Breu història de Catalunya | Catalunya Medieval\nL’alta edat mitjana segles V – XII\nEl segle V és un temps marcat per una forta crisi social, econòmica, militar i política de les estructures del Baix imperi Romà.\nLa cultura romana basada amb tendència urbana es desfà i als territoris comencen a aparèixer grans latifundis agraris. Molt lentament aquests canvis ens portaran les estructures pre-feudals.\nUn altre factor molt important del trencament del món antic és les invasions massives dels pobles bàrbars que traspassen les velles fronteres de l’Imperi i envaeixen les antigues províncies romanes. Un d’aquest pobles eren els visigots.\nA mitjans del segle V les terres del que seria la futura Catalunya, formaven part de l’antiga província Tarraconense. Entre els anys 496 i 506 , els visigots passen a ocupar aquesta província i amb altres dominis més al nord funden el regne amb capital a Tolosa.\nUn dels altres pobles invasors, els francs pressionen als visigots i els fan recular cap el sud.\nBarcelona és la capital del regne visigot. Més tard passarà a la ciutat de Toledo, que serà la seva capital fins la invasió musulmana del 711.\nUna aristocràcia goda dominava les estructures del poder de l’estat. En els primers temps practicaven la religió arriana, fins que el rei Recared es convertí al catolicisme. A partir d’aleshores foren molt importants els concilis eclesiàstics de Toledo, la capital.\nEl concili de Toledo, 633, reforçà encara més el prestigi del poder del bisbes dins la monarquia.\nDels visigots, dels segles següents potser el més important fou la llei goda, codi penal vigent en els tribunals catalans fins l’adveniment del Usatges de Barcelona, als segles XI – XII.\nUna altra herència fou l’escriptura en els monestirs i catedrals.\nL’art en arquitectura, arts menors i la il·luminació de manuscrits.\nEn el segle VII les lluites internes pel poder, entre els dirigents visigòtics, debiliten les estructures de l’estat, facilitant la invasió musulmana.\nEl 711 penetren pel sud peninsular i ocupen el territori català entre 712 i el 718.\nLa invasió, molt ràpida, provocà un èxode massiu de la població cap a les valls pirinenques, que restaren superpoblades.\nEs produeix així la islamització de Catalunya en que serien importants les taifes de Tortosa i Lleida, musulmanes fins el segle XII .\nPer altra banda, els francs frenaren aquesta expansió derrotant els sarraïns a Poitiers el 732. Comença aleshores un procés de reconquesta franca.\nEl 785 conquereixen Girona i el 801, Barcelona.\nA poc a poc es va dibuixant el contorn d’una frontera, estable durant molt de temps, que seria l’eix Llobregat – Cardener i el pre-Pirineu occidental. Una línea que separaria el que seria Catalunya Vella i la Catalunya Nova.\nAquest territori de frontera, el sud del territori franc, és el que també coneixem com la Marca Hispànica.\nEls francs organitzaren el territori català en districtes, anomenats comtats. Al capdavant hi havia un comte, que actuava com a delegat reial, i amb funcions militars, administratives i judicials.\nEn principi aquest delegats eren francs, el que provocà alguna revolta dels homes del país, com la d’ Aissó, noble got, de l’any 827 que dominà Osona i el Bages, però que fracassà, en no poder dominar ni Girona ni Barcelona.\nPer altra banda els bisbats catalans restaurats, passaren a dependre de la seu Metropolitana de Narbona.\nLa societat del segle IX i X la podem qualificar com a pre-feudal.\nLa pagesia generalment lliure i fortament armada, per la inseguretat fronterera.\nRecuperació de terres: Repoblació i colonització, amb adquisició de terres desocupades i ermes, sense propietari.\nSocietat eminentment agrària. Els petits nuclis de població s’organitzen entorn al castell, s’edifiquen un gran nombre d’esglésies.\nEl castell i la parròquia el nucli del nou poblament. El vicari era el delegat del comte, encarregat de la defensa del castell i del territori.\nEls inicis de la independència de Catalunya cal centrar-los en la personalitat del comte Guifré el Pelós 840 – 897 que fou comte d’Urgell, Cerdanya, Barcelona, Girona i Osona.\nUna de les seves grans obres fou la repoblació d’Osona i d’altres terres de la Catalunya Vella.\nTambé fou important la fundació dels grans monestirs benedictins Santa Maria de Ripoll i Sant Joan de les Abadesses.\nA la mort del comte Guifré 897 el seu càrrec passa a ser hereditari.\nEntrants al segle X, l’allunyament envers la monarquia franca, cada cop més en crisi, i l’amenaça islàmica, els comtes prenen iniciatives pròpies, en el camp de la política exterior.\nDurant el llarg mandat del comte Borrell II 947 – 992 , es van produir tot un seguit de circumstàncies que ens permeten afirmar la consciència d’independència del conjunt dels comtats catalans.\nLa política exterior de Borrell II es va caracteritzar per l’aproximació a al-Àndalus, tot i mantenir amb cura la integritat de les fronteres. Els catalans podrien proporcionar esclaus a canvi d’or i productes manufacturats de qualitat, procedents del ric comerç islàmic, a més, rebien una bona influència tecnico-científica i cultural.\nLa Catalunya Vella s’estava gestant com un petit país en el límit entre dos mons: els francs al nord i els musulmans al sud.\nAquesta política de bon veïnatge es truncà quan Almansor va exercir el poder a Còrdova. L’any 985, el cabdill musulmà destruí Barcelona. La conseqüent despoblació, la desaparició d’arxius i la pèrdua d’escriptures i de títols de propietat.\nBorrell II va buscar suport i protecció del rei franc, el qual no va respondre.\nQuan l’any 987 l’Imperi carolingi, els francs, va canviar de dinastia , va reclamar a Borrell II la prestació d’homenatge com a vassall, aquest no s’hi va presentar. Aquesta decisió marca l’inici de la independència dels comtats catalans. Tot i que calgué esperar fins l’any 1258 el tractat de Corbeil, entre el rei Lluís IX de França i Jaume I el Conqueridor de Catalunya - Aragó, per tenir el reconeixement legal per part francesa.\nEn el segle XI les estructures socials i econòmiques farien un tomb decisiu.\nEs va començar a produir l’esmicolament del poder comtal. Durant el govern de Berenguer Ramon I (1017-1035), es va estendre progressivament l’extorsió i el domini de l’aristocràcia sobre la pagesia. I les lluites entre llinatges nobiliaris.\nFou la fi de l’ordre polític carolingi i la consolidació d’un ordre social i econòmic nou: el feudalisme, que perduraria durant molts segles.\nEls petits pagesos perderen les seves terres i la seva llibertat i foren obligats a dependre personalment dels nous senyors, mitjançant els vincles de vassallatge i fidelitat.\nPràcticament totes les terres pertanyien a alguna de les jerarquies nobiliàries laiques (comtes, vescomtes, etc.) o eclesiàstiques (parròquies, bisbats i monestirs).\nMolt sovint, els senyors feudals feien pactes entre ells, al marge de la potestat i la justícia comtal. Eren el que anomenen les convinences feudals, que sovint es referien a la guarda de castells. Les convinences també establien els lligams entre els vassalls i els senyors.\nUna reacció al feudalisme fou el moviment de la Pau i Treva de Déu. A Catalunya fou impulsat per Oliba (971-1046) abat de Ripoll i Cuixà, i bisbe de Vic. Que pretenia protegir els sectors socials més indefensos (els pagesos, les vídues, els orfes i clergues), els béns de l’Església i la vida econòmica (mercats camps, camins, collites, masos). Amb la Treva es pretenia prohibir fets bèl·lics durant festivitats litúrgiques.\nDurant els segles més foscos, en els monestirs i catedrals es conservà bona part de la cultura.\nA Ripoll hi havia una de les biblioteques més cèlebres i riques.\nEntre 1035 – 1076 el comte de Barcelona Ramon Berenguer I , a més de aconseguí el domini sobre tots els senyor feudals , s’enriquí amb els tributs cobrats al musulmans, les pàries, erigint-se en el punt més alt de la piràmide feudal. Creà un nou i veritable estat feudal, amb el comte de Barcelona al capdavant.\nDurant el seu govern es redactà el primer nucli dels Usatges de Barcelona, que durant tota l’Edat Mitjana serà la base de les lleis de Catalunya, i que vindrà a substituir a la llei goda.\nLa cohesió política que havia aconseguit el comte de Barcelona es trencà en l’enfrontament dels seus fills, Ramon Berenguer II, “Cap d’Estopes”, i Berenguer Ramon II , acabant amb l’assassinat del primer a mans del seu germà.\nNovament, apareix el desordre i la violència.\nAmb Ramon Berenguer III (1097 – 1131) , s’inicia la veritable arrencada de la nació catalana i la recuperació de l’autoritat comtal i a poc a poc aniria aglutinant a la resta de comtats: Besalú (1111) i Cerdanya (1117).\nTambé fou important la independència eclesiàstica de Catalunya i els seus bisbats , lligats fins aleshores a la metròpoli de Narbona.\nEn la política exterior , Catalunya aconseguí una influència sobre Provença, gràcies al casament del comte Ramon Berenguer III amb Dolça de Provença.\nÉs també en aquests primers decennis del segle XII quan comença a aparèixer el nom del país i dels seus habitants: Catalunya i catalans. Per altre banda la llengua catalana s’havia formulat plenament com a derivació del llatí.\nEn el camp legislatiu els juristes de la cort , en bona part, enllesteixen la compilació dels Usatges de Barcelona.\nEl casament del comte de Barcelona Ramon Berenguer IV (1131 – 1162) amb Peronella d’Aragó aconseguia la unió dinàstica entre Aragó i Catalunya. Ell mateix ostentà el títol de “Princep d’Aragó”\nTant Aragó com Catalunya, pobles de forta personalitat, van conservar les seves pròpies institucions. El vincle entre els dos era sobirà, que era rei a Aragó i comte a Barcelona a Catalunya, si bé els catalans li donaven sempre el títol de rei.\nCada poble va conservar el seu propi idioma, però l’idioma dels prínceps de la dinastia catalana fou el català, com foren les del seu llinatge barceloní les armes que van usar, les quatre barres sobre daurat i la numeració com a comtes de Barcelona.\nEn aquest període fou també important les conquestes de les places musulmanes de Tortosa 1148, Lleida i Fraga 1149, amb l’ajut, entre d’altres, del comte d’Urgell. Sent el final de la reconquesta de tot el territori del Principat de Catalunya.\nTambé s’afavorí l’assentament definitiu a Catalunya dels ordes militars, el Temple i l’Hospital, que compartien les funcions religioses i les militars. La seva funció principal fou la defensa de la frontera amb els sarraïns. Foren fidels aliats del poder comtal, i en el futur arribarien a tenir una gran influència política i financera.\nGràcies a les conquestes militars, Ramon Berenguer IV repoblà i colonitzà les terres de la Catalunya Nova. En aquesta important empresa, el comte es valgué de l’ajut d’un nou orde monàstic : l’orde de Cister. A mitjan del segle XII, es fundaren els monestirs de Santa Maria de Poblet i Santes Creus, i més endavant el femení de Santa Maria de Vallbona. Especialitzats en les noves tècniques agrícoles i ramaderes.\nAmb la conquesta de tot el Principat i la tranquil·litat de l’allunyament del perill musulmà es consolidà la tasca repobladora de la Catalunya Nova, dotant als ciutadans, amb privilegis i immunitats. Es produí un gran augment de la vida artesanal i del comerç, la proliferació de mercats i fires, concedits i protegits per l’autoritat comtal, i la circulació de moneda.\nLes ciutats serien el centre d’una nova vida social, en què molts escapaven al domini feudal de la noblesa. Naixia la burgesia, lliure de vincles senyorials, que formà una aliança estable amb el poder públic.\nTortosa, Lleida, Montblanc, Tarragona i Balaguer seran ciutats destacades de la Catalunya Nova, que contrastava amb la Catalunya Vella pel predomini de les estructures senyorials i feudals.\nEl 1162 – 1192 el govern d’Alfons I el Cast es caracteritza per l’ intent del monarca de dotar la reialesa amb una base sòlida de govern. Protagonitzà una gran reorganització de la fiscalitat pública, el mateix arxiu reial, i la recuperació de castells i d’altres dominis de la corona, i el control de l’ordre públic. L’ instrument utilitzat foren les assemblees de Pau i Treva que van passar a ser domini del rei. Per al compliment d’aquesta normativa, van aparèixer els veguers, delegats reials destinats a controlar i fer complir els decrets reials.\nAquestes reunions de Pau i Treva serien el preludi de les futures Corts Catalanes.\nPere I el Catòlic 1196-1213 segueix la mateixa línea que el seu pare, Alfons I. Col·laborà amb el rei de Castella en la lluita contra la nova onada d’invasions islàmiques, els quals van derrotar en la batalla de Las Navas de Tolosa (1212). Marca el principi de la fi del domini islàmic de la península Ibèrica.\nEl rei continuà amb les assemblees , però l’oposició nobiliària continua i es reforçà encara més.\nLa situació era greu, si tenim en compte les concessions fetes pel rei a Cervera 1202 , com el maltractament dels pagesos per part dels senyors.\nEn línies generals, la burgesia es mantingué fidel i aliada a la monarquia.\nComencen a aparèixer els primers organismes pre-municipals. En l’entramat urbà, cal citar la minoria jueva que influïren en les finances i en el crèdit, i que ben aviat serien protegits per les constitucions reials. Alguns d’ells arribaren a ésser importants metges de la reialesa.\nEl 1213 Pere I mor a Muret mentre lluitava contra els croats de Simó de Montfort en defensa dels interessos catalans a Occitània. Amb aquest lamentable fet, acaba la política occitana i ultrapirinenca de Catalunya, i es produïa l’expansió cap el sud dels dominis francesos.\nEl rei Jaume I va néixer l’any 1208 a la ciutat de Montpeller. Va heretar la Corona d’Aragó el 1213, quan tenia cinc anys, després de la desfeta de Muret, un cop el seu pare i la seva mare ja eren morts. Els cavallers de l’ordre del Temple es van encarregar de la seva educació al castell de Montsó (Osca).\nDurant la seva minoritat, la noblesa, com era habitual en èpoques de feblesa del poder monàrquic, va protagonitzar diverses rebel·lions.\nEl rei fins i tot, va arribar a ser segrestat amb la seva primera muller Elionor de Castella, per la noblesa aragonesa, 1225, que es va afanyar a repartir-se els feus d’Aragó. Amb l’ajut de l’Església, alguns nobles catalans i de bona part dels mercaders de Catalunya, Jaume I va poder fugir i, poc desprès, proclamà el final de la regència. Tenia disset anys.\nDurant el seu regnat es va ocupar València, Mallorca i Eivissa. Les institucions, la societat i l’economia evolucionaren cap a les noves estructures de la Baixa Edat Mitjana.\nLa Baixa Edat Mitjana ( Segles XIII-XV)\nLa Catalunya del segle XIII parteix d’una bona conjuntura econòmica. L’agricultura, base de tota l’economia, manté, una dinàmica creixent en producció i extensió.\nEl pagès cada cop ha de pagar més imposicions per part del senyor, i cada cop resta més lligat a la terra. Prossegueix la disminució del nombre d’aloers -propietaris de la terra que conreen- i augmenta, sota pressió, el nombre d’ emfiteutes.\n(L’emfiteusi és una figura jurídica que suposa la cessió del domini útil (dret d’ús) d’un bé immoble a llarg termini a canvi d’un pagament anual que s’anomena “cànon” o “cens”. És un concepte oposat a l’alou en el qual l’alouer té el domini complet, és a dir, tant el domini directe (propietat), com el domini útil (dret d’ús)\nEls excedents agraris contribueixen a consolidar els sectors secundari i terciari de l’economia. L’artesania mostra un ventall molt ampli, hi destaca el sector tèxtil en els seus diferents vessants. Es viu un important desenvolupament del comerç i l’intercanvi de productes.\nEs fan fires anuals i mercats setmanals celebrats a totes les ciutats i viles mitjanament importants del país.\nPer altre part la presència catalana en el mercat internacional és importantíssima, els mercaders catalans a tota la Mediterrània.\nAquesta evolució reforça la creació de nuclis urbans amb una burgesia emergent.\nLa població rural de l'entorn de les viles s'adreça per vendre els seus productes en el mercat, comprar-ne de nous, hi cerca crèdit, acut a les autoritats judicials-policials o religioses.\nEls burgesos enriquits de les viles inverteixen i augmenten la seva fortuna adquirint drets i rendes sobre la pagesia, la qual s'hi veu progressivament lligada a través dels cens, censals o, fins i tot, per una dependència jurisdiccional.\nEl concepte de municipi baix-medieval es gesta entorn de la noció solidària entre els veïns. L’ofensa practicada a un habitant és sentida per tots. El municipi, tot i estar internament dividit, és una forma de solidaritat, alternativa, en certa manera, als vincles feudals.\nAixò facilita l’arrelament de dos elements bàsics: la noció de privilegis i l’autonomia municipal. Així es van generant els privilegis de cada lloc. El rei per guanyar-se el favor, cada cop més econòmic, dels habitants d’una població, ha de cedir en les seves demandes a la recerca d’un dret favorable.\nA cada població important es manté una convocatòria general de tots els veïns masculins en els moments especialment greus. S’estructuren governs anuals, basats en un consell de veïns i un grup executor de dos a quatre persones, que reben diferents noms segons els indrets - cònsols, consellers, procuradors, jurats, o com en les terres entre Cervera i ponent, paers- i que estan assistits per altres càrrecs i oficis com el clavari que s’encarrega de les finances i el notari o escrivà.\nEn ser les lleis més favorables la gent del voltant de les urbs vol anar-hi a residir. Això facilita les tensions entre el poder municipal i el poder baronial ja que l’oligarquia urbana i l’aristocràcia nobiliària, es disputen el control del camp català.\nA les viles els dirigents enriquits es construeixen residències o palaus urbans en el nou estil gòtic, enderroquen velles esglésies romàniques i enlairen temples gòtics. Per desenvolupar el comerç es construeixen les llotges. Estenen l’ensenyament fora dels àmbits eclesiàstics , i en diferents municipis es disposa d’un gramàtic que ensenyi a comptar, llegir i escriure als fills de la vila.\nA un nivell superior, anomenat actualment universitat, arriba a Catalunya el 1300, quan Jaume II crea l’Estudi General de Lleida.\nLa pagesia, la major part de la població de l’època, estava sotmesa a la senyoria territorial i jurisdiccional de la noblesa laica i eclesiàstica, els habitants de les ciutats havien aconseguit la independència dels senyors.\nLes muralles urbanes que es van anar construint servien, naturalment, de defensa, però també constituïen un símbol de llibertat de la ciutat.\nLa major part de les ciutats catalanes van trobar en el rei un bon suport per a les seves llibertats. La monarquia trobava en el suport de les ciutats els mitjans econòmics i humans per equilibrar el seu poder respecte de la noblesa.\nEl rei català va haver de jugar amb un autèntic equilibri de forces polítiques: l’aristocràcia feudal laica, els eclesiàstics de l’alt clergat i els grans mercaders de la ciutat (anomenats prohoms). De fet, aquests tres estaments van ser els que es van aplegar a les Corts, fundades amb caràcter consultiu durant el regnat de Jaume I i una altra institució fou el Consell de Cent, l’òrgan de govern municipal de Barcelona.\nEn morir Jaume I, va deixar en herència Aragó, València i Catalunya al seu fill gran Pere, i el regne de Mallorca, format per les illes Balears ,els comtats de Rosselló i Cerdanya i la ciutat de Montpeller, al seu altre fill Jaume. El regne de Mallorca va ser independent durant tres generacions reials.\nEl 1283 Pere II el Gran (1276-1285), successor de Jaume I incorpora Sicília, peça clau per el control de les rutes cap a la Mediterrània oriental, projecció comercial i política que fomenta la riquesa i el prestigi català.\nJaume II el Just (1291-1327) aconsegueix la investidura de Còrsega i de Sardenya i els ducats d’Atenes i Neopàtria, primer units a Sicília i després directament a Catalunya.\nAbans d’acabar el segle XIII en la vida urbana hi ha un cert malestar, amb l’augment de la pobresa, la necessitat de regular millor els centres assistencials i l’aparició de revoltes populars.\nPer altra banda el camp està força esgotat amb anys de climatologia adversa. Les crisis en la producció agrària són especialment greus el 1333 i encara més el 1375. En una societat no sols basada en l’agricultura sinó amb un sistema d’alimentació a base de cereals, provoquen fam, misèria i afebliment de la població. La puja de preus i la inflació és inevitable.. La situació és greu amb les diferents pestes, començant, després de la mala collita de 1346, la devastadora pandèmia de 1348, en la qual perd la vida una tercera part de la població del país. S’aboca a un problema demogràfic i socio-econòmic.\nDiferents revoltes a Barcelona i d’altres viles el 1334 i els avalots entre 1339 i 1343, les persecucions de jueus de 1349 en viles com Tàrrega, són exponent clar de la tensió. I les costoses guerres amb l’exterior empitjoren la situació.\nEn aquesta situació, la monarquia del segle XIV està completament empobrida. Banquers de Girona, Perpinyà i de Barcelona que han avançat sumes elevades a la Corona fan fallida perquè el rei no els pot tornar les elevades bestretes.\nEn el tombant del segle XIV al XV Martí I tractarà de redreçar el propi poder i l’activitat econòmica, el país no recupera una posició puixant.\nEl 1410 el rei Martí mor sense descendència legítima, com que no havia fet testament, desprès de diferents tensions en una reunió mantinguda el 1412 a Casp (compromís de Casp) entre representants catalans, aragonesos i valencians, surt entronitzada una nova dinastia , la castellana dels Trastàmara, enfront a la nissaga del comte d’Urgell .\nEls seus representants foren:\nJoan II Sense Fe (1458-1479)\nEl 1420 la crisi econòmica inicia la seva fase més forta. Les contradiccions socials al camp i a la ciutat.\nEntre 1462 i 1472 guerra civil i revolta remença.\nEnfrontament entre els partidaris del monarca Joan II amb les institucions de govern del Principat (les Corts i la Diputació del General).\nJoan II va accedir al tron de la Corona d’Aragó el 1458, quan el seu germà Alfons IV va morir sense descendència legítima. Ja era rei de Navarra, pel seu matrimoni amb Blanca de Navarra, tenien un fill Carles de Viana, odiat per ell, però adorat pels catalans.\nEl Princep de Viana mora prematurament el 1461 i amb circumstàncies divulgades com estranyes i sospitoses.\nL’any 1462, esclata una guerra civil i revolta remença entre el sobirà i la Generalitat, recolzat el primer per la pagesia i les viles. La Generalitat perd gran part de la noblesa i del patriciat.\nLa lluita durà 10 anys i en aquest temps Catalunya va escollir els seus sobirans: Enric IV de Castella (1462-1464). Pere, conestable de Portugal, nét de Jaume d’Urgell (1464-1466) i pel Renat d’Anjou , comte de Provença, va ser proclamat rei de Catalunya-Aragó.\nLa guerra finalitza el 1472, quan es signa la Capitulació de Pedralbes, per la qual tots els catalans reconeixen com a rei Joan II i aquest accepta tenir present la legislació pactista catalana.\nEl camp català quedà arruïnat, la misèria es va estendre entre les capes populars. El problema remença ja durava ben bé un segle.\nLa unió amb Castella.\nL’any 1469, durant la guerra civil, Joan II va casar el seu fill Ferran amb la princesa Isabel de Castella. Coneguts amb el sobre nom del Reis Catòlics. Va ésser una unió purament matrimonial que va mantenir separades les institucions.\nQuan Ferran II va accedir al tron, Catalunya es trobava completament arruïnada i esgotada pels conflictes civil i militars.\nL’any 1481 reforma constitucional de les institucions catalanes.\nL’any 1482-1485 Segona revolta remença\nL’any 1486 la sentència arbitral de Guadalupe, s’abolien els mal usos i les servituds feudals, es concedia l’estabilitat a la pagesia en les terres que treballaven i es respectava també la propietat senyorial.\nL’única institució castellana que va introduir a Catalunya Ferran II va ser el Tribunal del Sant Ofici o Inquisició (1483). El rei va anomenar fra Tomás de Torquemada, inquisidor de Castella, inquisidor general de Catalunya.\nEl regnat de Ferran II va coincidir amb l’esclat d’humanisme cultural, però també va ser un gir cap a la intolerància, l’expulsió dels jueus decretada al 1492.\nL’any 1516 mort de Ferran II. Incorporació de Catalunya a l’imperi europeu de l’emperador Carles.\nA Na Rosalia Gil, per la seva valuosa col·laboració.\nHistòria de Catalunya: Andreu Varela - G. Albaladejo - Antoni Bons - Lluis Poudevila - Joan Ramon Varela / Columna edicions 1991\nResum d’història dels Països Catalans – F Soldevila\nHistòria de Catalunya medieval i moderna – Editorial Barcanova – 2000\nEls orígens nacionals – Editorial Barcanova – 1991.\nAgost 2012 – Montserrat Tañá.


L’Espai Jove La Fontana compta amb tres bucs d’assaig per a suport a la creació musical juvenil de la ciutat de Barcelona en general i del districte de Gràcia en concret, amb uns preus accessibles per a les persones joves.\nBuc Gato Pérez\nMides: 2’56m x 3’10m (8m2)\nEquipament: sense equipar\nMides: 2’81m x 3’40m (9’5m2)\nBateria completa (amb ferros i plats)\nAmpli de baix\nEquip de veus (micròfon, taula de so i 2 altaveus)\nBuc Dr. Calypso\nMides: 4’10m x 2’90m (12m2)\nBuc 1 (sense equip)\nBucs 2 i 3 (equipats)\nPack de 12h/mes (-25%)\nEls preus inclouen el 21% d’IVA\nModalitats de lloguer. Reserva!\nHas assajat mai a La Fontana amb el teu grup?\nSÍ: pots reservar el buc a través del correu electrònic (programacio@lafontana.org), pots trucar a l’Espai Jove (93 368 10 04) o també pots omplir el formulari que trobaràs a continuació.\nNO: has d’omplir un formulari que trobaràs aquí sota. Si vols venir de manera puntual omple el formulari de reserva puntual i si vols venir de manera regular omple el formulari de reserva estable.\nÉs una reserva amb compromís de continuïtat. S’escull una franja horària que, un cop confirmada, queda reservada per al vostre grup. La modalitat estable implica l’ús regular d’un o dos cops per setmana, o com a mínim un cop cada quinze dies.Si teniu qualsevol dubte, podeu contactar per correu electrònic amb el Miki, dinamitzador musical (programacio@lafontana.org).\nOmple el formulari de lloguer estable!\nSi no has vingut mai i només vols venir un dia, o no tens clar encara l’horari fixe que vols reservar, també pots llogar un buc de manera puntual! Fes-ho a través d’aquest formulari:\nOmple el formulari de lloguer puntual!\nA més, també comptem amb el projecte de LA FONT, una proposta per donar suport als grups que assagen als bucs de La Fontana de manera estable. Si vols saber-ne més, pots enviar un mail a programacio@lafontana.org.\nSi tens algun dubte, envia un correu electrònic a programacio@lafontana.org o truca al telèfon 93 368 10 04.


Mas reclama a les comunitats del PP que no amaguin el dèficit\nELS FALSOS PRESSUPOSTOS\nEl president de la Generalitat admet que "sospitava" que els comptes estaven alterats\nArtur Mas renya les comunitats de Madrid, Castella i Lleó i el País Valencià, governades pel PP, per haver amagat les xifres del dèficit. El president alerta que per aquesta via no es resolen els problemes.\nPERE MARTÍ BARCELONA Actualitzada el 21/05/2012 00:00\n260x366 El president de la Generalitat, Artur Mas, es va reunir ahir amb el cap del govern del Marroc, Abdelilah Benkirane, per analitzar les relacions bilaterals. / MARTA PÉREZ / EFE El president de la Generalitat, Artur Mas, es va reunir ahir amb el cap del govern del Marroc, Abdelilah Benkirane, per analitzar les relacions bilaterals. / MARTA PÉREZ / EFE\nAmb els deures fets, el president de la Generalitat va poder treure pit ahir i fer una repassada a les comunitats autònomes governades pel PP que han fet que el dèficit del 2011 en el conjunt de l'Estat sigui del 8,91% perquè van presentar comptes falsos. Artur Mas va instar Madrid, Castella i Lleó i el País Valencià a "no amagar els problemes" perquè aleshores són més difícils de resoldre. El president de la Generalitat va comunicar que ja tenia algun indici que les comunitats del PP no presentaven els comptes de manera correcta. "Nosaltres ja sospitàvem, o intuíem que allò que es presentava com a tan bo no ho devia ser tant, que en algun lloc devien amagar alguns problemes que amb el temps han anat sortint", va explicar ahir Mas en la roda de premsa posterior a la seva reunió amb el cap de govern del Marroc, Abdelilah Benkirane, al Palau de la Generalitat.\nMas es va mostrar "satisfet", i va dir que s'alegrava que altres autonomies estiguin ara "explicant la veritat que no explicaven abans" perquè, d'aquesta manera, "ens podrem enfrontar amb més energia i eficàcia" a la crisi. Tot i això, el president català va lamentar que algunes autonomies "no posessin totes les cartes sobre la taula". "És millor saber quina és la situació per no fer-nos trampes en solitari; si s'amaguen els problemes, només s'ajornen, no es resolen, i es fan més grans", va subratllar. Mas va contraposar l'actitud d'aquestes autonomies amb la de Catalunya, que "des del principi ha sigut transparent i ha dit la veritat, encara que sigui dura", va insistir.\nEl president de la Generalitat va fer aquestes declaracions després de reunir-se ahir al matí amb el cap del govern del Marroc, Abdelilah Benkiran, pocs mesos després d'haver-se trobat al Marroc. Els presidents van parlar de com reforçar les relacions econòmiques de tota mena entre Catalunya i el Marroc, tenint en compte que "Catalunya ocupa un lloc principal dins les relacions entre Espanya i el Marroc". Mas va destacar la forta relació econòmica i comercial que mantenen els dos països, ja que "una cinquena part de tot el comerç bilateral entre el Marroc i Espanya es fa des de Catalunya i la meitat de la inversió espanyola que es fa al Marroc és catalana". Durant la reunió també van parlar de les possibilitats del Marroc com a base per orientar-se cap a altres països del nord d'Àfrica i de l'Africa en general, i de la comunitat marroquina que hi ha a Catalunya, que és la més nombrosa de la immigració estrangera que rep el país.\nPer la seva banda, el cap del govern del Marroc va afirmar que el seu país valora l'"experiència positiva" de la descentralització de Catalunya per emprendre el seu propi procés, però que també vol estar "avisat" dels problemes que això pot generar. Benkirane va deixar clar que les relacions del seu país amb Catalunya i l'estat espanyol són "bones", però "no suficients". En aquest sentit, va reconèixer que aquestes relacions no han sigut sempre de color de rosa, però va afegir que tots dos països es poden ajudar mútuament. Perquè Catalunya surti de la crisi, ha dit, el Marroc hi pot fer alguna cosa. Benkiran va remarcar la capacitat que té el seu país d'acollir petites i mitjanes empreses i emprenedors catalans que vulguin crear mercat. L'actitud de col·laboració entre els dos governs, va destacar Benkiran, permetrà convertir "els problemes en oportunitats". El cap de l'executiu del Marroc va posar com a exemple els milers de marroquins que treballen ara a Catalunya.


Montferrer, Peramola i Cabó celebren les festes majors — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Montferrer, Peramola i Cabó celebren les festes majors\nMontferrer, Peramola i Cabó celebren les festes majors\nColl de Nargó recupera aquest dissabte al migdia la Baixada dels Raiers ajornada diumenge passat. El riu Segre també acull el Trofeu Amistat de pesca, amb competidors de primer nivell\nLes poblacions de Montferrer, Peramola i Cabó celebren aquest cap de setmana la festa major. A més a més d’aquestes festes, a Coll de Nargó faran aquest dissabte al migdia la Baixada dels Raiers, que diumenge passat es va haver d’ajornar a causa de la pluja.\nA Montferrer, la cita de dissabte a la nit inclou un concert amb el grup folk Eskamot Tamarro i ball amb l’Orquestra Privada, a més a més d’una batucada. Per a aquesta vetllada, la comissió de festes posa a disposició de tothom qui hi vulgui assistir un bus gratuït des de la Seu d’Urgell. El servei funcionarà tota la nit connectant la plaça de Catalunya de la capital comarcal amb el poble de Montferrer.\nDiumenge, els actes començaran a les 7 de la tarda amb Els Tanyuts, un grup local de joves intèrprets de música tradicional. Tot seguit es farà un concurs de pastissos i de còctels i es podrà veure una exposició de fotos antigues del poble. A la nit, des de 2/4 de 9, hi haurà ball amb l’orquestra Màxima 2.\nA Peramola, dissabte al migdia hi ha espectacle infantil amb Alea Teatre. A la tarda, espectacle amb Tot Circ i sardanes amb la Cobla Juvenil de Solsona. I a la nit, ball amb l’Orquestra Venus i concert del grup Tremendos.\nDiumenge, després de la missa de festa major, Peramola viurà el ball de gegants, capgrossos i bastoners. A la tarda es podrà veure un partit de futbol entre el Peramola i el Vilanova de l’Aguda. La jornada de diumenge es clourà amb ball amb l’Orquestra Mandolina i una sessió de disco mòbil.\nA més a més de tots aquests actes, al llarg del cap de setmana s’organitza a la Seu d’Urgell el VIII Trofeu Amistat-Open dels Pirineus de pesca, en la modalitat de mosca sense mort. Hi haurà 16 trams de Pesca, marcats en 2 sectors. Un sector és des de l'entrada d'aigua al Parc del Segre fins al Càmping La Quera, i l’altra d’allà fins al Pont d'Arsèguel.\nÉs previst que hi participin un total de 32 pescadors, repartits en 16 parelles. En l'edició d'enguany hi ha dos pescadors que han estat mundialistes amb la selecció espanyola, Jordi Oliveres i Jesús Lamberto. També hi participen quatre pescadors del Campionat d'Espanya i diversos esportistes dels campionats autonòmics, vinguts de Catalunya, el País Valencià, l’Aragó i Navarra.


Usuaris de la línia R15 accepten amb resignació el transbord en bus per obres al túnel de l'Argentera | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nLa construcció de la infraestructura, oberta l'any 1890, va suposar un 'boom' de gent en aquest petit poble del Baix Camp\n07 d'Agost de 2017, per ACN\nCues d'usuaris de l'R15 fent el transbord a Reus obligats per les obres al túnel de l'Argentera\nEls usuaris de la línia R15, de Riba-roja d'Ebre a Barcelona, encaixen amb resignació i bona acceptació el transbord amb autobús per les obres que s'han començat a executar al túnel de l'Argentera. Renfe ofereix un servei alternatiu amb una flota de 26 autocars per connectar Reus i Marçà-Falset, el tram afectat pels treballs. Els autobusos cobreixen els 30 quilòmetres que separen aquestes dues estacions -i també els sis pobles amb estació que hi ha entre les dues capitals de comarca. El servei per carretera, operatiu fa just una setmana, funciona sense incidències ni retards. Els usuaris no hi veuen massa incomoditat i accepten amb bona cara i sense crítiques el recorregut en autobús. Alguns n'estaven al corrent i d'altres reconeixen que ho han sabut al mateix moment. Al poble de l'Argentera (Baix Camp) aplaudeixen les obres de millora d'un túnel històric.\nPuntualment a dos quarts d'onze del matí de divendres gairebé 200 passatgers del tren de mitja distància que cobreix Barcelona i Madrid, passant per la línia de Reus i Riba-roja, s'han vist obligats a baixar a l'estació de Reus. Uns informadors de Renfe rebien el moviment atrafegat d'usuaris i els dirigien cap a l'exterior, on els esperaven tres autobusos. S'han omplert en un tres i no res.\nDels sis serveis en direcció nord, de Riba-roja a Barcelona, i dels sis en sentit sud, aquest comboi a mig matí provinent de Barcelona és el que transporta més passatgers, ja que el seu destí final és Madrid, amb una quarantena de parades en el recorregut. Dels autobusos que Renfe habilita pels viatgers afectats, uns van directes a Marçà on els espera el tren, mentre un minibus fa ruta per pobles.\nUn dels viatgers, en Ramon, es dirigia a Marçà. Coneix molt bé la línia i les obres, esperades al territori. Per això, accepta de bon grat el servei per carretera. També hi ha molts usuaris que es desplacen a la capital espanyola i s'han assabentat del transbord per megafonia. "Casi que el perdo perquè estava adormit, però per mi no hi ha problema d'anar en bus", deia un jove que anava a Madrid.\nObres de futur en un túnel històric\nOperaris i maquinària ja es troben dins del túnel i han començat les primeres actuacions. Es renovarà una tercera part de la superestructura de via del túnel. Per això es durà a terme la substitució i rehabilitació del carril i les travesses. Les obres de modernització del túnel permetran suprimir l'actual limitació temporal de velocitat (LTV) existent en aquest punt de la línia ferroviària.\nA la zona encara es recorda el 'boom' de gent que va suposar la construcció d'aquesta infraestructura, obra de l'arquitecte Eduard Maristany, inaugurada l'any 1890. Amb els seus 4.044 metres, i una boca est que dóna a l'Argentera (Baix Camp) i l'oest a Pradell de la Teixeta (Priorat), és el túnel no urbà de la xarxa d'ample convencional més llarg de Catalunya i el tercer de l'Estat.\nConsiderada una de les infraestructures ferroviàries i d'enginyeria civil més destacades de Catalunya, el túnel va representar per a l'Argentera una gran obra que va moure masses i va reactivar l'economia del poble. "A l'època en deien els treballs del carril, i cellers i golfes estaven plenes de gent, va ser una oportunitat per a comerços i botigues", explica l'alcalde a l'ACN.\nLa construcció del túnel, junt amb l'explotació de la mina de galena argentífera, han esdevingut els dos 'booms' dels últims temps en aquest petit poble del Baix Camp, d'uns 150 habitants. Un dels grans reptes del projecte va ser la unió dels extrems de les galeries del túnel, que li van valdre a l'arquitecte el títol de "marquès de l'Argentera", concedit pel rei Alfons XIII l'any 1918.


L'OCB celebra que Matas accepti que els nouvinguts han d'aprendre català\n28 febrer 2021 05:07\nL'entitat i el president acorden que la llengua és necessària per integrar-se\nLl.Llorenzo | 30 desembre 2005\nEl president del Govern, Jaume Matas, i la nova junta directiva de l'Obra Cultural Balear (OCB) varen acostar ahir posicions per integrar els nouvinguts culturalment i lingüística. De fet, segons el nou president de l'entitat, Jaume Mateu, i el seu coordinador, Tomeu Martí, «Matas ha acceptat que un dels gran reptes de les Balears per als propers anys és acollir els nouvinguts i que la plena integració passa perquè aprenguin la llengua catalana».\nAquest va ser un dels resultats de la reunió mantinguda ahir migdia entre Matas i els representants de la nova junta directiva de l'entitat, entre els quals també hi havia el vocal Josep Melià i la gerent Catalina Alemany.\nMateu va explicar que la cita tenia com a objectiu «presentar la nova junta i el nou tarannà per recuperar el diàleg amb el Govern». El dirigent de l'OCB va reconèixer que «en molts temes no tenim afinitat amb l'Executiu», però va afegir que «hem de trobar espais on confluir». En aquest sentit, Mateu va considerar que «els polítics van als mínims i les entitats socials als màxims, i entre uns i altres hi ha un espai a recuperar».\nDe fet, el president de l'OCB es va alegrar que ahir mateix Matas acceptàs també no polemitzar sobre la denominació de la llengua catalana i que els hagi instat a negociar amb la vicepresidenta Rosa Estaràs i els consellers Francesc Fiol i Encarnación Pastor els aspectes identitaris del nou estatut d'autonomia i els documents i programes per normalitzar la llengua i estendre l'ús del català.


Jordi Segalàs - Director de l'Institut de Recerca de Ciència i Tecnologies de la Sostenibilitat (UPC)\nEducació sostenible. El rol de la Universitat en la transició cap a un model més sostenible\n‘Jo he vingut aquí [a la universitat] a perdre quatre anys de la meva vida, per tenir un títol que em permeti guanyar diners per comprar més coses’. Aquesta és la reflexió que un cop em va fer un estudiant a classe. I, després, encara va afegir: ‘i com jo, tots!’. Afortunadament aquesta opinió no és compartida per la majoria dels estudiants de les nostres universitats... o sí?\nSota aquesta afirmació hi ha tota una sèrie d’assumpcions i de valors dignes de ser analitzats. El primer, i el més important des del punt de vista educatiu, és la relació directa que estableix l’estudiant entre el consum i la felicitat. El segon és la concepció del títol universitari com un mitjà per guanyar més diners. I, l’últim, és la vivència del pas per la universitat com una pèrdua de temps. De fet, aquesta lògica es basa en els principis de la societat neoliberal actual; una societat competitiva i egoista, on cada cop estem més connectats però més sols i som més infeliços (el consum d’ansiolítics i antidepressius en l’anomenat primer món, no para de créixer...).\nI quin rol juga la educació universitària en tot això? Primer, hem de ser humils. L’estudiant, en arribar a la universitat, porta una motxilla que ha anat omplint de valors i de visions sobre el món al llarg de la seva experiència vital. No obstant, no podem obviar que la universitat és una oportunitat per formar els agents de canvi que poden liderar els processos de transformació cap a una societat més sostenible. I és que els futurs professionals de la política, l’empresa, la gestió, l’enginyeria, etc., es formen a les nostres universitats.\nI aquí és on trobem la pregunta del milió: està la universitat preparada per fer front a aquest repte? El paradigma, les polítiques, l’organització i la pedagogia de la universitat actual poden assumir el lideratge de la transició cap a la sostenibilitat? Personalment, crec que ni de bon tros. Fins ara, les universitats que s’han destacat en aquest camp no han passat d’una mera ‘Educació en sostenibilitat’. Una educació que s’ha reduït a la introducció ad hoc d’assignatures o parts de assignatures, d’especialitzacions en temes relacionats amb la sostenibilitat, on la majoria de les experiències aborden la sostenibilitat des d’una visió parcial i disciplinària. Aquesta realitat respon a diferents factors, com són: la falta d’incentius, el currículum encotillat i monodisciplinari, la temàtica ignorada per les agències d’acreditació –tant l’ANECA com l’AQU–, la manca de lideratge institucional, etc.\nLa nostra societat necessita i exigeix a la universitat una transició cap a una ‘Educació sostenible’1 on el paradigma educatiu, la governança i les polítiques, la gestió, l’organització, el currículum i la pedagogia girin al voltant del paradigma de la sostenibilitat. En l’educació no es pot ser neutre. Si no es treballa per a la sostenibilitat i s’obvia, es treballa en contra (i no cal recordar que hi ha indicadors socials i ambientals que demostren que, en el nostre entorn ‘glocal’, les insostenibilitats augmenten).\nCal definir clarament per a què i per a qui s’educa a la universitat. Cal que la universitat es plantegi quin és el seu rol en la nostra societat; un rol que, certament, consisteix a formar professionals amb una sèrie de competències, però també, i sobre tot, a formar professionals amb una visió sistèmica, un pensament crític i eines per catalitzar la transició cap a un model de societat més sostenible. Sincerament, la societat no es pot permetre que els estudiants vinguin a ‘perdre’ quatre anys de la seva vida a la universitat per esdevenir futurs consumidors d’infelicitat.\n Per entendre millor la diferència conceptual entre educació en/per a la sostenibilitat i l’educació sostenible suggereixo consultar la següent referència: Sterling, S.; Maxey, L. & Luna H. (2013) The Sustainable University. Progress and Prospects. Ed. Routledge. (http://www.routledge.com/books/details/9781138801516/)\nJordi Segalàs (1967) treballa com a professor associat a la Universitat Politècnica de Catalunya UPC-Barcelona Tech, on també dirigeix l’Institut de Recerca de Ciència i Tecnologies de la Sostenibilitat. És el responsable del grup de recerca en Educació i Tecnologia Sostenible en Educació Superior, del qual també ha estat el director. Va dirigir la Xarxa Catalana en Educació per a la Sostenibilitat. Va obtenir el seu Doctorat en Educació Sostenible en Enginyeria a la UPC-Barcelona Tech. Ha estat treballant en la formulació de polítiques d’ambientalització curricular i en l’elaboració de plans d’acció des del 2000. També ha treballat en projectes TEMPUS (Trans-European Cooperation Scheme for Higher Education) relacionats amb el desenvolupament sostenible en educació superior. Ha publicat més de 70 articles en educació superior i sostenibilitat.\n« primer 1 2 3 4 5 6 7 següent › últim »


Beteterus Sense Fronteres: de juny 2009\n- No esmorzeu mai, vosaltres?\nSi, ja sé que aquestes preguntes/demandes poden semblar infantils... però qui no les ha sentit o utilitzat en alguna de les sortides en bicicleta?\nN’hi ha d’altres més específiques de les pedalades:\n- Quants quilòmetres portem?\n- Quants quilòmetres hem fet?\n- Quin desnivell hem fet?\nLes dues primeres, sobre el quilometratge, ja fa temps que estan resoltes per a la gran majoria: gairebé tots disposem d’un comptequilòmetres calibrat a ull per a cadascú que ens dona una idea aproximada del que hem fet. Com que no quadren mai, ens dona motiu de conversa de tant en tant i ja n’assumim l’error.\nLa pregunta del desnivell és més peluda, entenent pelut com a sinònim de complicat. Resulta que en temps, això no es comptava. O si es comptava era només per dir l’alçada (o altura, que em sembla que són coses diferents però que no he arribat mai a distingir) a la que s’havia arribat. Si es treballava un xic més es podia dibuixar la ruta sobre un mapa i, manualment, anar comptant les corbes de nivell i anar sumant. De negrets (en el ben entès que els negrets als que es refereix l’expressió, i sense ànim de ser racista, altres problemes tenien que no fós comptar desnivells). O de xinos (per què les feines tedioses i pesades se suposa que els han de fer gent de colors diferents als nostres?). Ara, però, la qüestió sembla que hauria de ser més fàcil de resoldre: els GPS fan aquesta feina... o no?\nM’explicaré: com tothom sap, un GPS és un sistema miraculós patrocinat per l’exèrcit dels Estats Units de (Nord)Amèrica, i en conseqüència pel gloriós poble (nord)americà que permet posicionar-nos en 3 dimensions a l’espai. Això del 3D no ha de ser una cosa moderna: és el nostre estat natural. El problema està en l’exactitut de l’artefacte: de l’ordre -mai del tot aclarit en funció de les fonts- de més/menys- 4 metres. Això vol dir que, en cada moment, les coordenades que ens indica poden estar 4 metres a la dreta d’on estem realment, 4 metres a l’esquerra, 4 metres endavant, 4 metres enrera, 4 metres amunt o 4 metres avall. O sigui, podem estar a casa del veí del costat, al carrer, al pis de dalt o al de baix. I això per a cada punt que registra el GPS!\nPer a l’ús habitual, això no és problema. Però quan es vol calcular el desnivell acumulat... quan sabem si sóm al pis de dalt o al pis de baix? I si ara diu que sóm al pis de baix, i 2 metres més endavant diu que sóm al pis de dalt? Quin embolic, no?\nAixò vol dir que haurem de tractar les dades, de polir-les, que és una manera fina de dir “manipular-les”.\nPer posar un exemple real, agafem una ruta realitzada pel Celré el dia 31 de maig. Agafem aquesta ruta, passem els valors llegits pel GPS a un full de càlcul, anem calculant desnivells entre dos punts consecutius i anem sumant els casos en el que el desnivell és superior a 0. Doncs bé, el resultat és de 962 m de desnivell. Ostres, quina ruta!\nPerò suposem que el GPS registra valors erronis, i ens inventem una correcció. Pot ser una mitjana mòbil, de manera que es tregui una mitjana de l’alçada de n punts, la qual cosa ens marcarà una tendència, i tornem a fer el mateix càlcul anterior. Què passa? Suposem una mitjana mòbil de 4 punts. En el cas estudiat, ens dona un desnivell acumulat de 655/656 m (la diferència la comentaré més endavant). I per què 4 punts, i no 6? Doncs amb 6 el desnivell és de 601/603 m. Quin dels 3 (5) valors és el correcte? Històricament jo he utilitzat el dels 4 punts, però no tinc cap raó lógica per donar-lo com a bo.\nPerò hi haurà programes acceptats universalment que facin aquesta feina, no? Doncs per exemple hi ha el IBP, que ens diu que el desnivell acumulat en positiu és de... 784.72 m! Clar que això de posar decimals ja diu un xic que de matemàtiques van un xic peix, sobretot considerant la precissió i el marge d'error.\nVal a dir que el CompeGPS, un dels programes que més s'està utilitzant darrerament, dona un desnivell de 644 m, que s'aproxima al criteri de la mitjana mòbil de 4 punts. I si mirem l'admirat Wikiloc el desnivell positiu que dona és de 633 m.\nAh, i les diferències en el desnivell seguint el mateix criteri. Resulta que el GPS guarda uns valors amb 5 decimals, quelcom totalment absurd quan la precissió de l’amidament és de menys de 4 metres! Clar que els americans van enviar una sonda a Mart i van posar la distància en milles en lloc de quilòmetres, o van bombardejar “per error” l’ambaixada xinesa a Belgrad.\nA que els que us plantejàveu comprar un GPS ara ho veieu tot molt més complicat? Doncs no us desanimeu: si no entreu en detall us aportarà moltes alegries, i només tindreu maldecaps si us pregunteu coses que van més enllà de l’enteniment humà. Però això queda per a l’apartat de filosofia, que de moment no és del tot operatiu.\nPer cert, la ruta en qüestió va coincidir en part amb el traçat de la 5a Cursa BTT del CETIG, i completament amb la data tot i no estar prevista cap competència.\n- No, ja s'ha acabat\nNota de l'autor: Sí, ha estat un rotllo... però és que no sabeu com arriba a carregar que cada vegada preguntin sobre el desnivell (es manté l'anonimat del pesat, seguint la tradició de les cròniques, en el ben entès que pesat pot ser pesada, o viceversa)\nPublicat per Jeiem a 23:20 2 comentaris:


L'Equip de Govern nega categòricament les acusacions de censura en obres d'art que s'han d'exposar en espais municipals\nAfirma que mai s'ha censurat cap artista pel contingut de les seves obres i que mai ha considerat el criteri de la nuesa com a un element que fereixi la sensibilitat\nDavant de l'acord de Junta de Portaveus en favor de la llibertat d'expressió i artística als espais municipals de Terrassa, a proposta de la CUP i aprovat a la darrera Junta de Portaveus amb els vots de TeC, ERC i PDeCAT, l'Equip de Govern de l'Ajuntament de Terrassa vol aclarir de manera categòrica que mai s'ha censurat, des de la regidoria de Cultura, cap artista pel contingut de les seves obres i que mai ha considerat el criteri de la nuesa com a un element que fereixi la sensibilitat. El tinent d'alcalde de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat, Amadeu Aguado, afirma que "l'Ajuntament de Terrassa ha defensat i defensarà sempre la llibertat de creació dels i les artistes de Terrassa, incloent la fotografia eròtica com a element discursiu propi de les arts, i continuarà oferint els espais públics i les sales i equipaments municipals amb les mateixes condicions i igualtat d'oportunitats per a tothom".\nMostra d'això, és que diverses sales i equipaments municipals han acollit exposicions on la nuesa ha estat protagonista, com "Mares", de la fotògrafa Teresa Llordés, que es va poder veure del 3 al 27 de setembre de 2015 a la Casa Soler i Palet; "El nu a la col·lecció del Museu de Terrassa", programada a la sala del Tinellet del Castell Cartoixa de Vallparadís del 9 de juny del 2016 al 5 de març de 2017; o l'exposició organitzada per LGTB Terrassa i l'Ajuntament de Terrassa "Ocaña, espai de llibertat", que va acollir la Sala Muncunill del 25 de novembre del 2017 al 14 de gener de 2018.\nSegons Aguado, amb aquesta proposta "una vegada més la CUP ha construït una mentida i lamentablement alguns grups municipals s'hi han sumat sense contrastar aquestes afirmacions. Continuarem defensant la llibertat d'expressió malgrat que algú, de manera particularment interessada, vulgui tergiversar, amb afirmacions que no són certes, la feina feta des del Servei de Cultura: una tasca que és modèlica i referent en el sector de les arts visuals".\nDe la mateixa manera, l'Equip de Govern municipal nega categòricament que mai s'hagi censurat l'obra del fotògraf Manu Gordillo per part del Servei de Cultura. Una prova n'és l'exposició que l'artista va fer al Casal Cívic de Can Parellada, el 2009. El Govern municipal vol recordar que fins fa pocs dies hi havia un acord perquè l'artista exposés la seva obra a la Casa Soler i Palet entre el juliol i l'agost d'enguany. El propòsit del Servei de Cultura en aquest cas, com es fa en tots els projectes que s'han d'exposar, era fer una tasca de tria, acompanyament, assessorament i curació, que inclou la construcció d'un relat social que serveixi de fil conductor a l'exposició. Cal destacar que aquest treball de curació sempre ha estat molt ben valorat pel sector i consensuat amb ell de manera conjunta. En cap moment, des del Servei de Cultura es va proposar cap mena de canvi de les fotografies presentades per l'autor per ser exposades. Fa uns dies l'artista va decidir, de manera unilateral, exposar en dependències no municipals, i així ho va comunicar al Servei de Cultura, que té registrada una llista d'espera de dos anys per exposar a la sala de la Casa Soler i Palet. Aquesta decisió ha provocat una alteració del calendari d'exposicions de la sala i que altres artistes no hagin pogut programar-hi exposicions en aquelles dates, atès que la sala estava compromesa.


Camins en la natura: de setembre 2016\nTot i que el DIEC no recull cap més accepció del mot, el DNV n'apunta unes quantes més. Així doncs, i molt relacionat amb el significat que apuntàvem anteriorment, també diu que una mallada és una "porció de terreny tancat, generalment de paret, dins del qual pastura el bestiar". Un poc més allunyades d'aquesta caracterització, però molt vinculades entre elles, estan les dues definicions següents: "llit de palla menuda que es posa en el corral dels porcs perquè els animals estiguen sobre un paviment sec" i "jaç que es fa un animal en l'estable o en el corral". Per últim, i fora del món de la ramaderia, una mallada és, a més a més, el "blat gitat en el bancal per efecte de la pluja o del vent, o per haver-hi entrat persones o animals".\nMallada a l'Albufera de València\nEl Diccionari Català-Valencià-Balear (DCVB), que recull totes aquestes definicions i, encara, alguna altra, fa derivar el mot del llatí macŭlāta, que es refereix a la xarxa que tanca el cercat on és el bestiar. Així mateix, acota la seua àrea de coneixença al català occidental i, dins d'aquest bloc, a l'àmbit de la llengua valenciana.\nDiu el DCVB que, concretament, mallada s'entén com a "lloc arrecerat on s'aturen a reposar els pastors i llurs ramats", o "lloc tancat on s'arreplega el bestiar que pastura en el camp o en la muntanya" en paraules del DNV, a tot el País Valencià, però també a la zona de Tortosa, al Baix Ebre, i a la de Beseit, al Matarranya. En canvi, la resta d'accepcions recollides pel mateix DNV, en l'obra d'Alcover i Moll són acotades a la localitat valenciana de Benassal, a la comarca de l'Alt Maestrat.\nLa Mallada Fonda, al terme de Xeresa, a la comarca de la Safor\nFont: A un tir de pedra\nEn qualsevol cas, la toponímia confirma la distribució geogràfica del mot arreu de les terres catalanoparlants. D'aquesta manera, a Catalunya, els topònims que inclouen el mot mallada es concentren a les comarques del Baix Ebre i del Montsià: la cova de la Mallada (el Perelló, Baix Ebre), la Mallada de les Figueres (Mas de Barberans, Montsià), Mallada del Moc (Roquetes, Baix Ebre), etc. A pesar d'això també trobem exemples a Ponent, amb la Torre Mallada, situada al terme de la ciutat de Lleida, al Segrià, o el Mas del Mallada, a Alcanó, també localitat de la comarca del Segrià. En definitiva, mallada s'empra a la Catalunya que parla en Occidental.\nPel que fa al País Valencià, mallada és una paraula fossilitzada toponímicament a tot el territori. Per exemple, trobem des de la Mallada a Beniarrés (el Comtat) fins al collet de la Mallada Gran a Morella (els Ports), passant per altres mallades a localitats tan allunyades com Alfarb (Ribera Alta), Nules (Plana Baixa), Bolulla (Marina Baixa), les Coves de Vinromà (Plana Alta), Orba (Marina Alta), Corbera (Ribera Baixa) o l'Alcúdia de Veo (Plana Baixa).\nel dia de setembre 27, 2016 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Baix Ebre, català, el Comtat, el Matarranya, El Vocabulari de la Natura, mallada, Marina Alta, Marina Baixa, Montsià, Plana Alta, Plana Baixa, Ribera Alta, Ribera Baixa, Segrià, Serra d'Espadà, valencià\nD'entrada, aquesta no és exactament la ruta que havíem planificat, doncs teníem pensat fer un recorregut circular fins a Castell-estaó, amb tornada pels Obacs, la borda de Vells i el camí d'Obeix a Castell. Tanmateix, l'abundància de vegetació ens impedí trobar aquesta senda des del tossal de santa Bàrbara. Després de dos intents que veureu recollits al track, decidírem canviar completament d'idea i adreçar-nos cap a Buira a través de la pista de les Crastes, que agafàrem no gaire lluny de la borda de Pomer, a la capçalera del barranc Roi, dins del terme municipal de Sarroca de Bellera i a pocs quilòmetres del poble abandonat de Castellvell de Bellera, tradicionalment de la Ribagorça i ara per ara administrativament integrat al Pallars Jussà.\nPanoràmica des de l'ermita de santa Bàrbara de\nLarén, a la comarca de l'Alta Ribagorça, dins del terme de\nSenterada, al Pallars Jussà. Al centre-dreta, el tossal de la Creu.\nLa ruta s'inicia a la porta de l'església de sant Pere de Castell-estaó, des d'on eixim del nucli per la carretera d'accés al poble. De seguida, arribem a un revolt on hi ha un encreuament de sendes marcat amb uns senyals. Nosaltres hem d'agafar una senda que puja marcada amb les indicacions "Antist / Estavill", que es correspon amb el camí de Castell-estaó a Antist.\nEsglésia de sant Pere de Castell-estaó\nRevolt de la carretera\nCamí de Castell-estaó a Antist\nImmediatament comencem a guanyar altura. Després d'un parell de minuts, fem cap a una pista que seguim a mà esquerra. Pocs metres més endavant, en una nova cruïlla, continuem cap a la dreta i abandonem definitivament el sender que trepitjàvem.\nPista construïda sobre el camí de Castell-estaó a Antist\nDesviament a mà dreta per a deixar\nel camí d'Antist i pujar cap al serrat de l'Aire\nAvancem per un bosquet i les vistes són escasses, però en desaparèixer els arbres se'ns descobreixen, a la dreta, els pobles d'Obeix i d'Aguiró. També a la mateixa banda, en el vessant de la muntanya, queden la partida de Sobrefonts i el camí de Castell-estaó a Obeix, en plena baixada cap al barranc Roi.\nVista d'Aguiró, amb Obeix a la dreta i per baix\nVista llunyana de la borda de Benet\nLa borda de Benet des d'una altra perspectiva\nLa pujada no s'atura i les vistes són agraïdes. La pista acaba al Bancal, un prat on és difícil determinar què és i què no és camí.\nPista desdibuixada cap al serrat de l'Aire\nPaisatge durant la pujada. En primer terme, l'entorn d'Antist.\nUna altra vista d'Aguiró, aquesta vegada des del Bancal.\nContinuem avançant per tot el camp fins a arribar al seu extrem. Allà, a l'esquerra, naix una senda que puja. L'agafem i resseguint més o menys una paret de pedra seca que queda a la nostra dreta i que ens separa de la depressió des Tarteres, fem cap a un pla que inicia a l'esquerra la baixada del serrat de l'Aire cap als clots de la Móra.\nCercat de pedra seca\nVista de la Ginebresa, del tossal de sant Quiri,\ndels pobles de la Coma de Mont-ros (Paüls de Flamisell, Pobellà i Mont-ros), ... .\nPlanura entre el serrat de l'Aire i els clots de la Móra.\nAl fons, alguna que altra companya de viatge esguardant-nos.\nNosaltres, però, continuem en la direcció que portàvem, sense desviar-nos. Si tenim sort, podrem veure alguna senda factible. Si no la tenim, com ens ocorregué a nosaltres, inventem un sender entre les herbes de cinquanta centímetres d'alçada que cobreixen el sòl. Al davant i a la dreta s'alça el serrat de la Broncalera i cap a ell ens adrecem. El voregem per la seua cara sud i, per primera vegada, observem de lluny l'ermita de santa Bàrbara de Larén.\nPoc després d'aquesta visió, a la dreta veiem el cim del serrat de la Broncalera marcat amb unes pedres. Ascendim camp a través el desnivell d'uns trenta metres que ens separa d'ell i fem parada allà per a contemplar les vistes excepcionals que ens ofereix la muntanya.\nCim del serrat de la Broncalera, antiga línia divisòria dels termes municipals de la\nTorre de Capdella i de la Pobleta de Bellveí. El segon fou integrat al primer en la dècada del 1970.\nAguiró vist des del serrat de la Broncalera. Al fons,\nles serres de Castellnou, de la Pala i del Plan de Toralla.\nBaixem de nou i ens reincorporem a la senda. Ara hem d'anar a buscar, cap a la dreta, el cercat elèctric per al ramat. Caminem a la seua vora, quan ens és possible. La pujada s'accentua progressivament.\nSenyal petri. Al fons, l'Ermita.\nSenyal petri junt a la tanca d'un cercat per a ramat\nCada vegada més, l'ermita de santa Bàrbara ens para més a prop. Tanmateix, quan ens queden uns pocs metres per a aplegar, el camí es desdibuixa i hem d'anar sortejant tota mena de vegetació fins a fer cap a la cresta pelada on s'alça el temple i des d'on podem mirar de tu a tu el tossal de la Creu, pràcticament a la mateixa altura.\nEl tossal de la Creu, al límit municipal entre els termes pallaresos de la\nTorre de Capdella i de Senterada. Al mateix temps, és frontera natural entre la\nVall Fosca, al Pallars Jussà, i l'antic terme de Benés, històricament integrat en l'Alta\nRibagorça, però ara d'administració pallaresa dins de les terres de Senterada.\nSenyal petri a prop de l'ermita de santa Bàrbara\nL'ermita de santa Bàrbara és de reduïdes dimensions i sostre de volta. En el seu interior només trobem un senzill altar amb la imatge de la titular i un llibre de firmes, on immortalitzem la nostra visita. D'aquest temple en dóna notícia Pascual Madoz a mitjan segle XIX, a la seua coneguda obra Diccionario Geográfico-Estadístico-Histórico de España y sus posesiones de ultramar.\nFaçana de l'ermita de santa Bàrbara de Larén\nTanquem amb el forrellat la portai continuem cap a l'oest en direcció a una muntanya una miqueta més elevada, que veiem al nostre davant. Es tracta del tossal de santa Bàrbara, a 1.613 m.s.n.m. El pugem.\nTossal de santa Bàrbara des de l'Ermita\nCim del tossal de santa Bàrbara, amb l'Ermita de fons\nIntentem caminar cap al nord-oest, en direcció als Obacs d'Obeix, les Pegueres i les bordes de Pau i de Vells. Tanmateix no ho aconseguim a causa de l'abundant vegetació sota la qual s'amaga el sender que hauríem d'haver agafat. Per això, i després de dos intents, agafem direcció nord-oest i baixem per les Crastes cap al peu dels tossals de Pomer i de Batlló. Allà naix la pista de les Crastes, per on continuem l'excursió. Sense abandonar-la aquest camí fem cap al coll de Permir, a uns 1.500 m.s.n.m.\nPista de les Crastes camí del coll Permir\nEn deixar-lo enrere, i després d'una lleu pujada, voltem per l'oest el tossal de la Doïl i el Pui de Far, i comencem a perdre altura cada vegada més i més. La pista de les Crastes passa a ser anomenada de Lo Cap de Terme.\nVista llunyana d'Avellanos, poble agregat al terme pallarés de\nSarroca de Bellera, tot i haver format part històricament de la Ribagorça.\nEl Pui de Far, amb la torre de comunicacions instal·lada al seu cim fa pocs anys\nVista llunyana de Buira\nEntrada a Buira\nAcí us deixem l'enllaç a Wikiloc d'aquesta ruta, amb el desig que us agrade!\nel dia de setembre 20, 2016 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Alta Ribagorça, Borda de Benet, Buira, Castell-Estaó, Coll Permir, Ermita de santa Bàrbara, Larén, Pallars Jussà, ruta, senderisme, Serrat de l'Aire, Serrat de la Broncalera, tossal de santa Bàrbara\nel dia de setembre 13, 2016 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Bellvís, Camí de la Baladruga, Carrerada de la Lletra, el Palau d'Anglesola, Lo Regueret, Lo Tossal Roig, Pla d'Urgell, ruta, senderisme\nCastell-estaó - Borda de Benet - Serrat de la Bron...\nEl Palau d'Anglesola - Camí de la Baladruga - Lo T...\nCalaix d'interior: un crim a la masia


Primer oli d’oliva verge Can Font Orgànic! – Can Font Organic\nPrimer oli d’oliva verge Can Font Orgànic!\nPost author:Montse Ferrer\nPost category:Productes Can Font Orgànic\nEl primer oli d’oliva verge Can Font Orgànic ja està a punt.\nLa nostra família fa més de 100 anys que cuida oliveres, però fins ara només amb la intenció de vendre’n directament el fruit. Ens fa molta il·lusió que, després de tants anys, realitzem un pas endavant elaborant el primer oli d’oliva verge extra de Can Font.\nUn oli orgànic que prové d’una manera diferent de cuidar la terra, més semblant a l’antic sistema dels avis i besavis que als models actuals. Un oli que elaborem juntament amb els amics de Mas Auró, amb l’Enric Murio capitanejant un molí del qual han sortit alguns dels millors olis del món.\nUn oli elaborat 100% a l’Empordà, que representa un pas endavant per a nosaltres apropant-nos al sistema social i econòmic en el qual creiem i defensem: la venda directa i de proximitat. Per aquesta raó l’oli l’aconseguiràs contactant amb nosaltres per correu electrònic i t’informarem dels diferents punts i horaris de recollida que establirem els pròxims dies, un d’ells al c/Mar 5 de Pedret i Marzà (Alt Empordà,Girona). També el podem enviar per correu sense problema. I com que creiem amb el consum responsable, també es pot comprar aquest oli a través de la Cooperativa de Consum El Garrollar de Vilajuïga.\nEn l’oli d’oliva verge Can Font Orgànic s’han potenciat les qualitats nutritives organolèptiques i en un dels millors molins del mercat, per un preu la garrafa de 2 litres de només 26 euros. Per a nosaltres, aquest oli representa oferir un producte excepcional que a més, contribueix a mitigar la crisi climàtica, frenar l’erosió i regenerar la vida del sòl. Un oli el qual et recomanem reservar com més aviat millor, ja que l’edició és molt limitada.\nTags: Can Font Orgànic, Empordà, oli oliva, oliveres, Vilajuïga\nPrevious PostCan Font Organic a #InnovemFest19\nNext PostCan Font Orgànic a la conferència de les perspectives agrícoles de la Unió Europea, a Brussel·les.\nEnric Murio 3 set. 2020 Respon\nUn bon oli verge només es pot fer amb unes olives perfectes. Això es la part més difícil i es on la familia Font son experts. Gràcies al seu assessorament podem, any darrera any, produir olis d’una gran qualitat.\nRespon a Enric Murio Cancel·la les respostes


Torna el festival Tiana Negra amb la presència d'una vintena d'autors L'illa dels llibres -\nInici Notícies Actualitat Torna el festival Tiana Negra amb la presència d’una vintena d’autors\nEl festival de novel·la negra en català arriba a la setena edició.\nEls dies 18 i 19 de gener, la localitat de Tiana viurà una nova edició del seu festival dedicat a la novel·la negra en català. Aquesta edició serà la darrera com a comissari de l’escriptor Sebastià Bennasar que deixarà el seu càrrec. Bennasar marxa ’perquè crec que és un bon moment. S’acaba el mandat electoral de les persones que em feren l’encàrrec i no és gens bo que un director d’un festival s’eternitzi en un càrrec, ha de donar pas a noves idees. A més a més, espero seguir-hi vinculat d’alguna manera, que em convidin com a autor o simplement venir com a públic a gaudir-lo.”\nDurant la celebració del festival es donarà a conèixer el nom de la persona que el substituirà.\nAl voltant d’una vintena d’activitats i més de 20 autors participaran en el festival on de moment hi ha confirmda la presència de Margarida Aritzeta, Francesc Puigpelat, Montse San Juan, Raquel Gámez, Núria Queraltó, Jordi Dausà, Irene Solanich, Juli Alandes, Francesc Bayarri, Vicent Borràs, Joan Carles Ventura, Miquel Fañanàs, Fàtima Llambrich, Oriol Canals, Àlex Martín, Albert Villaró, Oriol Comas, Ferran Grau, Francesc Planes, Emili Bayo i Jordi de Manuel.\nEl Tiana Negra mantindrà el seu format habitual i les seves activitats aquest any una taula rodona dedicada a autors valencians, La imprescindible aportació valenciana; la conferència d’Àlex Martín sobre el moment actual de la literatura negra catalana, No és or tot el que brilla; l’homenatge a Margarida Aritzeta i Teresa Juvé i la cloenda internacional amb l’escriptor portuguès Francisco Moita Flores.\nJoan Carles Ventura, VI Premi de novel·la Negra Memorial Agustí Vehí Vila de Tiana\nLa setena edició del VI premi de novel·la negra Memorial Agustí Vehí Vila de Tiana ja té guanyador.\nJoan Carles Ventura ha estat el guardonat per la novel·la ‘Em diuen fletxa’ on ret un homenatge als escriptors clàssics nord-americans de gènere negre i sobretot a la figura del detectiu privat “hard-boiled” que l’autor valencià reconeix com un dels seus arquetips literaris per excel·lència.\nEl guardó està dotat amb 2.000 euros, subvencionats a parts iguals entre l’ajuntament de Tiana i l’editorial Alrevés, i l’obra es publicarà el proper mes de setembre a la col·lecció Crims.cat.\nEl jurat presidit per Àlex Martín, Sebastià Bennasar i Anna Maria Villalonga ha decidit premiar a l’obra de Joan Carles Ventura després de valorar la dotzena d’obres presentades.\nJoan Carles Ventura rebrà el premi aquest divendres a Tiana en el marc de la nova edició del festival de novel·la negra en català.\nArticle anteriorSortejada la sisena Gran Panera de L’ILLA DELS LLIBRES\nArticle següent‘Aprendre a parlar amb les plantes’ de Marta Orriols per Andreu González


InfanTIC - El Bloc d'Educació Infantil: 01/03/09\nA la classe d'anglès hem volgut celebrar l'arribada de la Primavera fent unes flors que surten sempre en aquesta època de l'any. Es diuen Daffodils i les hem fet utilitzant un motllo de paper de magdalena, pintant-lo de groc, retallant els pètals i decorant-ho amb purpurina daurada. Semblem màgiques!\nEls nens i nenes de P-5 hem anat a l'Aquari i hem vist molts peixos i als TAURONS que ens han agradat molt.\nHem escoltat la història de la TINA la sardina que havia perdut la cua i que la va buscar per tots els mars del món.\nAquí podeu veure les fotos de les Timbales:\ni aquí les dels xilòfons:\nA la classe de les Timbales aviat s’acabaran les lletres de l’abecedari per fer murals! Els darrers murals els hem fet tot jugant. La Natàlia ens dona una paraula que hem de llegir.\nQuan l’hem llegida podem enganxar-la al mural i ens en sentim molt orgullosos! Mireu!\nQuè passaria si us trobessiu aquestes cinc madalenes de panses tan bones al forn? No les comprarieu per menjar-les de seguida? je, je!\nLa Primavera ja ha arribat a les classes d’Educació Infantil i les parets s’han omplert de color!\nTots els nens i nenes de P-4 i P-5 hem celebrat l'arribada de la Primavera amb aquesta cançó que ens ha ensenyat la Sònia:\nTambé hem fet unes flors precioses.\nA P-4 Bluebells\n+ Clarinets: Flautes:\nA P-5 les flors son grogues i es diuen Daffodils\nEsteu preparats per un bon ensurt? Doncs ja podeu escoltar aquesta cançó de Halloween!!\nUna altra manera de començar el dia és amb aquesta cançó i la nova salutació que em après: HI!\nLa peixera dels Xilòfons\nCom que els Xilòfons estem aprenent moltes coses dels peixos l'Anna ens ha deixat una peixera i tenim molts peixos d'aigua dolça i plantes que viuen a dins de l'aigua.\nEn aquesta cançó, cinc micos trapellas fan carones a un cocodril. Aquest, ben calladet, trobarà la manera de desempallegar-se d'ells...Yum!\nA la ludoteca...\nEl que més ens agrada fer a la Ludoteca és disfressar-nos:\nEls alumnes de de P-5 vam visitar el Caixa Fòrum. Allà vam observar i experimentar amb el color, la línia i el moviment a partir del mural Splat de Sol LeWitt.\nAquí teniu mes fotos:\nAquests dies ho hem continuat treballant a l'escola i aquí teniu el resultat:\nCom a rutina, acomiadem la lliçó amb aquesta cançó:\nEls nens i nenes de P-5 ens hem tornat tots uns reporters. Hem explicat que eren les noticies i tots volíem donar les nostres!\nCom ja sabem escriure una mica...\n- El meu germà ja sap menjar tot sol.\n- La meva cosineta ha nascut a l'hospital.\n- Avui la meva mama ha anat a València amb el Talgo.\n- Un dia el meu pare va caure per l'escala.\n- Un dia em vaig tallar el dit.\n- El meu papa i la meva mama s'en van a Londres\nEstà clar que continuarem fent de reporters.\nPer aprendre les parts del cos la Sònia ens ha ensenyat aquesta divertida cançó. La cantem cada cop més i més ràpidament. Ho voleu provar?\nEls nens i nenes de P5, quan anem a la ludoteca, ens preparem per escollir els jocs als que volem jugar. Per aixó em d'estar ben asseguts i atents. La Sònia ens canta aquesta cançó per recordar-nos com ho em de fer.\nLes Flautes i els Clarinets vam anar tot el dia de visita al Zoo de Barcelona. Pel matí vam veure les girafes, l’elefant, els rinoceronts, els hipopòtams, els camells i els dromedaris.\nA més, una monitora del Zoo ens va estar explicant què mengen els diferents tipus d’animals i tot seguit vàrem dinar.\nDesprés de demanar durant tot el matí a la M ª José i a l’Angelina que volíem veure els tigres i els lleons ho vàrem aconseguir! Els cridàvem però estaven descansant i no ens feien cas.\nTambé vam poder anar una estona a la granja del Zoo a veure les cabretes i jugar al parc. Per últim, vam veure l’espectacle dels dofins a la piscina descoberta, on jugaven amb el seu monitor, tiraven la pilota al públic i saltaven molt alt.\nTraditional English song "Polly put the kettle on"\nLa Sònia d'anglès ens ensenya cançons tradicionals angleses com aquesta on la mare de la Polly li demana que posi la tetera al foc per prendre el tè de les cinc.\nA la classe de les Timbales hem utilitzat els colors primaris per descobrir, tot fent diferents sumes de colors, com es fa el taronja, el verd i el lila. Mireu!\nQuin bon dia que fa!\nCom que feia tant bon dia hem aprofitat que faltaven 15 minuts per anar a dinar i hem anat a jugar al pati.\nA la classe de les Timbales ja hi tenim un trosset de Primavera! La Natàlia ens ha portat Mimosa i ens ha fet molta il•lusió. L’hem tocat, olorat i observat com és. Després hem fet un dibuix de la mimosa, al natural.\nBye-bye song 1\nJa s'ha acabat la sessió d'anglès i ens em d'acomiadar de'n Cheeky i de tots nosaltres i ho fem amb aquesta cançó tan divertida:\nEls nens i nenes de la classe de les Timbales hem descobert que també podem pintar a través del moviment i així convertir-nos ens uns grans artistes!\nHem posat gotes de pintura en un paper i aquest dins d’una safata. Hem fet moure la safata tot jugant per tal que la bala que hi havia dins anés tocant les gotes de pintura i les fes moure. Ens han quedat uns quadres molt originals!\nEls dijous, després del pati, les flautes fem racons de treball.\nN’hi ha de molt diferents i a cada taula li toca un determinat racó.\nTotes les setmanes canviem per tal de no repetir i poder-los fer tots.\nAquesta vegada els racons eren: botons, escrivim números i lletres, tencaclosques i plàstica, però també tenim el d’escriure els noms dels companys, fer series, ...\nUf quina por!\nSi voleu passar molta por... heu d'escoltar aquesta cançó de Halloween!\nI'm cold (clothes song)\nAmb aquesta cançó em après què cal fer quan tenim molt de fred!\nCom que els nens i nenes de P-3 estem aprenent el conte de “La rínxols d’or i els tres óssos”- hem volgut saber més coses sobre aquests animals.\nL’Anna i l’Elena ens han dut llibres de la biblioteca de l’escola i vídeos molt interessants sobre els óssos.\nEls nens i nenes de la classe de les Maraques i dels Cascavells hem vist un documental dels cargols.\nEn aquest es podia veure la boca del cargol de ben a prop i també com posaven els ous i com naixien els petits.\nLa Sònia d'anglès ens ensenya cançons tradicionals angleses on prantiquem accions i aprenem vocabulari.\nEn aquesta em après accions com:\n- Point to the ceeling, point to the floor,\nHello song 1\nMitjançant aquesta cançò els nens de P5 aprenem a saludar-nos en anglès. Després ens saludem entre nosaltres utilitzant la frase:\nI així comencem la classe d'anglès molt contents.\nCom que encara faltaven 10 minuts per anar a dinar, els Clarinets hem aprofitat per fer teatre de titelles. És molt divertit!\nUna tarda sense sorral\nQuan ja estàvem tots preparats, amb la jaqueta posada per anar al sorral..... es va posar a ploure.\nPerò la Maria i la Marta ens van deixar triar a què volíem jugar i ens vam quedar a la classe amb: puzzles, plastilina, la granja, cotxes i tubs.\nQuè bé que dibuixem\nLes flautes hem fet un dibuix al natural amb ceres.\nLa Mª José ens ha fet dibuixar una nina i una pilota, ens ha dit que ens fixem molt bé en tots els detalls i els colors.\nHan quedat macos oi?\nEls padrins de 4t ens maquillen\nPer celebrar que acabava el Carnestoltes, els padrins de 4rt han vingut a les classes de P3 i ens han pintat la cara al nostre gust!\nMireu que guapos i guapes ens van deixar!\nEls cohets de P5\nA la classe de les Timbales estem molt engrescats per treballar tot el tema de l'univers i els planetes. Aviat començarem però de moment... acabem el fantàstic mural de l'espai tot pintant el foc als coets que vam dibuixar!!!\nLa Maria ens ha donat pintura de color blau, groc i vermell. Lliurement hem anat pintant i trobant nous colors: morat, taronja, verd, marro...\nJa coneixem una lletra més!\nFins ara, ens havien visitat la "A", la "E" i la "I" però avui a la classe dels Cascavells ha arribat la lletra "O" i ha convidat a tots els nens i nenes a la seva festa. Només els que tenen aquesta lletra al seu nom poden entrar al jardí de casa la "O" i el qui la tingui la primera de totes pot entrar a jugar dins de la casa.\nFem una visita molt especial als nostres padrins!\nEls nens i nenes de la classe de les Timbales hem visitat als padrins. Aquesta vegada els padrins i les padrines s'han inventat un conte relacionat amb el carnestoltes i ens l'han explicat. Després ens han fet un barret de paper per poder-nos disfressar!\nCom ja sabeu, els nens de les Maraques i els Cascavells estem descobrint moltes coses sobre els cargols. Sabíeu que quan caminen segreguen una baba i que fan pessigolles a les mans?\nPer poder adonar-nos millor del rastre de baba que deixen els cargols al desplaçar-se els hem mullat amb aigua i colorant alimentari. Així doncs, també hem pogut observar les formes dels camins que dibuixen els cargols pel paper.\nEls nens i nenes de les Maraques han pogut veure com dos dels cargols es menjaven el paper perquè tenien gana.\nTraditional English song "Polly put the kettle on"...


ENTREVISTEM AL DIRECTOR GENERAL DEL GRUP NOMO – Ràdio Sant Feliu 107.0 FM\nENTREVISTEM AL DIRECTOR GENERAL DEL GRUP NOMO\nBy Paul Marca|2018-05-09T17:02:06+02:009 de maig de 2018|Sense categoria|Comentaris tancats a ENTREVISTEM AL DIRECTOR GENERAL DEL GRUP NOMO\nL’oferta gastronòmica de Sant Feliu de Guíxols es continua ampliant amb restaurants exclusius i de qualitat. L’últim aterratge ha estat la del Grup Nomo en el restaurant del Club Nàutic, que segons els empresaris es troba emplaçat en un dels espais més atractius de la Costa Brava, on ofereixen cuina japonesa.\nConcertàvem una entrevista amb el director general, Borja Molina-Martell, que ens comentava: “Som una empresa familiar que neix a Barcelona l’any 2007 i vam obrir un primer restaurant, el Nomo al carrer Gran de Gràcia, i la nostra aposta és el cap de cuina i soci, en Naoyuki Haginoya i, sobretot, es tractava de treballar amb producte local, sempre molt fidels a la cuina japonesa de Tokio. Llavors varem obrir a Barcelona l’any 2007 i també varem obrir una línia de take away, que és el Nomo Moto i també fem servei a la Fira de Barcelona.\nL’any 2014 varem obrir, amb el grup Mas de Torrent, una barra de sushi dins de l’hotel, amb una gran acollida, i varem decidir continuar amb l’obertura del restaurant al Far de Sant Sebastiàl’any 2015 , que és el Far Nomo. Varem tenir una acollida molt bona amb públic local i el que venia de Barcelona, podent obrir tot l’any,\nTambé hi venia molta gent de Sant Feliu de Guíxols, de Platja d’Aro, S’Agaró, etc. i, des de fa un parell d’anys, teníem molt clar que volíem obrir alguna cosa per aquesta zona. Estàvem buscant un local i varem tenir la gran sort que la gerent del Club Nàutic ens va ensenyar el local, que ens va enamorar, perquè realment és un local maquíssim, amb un accés fàcil, estàs a sobre del mar i varem tenir claríssim que era un lloc ideal per obrir un Nomo i també la nostra aposta és obrir tot l’any. Sant Feliu és un lloc on segur que la nostra cuina tindrà una bona rebuda”.\nQuant a les especialitats el director general del nomo declarava: “Tenim un tipus de carta que agrada a tothom perquè la gent et pot dir que el japonès no li agrada, perquè tenen la imatge que és cru. Tenim una part important de la carta que és crua com és el nigiri, però després tenim una part també molt important de la carta que treballem amb producte local. Per exemple, tenim un pop de la Costa Brava a baixa temperatura, tàrtar de gamba, tot el que són les brases japoneses en les que fem filets, pollastre, etc. i oferim un ventall molt important.\nTreballem també el tema dels tàrtars i els tatakis que fem amb rogers, gamba i la ventresca de la tonyina. A més, la bola d’arròs amb peix cru a sobre, el nigiri, i també el que fem, perquè la gent s’introdueixi i no tingui por, una fusió. I tenim el que és un nigiri, però de formatge brie amb mel i una nou, o amb foià a la planxa, així la gent que és més aprensiva acostuma el paladar a la cuina japonesa”.\nRespecte al xef japonès Naoyuki Haginoya va dir que “ va arribar a Barcelona fa 15 anys, venia de Tokio, a on havia treballat en restaurants del Japó, fins i tot de carn, en una empresa japonesa amb el teriyaki, que és una de les tècniques japoneses que ha portat cap aquí i en aquests 15 anys ha anat incorporant producte i tècniques nostres i entén molt bé el paladar de la gent d’aquí, i això és un dels grans avantatges, ha sabut obrir-se al anar incorporant sabors per a la gent d’aquí”.\nPreguntàvem a Borja Molina-Martell si els preus són assequibles per a tothom i comentava: “ El tíquet mig són 35€ en el grup. A partir d’aquí, sí que és veritat que es poden menjar uns fideus yakisova, un plat d’aquí de tonyina, una beguda i gastar-nos uns 20 o 25 € i també, si va un dia i volem gastar més perquè és un aniversari i volem menjar garoines i la ventresca de tonyina, pot tenir un cost de 50 o 60 €, però per 30 o 35 € es menja bé i, tal i com fem en el Nomo Far, aquí a Sant Feliu, entre setmana fem un menú de 18 € molt complert”.\nFinalment, li demanàvem una valoració de la resposta del públic i destacava: “Doncs estem molt contents perquè fins i tot abans de Setmana Santa varem treballar força i durant la Setmana Santa i el pont del primer de maig, hem treballat molt. Els que ens agrada és que tenim molts clients de Sant Feliu que han vingut, han repetit i estan encantats de l’obertura d’un restaurant japonès i també molts clients socis del Club que també han vingut en diverses ocasions i estem molt animats.\nEl Grup Nomo també vol col·laborar en les activitats que es fan a Sant Feliu i una de les primeres serà amb el Festival de la Porta Ferrada, on prendrà el relleu del servei al Village del recinte, que en els darrers anys anava a càrrec del restaurant Els Tinars.


Posted in Altres, tagged bussines, netrunworking, running, shotools on 5 Mai 2011| 1 Comment »\nSi el passat dimarts parlàvem del fet social que representava el running, avui volia, aprofitant un bon bloc que em va recomanar una molt bona amiga, analitzar el running des de la vessant del bussines, o el que és el mateix, dels negocis.\nEn el bloc, l’Albert Garcia Pujades estableix una relació entre aquelles persones emprenedores i les que corren, relacionant totes les característiques necessàries per a mantenir la rutina de curses i entrenaments amb les imprescindibles per fer negocis. Òbviament no tots els que corren son emprenedors, ni tots els emprenedors corren, però aquest paral·lelisme s’estableix més del que ens pensem.\nEn el marc d’aquesta relació running-negocis, l’Eva em va passar ahir mateix un enllaç al bloc de SHOTools en el que es proposava una sessió de NetRunWorking, o sigui fer nous contactes i negocis mentre correm. Res de dinars copiosos, ni reunions interminables, ni trucades que et deixin l’orella vermella; la millor manera per fer tractes i trobar noves oportunitats de negoci és fer-ho corrent mentre respires de forma desaforada. Això sí, el que més en forma estigui segur s’emporta la palma a l’hora de negociar.\nNo sols d’imperdibles viu l’home\nPosted in Material, tagged corre, Material, running, saltamarges on 16 Març 2010| Leave a Comment »\nAcabo d’arribar de X-Terra, on en Fernando i jo hi hem comprat unes potingues comestibles per a la Marató d’aquest proper diumenge. Durant l’estoneta que hem estat allà (gracies Ramon per la paciència que gastes), hem estat parlant de vàries coses, entre elles localitzar la solució definitiva al mal d’imperdible. El mal d’imperdible és el mal que tot corredor ha patit alguna vegada en les seves pròpies carns o el que es pitjor, en les seves samarretes de corre.\nEn Ramon però, ens ha ensenyat la solució definitiva (o al menys això sembla). Un “Clips” de plàstic que enganxen el dorsal sense danyar la samarreta (el dorsal és un altre tema).\nPel que sembla, en Ramon en farà una recerca i ens mantindrà informats. Si voleu mes info, podeu clicar Dorfix i visitar la pagina de la marca.


Joc Roques de tret Online. Jugar gratis\nJoc Roques de tret\nJuga el joc Roques de tret En línia:\nDescripció del joc Roques de tret\nFilmem un canó en pedres nablizhayuschimsya. . Juga el joc Roques de tret en línia.\nCaracterístiques tècniques del joc Roques de tret\nJoc Roques de tret ha afegit: 15.10.2010\nMida del joc: 2.49 MB\nEls jocs com el joc Roques de tret\nDescàrrega del joc Roques de tret\nInsereix el joc Roques de tret a la seva pàgina web:\nRoques de tret\nPer inserir el joc Roques de tret a la seva pàgina web, copieu el codi i enganxeu-lo al codi HTML del vostre lloc. A més, si t'agrada el joc Roques de tret, copiar i enviar l'enllaç a un amic o els teus amics, compartir el joc amb el món!\nAmb el joc Roques de tret, també va jugar al joc: