07. manresa a cop d'ull - abril, 2013\nOff road maps for the adventurous d...\nby Judith Acha\nby Solangy Saavedra\nHoja 10. probabilidad\nالإغتيال الإقتصادي للأمم إعترافات ق...\nby Ahmed Eldeeb\nManresa, abril 2013\nExemplar número 7\nCoordinació Josep Xicota\n1. Text, Josep Xicota\nManresa i el seu entranyable “carrilet”\nConegut popularment com “el carrilet” el tren\nanomenat en primera instància Tranvía o Ferrocarril\nEconómico de Manresa a Berga, sense ser el primer\nprojecte ferroviari fet realitat a casa nostra, si que\nha estat, indubtablement, el que ens ha deixat una\nempremta i un record més entranyable.\nEl projecte, redactat el 1879, es va començar a fer\nrealitat un parell d’anys més tard després de la seva\naprovació a les Corts i la conseqüent publicació\nd’una Reial Ordre. La concessió administrativa del\ntranvía a vapor de Manresa a Berga va recaure en la\npersona de Mariano Puig i Valls, el 7 de maig de\nÉs evident que darrera d’aquest projecte, que\nTren de vapor a punt d'entrar a Manresa, a l'alçada de la barriada de Sant prioritzava el transport de mercaderies al de\nPau, en un viatge que es va fer la tardor de 1994 entre Monistrol i Sallent. passatgers, hi havia forts interessos econòmics i\nempresarials. Així doncs, la companyia creada per a\nla seva explotació estava formada per la majoria d’industrials cotoners de la vall del Llobregat que veien en el tren el\nnou mitjà de transport ideal per fer arribar les bales de cotó als seus centres fabrils, alhora que una sortida als seus\nproductes manufacturats, a més a una velocitat fins aleshores inimaginable. Per això en l’accionariat principal s’hi\ntroben els Rosal, Pons, Viladomiu, Monegal, Soldevila o Sedó, entre altres, que van invertir en la línia i exigir, en\nmolts casos, que el traçat passes per la seva colònia.\nEn un principi es pensava fer arribar el tren fins a Berga, però dificultats d’ordre orogràfic -Berga està més elevada\nque la resta del traçat de la línia- a més d’interessos particulars, feren que el projecte no prosperés.\nDe manera cronològica, el 17 de desembre de 1884 s’inaugurava el tram de 15 km. entre l’anomenada estació de\nManresa Alta i la població de Sallent, passant per Santpedor. El 20 de setembre de 1885 ho foren els 19 km. que\nunien Sallent i Puig-reig, i el 9 d’abril de 1887 s’acabaven els 15 km. que separaven aquesta població d’Olvan-Berga,\nfinal de la concessió.\nL’estació de “Manresa-Riu”\nAl Passeig del Riu s’establí una estació de\ncàrrega, anomenada Manresa-Riu, que\nn’era l’origen de la línia, amb la idea\nd’enllaçar-la amb la coneguda popularment\ncom estació del Nord, que va veure arribar\nel primer tren el 3 de juliol de 1859, i\nfacilitar així el transbordament de\npassatgers i mercaderies entre ambdues\nlínies ferroviàries. L’estació era formada per\nuna gran esplanada, amb un edifici\nd’habitatges destinat als treballadors, a\nbanda d’oficines de la companyia. Avui\naquest espai és ocupat per la plaça del\nMil·lenari, un parc infantil, zona de jocs, Any 1909. Estació “Manresa-Riu” i la confluència de la via estreta del carrilet amb la\nde via d'ample ibèric a l'estació dels "Ferrocarriles de Hierro del Norte de España”.\naparcament i la Carpa del Riu.\nEl 1890 s’aprovà el projecte d’enllaç, d’uns tres\nquilòmetres aproximadament, entre les dues\nestacions que fou inaugurat oficialment el 20 de\ngener de 1891.\nDita connexió creuava el riu Cardener a través\nd’un pont de ferro de vint metres de llargària, pel\ncostat del de Sant Francesc, que s’endugué\nl’aiguat del 12 d’octubre de 1907. Aquesta\ncatàstrofe va malmetre a més una trentena de\nvagons i màquines de tren que es trobaven\nestacionades al baixador de Manresa-Riu.\nUna curiosa llegenda manresana ens parla d’una\nlocomotora, que encara no s’ha trobat, que fou\narrossegada per l’aigua fins a desaparèixer al\nHistòrica fotografia de l’andana de l'estació del Nord (1952), tot esperant Bullidor, nom que rep el salt d’aigua situat sota el\nl'arribada a Manresa de l'Orfeó Català.\nLa nit del 24 de gener de 1939 l’exèrcit republicà en retirada va dinamitar el pont de ferro, destruint-lo de nou, i ja\nno es va tornar a construir mai més. Només un pilar al mig del Cardener i prop de la Carpa del riu, ens recorda encara\nara aquesta connexió entre les dues xarxes ferroviàries de la comarca.\nLa línia del carrilet, després de l’estació de Manresa-Riu, continuava per l’actual carrer de Francesc Moragues,\naleshores conegut amb el nom de Fonollar, travessava la carretera de Cardona i, tot descrivint una gran corba,\nseguia per l’actual passatge Sinera i de Salvador Espriu fins arribar al carrer del Bruc el qual superava a través d’un\npetit túnel. Després passava per darrera de l’escola Renaixença (Generalísimo Franco durant la dictadura franquiste)\nfins arribar a l’anomenat “Apeaderu” (primer fou el de Guimerà i després, un cop tancat aquest, el del Primer de\nMaig) i, des d’allà, a l’estació de Manresa-Alta.\nL’any 1924 la Compañia General de Ferrocarriles Catalanes va enllaçar Manresa amb Barcelona per la vall del\nLlobregat. Aquesta segona xarxa ferroviària feia perdre a l’estació de Manresa-Riu tota importància estratègica com\na element connector entre la capital del Bages i la ciutat Comtal.\nBaixador al carrer Primer de Maig a primers dels anys setanta.\nL’Estació de Manresa-Alta als anys cinquanta.\nAmpliació de la línia i aspectes socioeconòmics\nA començaments de 1893, la línia es veia completada i estesa amb l’atorgament a la Companyia de la concessió, per\nun període de noranta-nou anys, del tram comprés entre Olvan-Berga i Guardiola-Bagà, de 21 km. que fou inaugurat\nel 21 de novembre de 1904.\nEntrat ja el segle XX, concretament el 1914, s’obria la línia que enllaçava Guardiola amb Castellar de N’Hug,\nl’anomenat Clot del Moro, de 12 km. per iniciativa de la Compañía General de Asfaltos y Portland Asland. La fàbrica\ndel Clot del Moro, reconvertida actualment en un museu, fou la primera d’Espanya en fabricar ciment portland.\nAquesta via tenia una amplada de 60 cm, gairebé de joguina.\nMalgrat un cert afany modernitzador i expansionista res era improvisat. L’avanç de l’energia basada en la màquina\nde vapor i la seva aplicació al món industrial feia necessari l’ús d’ingents quantitats de carbó. Això no fou cap\nobstacle per als prohoms i magnats manresans, puix que a la conca\nBerga-Fígols hi havia carbons i lignits en gran quantitat i qualitat.\nAquest fet i, perquè no, la visió de possibles beneficis en\nl’explotació de la línia justificaven sobradament la construcció\nd’aquestes infraestructures ferroviàries.\nD’altra banda a les darreries del segle XIX s’accentuà el canvi de la\nsocietat agrícola en favor d’una de tipus mixt agrària-industrial que\nva facilitar l’aparició de la gran burgesia a la comarca del Bages,\nlligada sobretot a la industria tèxtil.\nAixò provocà una forta pèrdua de població allà on no s’invertí en el\nsector i, de retruc, els conseqüents fenòmens migratoris. Tot\nplegat va suposar l’augment dels nuclis urbans industrialitzats a les\nribes del Llobregat, com les colònies fabrils, i el conseqüent\nbenefici d’una minoria patronal.\nLocomotora arrossegada per la riuada del 12 d'octubre A Manresa, aquesta nova burgesia que remenava els diners -els\nPons i Enrich, Herp, Portabella, Batlles o Argullol- fou la que va dur\nendavant tot un seguit de realitzacions urbanes, com ara el telègraf elèctric, la conducció d’aigua potable, l’obertura\nde nous carrers i carreteres, la fundació de Casa Caritat o de la Caixa de Manresa, entre altres.\nArriben els temps de màxim esplendor del carrilet\nL’any 1924 fou excepcional en la història del carrilet manresà en establir-se la connexió entre l’estació de ManresaAlta i Martorell. La ciutat quedava dotada així de dues línies que unien la capital del Bages amb Barcelona, a la\nvegada que s’aconseguia enllaçar el Cremallera de Montserrat, construït el 1892, amb una línia regular ferroviària. A\nmés a més la Companyia signà un acord amb l’empresa Solvay que va permetre la construcció d’un ramal de\nManresa a Súria per transportar les sals potàssiques que s’extreien en aquesta població d’ençà del 1918.\nÉs des d’aquest moment i fins l’esclat de la Guerra Civil quan es produeix l’època de màxim esplendor del carrilet,\nconstituït pràcticament en l’únic mitjà de transport de les comarques per on circulava, fent evident el progrés i la\npujada del nivell de vida dels diferents nuclis del Bages i del Berguedà que travessava. Cal recordar que el transport\nde viatgers per carretera no s’implantà de manera regular fins a principis dels anys 30.\nD’altra banda es produí un desplaçament de la població rural disseminada cap a la dreta del Llobregat, per on\npassava el tren, Gironella i Sallent en són uns clars exemples, i fins tot el desplaçament del propi nucli municipal,\ncom fou el cas de Navàs.\nL’any 1935 la Companyia General dels Ferrocarrils Catalans realitzava tres viatges diaris, d’anada i tornada, entre\nManresa i Guardiola, que augmentaven a cinc els dies festius. Els 71 km. de recorregut es realitzaven en un temps\n“rècord” de tres hores i vint minuts.\nA final d’aquest mateix any es va suprimir la circulació de combois de viatgers entre les estacions de ManresaBaixador, al carrer Guimerà, i Manresa-Nord.\nEn esclatar la Guerra Civil prengué força el fenomen de col·lectivitzacions i autogestió d’empreses. El 21 de juliol de\n1936 els treballadors de la Companyia, reunits en assemblea al Teatre Conservatori de Manresa, decomissaren tot el\nmaterial mòbil i fix de les diferents línies de l’empresa alhora que nomenaren un comitè que va prendre al seu\ncàrrec, en règim autogestionari, l’administració de la Companyia.\nPostguerra i crisi del carrilet\nEls efectes del conflicte bèl·lic i la recessió econòmica\nque seguí a la fi de la Guerra Civil incidiren molt\nnegativament en el funcionament normal dels\nferrocarrils. D’altra banda la signatura de diversos\nconvenis entre els anys 30 i 40 va dividir l’explotació\nde la línia del carrilet en sentit nord en dues empreses\ndiferents: Manresa-Olvan depenia d’EFE (Explotación\nde Ferrocarriles del Estado) i Olvan-Guardiola de la\nCGFC (Companyia General de Ferrocarrils Catalans).\nJa als anys 50, mentre RENFE implantava\nprogressivament les màquines Diesel, el carrilet\ncontinuava emprant màquines de vapor.\nVista de l’estació de Manresa-Riu, als anys quaranta, amb l’edifici\nd’habitatges pels treballadors al fons i la farinera Albareda a l’esquerra.\nL’afecció urbanística a la ciutat\nL’estesa de vies pels carrers de la ciutat era\nconsiderable com podeu imaginar. El 21 de juliol de\n1964 la “Dirección General de Transportes” va\nautoritzar l’aixecament de les vies des del Baixador\ndel carrer Saclosa fins a l’estació de Manresa-Riu,\nque es feu efectiu al maig de l’any següent, durant\nl’alcaldia de Ramon Soldevila i Tomasa.\nPer aquest tram, a principis de la dècada dels 60,\nnomés hi circulava el tren dels Reis per obsequiar\nels fills dels treballadors de la companyia i que\nanava d’Olvan a Manresa-Riu, parant a cada poble\no Baixador a fi de lliurar els regals al més menuts. El\n6 de gener de 1963 hi va circular l’últim tren. Fins\nImatge de l'últim tren que va sortir del Baixador, situat a la prolongació del aquest moment l’estació de Manresa-Riu havia\ncarrer Guimerà, el 6 d'octubre de 1969 a un quart de dues del migdia.\nfuncionat com enclavament de vagons i zona de\nL’espai que ocupaven les vies i l’andana de “l’Apeaderu”, com era conegut popularment en aquell temps, és ocupat\navui pel pàrquing públic de Saclosa. Aquest baixador del carrer Guimerà va actuar durant molts anys com a estació\nde terme de tots els trens de viatgers de la línia Manresa-Guardiola, i més endavant de Manresa a Barcelona. El Ple\nmunicipal del 25 de febrer de 1966 va aprovar la seva supressió i trasllat a l’alçada del carrer Sant Josep, que no es\nfeu efectiva fins uns tres anys més tard.\nEl juny de 1972, la FEVE (Ferrocarriles de Vía Estrecha) va autoritzar la supressió de quatre passos a nivell i dues\nbarreres que hi havia a Ginjoler i a l’actual carrer València, així com les barreres de Guimerà i Saclosa.\nMolt més ençà, el 1983, la prolongació de fins gairebé un quilòmetre del túnel de Santa Clara, va permetre la\nconstrucció al seu interior del baixador subterrani de Viladordis.\nFinalment, el desembre de 1997, es va enderrocar el pont de l’antiga via del tren de Súria que va permetre la\nurbanització de tot el sector de les Bases de Manresa-Font del Gat.\nAdéu a 80 anys de carrilet...\nAmb la clausura de la línia del Clot del Moro, l’any\n1963, el carrilet va fer el darrer intent de modernització a fi de competir amb l’incipient tràfec rodat.\nPerò la disminució en la producció del carbó i el\ncontinuat augment del dèficit feren prendre a la\nCompanyia, una postura d’arraconament i oblit de la\nlínia. S’anaren reduint els serveis fins a quedar un sol\ntren al dia en cada sentit, l’anomenat “correu”.\nL’aprovació del projecte del pantà de la Baells donà a\nla Companyia una bona excusa per a la seva clausura.\nEl 2 de maig de 1972 quedà suspesa la línia OlvanGuardiola. L’1 de juliol de l’any següent es feia el\nmateix entre Olvan i Balsareny i, finalment, es\nsuprimí el tren des d’aquesta població fins a Sallent.\nFotografies publicades; autors i propietat intel·lectual: Jaume Pons, Joaquim Vert, Agustí Soler Mas i Ricard Rincón.\nLa resta pertanyen a l'Arxiu Comarcal del Bages. Aquesta important documentació, juntament amb d’altra, ens l’ha\nfacilitat l’amic i historiador manresà Francesc Comas.\nCom veieu no hem entrat en detalls sobre els diferents canvis tecnològics que va patir la línia al llarg d’aquests,\naproximadament, vuitanta anys d’història. Òbviament les primitives màquines de vapor i aquells vells vagons de fusta\nvan donar pas a d’altres de nova generació. Però, sense fer-ho de manera manifesta, ens hem quedat amb\nl’entranyable “carrilet” de finals del segle XIX i amb una certa enyor d’aquella tranquil·litat de les esperes i la lentitud\ndel paisatge rera els vidres de les finestres de fusta. De les anècdotes que hem pogut recollir només n’esmentarem\nuna que ens ha sobtat de manera especial. Sembla ser que, en més d’una ocasió, el tren va patir sonats atracaments\na l’estil dels Western’s americans.\nParadoxalment, mentre que fou el “progrés” una de les causes principals de la seva desaparició, la seva existència\nseria ara un important element innovador en el camp del turisme de proximitat i l’estalvi energètic.\nFinalment volem demanar-vos de nou l’ús de l’adreça de correu electrònic: manresaacopdull@gmail.com. De\nmoment hem arribat a superar la xifra de 2.700 subscriptors... a veure qui hi arriba als 3.000! Si li doneu la màxima\ndifusió a través de familiars, amics, companys de feina, coneguts, etc. de ben segur que ho aconseguirem molt aviat.\nNomés cal que, a través d’ella, ens enviïn el seu nom i d’aquesta manera assegurem dues coses molt importants:\naugmentar els nombre de subscriptors i l’arribada puntual i directa del butlletí cada mes a les seves respectives\nbústies de correu.\nAcabem amb una novetat que molts de vosaltres ja coneixeu. Des de Manresa a cop d’ull hem obert una nova pàgina\nal Facebook amb el títol de Fotografies antigues de Manresa, i que en conté ja més d’un centenar.\nCom heu fet ja alguns de vosaltres hi podeu penjar totes aquelles que creieu poden ser d’interès general i que, de\nben segur, teniu curosament desades en algun raconet de casa vostra . A més la nova pàgina ens serveix alhora, a\ncausa de l’antiguitat de moltes d’elles, per a descobrir-ne l’indret, l’història o l’època en que van ser fetes.\nL’Associació de Veïns Vic-Remeï ha organitzat la 3a edició del “Taller de Sardanes”, a través de la Federació\nd'Associacions de Veïns de Manresa i el Projecte Intergeneracional “Tots aprenem de tots”.\nEls tallers, totalment gratuïts i oberts a totes les edats, tindran lloc tots els dissabtes d’abril, maig i juny, de les 10 a\nles 12 del matí als jardins de Casa Caritat.\nEl Centre Excursionista Montserrat ha programat, pel proper diumenge 7 d’abril, una excursió a la població de\nCastellcir. Es tracta d’una sortida de dificultat baixa, i apta per nens/nenes a partir de 7 anys, pels indrets més\nemblemàtics de la zona, concretament Esplugues, Fonts Calents i Santa Coloma, amb la possibilitat de visitar, si el\ntemps ho permet, l'Ecomuseu d'Esplugues.\nEl nostre punt de trobada serà a les 9:00 del matí a l'entrada principal de l'aparcament del Carrefour de Manresa.\nProgramació del Cine Club Manresa\nDe l’1 al 30 d’abril de 2013\nDj. 4 · NO SÓC UNA ESTRELLA DEL ROCK\nDg. 7 · DE ÓXIDO Y HUESO\nDIRECCIÓ: Bobbi Jo Hart\n20.00h. / Entrada gratuïta\nDIRECCIÓ i GUIÓ: Jacques Audiard\n19:30h. / 5 €\nDg. 14 · POLLO CON CIRUELAS\nDc. 17 · TRANSMISSIONS. MEMÒRIES DE LLUÍS SALA\nDIRECCIÓ i GUIÓ: Marjane Satrapi i Vincent Paronnaud\nDIRECCIÓ: Jordi Algué\n19:30h. / Entrada gratuïta\nDg. 21 · NACER\nDg 28 · BESTIAS DEL SUR SALVAJE\nDIRECCIÓ i GUIÓ: Jorge Caballero\nDIRECCIÓ i GUIÓ: Benh Zeitlin\nCLUB DE LITERATURA INFANTIL:\n“Mares, pares, mestres… interessats en el llibre per a infants, ens trobem el segon dimarts de cada\nmes, a ¼ de 7 de la tarda, a la Biblioteca del Casino, per a intercanviar opinions al voltant de la lectura i\nla literatura infantil i juvenil i comentar les novetats més interessants”:\nVisites guiades al Museu: Un itinerari per l'art i la història. Dissabte, 6 d’abril a les 12,30 h. i diumenge, 7 d’abril a\nles 12 h.\nVisites en família al Museu Comarcal: Prepareu-vos per jugar, pintar, llegir i trobar el que hi ha amagat per les\nsales del Museu. Els dies 20 i 21 d’abril dins els horaris habituals.\nExposició: “L’altra cara de la vida. Cultura funerària, ahir i avui”. Fins el 21 d’abril.\nConferència: “Entre el món dels vius i el dels morts, els mons intermedis” . A càrrec de Manuel Delgado, professor\nd'Antropologia Religiosa a la Universitat de Barcelona. Dia 16 d'abril a les 20 h.\nVia de Sant Ignasi, 36-40\n93 874 11 55\nDiumenges i festes :\nGratuïta: jubilats, menors de 16\nanys i tots els divendres per a\nAv. Bases de Manresa, 61-73\n93 877 72 41\nDiumenge de 10 a 13 h.\nAltres dies visites concertades\nReduïda: 1,5 € per a jubilats,\nestudiants i nens de 12 a 16\nGratuïta: menors de 12 anys,\ndocents i Club Súper 3.\nOff road maps for the adventurous driver\nالإغتيال الإقتصادي للأمم إعترافات قاتل إقتصادي Ahmed Eldeeb


El servei de Radiologia de l'Hospital Comarcal d'Amposta s'amplia amb una TC\nInici El Grup Apunt històric Visió, missió i valors Òrgans rectors Cartera de serveis Informació Corporativa Presentació corporativa Xarxes socials Perfil del contractant Memòria Resp. social corporativa Qualitat Formació Docència MIR Borsa de treball Guia d'identitat corporativa Portal de l'empleat Dades obertes SAGESSA Sense Fum HPH Catalunya Codi Tipus Altres webs del grup Com arribar Els centres Àrea Salut Àrea Social Àrea Educativa ------------------------------------- Comarca del Baix Camp Comarca del Baix Ebre Comarca del Montsià Comarca del Priorat Comarca de la Ribera d'Ebre Comarca de la Terra Alta ------------------------------------- Tots els Centres... Agenda Noticíes Notícies Notes de premsa Telèfons Contacteu Amb l'Àrea Salut Amb l'Àrea Social Amb l'Àrea Educativa Amb el Grup SAGESSA Bústia d'incidènts: Seguretat Clínica Recursos Humans (Currículums) El servei de Radiologia de l'Hospital Comarcal d'Amposta s'amplia amb una TC\tEl servei de Radiologia de l’Hospital Comarcal d’Amposta ha ampliat la seva cartera de serveis amb la instal·lació d’un equip de tomografia computada de 16 corones (TC) que ja es troba en funcionament. La consellera de Salut, Marina Geli, va visitar l’Hospital el passat 23 de setembre per inaugurar la TC.El nou equip oferirà la cobertura necessària a la població del Montsià per evitar desplaçaments a altres centres sanitaris de les Terres de l’Ebre i el Camp de Tarragona, així com també contribuirà a la disminució de les llistes d’espera per fer-se aquesta prova diagnòstica.\nL’equipament i les obres de reforma per a la instal·lació de la TC han suposat una inversió de 478.000 euros, i la licitació del subministrament, instal·lació i manteniment s’ha adjudicat a l’empresa General Electric. Es preveu que durant el primer any realitzin de 2.000 a 2.300 exploracions.\nL’adquisició de la TC al servei de Radiologia arriba després de la inversió realitzada en els darrers anys per a la digitalització de la imatge radiològica amb la instal·lació d’un PACS (sistema d’emmagatzematge i transmissió d’imatges) i la instal·lació per part de l’empresa DIMATGE d’una ressonància magnètica nuclear.\nLa TC és una prova de diagnòstic d’exploració radiològica utilitzada sobretot per a la detecció i estadiatge del càncer, però també per diagnosticar nombroses patologies de forma ràpida i no invasiva. Permet detectar tumors no visibles amb tècniques convencionals com els raigs X. D’altra banda, un dels seus principals avantatges és la capacitat d’obtenir imatges d’ossos, òrgans, teixits i vasos sanguinis al mateix temps. També és una bona eina per guiar procediments mínimament invasius, com les biòpsies, ja que proporciona imatges en temps real.\nA més, ofereix una nitidesa d’imatge que encara no s’ha superat amb la ressonància magnètica nuclear convencional.\nAmposta, 24 de setembre de 2010


La missió educativa: ensenyar a pensar !!!! – Blocdepares\n16 / març / 2015\nAvui us proposem una doble entrada de dos articles que ens han enviat la Neus i la Marta i que són dues entrevistes de dues persones referents en el camp de la psicologia i que totes dues caminen en una mateixa direcció: l’error en l’educació és ensenyar a NO PENSAR !!!!\nEn primer lloc us proposem una entrevista a Ferran Salmurri, psicòleg i referent en el món de l’educació i del qual ja us hem fet diverses referències en el blocdepares !!!!\nTal com diu el títol de l’entrevista, per Ferran Salmurri “l’error dels pares (educadors) és que ensenyem a obeir enlloc de pensar”. Aquest titular ja ens mostra on radica el missatge de l’entrevista en el sentit que avui en dia no ens acostumem a pensar, a ser creatius sinó a seguir amb el que ens marquen !!! En Ferran parla d’una societat on els sentiments estan automatitzats sense qüestionar-se si som feliços o que ens afecta més o menys.\nEn resum, segons Ferran Salmurri, hem de passar de convertir la vida en un judici permanent i deixar de jutjar la gent aplicant sentències. Tot això no ajuda al creixement emocional.\n“L’error dels pares és que ensenyem a obeir en lloc de pensar”\nEn segon lloc, us proposem una entrevista a Robert Swartz, un dels pioners del pensament crític i doctor en filosofia.\nAquest expert en creativitat educativa ens parla del concepte “aprenentatge basat en el pensament” i que es basa en fomentar l’educació en base a pensar i crear i no tant seguir unes pautes marcades en el currículum.\nSegons Robert Swartz, aquesta manera d’aprendre és molt més motivadora i agradable per l’alumne cosa que fomenta que l’aprenentatge sigui més profund i millora les habilitats de cadascú.\n“Hay que enseñar a pensar más que a memorizar”\nTambé us proposem un vídeo que és una entrevista al mateix Robert Swartz a Think1. TV i que està en anglès però que és un bon resum de la seva filosofia en més de 6 minuts!!!\nSi voleu veure l’entrevista podeu clicar el següent enllaç:\nEsperem que gaudiu d’aquests articles tan interessants sobre educació i pensament!!!


L'argentina Paola Vicenzi guanya amb la seua obra Equis Equilibri el premi de novel·la Vargas Llosa que convoquen Fundació Mediterrani, Universitat de Múrcia i la Càtedra Vargas Llosa - LOBLANC\nPosted by Redacción LoBlanc.info | 18 Dic 2021 | 0 |\nEl Jurat del XXVI Premi de Novel·la Vargas Llosa, convocat per la Fundació Mediterrani, la Universitat de Múrcia i la Càtedra Vargas Llosa, ha decidit atorgar el premi a l’edició 2021, a l’original titulat Equis Equilibrio, l’autora del qual és Paola Vicenzi. El jurat ha estat format per Francisco Florit Durán (President), Soledad Puértolas Villanueva, Raúl Tola, José María Pozuelo Yvancos i Germán Vega García-Luengos en qualitat de Secretari.\nQuant al nombre d’obres participants, l’edició 2021 ha batut el rècord d’originals presentats en tota la història del premi, amb 942 treballs procedents de 36 països, entre els quals es compta, a més de 19 països iberoamericans, també amb obres procedents d’Alemanya, el Canadà, la Xina, Dinamarca, Egipte, els Estats Units, Filipines, França, Israel, Itàlia… el que dona compte de la seua popularitat.\nUna novel·la que “informa, fa pensar i emociona”\nLa novel·la es construeix a partir del diari de Sonia, una dona vídua que té una filla de 18 anys, i que porta una vida ordinària en la qual el que més valora és la bondat i el comportament modèlic de la seua filla. Però de sobte, Martina, la filla, pateix un brot psicòtic molt greu que la porta a l’aïllament complet a casa, perquè el seu comportament pot constituir un perill no sols per a ella mateixa, sinó també per als altres.\nEls membres del jurat han valorat especialment el fet que l’autora haja tingut la capacitat d’aprofundir en la ment d’una persona que està passant pel procés de cuidar a un malalt d’aquestes característiques, reflectint-lo d’una manera tan vívida que dona la sensació de constituir un diari real. A més, aconsegueix fer partícip al lector del dur d’aquest procés en el qual la incertesa i el dolor es mesclen amb el rebuig i la invisibilitat social dels malalts mentals. Així mateix, el jurat ha destacat la profunda humanitat del relat i l’intens reflex de la desesperació i el cansament d’una mare que ha d’afrontar pràcticament sola la malaltia de la seua filla. Malgrat servir-se d’un estil quasi documental, l’autora aconsegueix, segons el parer dels components, dotar a la seua creació d’una bellesa quasi poètica i d’una potència sensibilitzadora extraordinària. En opinió del president del jurat, “És una novel·la que informa, fa pensar i emociona”.\nPerdre la por a uns certs temes\nPaola Vicenzi, argentina, nascuda a la província de Buenos Aires, és escriptora, correctora i coordinadora de tallers literaris. El seu camí en el món de les lletres va començar amb “En su propio vuelo”, un llibre de caràcter autobiogràfic on narra la seua experiència com a mare de trigèmins. En 2017 va obtindre el premi MGE de l’Editorial Random House a la Millor Novel·la Contemporània per “La otra vida de papá”.\nElla mateixa es defineix d’aquesta manera: “M’agrada dir que soc, a partir dels 40, cada vegada més jo. Potser producte de la maduresa, potser per pura tossuderia. Impulsiva, curiosa, maniàtica de l’ordre, lectora voraç, impacient, ansiosa… i una llarga llista de defectes que millor no traure a relluir”.\n“Com a escriptora, sent que res de l’humà m’és alié. M’interessen especialment les situacions que ens posen a prova, que ens interpel·len, que sacsegen les nostres estructures. I també em sensibilitza tot el vinculat amb la maternitat (soc mare de trigèmins). Unir aquestes dues qüestions em va resultar un desafiament interessant i, sobretot, la possibilitat de posar sobre la taula un tema en general silenciat, injustament signado pel prejudici i la vergonya, que és el de la salut mental”, comenta la mateixa Paola Vicenzi sobre la seua obra, i continua: “Equis Equilibri és una obra que significa molt per a mi, perquè estic convençuda que és necessari posar sobre la taula uns certs temes que com a societat amaguem sota la catifa, deixant molt sola a molta gent. Considere que la literatura és un bon lloc per a plantar-los cara, per a començar a perdre’ls la por”.\nL’escriptora va ser la primera sorpresa pel premi, del qual es va mostrar enormement satisfeta: “És un reconeixement que valore enormement, tant per l’àmbit del qual procedeix com pel seu prestigi i la seua transparència. I, a sobre de béns, és un premi “Vargas Llosa”, escriptor al qual molt admire i del qual molt he aprés”.\nQuant al futur, l’escriptora no es planteja una altra cosa diferent que “continuar escrivint, no concebo la vida sense l’escriptura. Tinc diverses novel·les i moltíssims contes acabats que pense publicar en els pròxims temps. A més, continuaré coordinant tallers literaris, que és una altra de les meues passions”. L’any pròxim, el mes de desembre, veurà la llum el seu llibre guanyador en la present edició del premi literari Vargas Llosa, que també coneixerà per aqueixes mateixes dates al guanyador de la XXVII edició.\nPreviousLa argentina Paola Vicenzi gana con su obra Equis Equilibrio el premio de novela Vargas Llosa que convocan Fundación Mediterráneo, Universidad de Murcia y la Cátedra Vargas Llosa Copia\nNextEl Ayuntamiento muestra en una exposición las mejores obras del Certamen ‘Otoño Fotográfico en el Casco Antiguo de Alicante’ y premia con 300 euros las instantáneas ganadoras\nLes mirades del cinema en el Gil-Albert amb Sandra Escacena


Dani Senabre: "Hem inflat el globus"\nBarcelona. Diumenge, 22 d'agost de 2021. 17:17\n"Ens vam flipar massa amb la primera jornada". Aquesta és una de les frases del periodista Dani Senabre en el vídeo d'aquest cap de setmana que analitza el partit del Barça contra l'Ahtletic a San Mamés. Els blaugrana van ser superats pels bascos en certes parts del joc i el resultat final va ser l'empat (1-1).\nEl rendiment de Memphis\nMemphis va ser clau per aconseguir un punt a la Catedral i és que va ser un dels millors de l'equip juntament amb el seu compatriota Frenkie de Jong. No obstant això, per a Senabre, l'Athletic va ser molt superior i el Barça va tenir diferents mancances defensives i ofensives.\nSegons el periodista, el problema no és que ja no hi sigui Leo Messi, sinó el plantejament de Ronald Koeman. El neerlandès té molta feina per anar corregint tots els errors i després del compromís contra el Getafe de la pròxima setmana, hi haurà descans per l'aturada per seleccions.


Institut Vallvera: Formant els futurs tècnics d’animació sociocultural | 17190 univerSalt\nEducació / num.02\tComparteix a:\npublicat el 2/febr./2012 • 17:58 2 Comments\nEtiquetes: Animador sociocultural, Institut Vallvera\nQuè és un animador sociocultural?\nQuin tipus de feina pot fer?\nPer respondre a totes aquestes qüestions, hem anat a l’Institut Vallvera, l’únic centre de la província de Girona on, des del curs 2008/09, s’hi pot estudiar el Cicle Formatiu de Grau Superior d’Animació Sociocultural. Hem parlat amb professors i alumnes i la imatge que ens transmeten és d’un optimisme i una il·lusió que s’encomana. Tant de bo esdevinguin futurs professionals al nostre poble.\nL’ofici d’animador sociocultural\nEls animadors són tècnics amb la voluntat de portar a terme accions de millora, tenint en compte el territori, la cultura i la comunitat que els envolta. Són professionals que fan un treball molt de carrer, d’observació de l’entorn, d’estudiar el col·lectiu amb qui han de treballar i les seves necessitats. Són tècnics en animació cultural, tècnics en animació comunitària o tècnics en animació de temps lliure, i per entendre’ns, poden treballar a llocs com entitats culturals, socials i cíviques i del lleure, museus, biblioteques, centres cívics, menjadors escolars, casals, albergs, fires, parcs d’atraccions, ajuntaments i un llarg etcètera.\nSolen aprofitar els moments de lleure per reeducar, però no exclusivament. Executen plans i gestionen recursos, dissenyen projectes i fan propostes d’intervenció sempre amb un objectiu concret i una intencionalitat educativa. A més, poden abordar qualsevol col·lectiu: infància, drogodependències, discapacitats, gent sense sostre, gent gran, etc. És una professió amb força oportunitats de feina, encara que la figura de l’animador no és gaire coneguda i per això creuen que cal una tasca de difusió del seu perfil professional.\nLa formació al Vallvera\nEl cicle d’Animació Sociocultural forma part de la família de Serveis a la Comunitat, juntament amb Atenció Sociosanitària i Educació Infantil, que també s’imparteixen al Vallvera.\nCicles Formatius de Serveis a la Comunitat a l’Institut Vallvera\nEl cicle té una durada de dos cursos acadèmics durant els quals s’hi ensenya organització i gestió d’una petita empresa d’activitats de temps lliure i socioeducatives, desenvolupament comunitari, animació d’oci, metodologia de la intervenció social, animació cultural, etc.\nTambé s’hi fan 430 hores de pràctiques en centres de treball. Tot plegat per poder tenir els coneixements necessaris per programar, organitzar, dinamitzar i avaluar projectes d’intervenció social adreçats al desenvolupament social, per aplicar-hi tècniques de dinàmica de grups usant recursos comunitaris, culturals d’oci i de temps de lleure.\nEls estudiants, 30 per curs, provenen d’altres cicles formatius, de batxillerat o del món professional de la intervenció social. Són d’arreu de les comarques gironines i segons ens expliquen, són molt diferents entre ells però es complementen molt bé, tal i com han pogut comprovar en les activitats i projectes que han realitzat.\n24 anys, de la Garrotxa. Actualment viu a Sant Narcís. Estudiant de 2n curs. Va fer batxillerat artístic i després es va posar a treballar. Una amiga li va parlar del cicle i li va cridar l’atenció.\n“Es fa molt mala propaganda de Salt, però quan ho coneixes no ho veus com un problema sinó com un lloc d’oportunitats. Jo treballava al CRAE (Centre Residencial d’Acció Educativa per a Infants i Menors tutelats per l’Administració), i vaig descobrir que hi ha molt caliu, molta vidilla. Salt és un molt bon lloc per fer animació sociocultural”\n21 anys, de Salt però viu a Bescanó. Estudiant de 2n curs. Ha estudiat a l’escola i l’institut a Salt i hi continua molt vinculat. Prové d’un altre cicle formatiu. Tenia clar que volia estudiar educació social o treball social, i finalment es va decidir per l’animació sociocultural.\n“L’animador és un professional que intervé al carrer, amb les persones, i amb tots els col·lectius. Té un camp d’acció molt ampli”\n21 anys, de Salt. Estudiant de 1r curs. Accés al cicle des de batxillerat. Fa el cicle perquè ja està treballant en aquest camp i li faltava formació.\n“M’agrada molt, sobretot les assignatures pròpies de l’animació. Les professores són una passada, en saben molt. N’estic molt contenta. A més, hem de reflexionar sobre la societat que ens envolta, i la riquesa de Salt és brutal! Potser en altres pobles no ho trobaríem”\nLes primeres experiències: els microprojectes\nDurant els dos cursos es programen petits projectes que es realitzen de manera preferent a Salt. Són els microprojectes: compartim cultura, basats en la metodologia “Aprenentatge i Servei” i comuns a tots els cicles formatius de la família de Serveis a la Comunitat. A l’institut Vallvera volen que l’aprenentatge de l’alumnat vagi més enllà del centre, i s’apliqui i impliqui en l’entorn social i cultural de Salt, on les necessitats són paleses, intervenint així a millorar la comunitat.\nL’objectiu principal d’aquests microprojectes és millorar les competències de l’alumnat implementant els coneixements teòrics en accions dutes a terme. Els microprojectes es basen a posar la cultura a l’abast de tothom, i van adreçats a diferents franges d’edat. Pretenen també difondre la cultura en un context divers. Cada microprojecte té uns objectius específics en relació amb la demanda a la qual dóna resposta i al col·lectiu al qual s’adreça. Els alumnes, coordinats i supervisats pel professorat, pensen i redacten els objectius, el pla d’acció i l’avaluació de cada projecte. Alguns dels microprojectes són:\nAquest any s’ha reconegut l’experiència del centre des de la Fundació Jaume Bofill amb una beca per executar microprojectes, un reconeixement que avala la feina feta.\nL’experiència de l’Eduard i la Tiziana, que van fer microprojectes el curs passat, és molt positiva. Ens destaquen els contes teatralitzats que expliquen a les escoles públiques de Salt, i en especial les ombres xineses que van fer per als nens amb dificultats auditives de l’escola d’educació especial La Massana. L’Eduard té un bon record també de les dinamitzacions de pati que fan al mateix institut Vallvera per als estudiants de primer d’ESO. Creen espais de jocs amb contingut afegit com per exemple jocs per ensenyar hàbits saludables, o dinamitzen activitats com la castanyada. “A principi de curs els vam portar un dia de pati fins al Pla dels Socs a les Deveses, per tal que es coneguessin i cohesionar el grup. Són alumnes de 1r d’ESO que vénen d’escoles diferents i no es coneixen”, ens diu la Tiziana.\nEns expliquen també que van ajudar els nens i nenes de 5è i 6è de les escoles de Salt a aprendre la coreografia del ball final del famós Musical Vallvera, una peça de teatre musical que, any rere any, s’ofereix amb molt d’èxit a tots els nens i nenes de les escoles públiques de Salt. “És important. Hi ha infants que, si no van al teatre amb l’escola, no hi van mai. A més, va ser una experiència molt maca!”, diu la Tiziana encara mig emocionada.\nLes 430 hores de pràctiques que han de realitzar durant el cicle formatiu poden fer-se als centres de treball que vulguin els estudiants en funció dels seus interessos: centres cívics, àrees de joventut, centres residencials de gent gran, entitats del sector, etc. Pel que fa a l’àrea geogràfica, també poden escollir per proximitat o conveniència.\nMancances i oportunitats a Salt\nL’equip docent i els estudiants són conscients del privilegi que representa estar ubicats a Salt, ja que els ofereix moltes possibilitats per posar en pràctica allò que hauran de desenvolupar en la seva futura vida laboral. La Marta Coll, professora tutora del grup de primer curs, ens explica que a començaments de curs els fan fer una gimcana de descoberta per Salt, per trencar estereotips i per conèixer l’entorn de l’institut i Salt en el seu conjunt. Es fan grups de 3 o 4 estudiants i han de localitzar determinats espais, equipaments i carrers de Salt. L’activitat inclou un treball posterior d’anàlisi per tal d’establir com és la realitat social de Salt, reflexionar entorn la societat. El recorregut se’l poden marcar ells mateixos en funció dels seus interessos.\nLa Salima ens explica que els seus companys de primer, tots de fora del nostre poble, “van al·lucinar” després de la gimcana, i tots tres estan d’acord que hi ha una concepció prèvia molt negativa del barri centre, quan en realitat, no és així. Ells hi passen, de dia i de nit, amb total tranquil·litat. “Jo tornava de treballar a les 12 de la nit amb la bici, i mai vaig tenir cap problema”, ens explica la Tiziana. Un cop més, queda clar que a part del desconeixement de la realitat del nostre poble s’hi ha d’afegir l’estigmatització. “A la gent de fora els dius que ets de Salt i et miren estrany”, puntualitza la Salima.\nComentant amb ells la realitat de Salt surten a la llum algunes mancances socioculturals ben evidents i que ens fan reflexionar. La Salima, que treballa a la biblioteca Massagran ens diu “A la biblioteca fan teatre per a nens, en català i àrab. En canvi, una escola de teatre oberta a tothom no hi és i aniria molt bé per a Salt”. La Taziana ens parla de la Coma Cros i de la poca diversitat de les entitats que en fan us: “Només hi ha associacions d’aquí, autòctones”. L’Eduard no es queda enrere i ens parla de la mancança de centres cívics “Hi ha molta vida al carrer, i potser falten punts de trobada”.\nIl·lusions i projectes personals\nDurant el segon curs han de desenvolupar un projecte personal: idear-lo, programar-lo, dur-lo a la pràctica i avaluar-lo. L’Eduard vol fer alguna acció que relacioni les persones amb discapacitat i l’esport, fer inclusió a través de l’esport. La Salima ha vist la necessitat de treballar amb nens a Salt a la sortida de l’escola, fent reforç escolar, coordinant-se amb les escoles i també implicar les famílies. A la Tiziana li agradaria que totes les associacions actives de Salt estiguessin coordinades i fer un centre social amb la comunitat i per la comunitat; anar construint-lo en funció de les necessitats de cada entitat, i posant èmfasi en conceptes com l’autogestió, l’alimentació i vida saludable, l’art, el circ… És evident que aquest projecte neix de l’absència de centres cívics a Salt. Precisament en aquest número del 17190, al reportatge, tractem aquest tema en profunditat\nReptem els 3 alumnes que facin un esforç d’abstracció i que ens parlin de com s’imaginen el Salt del futur. La Tiziana: “Amb un centre cívic gegant ple d’aules i d’activitats! I amb més treball en xarxa, més coordinació”. L’Eduard: “Cada dia més, el fet de conèixer fa que convivim millor i crec que cada dia ens coneixerem millor i conviurem millor”. La Salima assenteix: “Sí, hi estic d’acord. El problema d’ara és la ignorància. Quan ens coneguem, sabrem per què cadascú actua com actua, i tindrem un Salt millor”.\nSe’ls veu contents i optimistes; es nota que les professores els inculquen un positivisme constructiu que és d’envejar.\nÀnims a tots tres!\nEntrada anteriorLa Saltenca Entrada següentDel manicomi al Parc hospitalari\nfebr. 5, 2012\nL’eduard es un noi que sempre ha treballat molt per salt, s’hi ha deixat la pell treballant, esta fent mes poble i defensa més salt que molts dels que hi resideixen, i les declaracions de Pilar R. Totalment desafortunades.Salt actualment es el millor lloc per realitzar aquest tipus de grau\nEstic buscant informació sobre aquest cicle, m’agradaria fer-lo el proper any. He vist que esteu molt contents amb aquest tipus de feina, m’agrada llegir-ho i saber que hi ha gent amb ganes de millora.


Trobades per a la inclusió laboral - Fundació Esclerosi Múltiple\nLa xarxa per a la inclusió laboral de Barcelona organitza 3 sessions per impulsar la inclusió\nLa Fundació Esclerosi Múltiple com a membre de la Xarxa per a la Inclusió Laboral de Barcelona (XIB), juntament amb deu entitats més, ha organitzat un cicle de xerrades en línia adreçades a empreses, per promoure la inclusió laboral i fer valdre les plantilles diverses.\nEl cicle va començar el passat 6 d’octubre amb una xerrada de Josep Maria Canyelles, expert en responsabilitat social de les empreses i organitzacions, que des del 2004 es dedica a promoure la responsabilitat social empresarial per mitjà d’iniciatives com Respon.cat, -de la qual és coordinador- i Josep Maria Batalla, responsable creatiu i soci fundador del Grup La Casa de Carlota & friends, ambdós experts en la temàtica.\nAmb títol “Repensant l’empresa del futur claus per a la inclusió amb els ODS” el primer webinar del cicle ens ha deixat reflexions tan interessants com:\nLes organitzacions han de fer una gestió responsable més enllà del compliment de la llei.\nNo és inclusió, és normalitat.\nContractem des de les capacitats, no perquè tinguin discapacitat.\nAquestes i altres reflexions han permès debatre els diferents motius que porten a les empreses a contractar a persones amb talent i discapacitat.\nLa responsabilitat de construir empreses inclusives ha de ser compartida per tots els agents socials que intervenen en la definició d’un procés de selecció. Les empreses inclusives són la porta d’inclusió de les persones amb discapacitat.\nSi vols conèixer més aspectes sobre com treballar la inclusió a la teva empresa, els beneficis que suposa i com tenir èxit en aquest procés hi ha 2 trobades previstes més.\n“Beneficis per a les empreses. La inclusió beneficia a totes, de les petites a les més grans.”: 10 de novembre a les 12.30 h.\n“Inclusió amb èxit, quins són els factors que ho fan possible.”: 3 de desembre a les 12.30 h.


Apartment Pisa (PI) 34 Pisa Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n-, San Martino, Pisa, Itàlia, 56100 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment Pisa (PI) 34\nApartment Pisa (PI) 34, ubicat a San Martino, Pisa, és una destinació popular per a viatgers. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Apartment Pisa (PI) 34 asseguren una estada plaentera als seus clients. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, aparell de televisió, nevera, forn microones, renta vaixelles a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Apartment Pisa (PI) 34 és una selecció idònia per a la vostra estada a Pisa.


Cinc cèntims de la tertulià del passat divendres 7 de juny\nEscriptora sarda (1972) de formació de base catòlica. Va estudiar teologia i va treballar com a mestra de religió. Malgrat el negoci familiar a l’illa natal (un restaurant), ella va poder marxar i estudiar fora en convertir-se, precisament, en fill’e anima d’un matrimoni sense fills. Va treballar com a executiva en una empresa termoelèctrica, però va ser acomiadada en negar-se a ocultar un abocament tòxic al mar. Després d’això realitza diverses feines i una d’elles, la de telefonista en una multinacional, la duu a crear un bloc a internet per denunciar anònimament diverses experiències. Aquest és l’origen del seu primer llibre publicat: Il mondo deve sapere. Romanzo tragicomico di una telefonista precaria. En ell descriu l’explotació laboral i la manipulació psicològica a què són sotmesos els treballadors. Va ser portat al teatre per David Emmer i fou la base del film Tutta la vita davanti, de Paolo Virzi.\nEl maig de 2008 publica Viaggio in Sardegna, una guia dels llocs menys explorats de l'illa, i inicia un altre bloc, Il mio Sinis, un passeig per la península de Sinis, la seva terra natal.\nPerò la seva obra cabdal, si més no fins al moment, és L’acabadora, publicada el 2009. En aquesta novel·la i tot emparant-se en la tradició rural sarda exposa un tema crucial com és el de l’eutanàsia. L’obra ha rebut diversos reconeixements a Itàlia: Premi Dessí (2009), SuperMondello dins el Premi Mondello (2010) i Premi Campiello (2010).\nPosterior a L’acabadora tenim les novel·les Ave Mary i L’incontro.\nQuè significa “acabadora”? Segons la mateixa autora, Michela Murgia, l’acabadora era una dona que ajudava a morir a la gent en els pobles rurals de Sardenya: la reclamaven els familiars de la persona que agonitzava i ella acudia per consolar el moribund, li recolzava la nuca en un jou i amb un lleu trencament de les cervicals acabava amb la fragilitat de la seva vida (entrevista a La Vanguardia, 19-12-2011). I per parlar-nos d’aquest antic ofici ens endinsarem en un altre costum sard: fill’e anima. Una tradició, la de “filla d’ànima”, que encara perviu a l’illa: dues famílies pacten i el fill d’una passa a ser el fill de l’altra.\nEn base a aquesta relació trobarem temes com la maternitat, la força de la mirada, l’eutanàsia, l’amistat, la fidelitat o incondicionalitat... I malgrat poder considerar que som davant una novel·la coral (el poble) i que la protagonista literària és la Maria Listru, en realitat el personatge cabdal que avança per aquestes pàgines és, òbviament, l’acabadora.\n3. Tertúlia del divendres 7 de juny de 2013\nEls qui conduïm clubs de lectura sovint ens referim a les obres que tractem en alguna de les tertúlies dient que “funciona”. I aquesta seria la primera conclusió a què es pot arribar després de la trobada de les Tardes literàries: L’acabadora és una novel·la que funciona. O, com m’agrada qualificar els llibres en aquests casos, és una novel·la “tertuliable”. Això no significa pas que ens trobem davant d’una obra magistral, sinó que per un o altre motiu genera debat, discussió, aportació d’idees i, òbviament, enriquiment.\nDels comentaris fets al llarg de la nostra tertúlia es pot deduir que els membres del club, en aquesta ocasió, s’han dividit de forma gairebé matemàtica entre els qui han llegit la novel·la amb veritable interès i els qui l’han llegida, senzillament, avançant pàgines.\nS’ha parlat de molts i diversos temes, tot fixant el punt d’atenció tant en la història que se’ns narra com en les idees que planteja, i també l’estil amb què ens ho presenta.\nReferent a les idees que apareixen, les dues que han suscitat més controvèrsia han estat la tradició sarda del fill’e anima i la figura de l’acabadora. De la primera qüestió, tot i que d’entrada pugui sobtar, hem apuntat que a casa nostra, malgrat no tenir un nom amb què definir aquesta circumstància de cedir un fill a una altra família per tal que tingui millors possibilitats de sortir-se’n, aquest fet, històricament, també s’ha produït. Però la figura de l’acabadora, amb tota la complexitat de matisos que comporta, és la que ha donat més arguments i raons a la tertúlia.\nHem parlat de l’eutanàsia, del testament vital, i hem intentat resumir-ho en la idea que hom ha de tenir sempre dret a decidir. I tot plegat ho hem plantejat emparant-nos en els quatre casos en què l’acabadora, dins la novel·la, hi intervé d’una o altra manera.\nSeria complicat per no dir impossible pretendre exposar els diferents punts i aspectes que s’han tractat, però val a dir que ens hem endinsat en un intercanvi interessant i apassionat de reflexions, i hem conclòs que la novel·la planteja el tema de forma un tant tangencial i sense aprofundir.\nReferent a les qüestions tècniques s’ha subratllat positivament la fluïdesa narrativa i l’estil directe. Per contra, alguns clubaires han considerat que en diversos apartats les explicacions freguen el tractament antropològic de la història de l’illa. Un aspecte, aquest, que resulta gratuït i fora de lloc ja que grinyola, comparativament, amb el to general de la novel·la. Cal remarcar, però, que aquesta crítica també s’ha donat de forma força dividida entre els tertulians.\nEvidentment també hem parlat dels personatges i les seves relacions, de la religió i les creences en màgia i maleficis, del sentiment de culpa i de la força de la mirada... Però tot plegat no pot ser recollit en aquest breu resum, però sí que evidencia el que he comentat a l’inici: la lectura de L’acabadora, de Michela Murgia, agradarà més o agradarà menys, però és una novel·la que funciona per als clubs de lectura.\nwww.silviaromeroolea.es.tl (juny 2013)\nteresa serrmià i samsó ha dit...\nuna gran feina, Sílvia..A favor de la llengua, de l'autora, dels temes candents.., de la llibertat.., de la cultura........bravo!!!\n26 de juny de 2013, a les 10:00


El tomàquet és la segona hortalissa més consumida al món i una font important de nutrients, vitamines i antioxidants. Europa, i especialment la Península Ibèrica i Itàlia, és considerada un segon centre de diversificació de l’espècie. A la nostra zona un gran número de varietats tradicionals han estat desenvolupades per agricultors/es locals, fruit de la co-evolució entre la diversitat genètica de l’espècie que va arribar des del segle XVI i la diversitat d’ambients de cultiu i cultures agrícoles i gastronòmiques presents als nostres territoris.\nL’objectiu del projecte TRADITOM és valoritzar la diversitat genètica emmagatzemada en les varietats tradicionals de tomàquet i incrementar la seva resiliència per tal de prevenir la seva substitució per varietats d’alt rendiment, generalment molt fermes i amb un perfil sensorial pobre.\nEl projecte es va implementar en el període 2015-2018 sota el marc del programa Horitzó 2020 de la Unió Europea. Sota la coordinació del Dr. Antonio Granell (Consejo Superior de Investigaciones Científicas-CSIC), un equip multi-disciplinar d’experts/es va treballar conjuntament per fer emergir les propietats genètiques, agronòmiques, nutricionals i sensorials amagades en el pool genètic dels materials tradicionals.


2015 :: Club Karate Llívia-Puigcerdà\nPàgina d'inici > Notícies > 2015\nEl dissabte 12 de desembre 8 membres del nostre club van participar al Campionat de Catalunya de Kyus que es va celebrar a Berga.\nVolem felicitar-los a tots, independentment dels resultats obtinguts.\nVa ser una molt bona jornada de karate en la que es van aconseguir 3 podis.\n- Kata infantil femení blau/marró, 3a classificada Alba Chinchilla;\n- Kata cadet masculí marró/negre, 3r classificat Sergio Chinchilla;\n- Kumite cadet masculí +65 kg verd, 3r classificat Luis Enrique.\nPodeu consultar les imatges a la Galeria fotogràfica.\nXX TORNEIG DE SANT SADURNÍ\nEl passat 22 de novembre en Luis Enrique Nava va representar al nostre club al XX Torneig de Sant Sadurní, celebrat a Montornès del Vallès.\nDes del club volem felicitar-lo ja que era la primera vegada que participava en un campionat i l'animem a que continuï participant en els propers esdeveniments.\nPodeu consultar les imatges a la Galeria fotogràfica .\n3R CAMPIONAT ACR LA PAU\nEl passat 25 d'octubre en Biel Rebollar va representar al nostre club al 3r Campionat de Karate ACR La Pau, disputat al Pavelló de la Mar Bella (Barcelona).\nVa ser el seu primer contacte amb la modalitat de kumite (combat) i ho va fer força bé.\nLa TKFI va ser representada pel nostre club, per la Tradicional Pirineus i pel grup de Karate d'Encamp.\nCURS KUMITE DE COMPETICIÓ\nEl passat 10 d'octubre vam participar al Curs de Kumite de competició impartit pels mestres Josep Puertas i Cristina Feo.\nVam tenir l'oportunitat de gaudir d'un entrenament espectacular impartit per autèntics campions de l'especialitat.\nDes del club volem agrair al Shihan Joan Gombau l'organització d'aquest esdeveniment i als mestres Josep Puertas i Cristina Feo felicitar-los per la tasca desenvolupada i per la transmissió dels seus valors.\n3r CAMPIONAT A.C.R. LA PAU\nEl proper 25 d'octubre participarem al 3r Campionat de Karate A.C.R. La Pau, que tindrà lloc al Pavelló Esportiu de La Mar Bella (Barcelona).\nCURS KUMITE ESPORTIU\nEl proper dia 10 d'octubre assistirem al curset de kumite esportiu que es realitzarà a La Seu d'Urgell i que comptarà amb la presència de Cristina Feo i Josep Puertas. Tots dos gaudeixen d'un palmarés impressionant. Si només esteu interessats en participar en una de les dues sessions el preu serà de 10€.\nPASSE DE GRAUS\nDurant aquest final de juny hem realitzat el passe de graus a les seus de Llívia, Puigcerdà i Bellver de Cerdanya.\nXII CAMPIONAT D'ESPANYA WUKO\nEls passats dies 13 i 14 de juny va tenir lloc a Alfaro (La Rioja) el XII Campionat d'Espanya de Clubs de Karate WUKO, on van participar més de 300 karateques.\nLa TKFI va estar representada pel CK Llívia-Puigcerdà i l'AE Karate Kobudo Tradicional Pirineus.\nEls resultats van ser espectaculars!\nCal destacar el paper d'Alba Chinchilla, qui va quedar Campiona d'Espanya.\nAquí teniu els resultats aconseguits:\n- Alba Chinchilla, kata individual (10-11 anys), Campiona d'Espanya;\n- Alba Chinchilla, kumite individual (10-11 anys), 3a classificada;\n- Miquel Angel Gota, kumite individual (12-13 anys), 3r classificat;\n- Sergio Chinchilla, kumite individual (12-13 anys), 5è classificat.\nIV CAMPIONAT TKFI VILA DE LLIVIA\nEl passat 6 de juny es va realitzar el IV Campionat de Karate Tradicional TKFI Vila de Llívia, que va comptar amb la participació de prop de 90 karateques dels clubs Shotokan Encamp (Andorra), TKFI Aragó, Esportiu La Creu (Sabadell), Kiritsu Karate Club (Sant Boi de Llobregat), TKFI La Seu d'Urgell i Club Karate Llívia-Puigcerdà (Martinet de Cerdanya, Bellver de Cerdanya, Puigcerdà i Llívia).\nVull donar les gràcies a tots els participants, als mestres, als col·laboradors i als àrbitres, sense els quals el campionat no s'hagués pogut dur a terme.\nA continuació us relacionem els resultats de les diferents categories:\n- Benjamí masculí (fins 7 anys):\n1r classificat: Biel Rebollar - CK Llívia-Puigcerdà\n2n classificat: Ibai Martín - TKFI Encamp\n3r classificat: Dídac Guirado - Esportiu La Creu\n3r classificat: Mark Vázquez - Kiritsu KC\n- Benjamí femení (fins 7 anys):\n1r classificat: Africa Guirado - Esportiu La Creu\n2n classificat: Ana Belén Gota - CK Llívia-Puigcerdà\n3r classificat: Noa Montagut - TKFI La Seu\n3r classificat: Elisabeth Boix - CK Llívia-Puigcerdà\n- Aleví masculí (8-9 anys):\n1r classificat: Nil Ferreiro - TKFI La Seu\n2n classificat: Joan Ruiz -TKFI La Seu\n3r classificat: Jordi Pérez - CK Llívia-Puigcerdà\n3r classificat: Nil Pérez - CK Llívia-Puigcerdà\n- Aleví femení (8-9 anys):\n1r classificat: Júlia Pérez - CK Llívia-Puigcerdà\n2n classificat: Alba Ambite - Esportiu La Creu\n3r classificat: Nerea Varela - CK Llívia-Puigcerdà\n3r classificat: Aina Agustí - CK Llívia-Puigcerdà\n- Infantil masculí A (10-11 anys fins taronja):\n1r classificat: Lluís Pons - TKFI La Seu\n2n classificat: Jordi Boix - CK Llívia-Puigcerdà\n3r classificat: Gerard Rubió - CK Llívia-Puigcerdà\n- Infantil masculí B (10-11 anys + de taronja):\n1r classificat: Alex López - Esportiu La Creu\n2n classificat: Jan Marsenyac - TKFI Encamp\n3r classificat: Pol Díez - TKFI Encamp\n3r classificat: Guillem Martínez - CK Llívia-Puigcerdà\n- Infantil femení A (10-11 anys fins taronja):\n1r classificat: Laia Muñoz - Kiritsu KC\n2n classificat: Júlia Llopart - Kiritsu KC\n3r classificat: Ainhoa Pérez - CK Llívia-Puigcerdà\n- Infantil femení B (10-11 anys + de taronja):\n1r classificat: Alba Chinchilla - CK Llívia-Puigcerdà\n2n classificat: Laia Visa - Kiritsu KC\n3r classificat: Marina Bober - CK Llívia-Puigcerdà\n- Juvenil masculí (12-13 anys):\n1r classificat: Sergio Chinchilla - CK Llívia-Puigcerdà\n2n classificat: Miquel Angel Gota - CK Llívia-Puigcerdà\n3r classificat: Angel Morte - CK Llívia-Puigcerdà\n3r classificat: Borja Castells - CK Llívia-Puigcerdà\n- Juvenil femení (12-13 anys):\n1r classificat: Aneu Muns - TKFI La Seu\n2n classificat: Anabel Abollo - TKFI La Seu\n3r classificat: Laia Ubach - TKFI La Seu\n- Cadet masculí (14-15 anys):\n1r classificat: Raúl Naya - Kiritsu KC\n2n classificat: Mark Flores - Esportiu La Creu\n3r classificat: Axel Visa - Kiritsu KC\n3r classificat: Pablo Herraiz - Kiritsu KC\n- Cadet femení (14-15 anys):\n1r classificat: Gisel Font - Esportiu La Creu\n2n classificat: Patricia Manzanares - Kiritsu KC\n3r classificat: Laura Cruz - Esportiu La Creu\n3r classificat: Margarida Julián - Esportiu La Creu\n- Kata equip Grup 1 (fins 11 anys):\n1r classificat: Joan, Nil, Ylenia - TKFI La Seu\n2n classificat: Nerea, Júlia, Ainoha - CK Llívia-Puigcerdà\n3r classificat: Ana Belén, Jordi, Biel - CK Llívia-Puigcerdà\n3r classificat: Aitor, Ibai, Ramon - TKFI Encamp\n- Kata equip Grup 2 (fins 11 anys):\n1r classificat: Raúl, Arnau, Jorge - CK Llívia-Puigcerdà\n2n classificat: Dídac, Africa, Alba - Esportiu La Creu\n3r classificat: Guillem, Aina, Joel - CK Llívia-Puigcerdà\n- Kata equip Grup 3 (+11 anys):\n1r classificat: Lluís, Aneu, Anabel - TKFI La Seu\n2n classificat: Alba, Sergio, Guillem - CK Llívia-Puigcerdà\n3r classificat: María, Pol, Laia - TKFI Encamp\n3r classificat: Lourdes, Marina, Miquel - CK Llívia-Puigcerdà\nTROFEU TOPKATA ANDORRA\nEl passat dissabte 23 de maig vam participar a la 3a Jornada del Trofeu Topkata que es va celebrar a Escaldes-Engordany (Andorra).\nEls nostres competidors van realitzar un bon paper, on alguns dels més menuts van tenir el seu primer contacte amb la competició.\nCal destacar els germans Chinchilla, que van aconseguir un total de tres pòdiums:\n- Alba Chinchilla 3a classificada, categoria infantil mixte;\n- Sergio Chinchilla 2n classificat, categoria juvenil mixte;\n- Germans Chinchilla 2n classificat, categoria kata família.\nJa tenim aquí els xandalls del club! El passat dimecres 20 de maig vam començar a repartir-los de manera gratuïta a tots els nostres alumnes.\nCANVI DE DATA DEL CAMPIONAT DE LLÍVIA\nPer raons alienes a la nostra voluntat hem hagut de canviar la data del IV Campionat de Karate Tradicional Vila de Llívia.\nL'esdeveniment es celebrarà el dissabte dia 6 de juny a les 09:30 en sessió de matí.\nEl dissabte 9 de maig s'ha realtizat un entrenament conjunt per a tots els socis del club al Poliesportiu Fòrum de Llívia.\nEn total han participat 23 alumnes.\nJa ens han arribat les motxilles del club! A partir del dimecres 6 de maig començarem a repartir-les de manera gratuïta a tots els nostres socis.\nPASSE DE GRAUS A MARTINET\nEl passat dimecres 29 d'abril es va realitzar el passe de graus a la Sala Polivalent de Martinet.\nEn total van ser 6 alumnes que van assolir el 10è kyu (cinturó blanc/groc).\nEls alumnes convocats van demostrar que han fet una molt bona feina durant aquests mesos i van completar amb èxit els exercicis requerits.\nLlistat de kates\nTerminologia i conceptes\nTelèfons: 619559847 - 659064030\nCopyright © Club Karate Llívia-Puigcerdà. Tots els drets reservats


València acollirà el Campionat Europeu de BJJ Esportiu Gi & NoGi l'últim cap de setmana d'octubre - Fundación Deportiva Municipal Valencia\nValència acollirà el Campionat Europeu de BJJ Esportiu Gi & NoGi l’últim cap de setmana d’octubre\n16 octubre, 2020 • Notícies\nMesures de prevenció de contagis COVID-19\nTots els esportistes rebran un correu electrònic informant de les mesures que hauran de seguir per a poder participar de l’esdeveniment.\nEls esportistes hauran de romandre en les graderies fins que siguen nomenats per a accedir a la pista central.\nTots els esportistes seran informats del cronograma i horaris dels seus combats a través de la plataforma del torneig\nEls esportistes podran accedir al recinte 2 hores abans de l’inici de la seua categoria.\nCada categoria té una duració aproximada d’entre 15 a 45 minuts a dependre de la quantitat d’esportistes en cada categoria, no excedint a més de 16 esportistes en una mateixa categoria amb una duració de 5 minuts.\nEn la zona de combats no podrà haver-hi més de 50 persones alhora.\nDivendres 30 d’octubre de 17.30 a 20.00 hores (sala de presa per a curs de regles).\nDivendres 30 d’octubre de 18.00 a 21.00 hores (Pista central per a muntatge).\nDissabte 31 d’octubre de 9.00 a 19.00 hores (Pista central campionat Gi).\nDiumenge 1 de novembre de 9.00 a 18.00 hores (Pista central campionat NoGi).


Eurocopter Tiger - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl Eurocopter Tiger és un helicòpter d'atac desenvolupat per l'empresa francoalemanya Eurocopter (actualment Airbus Helicopters).\nEl desenvolupament del Tiger començà durante la Guerra Freda, i fou inicialment concebut com a helicòpter antitancs per ser utilitzat contra la Unió Soviètica en cas d'invasió terrestre d'Europa de l'Oest. Durant el seu llarg període de desenvolupament, la Unió Soviètica s'esfondrà, però França i Alemanya optaren per tirar endavant amb el Tiger i convertir-lo en helicòpter d'atac multifuncional.\nEl Tiger té la distinció de ser el primer helicòpter fabricat completament amb compòsits desenvolupat a Europa. Fins i tot els primers models també incorporen altres recursos avançats, com ara una cabina de vidre, tecnologia furtiva i gran agilitat, per tal d'augmentar-ne la capacitat de supervivència. Des d'aleshores n'han entrat en servei variants millorades, equipades amb motors més potents i compatibles amb una àmplia gamma d'armes. Des de la seva introducció, el Tiger ha estat utilitzat en combat a l'Afganistan, Líbia i Mali.\nA juliol del 2019 se n'havien venut 180 unitats.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Eurocopter Tiger\n↑ «Tiger - Specialised - Airbus» (en anglès). Airbus Helicopters.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Eurocopter_Tiger&oldid=24888166»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 set 2020 a les 12:54.


Cifuentes precisa ventilació mecànica i es manté estable, dins de la gravetat\nLa delegada del Gobierno a Madrid, Cristina Cifuentes, es manté estable, dins de la gravetat, i segueix aquest dijous ingressada en la Unitat de Vigilància intensiva (UCI) de l'Hospital Universitari de la Pau on continua amb ventilació mecànica i en estat de semiconsciencia.\nAixí ho han indicat a Europa Press fonts oficials, els qui han precisat que l'estat mèdic de la màxima representant del Gobierno a Madrid no ha sofert canvis significatius des de l'últim parteix metge d'ahir, en el qual es va informar que Cifuentes havia estat operada pel Servei de Radiologia Vascular Intervencionista del centre per tancar-li una artèria que estava danyada.\nAquestes fonts han explicat que l'única cosa reseñable en la situació mèdica de la delegada del Govern és la "estabilitat, sense canvis significatius". Com ja van avançar fonts hospitalàries a Europa Press, la situació mèdica de Cifuentes és la mateixa que ahir, per la qual cosa el centre no facilitarà aquest dijous cap part mèdic, tret que es produeixi alguna variació.\nD'aquesta forma, Cifuentes continua amb ventilació mecànica i segueix sofrint els efectes de la contusió pulmonar, fruit dels cops de l'accident de moto que va sofrir aquest dimarts en el Passeig de la Castellana. Està estable encara que el seu pronòstic segueix sent greu, per la qual cosa continua ingressada en la Unitat de Vigilància intensiva (UCI) de la Pau.\nEn el primer parteix mèdic, el doctor Quintana, cap del dia del centre, ja va dir que l'accidentada romandria ingressada en aquesta unitat els propers dies. La delegada va ingressar en el centre amb un traumatisme toràcic greu, amb hemoneumotorax (acumulació d'aire i sang en els pulmons) important que va requerir una operació per part del Servei de Radiologia Vascular Intervencionista.


Reincarnation | Elisava\nEstudiant/s: Akna Marquez\nEls residus de construcció i demolició (CDW) representen un terç del total de residus generats a la Unió Europea, la majoria dels quals acaben en un abocador com a destinació final. El respecte i la cura dels materials juntament amb una valoració dels seus valors inherents ens poden portar a crear noves narratives i perspectives. Podem dissenyar no només per al nou producte destinat a llençar-lo, sinó per a totes les etapes del seu viatge vital (naixement, creixement, decadència i mort) que finalment el guien cap al renaixement?\nReincarnation és un projecte basat en el reciclatge de maons i rajoles ceràmiques de la ciutat de Barcelona, per crear nous materials de construcció per a una economia circular, que representin la identitat local i les històries materials. Una col·lecció de superfícies úniques que mostren rastres de la seva història passada amb un llenguatge contemporani, recuperant valors materials, econòmics i arquitectònics. Una celebració del que ja existeix.


Superfície habitable 3.875,01 sqft\nAquesta preciosa casa de 360m2 està perfectament cuidada, tant interior com exterior, amb un estil modern i atemporal. Destaquem el terra radiant a tota la casa, ascensor, la lluminositat (tota ella envoltada de grans finestrals i sortides a l'exterior que ofereixen molta amplitud i una sensació de desconnexió immediata) i el bon disseny.\nLa parcel•la de 650m2 en terreny pla està envoltada de parets decorades per magnifiques buguenvíl•lies que atorguen privacitat a tota la casa. Una gran olivera que dóna la benvinguda a la casa, una piscina central i una meravellosa terrassa predominen al jardí.\nEntrem a la casa i el rebedor ens dirigeix, a una banda la zona de dia i per l'escala i ascensor accedim a la zona de nit. En planta, descobrim un gran saló-menjador envoltat de portes de vidre amb sortides a l'exterior i accés al jardí pels costats Nord i Sud per poder aprofitar millor totes les hores de sol. A la mateixa planta ens trobem amb una impressionant cuina amb menjador, un lavabo de cortesia i una suite amb sortida a la terrassa.\nAl pis superior, trobem un estudi obert que fa de distribuïdor, un lavabo de cortesia, dues enormes suites amb vestidor, una d'elles amb terrassa privada i una habitació individual.\nA la part inferior de la casa, tenim un pàrquing enorme per 6 cotxes, sala de bugaderia i traster.\nBonica casa situada a la zona del prestigiós Club de Golf de Vallromanes. Equitació a 5 min i a 10 minuts a peu des del poble. 15 km de la platja i la Marina del Masnou, 25 km de Barcelona i a 7 km de Granollers. 10 minuts d'un dels centres comercials més emblemàtics i internacionals a la zona, La Roca Village i 7 minuts de la famosa circuit de Fórmula 1 a Montmeló.\nIdeal per a aquells que busquen tranquil·litat i natura.\nExcel·lent unifamiliar a Vallromanes


EL TERTULIÀ LACAI I PROPAGANDISTA\n"La norma d'una tertúlia, radiofònica i de qualsevol altra mena, és no fer propaganda de res. El bon tertulià ha de sostenir, naturalment, unes idees, però ha de fer-ho sense obsessions gratuïtes ni trampes ni mentides"\nper Agustí Colomines 19 de desembre de 2012 18:11\nDijous 25 de març, més o menys a les 8:30h del matí, comença la tertúlia al programa que dirigeix Manuel Fuentes a Catalunya Ràdio. Els quatre tertulians del dia, Rafael Nadal, Àlex Sàlmon, Francesc-Marc Álvaro i Carles Navales, han de fer allò de la cara i la creu, que és una manera com una altra d'arrencar. El primer a fer-ho és Navales, per allò que és l'únic que participa a distància, des de l'estudi que l'emissora té a Girona. El primer bon dia és, com aquell que diu, una bufetada. És veu que a Navales no li semblava bé que la Comissió d'Indústria, Turisme i Comerç del Congrés espanyol aprovés, a proposta de CiU, la reforma de la llei de morositat per tal d'accelerar els pagaments de les administracions a les empreses fins aconseguir, el 2013, que el termini sigui només de trenta dies. Navales estava furiós. I no és que ho estigués pel punt feble que té aquesta llei, cosa que fins i tot reconeix CiU, que és que aquests terminis de pagament són difícilment assolibles per als ajuntaments. No, no era això el que el molestava. Estava furiós perquè havia estat CiU que havia doblegat al PSOE. Per a ell era un sarcasme que els convergents, que quan manaven també pagaven tard, ara impulsessin aquesta iniciativa. Fins aquí res a dir. Tot són opinions. Però llavors va i deixa anar el primer míting: "per això no vull que CiU guanyi les eleccions".\nEncara no refets de l'envestida electoralista de Navales, que va provocar la incomoditat del mateix Fuentes (o almenys això em va semblar percebre com a oient), va arribar la segona. Rafael Nadal es queixava, amb raó, de les declaracions del portaveu del PP al Parlament Europeu, Jaime Mayor Oreja, per a qui ETA i Rodríguez Zapatero són "aliats potencials" perquè tots dos volen una Espanya debilitada i, també, perquè a Catalunya els socialistes governen "amb un soci d'ETA com és ERC". Nadal reclamava que Mariano Rajoy fes rectificar l'eurodiputat perquè no fer-ho equivalia a avalar les seves declaracions. Aleshores Francesc-Marc Álvaro va recordar a Nadal que Major Oreja s'havia despatxat a gust, en un sentit semblant, en contra del PNB i d'Ibarretx. I tanmateix, en aquest cas els amics de Rodríguez Zapatero no s'havien escandalitzat tant. A més, va afegir, fins i tot Aznar va aferrar-se a la mateixa teoria per expulsar el PNB de la Internacional Demòcrata Cristiana (IDC). Fou en aquest moment quan Navales va tornar a la càrrega. Va dir, sense empatxar-se, que UDC, la U de CiU, no havia tingut cap inconvenient de votar a favor d'aquesta expulsió. Álvaro va replicar-li que allò que deia no era veritat. Navales insistia que Álvaro no tenia raó amb un punt d'agressivitat i mala educació. La qüestió és que, al cap d'una estona, des de la redacció de Catalunya Ràdio li van fer arribar al Manel Fuentes la informació verificada sobre què havia votat o no UDC. Certament, l'any 2000, que és quan va ser aprovada l'expulsió del PNB de la IDC, UDC va ser un dels nou vots contraris a la iniciativa del PP. UDC no tan sols va oposar-se a la mesura, sinó que fins va perdre la vicepresidència de la IDC per aquesta disputa. Fuentes va demanar a Navales què havia de dir i només va obtenir un petit gruny i després silenci. Carles Navales va tenir sort que Álvaro no tingués ganes d'enfonsar-lo, perquè després del menyspreu amb el qual havia estat tractat pel tertulià obsedit, aquell silenci era encara més ofensiu i delatador. Álvaro hauria pogut acarnissar-s'hi, però de vegades és millor deixar al descobert l'engany.\nLa norma d'una tertúlia, radiofònica i de qualsevol altra mena, és no fer propaganda de res. El bon tertulià ha de sostenir, naturalment, unes idees, però ha de fer-ho sense obsessions gratuïtes ni trampes ni mentides. Navales té massa dèries que arrossega des de fa temps. Antic dirigent de Bandera Roja al Baix Llobregat, d'on és originari, i després del PSUC. El 1976 va ser elegit primer secretari general de CC.OO. del Baix Llobregat i membre, per tant, de la direcció de les CC.OO. de Catalunya i d'Espanya. Va anar evolucionant fins aproximar-se al PSC i esdevenir director de La Factoria, una revista digital que paguen diversos ajuntaments i diputacions socialistes, a més d'estar vinculat a diversos organismes dependents de les administracions controlades pel PSC, incloent-hi ser assessor del governador civil de Girona, Pere Navarro, entre el 1991 i el 1996. En fi, que Carles Navales és una persona amb una posició política molt clara. Fins aquí no cabria dir-hi res, perquè totes les adscripcions són respectables mentre compleixin els mínims democràtics. Però un tertulià no pot ser mai lacai (paraula que deriva de lecar, que vol dir "llepar") de les servituds a les quals deu molt del que és. En una tertúlia no s'hi val tot. I encara menys la mentida. Als països anglosaxons, per exemple, mentir és segurament l'error polític més perseguit. Només cal recordar la destitució de Nixon i els problemes que va tenir Clinton quan allò de la becària. Fins i tot Bush va estar a punt d'haver de sotmetre's a una mena de comissió de la veritat per les mentides sobre els arsenals militars iraquians. És més, a les eleccions presidencials nord-americanes els equips de campanya de cada candidat tenen un grup de professionals que es dediquen a verificar si el que diu l'adversari respecte d'ells és cert i té un fonament verídic. En una tertúlia les opinions són l'esquer per atrapar els oients, però la intoxicació i la falsa fellonia política són, senzillament, una estafa.


Calcetins desparellats (de Jovi L. Seser): de març 2014\nCom que pel Facebook, almenys a nivell local, se n'ha parlat una mica massa, no mencionaré ací, ni que siga en llengua de Mordor, l'amplificada visita de la Geperudeta al meu poble: viscuda per uns com una benedicció divina i maleïda per altres com una autèntica putada de carrers tallats, murta escampada i infinitat de testos/obstacles disseminats per les voreres. L'únic que em resulta colpidor és l'elasticitat de conceptes com el de la llibertat religiosa, en clar perill d'extinció quan s'aprofita la visita d'una mare de déu peregrina per muntar un megapollo d'aquells solament comparables al sexenni de Morella, ruixat de pètals inclòs. Il·lustre l'esdeveniment amb la foto que va difondre via Twitter, l'acidíssim Paròdia_Ondara sota el títol Ondara, 1939. No cal afegir-hi res més. Com diria Ana Pastor, suyas son las conclusiones. Al cap i a la fi, jo he redactat aquesta entrada per parlar del que passava a l'Auditori d'Ondara mentre a la Plaça de Bous del mateix municipi una enfervorida comunitat congregada passava el rosari durant més de tres hores (amb discurs xenòfob de bisbe de torn) davant la ja mencionada Geperudeta on tour. Doncs això, mentre uns elevaven l'esperit, altres alçaven el Premi Ocell, almenys per matisar que hi ha gent que, més enllà de la fe i el melic, treballa per fer més bonic, més just o simplement més habitable aquesta terreta que ens pertoca habitar. I com en vaig ser testimoni, en qualitat de mantenidor del lliurament, en compartiré la crònica.\nTrini Reyes, Vicent Ballester i la Plataforma per la Sanitat Pública, Premis Ocell 2014\nAhir diumenge l’Auditori d’Ondara acollí una nova gala dels Premis Ocell, els quals han celebrat enguany una nova revetlla fonamentada en el reconeixement dels personatges i entitats que els membres de l’associació han escollit per mitjà de les seues votacions. Pel que fa al premi dedicat a l’àmbit comarcal, aquest enguany s’ha concedit ex aequo donat l’empat de vots entre dues candidatures. En aquest sentit, Francisca Lorenzo Rodriguez, Javier Ruiz Cenzano i Francisco Sanchez Garcia, en representació de la Plataforma per la defensa de la Sanitat Pública de la Marina Alta, foren els primers en pujar a l’escenari per recollir el guardó concedit atesa la trajectòria cívica d’un col·lectiu compromés contra el que suposa la privatització dels serveis públics.\nEl següent premiat comarcal fou el guitarrista de Dénia Vicent Ballester, de qui l’associació no sols ha valorat la seua mestria com a intèrpret sinó la importància de la seua tasca docent i de difusió de la guitarra. Ballester agraí el guardó per mitjà del llenguatge que millor coneix, és a dir, el de la música. Amb la interpretació d’una selecció de temes de Joan Manuel Serrat, el solista agraí al públic el reconeixement a la seua carrera professional\nD’altra banda, pel que fa al premi local i tal com ja s’havia avançat, el premi local fou atorgat a l’artista estat-unidenca d’origen ondarenc Trini Reyes, qui rebé molt emocionada la distinció del guardó extraordinari de la nit. Reyes, que ja visità el municipi el passat mes de novembre amb motiu de la presentació de la seua biografia D’Ondara a Broadway (editada per l’Associació Cultural Ocell dins la col·lecció Personatges i fets d’Ondara) no s’estigué de valorar la immensa alegria que li ha suposat aquesta sèrie d’homenatges per part dels ondarencs, el quals han reconegut la tasca de l’artista per la divulgació de la dansa espanyola en l’escena nord-americana i, en prolongació, mundial.\nTot seguit, l’espectacle que amenitzà la gala de lliurament fou la comèdia Metrosexual, de Farfullit Teatre, de l’ETC Pego, un espectacle protagonitzat per Cèsar Monsonís i guardonat a la darrera edició de la mostra de teatre de Dénia. Moltes rialles i un sonor aplaudiment certificaren l’acceptació d’una obra que tancà amb èxit l’edició dels Premis Ocell 2014.\nPublicado por Jovi Lozano-Seser en 12:22 Cap comentari:\nPublicado por Jovi Lozano-Seser en 14:03 3 comentaris:\nPublicado por Jovi Lozano-Seser en 12:15 Cap comentari:


DIVENDRES, 20 DE MAIG DE 2022 – Gemma Blat\n20 de mayo de 2022 20 de mayo de 2022 gemmablatLeave a comment\nAcaba de començar en el cel un bonic sextil entre Saturn a Aquari i Venus a Àries, un aspecte especialment reparador i harmònic que durarà aproximadament deu dies i al qual valdrà la pena que ens hi aferrem.\nPerquè aquesta unió entre un planeta anomenat malèfic –Saturn- i un planeta anomenat benèfic –Venus-, pot ser molt productiva al tractar-se d’un bon aspecte, i ens pot portar a un equilibri insospitat, com si sota els efectes creuats dels dos astres, Saturn demostrés tota la seva millor influència i Venus rebaixés el nivell de la seva exaltació i tot quedés molt més moderat però al mateix temps tingués un bon resultat.\nAprenguem a utilitzar els efectes d’aquesta combinació de l’amor amb la reflexió, és a dir, a saber ajuntar Venus i Saturn de manera positiva.\nPosició de la Lluna: a Capricorn. A les 14 hores i 53 minuts entra a Aquari.


Que serem el país amb més quilòmetres d’AVE, que abans de les eleccions podrem anar a Madrid a més de 300 km/h... És sorprenent que el president Zapatero, la ministra Álvarez i tots i cadascun dels candidats del partit socialista continuïn situant l’èxit de les seves polítiques en quan, on i com arriba l’AVE, en comptes de centrar-se en un pla a favor del tren de la majoria. Això sembla un concurs per veure quan de temps triga a connectar-se cada ciutat de l’Estat amb Madrid, com si totes les línies haguessin de passar necessàriament per la capital de l’Estat i com si la mobilitat del dia a dia -anar a treballar o a estudiar- no tingués prou categoria com per preocupar el Govern.Precisament en contra d’aquesta obsessió per l’AVE, la gent d’ICV presentem el nostre pla ferroviari (http://primer-rodalies.blogspot.com/2007/12/pla-ferroviari.html) Fem nostra la proposta treballada a fons per l’Associació per la Promoció del Transport Públic. És un pla ambiciós i realista que tracta d’aprofitar els 6 anys que ens queden de forta inversió de l’Estat a Catalunya per aconseguir una xarxa ferroviària que permeti reduir els temps de desplaçament, passant d’un model d’eixos a un model en xarxa.El pla planteja 16 línies de rodalies, amb 5 línies de catalunya exprés (velocitats a 160 km/h) i 7 línies intercity (en una xarxa que aniria entre 160-250 km/h). Suposa que 1 de cada 5 euros que l’Estat invertirà a Catalunya vagi directament a aquest pla i representa fer només 400 km d’obra nova, ja que es volen desdoblar algunes vies i quadiplicar-ne d’altres per solventar els colls d’ampolla existents actualment.La Catalunya exigentS’apropen les eleccions, i els mitjans de comunicació acaben reduint alguns discursos a titulars. Mentre el PSC sembla quedar-se amb l’etiqueta de la Catalunya optimista, d’altres s’identifiquen amb el català emprenyat. Posats a triar una etiqueta, jo opto per la Catalunya exigent.Malgrat tots els entrebancs, la societat catalana continua sent una societat dinàmica. Seria un error caure en el cofoïsme que tot ho aplaudeix, o en l’emprenyamenta absoluta. Per això ens cal una actitud exigent envers aquest PSOE, que va començar la legislatura parlant de l’Espanya plural i l’ha acabat parlant del “gobierno de España”.Sorprèn La sorpresa més trista d'aquestes festes és el video electoral de CiU. Es tornen a atiar els fantasmes de la por, i es fa de la immigració un espantall. A les darreres eleccions municipals a llocs com a Badalona ja vam dir que no tot val en política. Però aquest spot porta el segell més conservador de la dreta catalana.La sorpresa graciosa d’aquests dies és el missatge del candidat independentista al Congrés. Insisteix que ICV ha estat subsumida a IU. Que continuï així, amb una anàlisi tan poc creïble. Es nota que no ha trepitjat el Congrés aquests quatre anys. Fins i tot els propis diputats d’ERC, els que en més d’un debat han parlat de tres grups parlamentaris catalans a Madrid, reconeixen que les seves són declaracions fetes per les exigències del guió electoral. Suposo que deu molestar que ICV, amb només dos diputats, s’hagi fet notar tant o més que grups parlamentaris amb molts més diputats.\nei ei amic Joan, benvingut al club dels blcoaires !! tot i que veig posts des del setembre... no sabia que en tenies. Be, prometo estar be per la precampanya (la de debó vull dir) i escriure força al meu bloc per reforçar la teva, la nostra campanya al Congrés. Molta força i molts ànims!!\nHola,crear noves infraestructures, sobretot pel què es refereix a les comunicacions amb la resta d'Espanya, sembla ser una necessitat creixent. Aquestes infraestructures plantegen però, tot un seguit de problemes al territori que han d'ocupar que, al meu entendre, poden perjudicar més que no pas beneficiar. Com molt bé es diu, aquest AVE no serà el transport utilitzat per la immnesa majoria de gent que fa servir el transport públic. Tot i així, ens hem carregat molts quilòmetres de territori. A més, tota aquesta inversió, no s'hauria pogut fer servir per arreglar l'estat de les carreteres actuals? Actualment, circular per la N-340 a la zona del Camp de Tarragona és practicar un esport de risc. O per arreglar estacions com les del Vendrell, on visc, o les d'altres pobles, millorar la freqüència de pas dels trens, etc.En fi, com sempre anem a lo global i, allò més petit, allò que verdaderament és important pel nostre dia a dia, ho deixem a un costadet. Espero que des d'ICV-EUiA poguem continuar la tasca que estem fent en tots aquests petits aspectes.\nRespecte del tema de les infraestructures, estic prou d'acord amb vosaltres. Però tinc una queixa important, convertida en pregunta: la gent que vivim al sud de Catalunya, a les comarques tarragonines, som Catalunya? Som Generalitat? Per què moltes vegades sembla ser que no existim. Som un territori invertebrat, sense comunicacions, no tenim rodalies, la freqüència de trens més aviat pobra, els autobusos pràcticament no existeixen i són bastant cars, i per acabar de rematar-ho, el tema de l'AVE a l'estació del Camp... D'acord que no és prioritari, d'acord que igual estàvem millor sense l'AVE, d'acord que s'han carregat km de país, però ja que el tenim millor utilitzar-lo, no? Ara bé el problema. Visc a Cambrils, l'estació del Camps està a 20-30 minuts de casa meva. Però clar anar fins allà en transport públic és una veritable presa de pèl. 1:45 minuts des de ma casa fins a l'estació, el viatge a Madrid en dura 2:30, més o menys... Com és possible aquesta bestiesa? Com és possible que ningu pense en dur un ramal del tren des de l'estació de Tarragona a la del Camp?... Jo vull continuar usant el transpot públic, però de vegades he de reconèixer que com a mínim a les comarques de Tarragona és una missió pràcticament impossible... M'encantaria tenir problemes amb les rodalies, això voldria dir que en tenim...Salut companys!


Julio Antonio-Stendhal, l'equació de la bellesa, al MAMT - Bonart\nJulio Antonio-Stendhal, l'equació de la bellesa, al MAMT\nEudald Camps tarragona - 04/05/19\nEl Museu d’Art Modern de Tarragona-MAMT presenta fins al 2 d'abril Julio Antonio-Stendhal amb treballs de Jep Cerdà, Manel Margalef, Eduard Valderrey, Albert Macaya, Salvador Juanpere, Ester Ferrando, Javier Muro, Federico Sancho, Ester Fabregat, Àngel Pomerol, Miquel Garcia Membrado i Roger Caparó.\nCent anys després de la seva mort, què resta del llegat de l’escultor Julio Antonio? O, dit d’una altra manera: què resta de l’aventura romàntica protagonitzada per un artista que, en solitari, escometia la realitat a la recerca d’alguna forma de veritat revelada? Què entenem, avui dia, per bellesa artística? Quins són els viaranys que han permès a l’escultura moderna transmutar en quelcom radicalment diferent i no perdre, en aquest tortuós procés, el nom mateix d’escultura?\nBlai Mesa, comissari de l’exposició Julio Antonio-Stendhal, tenia clar, d’entrada, l’abast i la necessitat de tots aquests interrogants: “Plantejar una revisió de Julio Antonio transcorreguts cent anys de la seva mort –escriu Mesa al text que presenta el catàleg de la mostra– obre la possibilitat de revisar com ha evolucionat i transmutat el fet escultòric en aquest vast període. Ens apropa també a mirar de reconèixer què roman d’aquell impuls romàntic i d’aquell anhel de superació i culte a la bellesa.” No obstant això, continua Mesa: “Un segle més tard, encallats de ple en la postmodernitat i la globalització, el camp de l’art contemporani es mostra com un palimpsest de múltiples tendències on són gairebé infinites les línies de pensament formal i conceptual que hi estan operant. La relació de les obres i els artistes presents en aquesta exposició són un bon exemple de la riquesa i la multiplicitat d’aproximacions i pràctiques vigents i vinculades al fet escultòric.”\nPer entendre’ns: l’exposició plantejada per Bali Mesa té alguna cosa de “compendi de possibilitats” en un moment en el qual tot semblaria ser possible. La sensació de trobar-te davant d’una col·lecció de casos –case studies– acaba traslladant-nos al mateix territori on proliferaven, fa un bon grapat d’anys, els manuals d’estil amb fons i figura: els interrogants que plantejàvem a l’inici d’aquest article no només no troben respostes definitives, sinó que s’intensifiquen, com un vessament de petroli, en l’oceà incert de l’estètica contemporània. I és que la dotzena d’artistes presentats (la majoria són gent “que han treballat i viuen al territori de la Catalunya Sud dels anys noranta cap aquí”) és tan heterogènia com els seus plantejaments: la utilització de materials sintètics contrasta amb el formalisme més acurat; la cita culta, amb la ironia i el neologisme; el compromís, amb l’aparent indiferència... La capacitat de la mostra Julio Antonio-Stendhal per a fer-nos repensar l’escultura neix, paradoxalment, de la seva incapacitat per abastar-la. I que ningú ho mal interpreti: no l’abasta, senzillament, perquè no existeix. L’escultura moderna (adjectiu ambivalent carregat amb pólvora) és com la pintura moderna i la resta de coses que, durant un breu període de temps, van gaudir dels privilegis que atorga el fet de tenir un perímetre definit. El retorn a la normalitat, per a les disciplines artístiques, implica la dissolució de les fronteres que les mantenen estanques entre si. La impuresa, en art, és sinònim de fertilitat.\nSigui com sigui, sembla que l’objectiu més o menys encobert de Mesa, en darrera instància, seria oferir una possible equació contemporània de la bellesa. Poca broma: “La bellesa no és un atribut, ni un precepte, ni respon a un meticulós sistema lògic de representació. La bellesa és el resultat d’una ignota equació entre la seducció, un mateix i el món.”\nA la imatge, Llum als ulls de Roger Caparó.\nMAMT Julio antonio\nMIT BORRÁS, ARTISTA EN RESIDÈNCIA A ADDAYA DURANT EL JULIOL\n“EL JARDÍN DE FUKUOKA” DE RUBÉN MARTÍN DE LUCAS A LA GALERIA BAT\nANA GARCÍA-PINEDA A LA GALERIA +R MASERRE\nCATALUNYA PRESENTA UN PROJECTE DE PEDRO AZARA A VENÈCIA


IAG anuncia la compra de 120 avions per Vueling - Empordà\nPendent d'una junta d'accionistes\nIAG anuncia la compra de 120 avions per Vueling\nLes aeronaus s'entregaran a la compantia aèria entre el 2015 i 2020\nUn Airbus de Vueling ACN\nEl grup International Airlines Group (IAG) ha anunciat comandes en ferm de fins a un màxim de 220 avions de curt radi de la família Airbus 320, dels quals fins a 120 es destinaran a la seva filial Vueling. El grup destaca que els nous avions permetrà a l'aerolínia reemplaçar part de la seva flota actual dels A320 i ampliar el seu negoci. L'acord de Vueling inclou la compra de 62 avions nous, amb opcions addicionals a altres 58 aeronaus. Els nous avions s'entregaran a Vueling entre el 2015 i 2020. Els cent avions restants de la comanda podran ser utilitzats per qualsevol de les aerolínies del grup, British Airways, Iberia o Vueling.\nEl conseller delegat del grup IAG, Willie Walsh, ha destacat que Vueling "ha aconseguit expandir amb èxit el seu negoci de forma rendible centrant-se tant als mercats de creixement com en aquelles àrees on els competidors febles estan reduint capacitat". Segons ha assegurat Walsh, aquests nous avions permetran a Vueling continuar aquesta expansió i reemplaçar part de la seva flota antiga amb aeronaus modernes, més eficients en termes de combustible, amb noves reduccions dels costos unitaris.\nLa comanda de Vueling està subjecte a l'aprovació dels accionistes d'IAG i serà revisat juntament amb les últimes ordres de llarg radi del grup de Boeing 787 i Airbus A350 en una junta d'accionistes, abans de finalitzar aquest any, segons ha puntualitzat International Airlines Group.


Adoctrinar a l'escola\n23/11/2013 00:00 Actualizado a 25/11/2013 10:13\nAl juliol passat, després d'una denúncia de C's, alguns col·legis públics de Navàs, Vic i Gurb, a la província de Barcelona, van ser obligats per la Conselleria d'Ensenyament a retirar banderes estelades dels seus edificis. La raó era que no s'ajustaven a la legalitat vigent atès que l'estelada no és l'ensenya institucional de Catalunya sinó el símbol de la ideologia independentista. No obstant això, l'ordre de la conselleria es va incomplir de manera reiterada en aquests i en altres col·legis de Catalunya.\nA l'octubre, i a la vista d'aquests continus incompliments, la conselleria que dirigeix la senyora Irene Rigau va decidir rectificar el criteri que mantenia quatre mesos abans i mostrar-se comprensiva amb aquestes actuacions contràries a la llei. Així, a preguntes del grup parlamentari del PP, va respondre que "hi ha centres que es mostren més sensibles a determinades realitats" i, per tant, fan demostracions públiques de les seves "posicions". Naturalment, les realitats i les posicions són estar a favor de la independència de Catalunya.\nAquesta mateixa setmana la diputada del PP senyora García Cuevas ha tornat a insistir en el tema i ha mostrat al Parlament fotografies de centres que llueixen banderes estelades a la façana. En aquest cas, la resposta de la consellera ha estat entre irònica i despectiva: "Si això els fa mal als ulls, Déu meu senyor, no hi ha res més a dir". El mateix que al juliol considerava il·legal ara ho considera normal.\nNo sorprèn aquesta posició de la senyora Rigau. Ella mateixa s'ha declarat insubmisa davant sentències del Tribunal Constitucional i del Tribunal Suprem i ha afirmat que no està disposada a aplicar la nova llei d'Educació. La consellera sembla que només accepta les decisions legislatives i judicials amb les que està d'acord, la qual cosa mostra el poc respecte que té per la democràcia i l'Estat de dret. No estranya, doncs, que les escoles segueixin el seu exemple, no acatin la llei i ella no tingui autoritat, ni jurídica, ni política, ni moral, per obligar-les a complir-la.\nPerò, a més, tot i ser això ja molt greu, cal també fer consideracions d'un caràcter diferent. Això que tant es diu, i tant es nega, que bona part de les escoles catalanes estan polititzades sembla ser veritat: la política s'introdueix a les aules i l'ensenyament no és, com hauria de ser, neutral, sinó partidista, és a dir, en lloc de subministrar coneixements s'adoctrina en una determinada direcció. En una direcció oposada, però en el fons similar, a la de temps passats i no democràtics.\nHo troba bé la senyora consellera? Estaria disposada, per exemple, que les aules de certes escoles públiques fossin presidides per un crucifix com a mostra de sensibilitat "a determinades realitats"? En una societat democràtica i plural, l'escola ha d'ensenyar i no ha d'adoctrinar.


Escrit el 30-09-2021 per\nInici del esdeveniment: 01-10-2021\nFi del esdeveniment: 15-11-2021\nApunta't al concurs de fotografia. Volem enamomrar Vic a través de la fotografia. Continua llegint per veure'n les bases.\nBASES DEL CONCURS DE FOTOGRAFIA SOBRE ELS BARRIS DE VIC\n. Majors de 12 anys. No professionals de la fotografia.\n. Menors fins a 12 anys.\nEl tema és únic per a les dues categories. Es tracta d’enamorar Vic a través la fotografia, mostrant tot allò dels barris que trobeu interessant a través de la vostra mirada.\nLes imatges que es presentin poden ser capturades per qualsevol mitjà.\nEl nombre de fotografies per autor es limita a tres.\nLes fotografies han de ser inèdites, sense haver estat mai presentades ni premiades en cap altre concurs.\nLes fotografies s’han d’ubicar al municipi de Vic.\nEs considera la Inscripció al Concurs el lliurament de les fotografies ja sigui via telemàtica o presencial.\nPERIODE D’INSCRIPCIÓ I LLIUREMENT DE MATERIAL\nDe l’1 d’octubre al 15 de novembre de 2021\nLocal d’Amics de la Ciutat-Vic. “Casa Bojons” Pl. Dom Miquel de Clariana, 3, VIC (Pl. de l’Estudiant). Escala dreta, 1r pis.\nDilluns de 17h a 18:45h i Divendres de 13 a 14:30\nEn cada fotografia s’indicarà les dades següents:\nLloc de presa de la fotografia (indret)\nTotes les dades seran tractades de manera confidencial segons la LOPD.\n. Les fotografies s’han d’enviar en format JPEG i amb un pes màxim de 2 Mb\n. Les fotografies han de ser autoria del participant, lliures de marques d'aigua o marcs. No s'acceptaran fotomuntatges, collage, ni tècniques de pintura sobre la imatge. Cal disposar de l'original en cas de ser demanat pel jurat.\nPROTECCIÓ DE DADES En el cas dels menors de 12 anys, ha de ser el seu pare/mare/tutors (un d’ells) que donaran el consentiment per al tractament de les dades dels menors.\nUn cop rebudes les fotografies dins les dates previstes, el Jurat seleccionarà les que optaran als premis finals per categories.\nS’estableix que el 1r i 2n premi de cada categoria rebrà un trofeu.\nEl Jurat estarà format per 7 persones:\n. 2 Representants de les AAVV\n. 2 Representants de l’Associació Amics de la Ciutat-Vic\n. 2 fotògrafs independents\n. 1 representants de l’Ajuntament. Regidor de Barris\nEl Jurat podrà declarar desert qualsevol premi, si ho creu oportú. Les decisions del Jurat són inapel·lables, per la qual cosa no s’acceptaran reclamacions ni cap recurs contra ells.\nDATA DE LLIURAMENT DEL PREMI\nSerà el 4 de desembre de 2021\nTotes les fotografies presentades o una tria de les mateixes incloent-hi les de tots els/les participants, premiats o no, podran ser exhibides en l’Exposició pensada pel Concurs.\nLes persones participants no podran en cap cas, ser membres de l’Associació Amics de la Ciutat-Vic ni familiars dels mateixos.\nEn aquelles fotografies on hi apareguin persones reconeixibles, els/les participants hauran de tenir el seu permís. La organització es reserva el dret de demanar una carta firmada per aquestes persones, autoritzant l'ús de les seves imatges.\nEls convocants d’aquest Concurs, AMICS DE LA CIUTAT-VIC, no es farà responsable de les possibles demandes als autors, la qual cosa pot ser motiu de la desqualificació de la fotografia.\nEnviant les fotografies al concurs, el participant accepta tots aquests punts, així com la llicència d'ús no exclusiu de les imatges a favor de l'Associació Amics de la Ciutat-Vic.


Els Castellers de Vilafranca busquen nous talents entre 1.300 joves escolars\nRedacció 18/03/2017 - 14.45 Actualitzat 19/03/2017 - 13.57\nVilafranca ha celebrat aquest dissabte unes jornades amb el nom de "Jo, verd", en referència al color de la camisa de la colla castellera. L'objectiu era que prop de 1.300 nois i noies d'escoles i instituts de la zona participessin en un concurs de castells.\nLa intenció era doble. D'una banda, fomentar l'afició castellera entre els joves i de l'altra, trobar nous talents.\nEl president dels Castells de Vilafranca, Joan Badell, ha explicat que una jornada com aquesta serveix per nodrir la colla de futurs castellers, ja que, d'aquest grup, uns quants passaran a formar part de la colla professional.\nHan participat en el concurs de castells diversos centres de Secundària i hi ha hagut castells guardonats, però l'objectiu principal era que els participants toquessin els castells i els seus valors de ben a prop. De fet, s'ha atorgat un trofeu a la màxima puntuació i un altre que ha destacat les aptituds i el comportament de les colles.\nA l'hora d'actuar, els nois hi han posat totes les ganes. A la majoria els ha agradat molt l'ambient. S'han interessat, s'han aficionat i bona part pensen tornar-ho a practicar.\nI després dels millors resultats, salts i crits. Amb prou feines fa tres mesos que fan castells i ja ho celebren com els professionals.\n1.300 nens fan castells a Vilafranca