tarragona en la segona jornada sense pràcticament dosis subministrades. Tan sols el 23% de la població vacunable disposa de la primera inoculació.\nGairebé el doble d'ingressats que fa una setmana\nDiumenge, 18 abril 2021 01:40\nEls hospitals i sociosanitaris atenen avui 95 persones amb COVID, 42 més que el passat 10 d'abril. Salut no comunica cap nova defunció, però la pressió sanitària ha crescut tot el cap de setmana i el…\nLa vacuna ja arriba a 4 de cada 10 persones d'entre 70 i 79 anys\nDissabte, 17 abril 2021 01:39\nLa campanya d'incolucacions de primeres i segons dosis avança al Camp de Tarragona i en tan sols una setmana duplica el percentatge de persones d'aquest tram d'edat amb una certa protecció respecte a la COVID-19.\nDe moment, però, es manté una setmana més el confinament comarcal, que acabava aquest dilluns, perquè la situació a les UCI encara és molt dolenta i perquè cal aquest marge de temps per doblegar la corba.\nL'onada més lenta\nDivendres, 16 abril 2021 01:38\nLa quarta onada és una realitat fa dies, però la incidència al Camp de Tarragona creix a menor velocitat que durant les anteriors. Suficient, això sí, perquè la pressió hospitalària gairebé dupliqui la de fa dues…\nLa vacuna cobreix el 21% de la població\nDijous, 15 abril 2021 01:05\nS'anima la campanya al Camp de Tarragona, on puja més d'un punt respecte a ahir. Salut no comunica cap nova defunció, els ingressos s'incrementen lleument i els esforços se centren en la ciutadania d'entre 70 i…