'Harry Potter': enemics de Harry fet a més de Voldemort - Entreteniment | Octubre 2020\nAixò és el que heu de fer per introduir el tema 'Digues sí al vestit' del TLC.\nLes coses impactants El germà de Meghan Markle va revelar sobre ella en la seva carta al príncep Harry\nEl procés de reinici de 'Flintstones' per a Grownups està en desenvolupament\nPer què Wendy Williams és un dels amfitrions de xerrades més controvertits\nReceptes de dolç i salat\nQuè és el que va trencar Kate Middleton amb el príncep William que pot ensenyar a altres dones\nHarry Potter és el molt estimat personatge principal de la sèrie que porta el seu nom. Però no tothom en el món Harry Potter estima el mateix Harry. Té alguns enemics, a més de Voldemort. Per desgràcia, Harry no sempre és amat per tothom dins del Màrit Mag.\nTot i que té amics, també ha fet alguns enemics. I alguns d’aquests enemics són persones poderoses. Qui són aquestes persones i per què els agrada tant Harry? Esbrineu-ho, endavant.\nQui són els enemics no Harry de Voldemort a 'Harry Potter'?\nDaniel Radcliffe a la seu Harry Potter and the Deathly Hallows Part 2 estrena | Debra L Rothenberg / FilmMagic\nQui més, a més de Voldemort, podria agradar a Harry Potter? Doncs bé, resulta que hi ha moltes persones que no li agraden. Potser la més gran, a més de la mateixa Voldemort, és la seva mà dreta, Bellatrix Lestrange.\nLes raons de Bellatrix per no agradar a Harry són senzilles: està en la manera que el seu mestre Voldemort aconsegueix allò que vol. Tot i que Voldemort potser no s’ho mereix, Bellatrix és intensament fidel al Senyor Fosc. Sembla ser tan dolenta com el mateix Voldemort, assassinant el padrí de Harry Sirius, el seu propi cosí, i rient histèricament mentre ho feia.\nA qui més no li agrada Harry?\nEstudiar és millor amb un company de confiança al seu costat.\nUna publicació compartida per Harry Potter Film (@harrypotterfilm) el 9 de setembre de 2019 a les 11:00 del PDT\nEn esmentar els enemics d'en Harry Harry Potter, no pots oblidar a Draco Malfoy. Draco és un estudiant de Slytherin que ve a Hogwarts el mateix any que Harry i inicialment vol fer amistat amb l'altre noi. En Harry, però, el rebutja a favor de Ron Weasley. A partir d'aquest moment, Draco no li agrada a Harry i fa tot el possible per fer que Hogwarts sigui horrible per a ell.\nA ningú li agrada el rebuig. Per tant, té algun sentit que Draco no li agradi a Harry. Tot i així, probablement no hagi de veure l’altre noi com un enemic. No hi ha res dolent amb una petita competició amistosa, però Draco porta les coses massa lluny.\nAl final, Draco acaba sent no una persona tan dolenta a mesura que envelleix, i ell i Harry es mantenen en condicions civils. Tot i això, els danys ja es van fer durant els seus anys a Hogwarts i els dos probablement mai seran amics íntims.\nHarry Potter i els enemics que va fer\nDurant Harry Potter i l'Orde del Fènix, Harry fa dos enemics molt poderosos: Cornelius Fudge i Dolores Umbridge. Cornelius Fudge és el ministre de la màgia que es nega a admetre, durant el cinquè any d'Hogwarts de Harry, que Voldemort ha tornat. Acusa a Harry d’haver mentit i de fer històries, cosa que Harry no faria, sobretot pel que fa a Voldemort.\nPreocupat per la situació de Hogwarts, Fudge envia Dolores Umbridge a l'escola perquè els seus ulls i orelles. I es pren la seva feina una mica massa seriosament. També acusa a Harry de mentir sobre Voldemort i el castiga per fer-lo escriure “No he de dir mentides” una i altra vegada. A continuació, la línia queda agafada per la seva pell.\nFudge sembla que no li agrada a Harry perquè no vol admetre a ell ni a la resta del Màgic Mestre que ha tornat Voldemort. Umbridge, en canvi, és bastant sàdic i no sembla que li agradi a ningú. És gairebé tan dolenta com Voldemort, ja que no sembla que li importin els altres, només el seu propi poder.\n4 tipus de persones que es beneficien de la seva desgràcia\nTotes les feines feines que Tonya Harding ha tingut des de la seva famosa prohibició de patinatge artístic\n'Anatomia de Grey': Qui és el metge que assassina a Derek 'McDreamy' Shepherd? - Per què ha tornat?\nAquí teniu els 1 aliments que la gent odia més al vostre estat


Comunicat d'Ada Colau amb motiu de l'Onze de Setembre - VilaWeb\nDimarts 09.09.2014 11:53\nComunicat d'Ada Colau amb motiu de l'Onze de Setembre\nGuanyem s'afegeix a les convocatòries de la diada que reclamin el dret de decidir i tinguin un clar contingut de denúncia social\nAda Colau, portaveu de Guanyem Barcelona, ha emès un comunicat amb motiu de l'Onze de Setembre. La plataforma ha acordat de 'donar suport a les mobilitzacions i accions reivindicatives promogudes des de la societat civil en favor del dret de decidir i de la convocatòria de la consulta ciutadana del 9-N perquè tothom pugui expressar lliurement la seva opinió'. La nova formació indica en quins trams de la V participarà per dotar de contingut social la seva presència.\nGuanyem explica que el seu compromís amb el dret d'autodeterminació 'no pressuposa una posició única respecte a les preguntes que planteja la consulta'. I afegeix: 'Igual que la societat catalana, Guanyem és un espai plural on conviuen persones amb identitats i orígens múltiples i amb diverses percepcions de la qüestió nacional i territorial. Aquesta pluralitat travessa les posicions independentistes, federalistes i la de molta gent que considera que, en les condicions actuals, només una ruptura democràtica prèvia permetria plantejar un acord federal o confederal lliure, entre iguals.'\nGuanyem també ha acordat de participar 'en les accions reivindicatives que dotin la Diada d'un clar contingut de denúncia social i serveixin per visibilitzar les lluites dels moviments socials de la ciutat'.\nGuanyem Barcelona participarà en l’acció promoguda per forces com el Procés Constituent i la Marxa per la Dignitat davant l’edifici del Deutsche Bank, 'símbol del domini del capital financer i de l’especulació que pateix la nostra ciutat'. El punt de convocatòria es correspon a l’espai dels trams 19 i 20 de la V i al Passeig de Gràcia amb la Diagonal, davant del Deutsche Bank, a les 15 h.\nAixí mateix, Guanyem Barcelona també serà present a l’acció promoguda per la Plataforma per una Catalunya Social, juntament amb la FAVB, els sindicats, ONG i altres entitats que ocuparan amb el lema 'Per una Catalunya social' els trams de la V situats a la Gran Via, entre els carrers de Balmes i Rambla de Catalunya, que es corresponen amb els trams 57 i 58 de la convocatòria.\nLa guia de la V de l'Onze de Setembre\nLes millors imatges amb l'etiqueta #VeigV\n'Tots junts convocarem la consulta', el vídeo que convoca a l'Onze de Setembre\nD'on ve el símbol de la V? Un recorregut per la infinitat de significats que té i ha tingut aquesta lletra\nOn es col·locaran els participants a la V d'arreu del territori?\nLes samarretes de l'11 de setembre a la venda online i a la botiga de VilaWeb\n- Portada de VilaWeb. 24 hores de notícies sobre el país i el món.\n- VilaWeb in English. L'edició global per a explicar al món què està passant al nostre país\n- Descarregueu-vos les apps per a iOS i Android per a seguir-nos millor des del mòbil\n- La Botiga de VilaWeb. Cultura, oci, país.


Període hel·lenístic d'Egipte - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl període hel·lenístic d'Egipte o Egipte Ptolemaic correspon al període de l'antiguitat en la regió de l'actual Egipte entre la conquesta macedònica per Alexandre el Gran i la caiguda en mans de l'Imperi Romà, és a dir, al període de domini per part de la dinastia ptolemaica o dels ptolomeus.\nEl terme Període hel·lenístic o Alexandrí és un terme encunyat a mitjan segle xix per l'historiador alemany Johann Gustav Droysen per designar el període històric comprès entre la mort d'Alexandre el Gran (323 aC) i la de Cleòpatra VII i Marc Antoni després de la seva derrota a la Batalla d'Àccium (30 aC). L'àmbit geogràfic en què es va desenvolupar el període hel·lenístic comprèn el vast territori conquerit per Alexandre el Gran, que a la seva mort es va fragmentar en diverses entitats polítiques regides després per dinasties d'origen grec o macedònic. A l'Egipte faraònic, en aquesta etapa històrica, que succeeix a l'anomenat Període Tardà, van regnar dues dinasties d'origen hel·lènic: la Macedònica (332 aC a 309 aC) i la Ptolemaica (305 aC a 30 aC).\nAlguns historiadors denominen període grecoromà d'Egipte a l'època que transcorre des de l'entrada d'Alexandre el Gran al país fins a les últimes fases de la dominació romana d'Egipte, que conclou després de la mort de Teodosi I el Gran.\n1 Alexandre el Gran\n2 Egipte ptolemaic\n2.1 Ptolemeu I\n2.2 Ptolemeu II\n2.3 Ptolemeu III\n2.4 Declivi ptolemaic\n2.4.1 Ptolemeu IV\n2.4.2 Ptolemeu V\n2.4.3 Ptolemeu VI\n2.5 Els últims Ptolemeus\n2.5.1.1 Juli Cèsar\n2.5.1.2 Marc Antoni\n3 Govern i civilització del període hel·lenístic\n4 La monarquia hel·lenística\n4.1 Culte al rei\n4.1.1 Deïficació dels ptolomeus\n4.1.2 Gots de la reina\n4.2 Deïficació dels selèucides\n5 Cronologia del període hel·lenístic d'Egipte\nAlexandre el Gran[modifica]\nArticle principal: Alexandre el Gran\nAlexandre el Gran, després d'heretar el 336 aC (amb vint anys) el tron del seu pare Filip II, es va proposar continuar l'empresa política i militar iniciada per aquest. Després d'una sèrie de fulgurants victòries a Grècia i Anatòlia, el 332 aC va conquerir Tir després de set mesos de setge.\nAlexandre va haver de decidir llavors entre dirigir-se al centre de l'Imperi Persa o prosseguir cap al sud. Sembla que una delegació de notables egipcis li va demanar que els alliberés del jou persa, i això el va fer decantar per la segona opció. La següent victòria a Gaza (332 aC), ciutat rebel com Tir, li va obrir les portes de la fins aleshores satrapia persa d'Egipte.\nImatge d'Alexandre el Gran. Detall del mosaic de la casa del Faune de Pompeia (Museu Arqueològic Nacional de Nàpols).\nVa entrar a Memfis aclamat com un llibertador, ja que la darrera dominació persa va ser per als egipcis summament repressiva i sacrílega. Alexandre va voler mantenir aquesta primera impressió favorable, que a més li convenia, i respectar la religió i costums locals. Va ser proclamat faraó, el que li conferia rang de divinitat d'acord amb la tradició egípcia.\nA l'oest del delta del Nil, al costat d'un poblat anomenat Rakotis, ordenà construir la futura ciutat d'Alexandria, projectada per Dinòcrates de Macedònia seguint el model de traçat en quadrícula clàssic grec. Aquesta ciutat acabaria tenint gran importància política i econòmica a Egipte i la Mediterrània oriental, ja que assumiria les funcions comercials de Nàucratis i la destruïda Tir i la seva situació costanera faria d'ella un punt clau de les rutes mercantils marítimes.\nA continuació, Alexandre va viatjar a l'Oasi de Siwa per realitzar la seva consagració com faraó, seguint els tradicionals rituals egipcis en un temple d'Amon. Aquest déu es va identificar amb Zeus, i consolidà una equiparació que van fer els grecs per primera vegada durant la Dinastia XI.\nDesprés de tornar de Siwa, Alexandre va romandre a Memfis fins al 331 aC, i va organitzar administrativament Egipte. Va posar a egipcis nadius en la majoria de càrrecs polítics però a un grec, Cleòmenes de Naucratis, al capdavant de les finances. Després va partir a la conquesta de la resta de l'Imperi persa. Ja mai més no tornaria a Egipte.\nCleòmenes, que teòricament només era un nomarca, en la pràctica va ser l'autèntic governant d'Egipte, ja que tenia facultat per imposar i recaptar impostos en tots els nomós del país. Tot i que fou acusat d'excessiva rapacitat, Egipte va prosperar durant el seu govern, sempre tenint en compte la desastrosa situació del país sota l'anterior domini persa. A més, va ser nomenat expressament per Alexandre responsable de l'edificació d'Alexandria, ciutat que va créixer ràpidament en detriment de les antigues capitals Memfis i Tebes.\nAlexandre va morir el 323 aC sense hereus directes. Des de llavors fins al 305 aC diferents territoris de l'Imperi van ser governats en qualitat de satrapies pels seus generals (els anomenats Diàdocs), que durant aquest temps van mantenir diversos enfrontaments territorials i polítics entre ells. Mentrestant hi havia una unitat (només nominal) de l'Imperi sota Filip III Arrideu (germanastre d'Alexandre) i Alexandre IV (fill pòstum d'Alexandre i Roxana).\nPerdicas va efectuar el primer repartiment de l'Imperi entre els diàdocs el 323 aC. A Ptolemeu, fill d'un noble macedoni anomenat Lagos, li va correspondre Egipte, i allà va portar el cos d'Alexandre per momificar-lo.\nArticle principal: Dinastia ptolemaica\nBust en marbre de Ptolemeu I (segle iii aC, Museu del Louvre, París)\nPrimer com a governador i després com a rei, Ptolemeu va regir Egipte fins a la seva mort, i després d'ell tots els seus successors homes al tron van adoptar també el nom de Ptolemeu. Per això aquesta dinastia fundada per ell, l'última de l'Egipte independent, es coneix com a ptolemaica o làgida (pel cognom patronímic de Ptolemeu).\nArticle principal: Ptolemeu I Soter\nA partir del 322 aC van tenir lloc les anomenades Guerres dels diàdocs (322 - 320 aC; 319 - 315 aC; 314-311 aC i 308-301 aC), un element fonamental de la política exterior que Ptolemeu va haver d'afrontar des que va arribar al govern d'Egipte. Va ser el més prudent dels diàdocs, i va comprendre de seguida, al contrari que els seus rivals, que apoderar-se de tot l'Imperi era impossible, i es va concentrar en consolidar i assegurar els territoris que ja tenia sota el seu poder com a governador, i després tractà de reforçar la seva defensa prenent el control d'àrees adjacents per les quals es pogués accedir. Finalment va aconseguir els seus objectius. El 322 va rebutjar una invasió de Perdicas. Va derrotar Antígon el borni, primer a Gaza (312) i finalment a Ipsos (301 aC), batalla aquesta que va posar fi a les Guerres dels diàdocs. Cap al final del seu regnat controlava Xipre i Cirene, tenia nombrosos interessos i influències a l'Egeu, i disputava Palestina als seus rivals.\nPtolemeu es va proclamar faraó el 305 aC i com a tal va heretar la condició de divinitat que tenia Alexandre. Tot i ser reis dels egipcis, ell i els seus successors van necessitar els grecs per a l'administració i l'exèrcit. D'altra banda, es van mantenir els tradicionals costums religiosos egipcis, de gran importància social. Les cultures hel·lènica i egípcia van conservar les seves característiques i zones de predomini pròpies, però alhora es van influir mútuament.\nEl monarca va dotar Alexandria d'un règim polític autonòmic, va fer edificar-hi la Biblioteca i es va iniciar la construcció del seu Far. La ciutat es va poblar amb un gran nombre d'habitants vinguts de Judea i de grecs de diversos punts de l'Hèl·lade.\nA la resta d'Egipte, Ptolemeu es va servir de la ja existent i ben organitzada xarxa burocràtica egípcia, però hi va afegir certes millores (com ara els censos als nomós i poblacions) per augmentar la producció, per tal de maximitzar l'explotació econòmica.\nCamafeu que representa Ptolemeu II.\nArticle principal: Ptolemeu II Filadelf\nPtolemeu II Filadelf, que va succeir el seu pare l'any 283 aC, va continuar la política exterior d'aquest, però ara els enfrontaments, amb conseqüències menys radicals al mapa polític, van ser entre una nova generació de reis, els anomenats Epígons, successors dels Diàdocs.\nDurant el seu regnat es va produir una generalitzada reorganització administrativa i econòmica d'Egipte. Ja va ser iniciada pel seu pare, però d'aquests anys es conserven una gran quantitat de fonts escrites que ens mostren, de primera mà, la naturalesa de la vida social, econòmica i burocràtica del període.\nOctodracma: efígies de Ptolemeu II i Arsinoe II.\nLa segona esposa de Ptolemeu II va ser la seva pròpia germana, Arsinoe II. Aquest fet, desconegut en el món hel·lènic però habitual entre els faraons egipcis, va ser imitat per la majoria dels posteriors membres de la dinastia. Arsinoe va ser activament corregent d'Egipte i després de la seva mort (270) se li va rendir culte al costat del seu germà amb el sobrenom de "Déus Filadelfs" ("déus germans que s'estimen mútuament").\nEstàtua de Ptolemeu III vestit com a Hermes.\nEl rei també va afavorir el desenvolupament econòmic i de l'agricultura: es van introduir nous conreus i sistemes d'irrigació, i es va crear un nou sistema monetari.\nArticle principal: Ptolemeu III Evergetes I\nPtolemeu III va heretar, a la mort del seu pare, (246 aC) un país en bon estat i durant el seu regnat es va perllongar aquesta prosperitat. A més, el seu matrimoni amb Berenice de Cirene li va permetre recuperar aquest territori.\nDe la seva política exterior destaquen les seves incursions militars a l'Imperi Selèucida durant la Tercera guerra siriana (246-241), primer per defensar els drets al tron de la seva germana Berenice de Síria i el seu fill, i després per venjar la seva mort a mans de Laodice. Va arribar fins i tot a Babilònia (tot i que posteriorment se'n va retirar) i va recuperar estàtues i objectes religiosos egipcis sostrets del país tres segles abans per Cambises II (per la qual cosa va rebre el sobrenom d'Evergetes, "el Benefactor"). També es va endinsar a Núbia i va establir el predomini naval egipci a l'Egeu.\nIgual que el seu pare, Ptolemeu III va protegir i estimular la cultura. Va augmentar el nombre de volums de la Biblioteca d'Alexandria, va iniciar la construcció del Temple d'Horus a Edfú (237), i va intentar establir un nou i molt més precís calendari solar amb la promulgació del Decret de Canop (març del 237 aC). A més va atorgar la plena ciutadania alexandrina als jueus i va emparar la seva religió.\nOctodracma: efígie de Ptolemeu IV.\nArticle principal: Ptolemeu IV Filopàtor\nEvergetes va morir el 221 i el va succeir el seu fill de 23 anys Ptolemeu IV, que les fonts gregues presenten com un governant feble i corrupte. El cert és que es va interessar més per la cultura i el luxe que per la política, i va delegar aquesta en un ministre alexandrí anomenat Sosibi. Amb tot i això va derrotar a Ràfia (217) Antíoc III, batalla en la qual, per primera vegada des de l'arribada d'Alexandre, la major part de l'exèrcit egipci era indígena. Aquest fet va trencar el mite de la invencibilitat dels soldats grec-macedonis i va animar alguns nadius a iniciar revoltes ocasionals, que no obstant això van ser sufocades sense massa dificultat per la monarquia.\nArticle principal: Ptolemeu V Epífanes\nTetradracma: efígie de Ptolemeu V.\nPtolemeu V va accedir al tron (205) quan tenia cinc anys, i durant la seva minoria d'edat diferents regents es van fer càrrec del govern. Aquests no van poder enfrontar amb eficàcia els atacs conjunts d'Antíoc III el gran i Felip V de Macedònia, i després de la Cinquena guerra siriana (202-195) Egipte va perdre els seus territoris egeus a l'Àsia Menor i Tràcia, i Celesíria (inclosa Judea).\nLa situació interior del regne va empitjorar amb l'augment de les revoltes natives, que van arribar al seu punt àlgid a la Tebaida, on es va establir fins i tot una efímera dinastia indígena (Hugronafor i Ankhmakis) des del 205 fins a 186. La monarquia va reprimir les revoltes amb contundència, però també va intentar un acostament als nadius a través del clergat, com es reflecteix en la coronació (197) de Ptolemeu V Epífanes ("el déu que es manifesta") mitjançant l'antic ritu egipci i la promulgació del Decret de Memfis (197 aC, recollit a la Pedra de Rosetta).\nArticle principal: Ptolemeu VI Filomètor\nMoneda: efígie de Ptolemeu VI.\nIgual que el seu pare, Ptolemeu VI va arribar al tron (180) de nen, i va ser la seva mare Cleòpatra I qui va governar el país, pacíficament, fins a la seva mort el 176. El 170 Antíoc IV va envair Egipte, tot i que van mantenir el faraó com a mer rei titella. Els alexandrins es van oposar a això i van reaccionar proclamant rei el seu germà Ptolemeu Fiscó. Després, però, durant una absència d'Antíoc els dos germans van acordar governar junts. Això va provocar un segon atac d'Antíoc, però durant el setge d'Alexandria, Roma (aliada d'Egipte), mitjançant el seu ambaixador Gai Popil·li Laenes (un fet que prova la seva poderosa influència) el va obligar a retirar-se immediatament (168). Més tard, aprofitant la mort d'Antíoc IV (164), Ptolemeu VI va intervenir en les disputes internes a Síria, primer donant suport, i després atacant, l'usurpador Alexandre I Balas.\nLa política interior es va caracteritzar per intenses disputes dinàstiques entre Ptolemeu VI (Filomètor) i el seu germà Fiscó, que es van resoldre mitjançant la intervenció romana: el primer es quedà amb Egipte i el segon amb Cirene.\nPtolemeu VI va morir a Síria durant una batalla contra Alexandre Balas el 145. La seva germana i vídua Cleòpatra II va fer coronar llavors el fill d'ambdós com a Ptolemeu VII Neofilopàtor. Però aquest mateix any Fiscó va tornar a Egipte, va prendre el tron amb el nom de Ptolemeu VIII Evergetes II, i l'any següent va assassinar Neofilopàtor i es va casar amb Cleòpatra II (també germana seva).\nEls últims Ptolemeus[modifica]\nL'Egipte ptolemaic entra ara en la seva etapa final d'imparable decadència en què se succeeixen contínues disputes (sovint violentes) pel poder entre els diferents membres de la dinastia, alhora que el país va caient progressivament sota la tutela de Roma, que en funció dels seus interessos decidirà directament o indirectament qui regna. Just abans de la definitiva i total pèrdua de la independència, destacarà -com una hàbil i poderosa governant- Cleòpatra VII, l'última reina làgida i de l'antic Egipte.\nDe Ptolemeu VIII Evergetes II relaten els historiadors de l'antiguitat que era detestat pels grecs, atesa la seva crueltat, tirania i forta repressió sobre els alexandrins. A més, hi va haver durant el seu govern un deteriorament de les condicions socioeconòmiques, juntament amb revoltes i abandonament de terres i propietats per part dels camperols. D'altra banda, els testimonis conservats dels egipcis, els quals van començar a ocupar alts càrrecs en l'exèrcit, donen una visió favorable del monarca. Com a fet positiu del regnat cal destacar el començament d'importants relacions comercials resultants del descobriment per Eudoxe de Cízic d'una nova ruta cap a l'Índia a través del Mar d'Oman.\nEvergetes II es va casar amb Cleòpatra III, filla de Ptolemeu VI Filomètor i Cleòpatra II, sense haver repudiat aquesta última, que es va revoltar contra ell, i arribà fins i tot a expulsar-lo momentàniament (131), però després es va reconciliar (125) i va acceptar de governar amb ell i Cleòpatra III. Ambdós germans van morir el 116. Evergetes II va designar com a cohereus Cleòpatra III i el fill d'ambdós que ella elegís. No obstant això, per la pressió dels alexandrins, i en contra de la seva voluntat, el corregent va ser Ptolemeu IX Làtir en detriment del seu germà Ptolemeu X Alexandre I, que va quedar com a rei de Xipre. El fill bastard Ptolemeu Apió va heretar Cirene, que a la seva mort (96) va llegar a Roma.\nCleòpatra III va aconseguir finalment corregnar amb Alexandre I després d'expulsar, per dues vegades (110 i 107), Soter II. Alexandre I, que va assassinar la seva mare el 101, va ser expulsat pels alexandrins en 89 aC però va tornar l'any següent amb un exèrcit de mercenaris reclutats a Síria, als quals va pagar saquejant la tomba d'Alexandre el Gran, el que va provocar una nova revolta de la població, que el va expulsar per segona vegada. Va morir poc després mentre tractava de prendre la costa de Lícia. Soter II va tornar llavors a ser rei (88-80), i associà al tron la vídua del seu germà i alhora filla seva, Berenice III, que a la seva mort seria la seva hereva. El 88 aC va reprimir una revolta a Tebes: va assetjar la ciutat durant tres anys i la va saquejar.\nEn els sis mesos que va governar, Berenice III es va guanyar l'afecte del poble. Però Ptolemeu XI Alexandre II, fill d'Alexandre I, amb el suport del dictador romà Sul·la, la va obligar a casar-se amb ell per accedir així a la corregència. 19 dies després, Berenice, que insistia a governar sola, va ser assassinada pel seu marit, i l'enfurismat poble d'Alexandria va reaccionar matant-lo a ell.\nBust de Ptolemeu XII Auletes.\nAlexandria va triar com a nou monarca (80 aC) Ptolemeu XII Auletes, un fill bastard de Soter II. Per aquest fet la seva legitimitat com a rei va ser posada en dubte per una part del Senat romà a 65 aC, que pretenia amb això justificar l'annexió d'Egipte. Així doncs, el principal objectiu polític d'Auletes va ser aconseguir suficients suports a Roma per mantenir el seu estatus. Ho va aconseguir amb l'enviament de tropes de suport al cònsol i general Pompeu i subornant al llavors cònsol Juli Cèsar (59). No obstant això no va evitar que el 58 aC Roma s'annexionés Xipre, el que va causar una insurrecció popular que va obligar-lo a marxar a Roma per demanar ajuda militar. En la seva absència, i després de la mort de la seva dona Cleòpatra V, els alexandrins proclamen reina la seva filla Berenice IV. La disputa pel tron hauria de resoldre's llavors al Senat romà. Auletes, tot i realitzar ingents suborns (que el van obligar a endeutar-se) i assassinar delegats alexandrins, no aconseguí d'ell ajuda militar, però va ser finalment restaurat (55 aC) per un exèrcit romà a les ordres d'un lloctinent de Pompeu, i va executar després Berenice.\nArticle principal: Cleòpatra VII\nAuletes designa successors els seus fills Ptolemeu XIII Filopàtor i Cleòpatra VII, que comptaven amb deu i disset anys respectivament quan el seu pare va morir el 51 aC Aviat van sorgir les desavinences entre els dos corregents, i l'any 48 aC Cleòpatra va abandonar Alexandria amb l'objectiu de reunir un exèrcit i donar un cop d'Estat que li atorgués el poder en solitari.\nArticle principal: Juli Cèsar\nRoma també estava en guerra civil i aquell mateix any Pompeu va fugir a Egipte després de la seva derrota a Farsàlia a mans de Juli Cèsar. El govern egipci, de facto en mans d'un eunuc de la cort anomenat Potí, el va assassinar, perquè pensava obtenir així un consegüent suport de Cèsar que li permetés vèncer el bàndol de Cleòpatra VII. No obstant això, al general romà, que va arribar a Alexandria uns dies més tard en persecució del seu rival, no li va agradar la decisió, ja que la seva intenció era capturar-lo amb vida o potser fins i tot perdonar-lo.\nAl mateix temps, Cleòpatra aconseguí entrar (burlant el control dels partidaris del seu germà) fins al palau reial en què es trobava Cèsar, a fi i efecte de persuadir-lo perquè prengués partit a favor d'ella. El general va proposar una reconciliació entre els germans que va ser rebutja per Ptolemeu, qui a més va decidir atacar els soldats romans aprofitant el seu aïllament. Aquests van resistir el setge al palau d'Alexandria fins que l'arribada de reforços els va permetre contraatacar i aconseguir la victòria final. Ptolemeu XIII va morir durant un dels combats i Cleòpatra va ser proclamada reina (47) amb un altre dels seus germans, Ptolemeu XIV Filopàtor II.\nJuli Cèsar i Cleòpatra VII van passar junts uns quants mesos a Egipte i fruit de la seva relació naixeria Ptolemeu XV, més conegut com a Cesarió. Després ell va partir a combatre (i derrotar) a Farnaces del Pont (47) ja doblegar amb èxit la resistència dels optimats a Thapsus (febrer de 46) i Munda (març de 45), alhora que feia a Roma diverses reformes polítiques que li pertocaven tant a ell personalment com a l'Imperi en general. A més de la instauració d'una monarquia romana, entre els objectius finals de Cèsar probablement es trobava el d'unir, mitjançant el seu matrimoni amb Cleòpatra VII, els Estats romà i egipci, la qual cosa donaria com a resultat la unitat política de tot el món mediterrani.\nLa influència egípcia durant aquests anys de Juli Cèsar a Roma també es va reflectir en l'administració, la societat, la cultura i fins i tot la religió. Cal citar, per exemple, la recaptació directa dels impostos per l'Estat (que evitava els anteriors abusos dels publicans); l'inici de l'administració racional (i no la mera explotació) de les províncies; l'adopció, amb petites correccions, del calendari de Canop (anomenat des d'aleshores julià), i la introducció del culte a Isis. La mateixa Cleòpatra VII va estar dues vegades (46 i 45 - 44 aC) a Roma al costat de Cesarió. Durant la segona van assassinar Juli Cèsar (15 de març del 44), després d'això va haver de fugir a Egipte. Allà va executar el seu germà Ptolemeu XIV i va posar al tron el seu fill.\nArticles principals: Octavi i Marc Antoni\nEn les posteriors pugnes entre republicans i partidaris de Cèsar, i en contra del que es podria esperar, Cleòpatra VII no va prestar ajuda als segons sinó que es va mantenir neutral a l'espera d'un resultat. Finalment van vèncer els triumvirs Octavi i Marc Antoni, que prèviament (42 aC) s'havien repartit l'Imperi. Al 41 aC, el segon d'ells, com a governador de la part oriental, es va reunir a Tars amb la reina per demanar-li explicacions per la seva actitud. Cleòpatra va preparar una sumptuosa trobada amb l'objectiu de seduir el romà com ja va fer amb Juli Cèsar, cosa que va aconseguir amb escreix, ja que a partir de llavors la seva relació personal va condicionar totalment les decisions polítiques de Marc Antoni, el qual, a diferència de César, va supeditar la seva voluntat i interessos als de la reina d'Egipte.\nLa parella va passar junta a Egipte l'hivern de 41 - 40 aC i fruit de la seva relació naixerien els bessons Alexandre Heli i Cleòpatra Selene. Després ell va marxar a Roma, però va tornar a la tardor del 37 aC, en el curs d'una campanya contra els parts, i es va casar amb ella (sense repudiar la seva dona Octàvia, germana d'Octavi). Marc Antoni va cedir a Cleòpatra VII Xipre, Fenícia i Creta, i Egipte va tornar a tenir una extensió similar a la dels temps dels primers làgides. Van tenir un altre fill (Ptolemeu Filadelf), van portar junts una vida de luxe i malbaratament, i nomenaren els seus fills hereus de diversos Estats satèl·lits com Armènia i Cirene (34 aC).\nLa relació entre Octavi i Marc Antoni havia anat empitjorant progressivament i a partir de l'any 37 el primer ja considerava al segon un enemic contra el qual va utilitzar la propaganda davant el poble i el Senat de Roma, on el presentava com un titella en mans de la reina d'Egipte en detriment dels interessos de Roma. En acabar la vigència del triumvirat (33 aC) els dos rivals es van llançar acusacions al Senat, però Octavi va reforçar les seves en desvetllar el testament secret d'Antoni de les vestals, un fet que corroborava els seus arguments i propiciava la posterior destitució del seu rival i la declaració de guerra a Egipte (32 aC).\nL'exèrcit de Marc Antoni (tant terrestre com marítim), tot i que menys disciplinat i entrenat que el d'Octavi, era més nombrós. Però, en la decisiva batalla naval d'Àccium (2 de setembre del 31 aC), els més maniobrables vaixells del general Agripa van aconseguir situar-se davant de la flota de Cleòpatra. Aquesta va fugir llavors presa del pànic, i en adonar-se Antoni va anar darrere d'ella abandonant els seus homes, que al final van perdre la batalla. Això decantaria la victòria final cap al bàndol d'Octavi, qui el 30 de juliol de l'any 30 aC entrava amb facilitat a Alexandria. A continuació Marc Antoni es va suïcidar. Després d'una entrevista amb Octavi, i preveient el final que segurament l'esperava (desfilar com presonera al triomf del romà), Cleòpatra VII també es va suïcidar (segons la tradició mitjançant la mossegada d'un àspid) a finals d'agost del mateix any. El seu regne es convertia ara en la Província romana d'Egipte.\nGovern i civilització del període hel·lenístic[modifica]\nL'abundància de papirs públics i privats d'aquest període ens ha deixat una imatge bastant clara de la naturalesa de la vida quotidiana, i ha fet de l'Egipte ptolemaic un dels llocs del món antic més ben coneguts pels historiadors. La documentació és especialment profusa pel que fa a mitjans del segle iii aC, quan Ptolemeu II va desenvolupar un intens procés d'organització administrativa del país, de la qual també se'n van aprofitar els seus successors.\nEls làgides van accentuar la centralització i el control dels seus dominis, i la seva administració, que complementava els cadastres i els empadronaments, va ser molt minuciosa. Estava estretament relacionada amb el sistema econòmic, planificat per produir el major ingrés possible per l'Estat.\nUn dels nombrosos problemes dels primers Ptolemeus va ser la seva necessitat de comptar amb grecs per a l'exèrcit i l'administració. Als que servien en l'exèrcit, el rei (propietari de tot el sòl) els atorgava parcel·les de terra en usdefruit. Aquests soldats (anomenats klēroūkhos, "terratinents") van formar inicialment l'espina dorsal del sistema legal, econòmic i administratiu. Molts d'ells van ocupar càrrecs oficials menors i majors.\nLa terra que el rei no concedia als privilegiats, com els esmentats soldats i els temples, s'arrendava als camperols indígenes per parcel·les. No obstant això aquests havien de seguir les ordres dels funcionaris, que delimitaven la superfície a cultivar i distribuïen per endavant les llavors, que després cobraven després de la collita, juntament amb l'arrendament i els impostos. El que quedava per al pagès només li permetia de mantenir un baix nivell de vida, mentre l'Estat obtenia grans beneficis mitjançant l'exportació. A més, aquell no podia abandonar la seva residència sense el permís reial.\nL'elaborada estructura administrativa tenia burocràcies paral·leles, cadascuna amb la seva pròpia jerarquia, per als diferents departaments de govern: un departament d'ingressos supervisava la recaptació d'impostos i la seva transferència a la corona: un d'administració de terres determinava la superfície destinada a la sembra dels diversos cultius i verificava la seva realització, i un departament de fitxers mantenia registres de propietat de terres, d'assignacions de sembres i els seus requisits, i de gravàmens i pagament d'impostos. Aquests tres departaments operaven a diversos nivells. En el més alt d'ells, el nomós, un oikonomos supervisava l'administració dels ingressos, un monarca feia el mateix amb la terra, i un escriba reial s'encarregava dels registres. En un nivell inferior estaven els seus respectius subalterns, que exercien aquestes mateixes funcions en àmbits més reduïts, com les poblacions. Els estrategs ("generals"), a més d'assumir tasques militars, administraven justícia en el nomós. Per sobre de tots aquests càrrecs se situava l'anomenat dieceta (ministre de finances), que dirigia des d'Alexandria les activitats econòmiques de tot el país. No obstant això, aquesta estructura tripartida no sempre era tan exacta. Algunes àrees requerien una major articulació administrativa i per això, hi havia en elles més divisions i nivells, mentre que en altres succeïa el contrari en no disposar l'Estat de suficients funcionaris.\nTant grecs com egipcis formaven part del funcionariat. Els segons van ocupar llocs de baix i també d'alt rang, com mostren papirs i estàtues d'ells.\nAlexandria tenia el seu propi règim polític de ciutat grega, i jurídicament mai no va ser considerada com una part d'Egipte, sinó juxtaposada a ell.\nEls làgides van establir un sistema econòmic mixt, que comptava amb monopolis reals i negocis privats. De l'explotació dels primers i dels impostos sobre els segons obtenien ingressos. Es conserven papirs del segle iii aC que mostren, per exemple, l'existència en temps de Ptolemeu II Filadelf de monopolis reials de l'oli, producció tèxtil, fabricació i venda de cervesa, i distribució de sal. El que no estava monopolitzat estava gravat, a diferents nivells segons el producte en qüestió.\nTot i que no és possible determinar amb exactitud en què es gastaven després els guanys, el cert és que una bona part d'ells anava destinada a mantenir l'ampli estament militar ptolemaic. Dins del país, alguns diners es destinaven a l'administració, tot i que la despesa en personal estava encaminada a la posterior obtenció de beneficis. Molts papirs fan referència a aquests pagaments, que figuren coma salaris prefixats per endavant en lleis, i no com una quantitat en funció del guany resultant (pràctica emprada pels romans).\nL'economia de l'Egipte hel·lenístic era altament sofisticada i incloïa ocupacions especialitzades. Per exemple, la banca, que servia al mateix temps al rei i a interessos privats. El banc reial, amb sucursals a tot el país, feia de tresoreria, cobrava els pagaments deguts al rei, i efectuava pagaments oficials a les autoritats competents. De la mateixa manera, els bancs realitzaven tot tipus d'operacions privades, com ara préstecs, dipòsits i pagaments a compte. Coses totes elles de les que donaven fe per escrit. Hi ha constància que terres i cases van ser també objecte de transaccions econòmiques (com préstecs), tot i que en teoria el rei tenia la majoria d'elles.\nEl comerç exterior estava controlat per l'Estat. Egipte exportava ordi, blat, papir, teles de lli, vidre i artesania, i importava fustes i metalls.\nArticle principal: Religió hel·lenística\nIgual que en els anteriors aspectes, els Ptolomeus també van exercir una estreta vigilància sobre la religió, la qual cosa els va crear a vegades problemes amb el clergat. Aquest control obeïa més a les interrelacions amb la política, i fins i tot amb l'economia, que tenia la religió a l'antic Egipte. Ja des de l'inici, sembla que les terres dels temples eren administrades per funcionaris, tal com feien amb les del rei. El govern pagava les despeses dels temples i obtenia ingressos per l'explotació de les seves terres.\nPel que fa als grecs, no van tenir problemes en conviure amb la religió egípcia, que ja respectaven des de feia temps i podien, fins i tot, adorar algunes de les seves deïtats tal com feien amb les pròpies. Aquest és el cas del culte a Isis, que va arribar a propagar-se per tot el món hel·lenístic.\nCòpia romana d'un bust del déu Serapis del Serapeu d'Alexandria\nTot i que, de tant en tant, van intentar restringir la influència política del clergat, els làgides no va desincentivar els cultes egipcis. Van construir nous temples a l'estil egipci (p. ex. el de Hathor a Denderah o Kom Ombo) i van impulsar el culte a Serapis, una deïtat sincrètica greco-egípcia per a la qual van erigir un santuari propi (Serapeu) a Alexandria al qual van dotar d'un elaborat sacerdoci.\nIgual que els faraons de les dinasties precedents, els Ptolemeus van ser venerats com a déus en vida pels seus súbdits autòctons. Però van introduir a més el culte formalitzat a Alexandre el Gran i a cada un dels làgides morts. Per això, cap al final del període hi havia multitud de sacerdocis consagrats a cada un dels antics monarques divinitzats. Els sacerdots es reunien en sínodes en què promulgaven decrets en favor del monarca regnant, que han perdurat en forma d'inscripcions, i que mostren els diversos fins (polítics, religiosos i psicològics) que podia tenir el culte reial. Aquest també s'estimulava visualment mitjançant una iconografia particular. No obstant això, davant la minoria grega, la monarquia adoptava senyes d'identitat diferents, en les quals el làgida no era un rei-déu sinó més aviat uns basileus i la seva imatge (retrats de marbre o bronze, efígies en monedes, etc.) era de tipus hel·lènic.\nAl contrari que altres aspectes, en el Període Ptolemaic les qüestions legals, en aparença, es van mantenir separades a les comunitats egípcia i grega. El costum egipci va adquirir estatus legal mitjançant decret reial. Els egipcis i els seus contractes, eren jutjats per jutges nadius d'acord amb aquest costum. D'altra banda, els grecs redactaven contractes en grec per a ser valorats en diferents tribunals. En línies generals la llengua dels contractes determinava el tribunal de recurs en el Dret civil. No obstant això, gran part de la justícia s'executava mitjançant decisió administrativa, i atès que el sistema econòmic estava fèrriament controlat per la monarquia, bona part de l'activitat privada, així com els seus litigis, eren resolts per buròcrates més que per jutges.\nAquest període es caracteritza per un auge de la cultura, fonamentalment a Alexandria. La ciutat va acollir a gran quantitat de destacats escriptors del seu temps, sobretot durant el regnat dels primers Ptolemeus, i es va convertir en centre literari i cultural.\nA Alexandria va tenir lloc una considerable producció literatura original, i d'allà provenen una gran part dels escrits en grec del món hel·lènic en aquest període. Però a més, a partir de mitjan segle iii aC, s'estudiava acadèmicament tot el bagatge cultural anterior, gràcies al qual s'han conservat moltes obres gregues primitives. Cal assenyalar en aquest aspecte, per exemple, el treball que sobre Homer van realitzar Zenòdot d'Efes i Aristarc de Samotràcia. La Biblioteca d'Alexandria recopilava tants manuscrits com podia, i alhora, durant tot el període, s'escrivien noves obres a la ciutat, que després es venien a grecs per tot el país. La ciència també va florir a l'Alexandria dels làgides, i hi van estudiar i investigar grans savis com Arquimedes, Euclides, Eratòstenes, Heró, Aristarc de Samos, etc. A causa d'aquesta gran quantitat de prominents homes de ciències i lletres, l'urbs va ser un dels principals nuclis del saber del món antic, va rivalitzar fins i tot amb Atenes, i va conservar la seva importància fins molt temps després de la fi de la dinastia ptolemaica.\nEl desplaçament cap a l'oest del centre de poder a la Mediterrània, va donar a Egipte una seguretat que va permetre la supervivència de la dinastia làgida, alhora que va propiciar un desenvolupament cultural grec al país. A la pràctica les cultures grega i egípcia no es van barrejar sinó que van coexistir. Els Ptolemeus van explotar els recursos del país i van impulsar la cultura grega, però van permetre la continuïtat de les institucions indígenes en aspectes religiosos, legals, literaris, i de costums. La seva obstinació a mantenir el grec com a idioma de l'administració va tenir com a efecte, al marge de la seva intencionalitat política, una contribució al gran floriment de la cultura hel·lènica a Alexandria.\nLa monarquia hel·lenística[modifica]\nLa monarquia hel·lenística era personal, la qual cosa significava que podia arribar a ser sobirà qualsevol que, per mitjà de la seva conducta, els seus mèrits o les seves accions militars, pogués aspirar al títol de basileus. En conseqüència, la victòria militar era, la majoria de les vegades, l'acte que legitimava l'accés al tron, permetent així regnar sobre una província o un estat. Seleuc I va utilitzar l'ocupació de Babilònia el 312 aC per legitimar la seva presència a Mesopotàmia, o la seva victòria el 281 aC sobre Lisímac per justificar les seves reivindicacions sobre el Bòsfor i Tràcia. Així mateix, els reis de Bitínia van treure profit de la victòria el 277 a. C. de Nicomedes I sobre els gàlates per afirmar les seves pretensions territorials.\nAquesta monarquia personal no tenia regles de successió precises, per la qual cosa eren freqüents querelles incessants i assassinats entre els molts aspirants. Tampoc existien lleis fonamentals ni textos que determinaran els poders del sobirà, sinó que era el propi sobirà qui determinava l'abast del seu poder. Aquest caràcter absolut i personal era, alhora, la força i la debilitat d'aquestes monarquies hel·lenístiques, en funció de les característiques i la personalitat del sobirà. Per tant, va ser necessari crear ideologies que justifiquessin la dominació de les dinasties d'origen macedoni i de cultura grega sobre els pobles totalment ignorants d'aquesta civilització. La Dinastia Ptolemaica va passar, d'aquesta manera, a ser de faraons davant els egipcis i tenien dret a aliar-se amb el clergat autòcton, atorgant esplèndides donacions als temples.\nPel que fa als pobles d'origen grec i macedònic que també governaven, els sobirans hel·lenístics havien de mostrar la imatge d'un rei just, que assegurés la pau i el benestar dels seus pobles, existint així la noció de Evergetes, el rei com a benefactor dels seus súbdits. Una de les conseqüències, esdevinguda ja en el regnat d'Alexandre el Gran, va ser la divinització del sobirà, a qui rendien honors els súbdits i les ciutats autònomes o independents que havien estat afavorides pel rei, el que va permetre reforçar la cohesió de cada regne en entorn de la dinastia regnant.\nLa fragilitat del poder dels sobirans hel·lenístics els obligava a una incessant activitat. En primer lloc calia vèncer militarment als seus adversaris, de manera que el període es va caracteritzar per una sèrie de conflictes entre els mateixos sobirans hel·lenístics o contra altres adversaris exteriors, com els parts o la incipient Antiga Roma. Els sobirans es veien obligats a viatjar constantment per tal d'instal·lar guarnicions, alhora que s'erigien ciutats que controlessin millor les divisions administratives dels seus regnes, sent sens dubte Antíoc III el monarca hel lenístic que més va viatjar entre Grècia, Síria, Egipte, Mesopotàmia, Pèrsia i les fronteres de l'Índia i Àsia Menor, abans de morir prop de la ciutat de Susa el 187 aC Per tal de mantenir les seves armades i finançar la construcció de les ciutats, va ser indispensable que els sobirans desenvolupessin una sòlida administració i fiscalitat. Els regnes hel·lenístics es van convertir així en gegantines estructures d'explotació fiscal, erigint-se en hereus directes de l'Imperi Aquemènida. Aquest treball esgotador, al qual s'unien les incessants queixes i recriminacions (ja que el rei era també jutge per als seus súbdits) van fer exclamar a Seleuc I:\n« Si la gent sabessin quant treball comporta escriure i llegir totes les cartes, ningú voldria ocupar una diadema, encara que s'arrossegués per terra. »\n— Plutarc, Moralia, «Si la política és la tasca dels ancians », II\nAl voltant d'aquests sobirans gravitava una cort en la qual la comesa dels favorits es va tornar gradualment preponderant. Per regla general, eren els grecs i els macedonis els que gairebé sempre van ocupar el títol d'amics del rei (philoi). El desig d'Alexandre el Gran d'associar les elits asiàtiques al poder va ser abandonat, pel que aquesta dominació política greco-macedònica va adquirir, en molts aspectes, l'aparença d'una dominació colonial. Per aconseguir uns col·laboradors fidels i eficaços, el rei havia d'enriquir-los amb donacions i dominis pertanyents al domini real, la qual cosa no va impedir que alguns marcadors mantinguessin una dubtosa fidelitat, i de vegades, especialment en cas d'una minoria d'edat real, exercir efectivament el poder. Són els casos d'Hermies, del qual Antíoc III no va poder desfer-se fàcilment, o Sosibi a Egipte, a qui Polibi va atribuir una reputació sinistra.\nAquests reis disposaven d'un poder absolut, però estaven sotmesos a múltiples obligacions, com assegurar les seves fronteres, vèncer als seus enemics i posar a prova la seva naturalesa real per mitjà del seu comportament, legitimant la seva funció per la divinització de la seva persona. En l'època clàssica, el model de la monarquia, rebutjada pels filòsofs grecs, era asiàtic, en l'època hel·lenística era grec.\nCulte al rei[modifica]\nLa monarquia hel·lenística es va recolzar en una aristocràcia creada pel mateix rei i va desenvolupar un caràcter especialment cosmopolita, molt lluny de l'anterior noblesa pairal. D'ara endavant el rei no seria triat lliurement pels seus ciutadans. Els reis hel·lenístics i els seus nobles van ser triats pel propi rei però per dur a terme amb èxit i davant el poble tal sistema, van insistir en la idea de la divinitat, és a dir, el rei tenia dret a governar i a seleccionar la noblesa perquè el seu poder l'havia obtingut a través del seu llinatge diví i perquè ell mateix era en certa manera un déu. El pas següent va ser iniciar el culte al rei.\nAquest sistema de divinització va ser més polític que religiós i tenia els seus antecedents en el pensament grec anterior amb exemples de veneració a herois i altres personatges mortals que es van convertir en deïtats després de la seva mort, com és l'exemple d'Asclepi i altres figures menors que havien estat caps militars o fundadors de ciutats. La deïficació en vida dels reis hel·lenístics mai o gairebé mai va ser un assumpte purament religiós o espiritual; ningú va anar a resar o a demanar gràcies especials a cap d'aquests personatges. No obstant això va ser necessari establir el poder polític en éssers considerats pels seus súbdits com a déus.\nEl culte al rei havia començat ja en la figura d'Alexandre el Gran que va ser reconegut com un mortal realitzador de grans gestes i descendent d'Hèracles, confirmat en l'oracle de Siwa com a fill del mateix Zeus - Amon. La deïficació d'Alexandre en vida li va servir en moltes ocasions com aprovació i reconeixement legal del seu poder reial. El mateix Alexandre es prenia la seva deïficació com una cosa molt seriosa. Després de la seva mort moltes de les ciutats hel·lenístiques van seguir aquest procés, deïficant a alguns dels seus diàdocs, com va passar amb Demetri Poliorcetes, Antígon II Gònates, Lisímac de Tràcia, Cassandre, Seleuc I Nicàtor i Ptolemeu I.\nDeïficació dels ptolomeus[modifica]\nPtolemeu I mai va demanar honors divins però el seu fill Ptolemeu II va organitzar la cerimònia de l'apoteosi pel pare i la mare Berenice, amb el títol de Déus Salvadores (Sóter). Més tard, cap a l'any 270, Ptolemeu II i la seva dona Arsinoe I van ser deïficats en vida amb el títol de Déus germans (Filadelfo). Se sap que se'ls va rendir culte en el santuari d'Alexandre el Gran que encara existia, on el seu diádoc Ptolemeu I havia dipositat el cos. (En l'actualitat és un misteri el parador d'aquest santuari).\nEls reis i reines successors de Ptolemeu II van ser deïficats immediatament després del seu ascens al tron, amb cerimònies d'apoteosi en què podia veure la influència de la religió i tradició egípcies. En l'Egipte hel·lenístic el culte al rei va ser una fusió entre les tradicions gregues per a la deïficació política i les tradicions egípcies, amb una gran càrrega religiosa.\nGots de la reina[modifica]\nSón unes gerres de ceràmica vidriada, fabricades en sèrie, que s'utilitzaven en les festes que es feien per al culte dels reis. S'aixecaven altars provisionals on es feien les ofrenes. Les libacions de vi es dipositaven en aquestes gerres especials que solien estar decorades amb el retrat de la reina que ocupava el tron en aquest moment. En l'entorn artístic es diuen gots de la reina perquè sempre ve representada la reina, amb una cornucòpia a la mà esquerra i un plat de libacions a la dreta, amb un altar i un pilar sagrat. Els relleus descrits anaven acompanyats amb inscripcions que servien per identificar la reina representada. Algunes d'aquestes gerres o gots han aparegut en diferents tombes. Aquests exemplars es poden datar des de Ptolemeu II fins a l'any 116 aC El vestit de les reines és fonamentalment grec: porten un xitó sense mànigues i un himation enrotllat al voltant de la cintura i recollit sobre el braç esquerre.\nDeïficació dels selèucides[modifica]\nA la mort de Seleuc I el seu fill Antíoc I Sòter va preparar la cerimònia per a la seva apoteosi. Més tard es va fundar un sacerdoci especialitzat per al culte del monarca viu i dels seus avantpassats. Els reis de Pèrgam van dir ser descendents del déu Dionís. Aquests reis eren venerats en vida però només després de la seva mort rebien el títol de theos. Antíoc III en el 193 a C. va crear una comunitat de sacerdotesses que serien les encarregades del culte a la seva dona Laodice. Una de les normes dictades per aquest rei per a aquestes sacerdotesses va ser que en la seva indumentària havien de portar una corona d'or decorada amb retrats de la reina.\nCronologia del període hel·lenístic d'Egipte[modifica]\nCronologia estimada pels historiadors:\nPrimer faraó: Alexandre el Gran, 332-323 aC\nDarrer faraó: Cleòpatra VII, 51 - 30 aC\nPtolemeu XV Cesarió, 44 - 30 aC\n↑ Els egiptòlegs discrepen en el nombre de Ptolemeus que des d'aleshores van arribar a regnar realment i en el nombre que li donen a cada un d'ells com a rei. Per evitar la confusió que això causa, els làgides es poden identificar inequívocament mitjançant els epítets grecs que se'ls van atribuir (Soter II, Alexandre I, Apió Pleistonices, Filopàtor, etc .)\nAsimov, Isaac: Història dels egipcis  (capítol 10: L'Egipte ptolemaic ), Madrid, 1993, ISBN 84-7838 -387-5.\nEncyclopædia Britannica (15a edició), Chicago, 1983, ISBN 0-85229-400-X.\nJosep Padró,: Historia del Egipto Faraónico (capítol 23: La dominación macedónica i el Período Ptolemaico ), Madrid, 1999, ISBN 84-206-8190 - 3.\nRodríguez, Roberto R. : Estat, etnicitat i relacions interètniques a l'Egipte Ptolemaic , en Transoxiana , Primeres Jornades d'Estudis Orientals , 20 i 21 de desembre de 2004, ISSN 1666-7050.\nPadró, Josep. Historia del Egipto Faraónico. Alianza Editorial, 1999 ISBN 84-206-8190-3.\nSerrano Delgado, José Miguel. Textos para la Historia Antigua de Egipto. 1993. Ediciones Cátedra, S.A. ISBN 84-376-1219-5.\nGardiner, Alan. El Egipto de los Faraones, 1994. Ed. Laertes. ISBN 84-7584-266-6.\nGrimal, Nicolas. Historia del Antiguo Egipto. Akal Ediciones. ISBN 84-460-0621-9.\nTrigger, B.G.; Kemp, B.J.; O’Connor, D.; Lloyd, A.B. Historia del Egipto Antiguo Ed. Critica. ISBN 84-7423-838-2.\nClayton, Peter A. Crónica de los Faraones. Ediciones Destino, 1996. ISBN 84-233-2604-7.\nKemp, Barry J. El Antiguo Egipto: Anatomía de una Civilización. 1992. Crítica, Grijalbo Mondadori, S.A. ISBN 84-7423-538-3.\nBingen, Jean. Hellenistic Egypt: Monarchy, Society, Economy, Culture, Edimburg, 2007, ISBN 0-7486-1578-4.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Període hel·lenístic d'Egipte\nThe House of Ptolemy (en anglès), directori de recursos sobre l'Egipte grecoromà a Internet.\nDinasties: Macedònica. Ptolemaica\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Període_hel·lenístic_d%27Egipte&oldid=28212344»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 set 2021 a les 09:39.


Joc El joc de llums Online. Jugar gratis\nJoc El joc de llums\nJuga el joc El joc de llums En línia:\nDescripció del joc El joc de llums\nJoc molt colorit. Aquests colors brillants i suaus, vostè probablement no trobarà en qualsevol joc. . Juga el joc El joc de llums en línia.\nCaracterístiques tècniques del joc El joc de llums\nJoc El joc de llums ha afegit: 18.03.2011\nEl joc es juga: 4564 vegades\nEls jocs com el joc El joc de llums\nDescàrrega del joc El joc de llums\nInsereix el joc El joc de llums a la seva pàgina web:\nEl joc de llums\nPer inserir el joc El joc de llums a la seva pàgina web, copieu el codi i enganxeu-lo al codi HTML del vostre lloc. A més, si t'agrada el joc El joc de llums, copiar i enviar l'enllaç a un amic o els teus amics, compartir el joc amb el món!\nAmb el joc El joc de llums, també va jugar al joc:


La Corpo amaga l'independentisme escocès ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4055. Dilluns, 18 de juny de 2018 05:43 h\nDissabte, 5 de maig de 2007 05:00 h\nLa bandera escocesa\nTot just fa uns dies comentàvem que els mitjans de la Corpo passen d'Escòcia. Finalment a Telenotícies.cat n'han parlat. Concretament dues vegades: durant el mateix dia en que s'han celebrat els comicis, i a l'endemà (ahir) per donar-ne els resultats. Només cal posar 'Escòcia' al cercador per comprovar-ho. Per fer-ho, van començar enfocant els comicis amb aquest titular: 'El Partit Laborista podria perdre les eleccions d'avui al Parlament escocès davant els nacionalistes', de manera que en podria sortir un perdedor, però en cap cas un guanyador.\nFinalment, un cop coneguts els resultats, el titular final ha estat 'Els nacionalistes donen el tomb a Escòcia i s'imposen als laboristes per només un escó'. Així doncs, la Corpo considera que un partit que té la independència del seu territori com a punt principal del seu programa polític, i que precisament per aquest motiu aconsegueix guanyar uns comicis, s'ha de considerar nacionalista.\nEl què més sorprèn però, és que un cop llegim l'article, sí que es considera al partit com a independentista. El que no s'entén és que la mateixa Corpo pugui diferenciar els partits catalans entre nacionalistes i independentistes, però ací no arribi a barrejar mai aquests dos conceptes de la mateixa manera que ho fa amb l'Scottish National Party (SNP). Ningú recorda mai que la Corpo hagi tractat a CiU d'independentista i a Esquerra de nacionalista... i encara menys per voler dir el mateix.\nA hores d'ara, els comicis ja estan més que consumats amb uns resultats més que positius per l'SNP. Ens sap greu no haver pogut gaudir de cap debat televisiu entre els diferents líders polítics escocesos de la mateixa manera que sí ho vam poder fer amb els polítics francesos en el debat que va oferir fa uns dies la cadena pública 3/24. Perquè de França i dels comicis francesos sí que n'ha parlat la Corpo. Només heu de posar 'Sarkozy' al cercador de Telenotícies.cat i ja veureu la diferència amb Escòcia.\nPensem que potser tindrem més sort amb els comicis irlandesos que ja són ací a la cantonada. Paciència!\nJossep Maria Casals bcn\n7 de maig de 2007, 14.10 h\ndoncs que els seyors d'esquerra ens expliquin perquè hi ha aquest govern. Una cosa (el govern que hi ha) porta l'altra (la Corpo que tenim).\n7 de maig de 2007, 13.44 h\nJa fa temps que la CORPO va perdre els papers de la informacio i jo tambe ho vaig comentar en el seu moment pasan per sobre de Escocia i despres fan un desplegament inaudit per les eleccions de un pais africa o similar LLastima que en Pellicer no pugui anunciar la victoria de Segolene Royal per cert de aquestes eleccions (francesas) n'han fet un seguiment exhaustiu com si el nostre futur depengues be de Sarkozy be de Royal ...increible\n7 de maig de 2007, 12.03 h\ntranquils que ERC és titular de la cartera de cultura i mitjans de comunicació... els valencians ja ho comencen a notar...\nqui tip de riure es deuen fotre en Mascarell, Majó i cia\n6 de maig de 2007, 15.21 h\nI els mitjans de DESINFORMACIO, tant espanyols com catalans : PATETICS a l'hora de donar la noticia. Que si els laboristes "han mantenido el tipo", que si els nacionalistes "no han conseguido el resultado esperado"... i TV3 igual de fantasma.\nHo marxen ells ho marxem nosaltres, i com que jo estic a casa, no penso fotre al camp\nRoger Castellar del Vallès\n5 de maig de 2007, 18.17 h\nNo només això sinó que ni tan sols es van dignar a donar la notícia als titulars un cop ja es tenien els resultats definitius. Francament, em cau la cara de vergonya que la televisió pública del meu país (que està governat per un partit suposadament independentista) pugui tractar com si no tingués cap importància una notícia de tanta trascendència històrica i encara més per un país com el nostre i en canvi doni tanta importància a països que es dediquen a exterminar-nos, com Fra... Llegir més\n5 de maig de 2007, 11.27 h\nA TV3 hi ha molta feina per fer!!\n5 de maig de 2007, 10.40 h\nAllò que ens ensenya aquesta manera de donar les notícies és la impotància de les paraules: qui domina el significat de les paraules, crea la realitat. No és el mateix diu eleccions autonòmiques que eleccions nacionals, oi? Doncs d'això es tracta: de guanyar el significat de les paraules com a descriptores de la realitat que volem crear.


Blanes acull la primera mostra de Cerveseres Artesanes | Ràdio Palafolls\nMarc Ferri , agost 30, 2017\t / 1499 0 0\nBlanes acull la primera mostra de Cerveseres Artesanes\nHome Cultura Blanes acull la primera mostra de Cerveseres Artesanes\nPlaça dels Països Catalans, on tindrà lloc la Mostra de Cerveseres Artesanes Catalanes\nDesprés que el Birrassana marxés a Lloret de Mar per desavinences amb l’Ajuntament blanenc, la ciutat ha preparat una altra fira de cerveses. És la primera Mostra de Cerveseres Artesanes Catalanes que tindrà lloc aquest dissabte 2 de setembre. La mostra s’allotjarà a la Plaça dels Països Catalans, ubicada pràcticament a primera línia de mar.\nHi participaran 10 empreses productores de cervesa, de les quals quatre són de comarques gironines. Entre elles, n’hi ha dues que són de Blanes: Popaire i Marina. De fet, la companyia Cervesa Artesana Marina era un dels organitzadors de l’esdeveniment juntament amb l’associació Birrasana.\nTambé hi haurà espai dedicat a la gastronomia per acompanyar els glops de cervesa. Seran cinc i tots de Blanes\nL’Ajuntament de Blanes i el Gremi d’Elaboradors de Cervesa Artesana organitzen aquesta primera mostra amb l’objectiu de sumar sinèrgies.\nBlanes té la qualificació de Destinació de Turisme Familiar i segueix amb la voluntat de treballar envers aquest nínxol de mercat i organitzar esdeveniments aptes per aquest públic.\nDurant sis edicions, la ciutat va acollir el festival de cervesa artesana Birrasana, que enguany s’ha celebrat per primera vegada a Lloret, un acord que continuarà fins el 2019. Però Blanes no es queda finalment sens mostra cervesera.\nLa piscina s’acomiada de l’estiu amb portes obertes\nEls sindicats enduriran la vaga d’ambulàncies el 8 de setembre\nMarc Ferri, febrer 4, 2017\nLa palafollenca Carme Fenoll deixa la direcció del Servei de Biblioteques de la Generalitat\nMarc Ferri, gener 29, 2018


Nom: GRAFIQUES OCRAM\nAltres noms: Ceràmica Llopis\nAdreça: Prat de la Riba, 64-74\nNúm. Registre / Catàleg: 1546-I\nCasa de dues plantes i terrat, de proporcions cúbiques. De l'antiga fàbrica només es conserva aquesta casa, pertanyent al director, i la xemeneia.\nLa façana principal esta delimitada per dues pilastres de maó que recorren tota l'alçada de l'edifici. Al centre de la planta baixa s'obre la porta i a banda i banda hi ha una finestra. Al primer pis hi ha un balcó corregut i tres portes li donen accés. Totes les obertures tenen la part superior esglaonada.\nLa façana que dóna a l'interior del recinte té a la planta baixa un petit porxo a la dreta on es troba la porta d'entrada, una petita galeria en forma de mig hexàgon al centre i a l'esquerra una finestra. El porxo està tancat per una reixa de ferro forjat decorada amb espirals i rombes. Al primer pis hi ha una galeria sostinguda per pilars quadrangulars i la part superior està decorada amb punxes.\nEl terrat està envoltat per una balustrada de maó excepte en la façana interior que és un mur ondulat i decorat amb pilastres de maó.\nLa xemeneia és de maó, de base circular, amb tirants de ferro i una sanefa de maons a la part superior. Casa de dues plantes i terrat, de proporcions cúbiques. De l'antiga fàbrica només es conserva aquesta casa, pertanyent al director, i la xemeneia.\nLa façana que dóna a l'interior del recinte té a la planta baixa un petit porxo a la dreta on es troba la porta d'entrada, una petita gal...\nLa indústria ceràmica té una llarga tradició a L'Hospitalet: el 1856 ja hi havia una bòvila, el 1878 hi havia cinc indústries i el 1912 arribaven a la dotzena.\nMoltes d'elles s'especialitzaren en lloseta fina -coneguda popularment amb el nom de "cairó"-. La Ceràmica Llopis és de les de l'última època. Totes aquestes fabriques han anat desapareixent i canviant d'activitat.


UGT, totalment en contra de la liberalització d’horaris comercials | UGT Catalunya\nUGT, totalment en contra de la liberalització d’horaris comercials\nLa mesura que proposa el president del Govern per acontentar els empresaris precaritzarà encara més les condicions laborals dels treballadors i les treballadores del comerç\nLa Federació de Comerç, Hostaleria,Turisme i Joc de la UGT de Catalunya és absolutament contrària a la liberalització dels horaris comercials que proposa el president del Govern de l’Estat, una nova mesura per acontentar la patronal però que precaritzarà encara més aquest sector. Els treballadors i les treballadores del comerç esdevenen així les noves víctimes de la crisi econòmica.\nFa temps que el sector del comerç ha tocat fons. La implantació fa un any de la jornada irregular a les grans superfícies ha permès als empresaris allargar la jornada de les plantilles de manera dramàtica i estalviar-se així la contractació de més treballadors. De fet durant aquesta campanya de Nadal i de rebaixes la contractació de personal de reforç ha esta nul·la. Més càrrega i més hores de treball per a uns treballadors i treballadores amb un salari brut de 850 euros.\nSi la conciliació de la vida laboral i personal al sector ja és prou complicada, la liberalització d’horaris la farà definitivament impossible. Recordem que el 70% del personal de grans superfícies són dones, i d’aquestes, el 63% són mares. Les condicions laborals no fan més que empènyer aquestes professionals a abandonar -temporalment o definitivament- aquest sector per poder fer-se càrrec dels seus fills, amb les conseqüències laborals, econòmiques i socials -cotització per a la futura pensió- que això comporta.\nDes del nostre sindicat considerem que un comerç de futur, professional i competitiu no passa per obrir els diumenges o allargar horaris, sinó per un altre tipus de polítiques, com la formació dels treballadors i la dignificació de les seves condicions laborals i socials.\nA més, aquesta proposta del Govern suposa una ingerència en les competències que pertanyen a la Generalitat de Catalunya.


El passat diumenge 23 de Maig 2021 va tenir lloc la Final de Catalunya sub23, veterans i fémines en les aigües de la Ametlla de mar. El dia va començar nuvolat i amenaçant pluja amb l’aigua tèrbola per el mar de fons del dia anterior. El mestral fort sempre ajuda a netejar el aigua a costa però complica la feina als que volen sortir fora per trobar una mica mes de fondària.\nLa novetat d’aquest any es el nou reglament, la inclusió de cupos i talles mínimes mes responsables amb l’entorn marí. Apart d’aquest fet desde la federació s’està impulsant l’aplicació de les noves tecnologies en el registre i inscripció a les competicions, aon es pretén fer el registre i pujada de documents + pagament online per facilitar la tasca dels organitzadors en les competicions.\nDurant la competició els 22 valents/es van aguantar les 5h de competició fins l’últim moment ja que una peça valia el campionat. Les captures van ser molt escasses, gracies al restrictiu reglament que penalitza la captura de peixos per sota del doble o triple del pes mínim que marca la normativa de pesca recreativa espanyola. Essent així competicions de pesca submarina a molt baix impacte al medi i molt divertides per aquells competidors que son capaços de tancar cupos.\n– Sub 23 –\n1er Jonay Moreno (AESNEPTUNO)\n2on Toni Ariza (APS)\n– Femení –\n1a Alexandra Prat (APS)\n2a Ainhoa Abellan (AES NEPTUNO)\n1er Frank Roales (CAS MARMAN)\n2on Joan Carles Fluxà (APS)\n3er Juan Sanchez Montilla (CASEP)\nLa pesca submarina realitza una extracció amb el mínim patiment animal, degut a que la pesca submarina es la tècnica de pesca recreativa MES selectiva i amb MENYS patiment animal. En altres arts de pesca el peix agonitza durant hores en hams, tresmalls, xarxes d’encerclament o malles d’arrossegament. El peix que te un ràpid sacrifici es altament apreciat per la cultura nipona per el mètode Ikejime per evitar la creació d’àcid làctic i amoníac sent un peix d’alt valor culinari i sense patiment.\nAgraïm a totes les ONG amb les que treballem per la tasca que realitzeu en una societat a on la ciutadania només es mira el melic. Vosaltres us desviviu per la gent sense recursos ¡Sou herois!


art – Pàgina 2 – idea.cat\nAquarel•la on fire!!!\nData de l'entrada 5 març 2015\nUn lloc ple de pau en mig de Normandia , relativament prop de Rouen , es tracta de la abadia de Jumieges http://www.abbayedejumieges.fr/ un descobriment per nosaltres.\nLa foto fa temps que la tenia guardada esperant el moment de ser scrapejada o dibuixada, l’ he dibuixat a les classes de la Sedeta en les que continuo avançant correctament , crec!!!\nAquí us deixo el dibuix, espero que us agradi!!!\nEtiquetes aquarel·la, art, creativitat, dibuix, draw\nUn Animal al paper.\nData de l'entrada 29 gener 2015\n6 comentaris a Un Animal al paper.\nAquest dibuix el vaig fer els dies en que estava per casa sense fer res de molt profit, tenia ganes de fer algun dibuix d’un animal, vaig creure que un ocell em seria mes fàcil per començar.\nUn paó real vaig creure que em seria més fàcil , però la veritat es que no n’estic del tot satisfeta amb el resultat. La solució es seguir dibuixant i dibuixant.\nUs deixo el resultat del meu experiment , que en penseu?\nEtiquetes aquarel·la, art, color, creativitat, dibuix, draw\nDIY & Crafts Fotos amb historia\nData de l'entrada 22 gener 2015\nEls dies de les vacances de Nadal han donat per molt, també per dibuixar a casa .\nAquest dibuix el vaig començar a les classes de dibuix però el vaig voler acabar a casa, en una tarda plujosa vaig inspirar-me per dibuixar un Hyde Park al capvespre, aquest parc no se que te però no pararia de passejar-hi i fer-li fotos , precisament és el dibuix d’una foto que tenia des de feia uns anys i que encara no havia dibuixat.\nAquí el teniu , espero que el disfruteu.\nEtiquetes aquarel·la, art, dibuix, draw\nData de l'entrada 13 gener 2015\nQue és hivern no és cap secret, el dia temps boirós sovint evoca paisatges que no tinc molt a mà per aquestes contrades, a Barcelona no en veig gaire de boira i tampoc gaires avets, es per això que vaig retallar una foto d’una revista i la vaig intentar copiar en un dibuix.\nAquest si que és l’últim dibuix de les classes que van acabar abans del Nadal, i que per cert, aviat tornaré a començar.\nAquí teniu la evolució del dibuix.\nEtiquetes acuarela, aquarel·la, art, color, dibuix, draw\nVisió de Locronan.\nData de l'entrada 18 desembre 2014\n1 comentari a Visió de Locronan.\nSuposo que la meva admiració per la Bretanya Francesa , a aquestes alçades crec que tothom ho sap, queda molt reflectida per els dibuixos que estic fent últimament.\nAquest poblet em te el cor robat , és Locronan ,tot el que te de maco ho te de turístic , però em va encantar, hi de tornar.\nEl curs aquest any ja s’ha acabat , aquest dibuix és d’una de les últimes classes, però per poc que pugui el 2015 voldria seguir amb el curs, això ho podríem classificar com a un propòsit d’any nou, el primer de moment.\nUs deixo el dibuix , espero que us agradi.\nUna nova aquarel•la.\nData de l'entrada 10 juliol 2014\n1 comentari a Una nova aquarel•la.\nDes de que he començat amb aquesta tècnica no faig més que pensar en trobar llocs per dibuixar-los esquemàticament , aquesta foto la tenia per casa i ja l’havia escrapejat només em faltava dibuixar-la.\nEs tracta d’una foto del castell de Colliure , la vaig fer un cap de setmana d’escapada al novembre , és per això que la platja està totalment buida, tot hi que feia un dia molt assolellat.\nAquí teniu el dibuix i després un cop pintat.\nEtiquetes aquarel·la, art, creativitat, dibuix, draw, watercolor


La UE destina 7,3 milions d'euros a 18 pimes catalanes per ajudar-les a dur les seves idees innovadores al mercat | Barcelona\nActualitat > La UE destina 7,3 milions d'euros a 18 pimes catalanes per ajudar-les a dur les seves idees innovadores al mercat\nBrussel·les/Barcelona, 20 de desembre de 2018\nLa Comissió Europea donarà suport a 283 projectes innovadors en el marc del programa pilot del Consell Europeu de la Innovació perquè puguin arribar més ràpidament al mercat. Un total de 278 pimes de 27 països diferents han estat seleccionades en la darrera ronda de l'SME Instrument. Entre elles hi ha 13 empreses catalanes que rebran 650.000 euros de la fase1 (50.000 euros per a cadascuna) i 5 que rebran un total de 6,6 milions d'euros de la fase2 de l'SME instrument. A més, total de 15 projectes de 16 països rebran 34,4 milions d'euros sota la darrera convocatòria del Fast Track to Innovation. Quatre empreses o institucions catalanes participen en algun dels 15 projectes i rebran més de 2 milions d'euros.\nIncloent-hi aquests darrers resultats, el programa pilot del Consell Europeu de la Innovació ha donat suport a un total de 1.276 projectes amb 731,15 milions d'euros de finançament.\nEntre els projectes catalans seleccionats per rebre finançament hi trobem un sistema per detectar la dislèxia i millorar la capacitat de les persones que la pateixen, unes ulleres que fan servir la visió per computació i la realitat augmentada per millorar la visió de les persones amb discapacitats visuals, un fàrmac i una teràpia per prevenir les infeccions nosocomials a les UCI dels hospitals, o un sistema de detecció precoç de la isquèmia, aquest darrer ha estat seleccionat per a la fase2.\nEn l'anomenada fase 2 de l'SME instrument, els projectes poden rebre entre 0,5 i 2,5 milions d'euros per finançar activitats com ara proves pilots, testos, mostres o maquetes. Les empreses poden demanar una quantitat de diners més elevada si ho justifiquen de manera adequada quan sol·liciten l'ajuda. A més dels diners, les empreses també es beneficien de 12 dies d'assessorament empresarial i de serveis d'acceleració. Les pimes espanyoles i les d'Israel han estat les que han tingut més èxit en la fase 2 d'aquesta convocatòria amb 9 companyies seleccionades, cinc de les quals catalanes, seguides de les noruegues i franceses. La majoria d'empreses seleccionades són del camp de les TIC, la salut i l'enginyeria.\nLes empreses seleccionades en la fase 1 de l'SME Instrument reben un total de 50.000 euros per fer el seu pla de negocis. Hi ha companyies que s'agrupen entre elles i proposen un projecte comú. Les empreses seleccionades també reben serveis d'assessorament i acceleració. Les empreses espanyoles també són les que més s'han beneficiat de la fase 1 d'aquesta convocatòria, 32 en total de les quals 13 catalanes, seguides de les suïsses, israelianes i italianes.\nPel que fa a la convocatòria del Fast Track To innovation, 15 projectes innovadors en els quals hi participen empreses o institucions de diferents països. Hi ha quatre empreses o entitats catalanes que participen en tres dels projectes seleccionats. En total, s'enduran més de dos milions d'euros.\nL'SME Instrument, o instrument per a pimes, i el Fast Track to Innovation són la part central del Programa pilot del Consell Europeu de la Innovació. Es dirigeix a productes o serveis radicalment trencadors i nous. Entre el 2018 i el 2020, el Programa pilot del Consell de la Innovació oferirà 2.700 milions d'euros a crear oportunitats de mercat en el marc del programa d'Innovació i Recerca de la UE,Horizon 2020\nLlista de beneficiaris: SME Instrument fase 1\nLlista de beneficiaris: SME Instrument fase 2\nLlista de beneficiaris : Fast Track to Innovation\nMapa de tots els projectes finançats amb l'SME Instrument\nMapa de tots els projectes finançats amb el programa Fast Track to Innovation\nÚltima actualització: 23/03/2019 | Amunt |


Bombas Gens desmitifica la icona occidental del turista japonés amb càmera de fotos - Diari La Veu\nEscriba el número 860462\nLa mostra es podrà visitar al Centre d'Art des del 22 de febrer de 2019 fins al 2 de febrer de 2020. / EUROPA PRESS\nVALÈNCIA. Centenars de nipons inunden les ciutats amb la seua inseparable càmera de fotos. Busquen una instantània realista, del monument o d'un posat familiar. Rere eixa icona occidentalitzada hi ha tota una contracultura de la fotografia japonesa els orígens de la qual cal trobar-los en els anys posteriors a la II Guerra Mundial al país del sol naixent.\nEntre els anys 1957 i 1972 el Japó va viure una transformació radical del llenguatge fotogràfic gràcies a quatre generacions de fotògrafs alguns dels quals van formar part de l'Agència VIVO –inspirada en l'agència Magnum Photos– i altres –com Takuma Nakahira, Koji Taki, Takihiko Okada, Yutaka Takanashi i Daido Moriyama– van llançar la revista Provoke, una publicació que no va transcendir aleshores, però que, ara, 51 anys després, està considerada un símbol revolucionari de la fotografia.\nBombas Gens desmitifica la icona occidental del turista japonés amb càmera de fotos amb l'exposició La mirada de les coses. Fotografia japonesa entorn de Provoke, una mostra amb 481 peces fotogràfiques provinents de la col·lecció de la Fundació Per Amor a l'Art excepte unes poques imatges que han cedit el Museum of Yokohama Urban History i la Colección INELCOM Arte Contemporanio. Així, al Centre d'Art de Marxalenes es pot veure des del 22 de febrer del 2019 fins al 2 de febrer del 2020 la retrospectiva més gran que s'ha fet a Europa sobre la fotografia japonesa, que va canviar la manera de mirar la ciutat i el seu context social.\nLa Fundació Per Amor a l'Art va començar a adquirir fotografies japoneses el 2012, encara que "la idea no era fer una col·lecció d'art fotogràfic japonés", va indicar aquest divendres el director de la col·lecció, Vicent Todolí. La institució que presideix Susana Lloret va començar adquirint fotos de Tomatsu i Moriyama i ara ho té pràcticament tot.\nFa sis anys, ni molts dels fotògrafs que integren el fons ni tan sols la revista Provoke eren un icona internacional. Era una publicació quasi desapercebuda i algunes de les imatges dels fotògrafs nipons més coneguts es mostraven als Estats Units de manera aïllada, sovint fora de context i, clar, "una obra d'art sola no significa res", va repetir, com en altres ocasions, Vicent Todolí. El director artístic va encertar en el clau. Una foto va dur a una altra; després, a l'Agència VIVO, i, finalment, els tres números de la revista. "Hui seria impossible adquirir-la", va reconéixer Todolí. A penes queden originals de les fotografies d'aquells anys i la cotització per les peces s'ha disparat, va apuntar el responsable artístic del fons. "Aquesta possibilitat de col·leccionisme en profunditat és el que ens fa diferents", va destacar Todolí.\nLes fotografies mostren els canvis que va sofrir Tòquio arran de la 'colonització' ianqui posterior a la Segona Guerra Mundial. Els autors, però, volien trencar amb la mirada del fotoperiodista per a dirigir els objectius cap a altres punts de la societat nipona. Ara, cinc dècades després, els fotògrafs acaben convertint-se, tot i la renúncia inicial, en documentalistes gràfics de la transformació social i política de la capital del Japó, sobretot, arran de la caiguda de les dues bombes atòmiques i la instal·lació de les bases nord-americanes a l'illa del Pacífic.\n"La foscor de les imatges, els carrers, els bars nocturns, la influència del cinema independent i la prostitució –en auge a causa de la presència dels soldats nord-americans–" són alguns dels trets de les fotografies, va destacar Todolí. Això no obstant, la retrospectiva abarca les mirades de quatre generacions de fotògrafs "cadascuna de les quals intenta superar l'anterior o fer una crítica del que havien fet els predecessors", va explicar Nuria Enguita, qui, junt amb Todolí, comissaria l'exposició.\nToyoko Tokiwa va participar en l'exposició Els ulls de deu el 1957, una mostra que va donar lloc a la creació, junt amb altres sis fotògrafs, de l'Agència VIVO, amb la qual es "distanciaran del fotoperiodisme", per a "superar el realisme" dels reporters gràfics, va explicar Enguita. Després de la guerra "tots no podien estar feliços", va destacar la també directora de Bombas Gens. Les càmeres de Tokiwa, junt amb les d'Eikoh Hosoe, Shomei Tomatsu, Kikuji Kawada, Akira Satõ, Ikko Narahara i Akiro Tanno, "miren unes altres realitats". "Per a ells, la foto no només documenta sinó que ha de ser un mitjà d'expressió", va explicar la comissària.\nProvoke, pioners del 'Do it yourself'\nEl llegat d'aquest conjunt de fotògrafs són "els fanzines" i, fins i tot, el "Do it yourself", va destacar Vicent Todolí sobre aquestes generacions d'artistes, revistes i fotollibres. "Van legitimar les coses mal fetes, però que, realment, estaven ben fetes", va puntualitzar el director artístic de la Fundació.\nLa revista Provoke va suposar el 1968 una sacsejada del llenguatge de la fotografia. Fundada per Takuma Nakihira i Koji Taki junt amb Takahiko Okada i Yutaka Takanashi més la incorporació a partir del segon número de Daido Moriyama, la publicació va fer èmfasi en l'estil are-bure-boke –granulós, borrós i desenfocat– per a aportar noves perspectives i reflexionar sobre les relacions entre el llenguatge i la imatge, entre l'art i la resistència política –tots ells eren políticament esquerrans i opositors al capitalisme imposat pels EUA després de la II Guerra Mundial sobre l'illa–, que entenien la fotografia com un llenguatge alternatiu. "Per a ells anar a una manifestació era una opció personal" a la qual no necessàriament acudien amb les càmeres per a recollir, talment faria un fotoperiodista, la realitat de la revolta. "És pot dir que Provoke és el punk de la fotografia japonesa", va resumir Todolí.\n"La fotografia icònica no existeix per a ells. Allò icònic és el llibre i no una única foto", va defensar el comissari. "Eren fotògrafs agitadors i catalitzadors", va apuntar, per la seua part, Nuria Enguita. Al remat, amb les seues càmeres penjades al coll, van fer de la fotografia "un mode de llibertat i d'autoexpressió", va defensar la comissària.\nJunt amb l'exposició La mirada de les coses. Fotografia japonesa entorn de Provoke, la Fundació Per Amor a l'Art ha copublicat junt amb La Fábrica un catàleg amb dos assaigs dels experts en aquesta fotografia japonesa contracultural, a càrrec d'Akihito Yasumi i Miryam Sas. La nord-americana, experta en l'univers de la revista Provoke i els cànons estètics que generaren, oferirà una conferència a Bombas Gens dins del marc de l'exposició i visites guiades per la major mostra d'aquesta temàtica que s'ha fet a Europa.\nFundació Per l'Amor a l'Art\nEscriba el número 206797


POLÍTICA - 13/04/2019 18:16 / Redacció\nEspectacular repassada de Joel Joan a TV3 per rebaixar-se a les exigències d'Álvarez de Toledo\nAbans que es torni a aplicar un nou 155 per desmantellar TV3, la cadena pública catalana està començant a acotar el cap davant les amenaces espanyolistes. Ciudadanos i el Partido Popular fa temps que van iniciar una campanya d'odi contra l'emissora i el seu director, Vicent Sanchis, està començant a cedir enfront de la persecució.\nImatge d'arxiu de l'actor Joel Joan. Foto: Youtube.\nLa brutal pressió per part de l'espanyolisme està aconseguint que TV3 comenci a claudicar davant les exigències de personatges com Doña Cayetana del PP, que com hem pogut (VEURE AQUÍ) ha aconseguit que li facin una entrevista íntegrament en castellà. Però aquest problema fa temps que dura, i malgrat el missatge que el director de TV3, Vicent Sanchis, li va enviar a Albert Rivera com vàrem (VEURE AQUÍ), l'espanyolada ha redoblat el seus atacs.\nAquesta submissió vergonyant a la pressió dels partits espanyols ha aconseguit que fins i tot avui, TV3 hagués de canviar la graella televisiva per tenir contents a Doña Cayetana i José María Aznar com hem pogut (VEURE AQUÍ). Davant d'aquest conjunt de situacions dantesques, l'actor català Joel Joan ha esclatat acusant a TV3 d'estar "submissa i acomplexada" enfront dels atacs d'Inés Arrimadas al propi plató d'Els Matins"com vàrem (VEURE AQUÍ).\nParaules clau: ÁLVAREZ DE TOLEDO


Les assignatures del màster s'organitzen amb crèdits ECT S, de 25 hores de treball de l'estudiant per crèdit i una presència d'al voltant del 40%.\nLa metodologia general de cada matèria es dividirà en una sèrie de sessions teòriques i pràctiques, pròpies de cadascuna de les assignatures que componen el pla d'estudis del Màster.\nLa grandària dels grups serà variable en funció de tractar-se d'una matèria obligatòria o optativa.\nEnsenyaments teòrics. Exposició de la teoria per part del professor i alumne que pren anotacions o bé amb participació de l'alumne (implica l'ús de tècniques com: lliçó magistral, debats i discussions, etc.).\nEnsenyaments pràctics. Classes on l'alumne ha d'aplicar continguts apresos en teoria. Inclou tant classes de problemes i exercicis com a pràctiques de laboratori (implica l'ús de tècniques com: resolució de problemes, casos, simulacions, experiments, ús d'eines informàtiques, etc.).\nTutories. Treball personalitzat amb un alumne o grup, en l'aula o en espai reduït. Es tracta de la tutoria com a recurs docent de "ús obligatori" per l'alumne per a seguir un programa d'aprenentatge (s'exclou la tutoria "assistencial" de dubtes, orientació a l'alumne, etc.). Normalment la tutoria suposa un complement al treball no presencial (negociar/orientar treball autònom, seguir i avaluar el treball, orientar ampliació, etc.) (implica l'ús de tècniques com: ensenyament per projectes, supervisió de grups de recerca, tutoria especialitzada, etc.).\nAvaluació. Activitat consistent en la realització de proves escrites, orals, pràctiques, projectes, treballs, etc. utilitzats en l'avaluació del progrés de l'estudiant.\nTreball personal. Preparació per part de l'estudiant de forma individual o de grup de seminaris, recerques, treballs, memòries, etc. per a exposar o lliurar en les classes tant teòriques com a pràctiques.\nTreball de preparació dels exàmens. Revisió i estudi per als exàmens. Inclou qualsevol activitat d'estudi: estudiar per a l'examen, practicar problemes i exercicis, etc.\nLes metodologies docents contemplades en l'actual Màster són les següents:\nAprenentatge Basat en Problemes (ABP): Mètode d'ensenyament-aprenentatge el punt del qual de partida és un problema que, dissenyat pel professor, l'estudiant ha de resoldre per a desenvolupar determinades competències prèviament definides.\nExamen escrit (test, desenvolupament i/o problemes). Es pot subdividir en diversos tipus:\nDesenvolupament o resposta llarga. Prova escrita de tipus obert o assaig, en la qual l'alumne construeix la seua resposta amb un temps limitat però sense amb prou faenes limitacions d'espai.\nResposta curta. Prova escrita tancada, en la qual l'alumne construeix la seua resposta amb un temps limitat i amb un espai molt restringit.\nTipus test. Prova escrita estructurada amb diverses preguntes o ítems en els quals l'alumne no elabora la resposta; només ha d'assenyalar la correcta o completar-la amb elements molt precisos (p.i. emplenar buits).\nExercicis i problemes. Prova consistent en el desenvolupament i interpretació de solucions adequades a partir de l'aplicació de rutines, fórmules, o procediments per a transformar la informació proposada inicialment.\nResolució d'exercicis i problemes. Prova consistent en el desenvolupament i interpretació de solucions adequades a partir de l'aplicació de rutines, fórmules, o procediments per a transformar la informació proposada inicialment.\nObservació/execució de tasques i pràctiques. Estratègia basada en la recollida sistemàtica de dades en el propi context d'aprenentatge: execució de tasques, pràctiques ... Pot ser sobre la base de qüestionaris i escales de valoració, registre d'incidents, llistes de verificació i /o rúbriques que definisquen els nivells de domini de la competència, amb els seus respectius indicadors (dimensions o components de la competència) i els descriptors de l'execució (conductes observables). Pot incloure el control d'assistència i/o participació en l'aula.\nElaboració de treballs acadèmics i exposició oral. Desenvolupament d'un treball escrit que pot anar des de treballs breus i senzills fins a treballs amplis i complexos i fins i tot projectes i memòries. S'avaluarà també l'exposició oral del mateix.\nResolució de qüestions. Prova escrita de resposta curta o de tipus test que es duu a terme en concloure una sessió teòrica.\nElaboració de treballs acadèmics. Desenvolupament d'un treball escrit que pot anar des de treballs breus i senzills fins a treballs amplis i complexos i fins i tot projectes i memòries.\nResolució de Casos. Suposa l'anàlisi i la resolució d'una situació professional amb la finalitat de realitzar una conceptualització *experiencial i cercar solucions eficaces.\nResolució d'un problema concret mitjançant ordinador. Prova pràctica consistent en el desenvolupament i interpretació de solucions adequades mitjançant l'ocupació de les tècniques computacionals adequades.\nEntrevista de tutorització i/o Informes d'experts. Testimoniatge escrit per un professional o tutor, sovint sobre la base de qüestionaris, on es valora la competència de l'estudiant. Pot incloure reunions individuals o de grupa per al seguiment i valoració del procés de treball realitzat (a més del resultat/producte).\nMemòries i informes de pràctiques. Treball estructurat la funció del qual és informar sobre els coneixements i competències adquirits durant les pràctiques i sobre els procediments seguits per a obtenir els resultats. Pot tenir des de format lliure, a seguir un guió estructurat o fins i tot respondre a un qüestionari pràcticament tancat. Inclou la "memòria de pràctiques externes".\nDefensa pública del treball de final de Màster. Prova consistent en l'elaboració d'un informe sobre la recerca duta a terme i la seua exposició i defensa pública davant un tribunal d'experts.


Bolvir il·lumina racons foscos per donar seguretat a les vianants de nit - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nBolvir il·lumina racons foscos per donar seguretat a les vianants de nit\nEl pla també inclou l'ús d'un llenguatge i comunicació integradors\nacn/m.s. 06.03.2020 | 23:24\nUn dels punts que l'Ajuntament de Bolvir ha il·luminat per seguretat acn\nUn dels punts que l'Ajuntament de Bolvir ha il·luminat per seguretat\nL'Ajuntament de Bolvir ha il·luminat tres punts de la via pública que eren foscos i podien generar inseguretat a les veïnes si hi havien de passar caminant de nit. L'actuació, que s'ha executat amb un pressupost de 2.000 euros i que el consistori ha remarcat que és de caire simbòlic, forma part del conjunt d'accions que promou el pla de polítiques de gènere de la Cerdanya.\nEl pla de polítiques d'igualtat que promou el Consell Comarcal té previst anar implantant mesures d'igualtat de gènere en tots els àmbits de la gestió pública i amb la coordinació dels ajuntaments i entitats de la comarca. Així, després que l'ens comarcal l'aprovés, l'ha presentat als consistoris i tots s'han compromès a aplicar-lo. El pla també inclou l'ús d'un llenguatge i comunicació integradors. En el marc d'aquest pla de polítiques de gènere, el Consell Comarcal també ha impulsat la campa-nya «De nit 0,0: 0 agressors, 0 agressions» a les festes majors, que es començarà a aplicar aquesta primavera. Els municipis de la comarca que celebrin actes festius oferiran als veïns i visitants un punt d'informació i acollida vinculat a les violències sexuals. En aquest sentit, la vicepresidenta segona del Consell Comarcal, Cristina Rotellà, ha explicat que l'objectiu del pla de polítiques de gènere és donar eines a la ciutadania i els representants municipals sobre les actuacions que es poden fer davant d'un cas d'abús, assetjament o agressió de caràcter sexual. Pel que fa al punt «De nit 0,0», ha argumentat que abans de posar-lo en marxa l'ens comarcal formarà les persones que hi destinin els consistoris. Rotellà, que ha defensat una acció en favor de la igualtat i les actituds valentes, ha presentat la campanya en el marc de la primera Trobada de Dones del Món Rural de la Cerdanya, que es va celebrar dijous al vespre al Museu Cerdà.


Venda de llavors de cannabis regulars Spyrock Special Hash Plant de Aficionado F\nAlchimia us proposa descobrir aquesta genètica d'aficionat French Connection especialment pensada per als productors de concentrats de resina. Una varietat aprovada per Frenchy Cannoli un dels experts en Haixix més important del món, ara disponible en el nostre catàleg de llavors regulars.\nAquesta genètica Indica representa la trobada entre la selecció excepcional de ChemDawg de Leo Stone, un dels fundadors del banc Aficionat French Connection, i una planta per Haixix, l'Spyrock Hash Plant. Una trobada aconseguit que ofereix plantes fàcils de cultivar i generoses en resina.\nSpyrcok Special Hash Plant producció de resina i collita abundant\nLa Spyrock Special Hash Plant creix com una planta Indica, desenvolupa fulles llargues i creix en forma de pi. El Stretch durant el canvi a floració és moderat i s'aconsella podar l'àpex durant el creixement per afavorir el desenvolupament de les branques secundàries. Això permetrà obtenir un petit matoll per augmentar encara més les collita.\nEls cabdells produïts per la Spyrock Spécial Hash Plant són llargues i carnoses, es cobriran ràpidament en floració d'una gruixuda capa de resina, el que li donarà un aspecte brillant molt cridaner. Es tracta d'una genètica que resisteix molt bé als diferents estrès i problemes de cultiu per oferir collites abundants que es podran realitzar després de 65 dies de floració per als cultius en interior i al final del mes d'octubre per als cultius en exterior.\nSpyrock Special Hash Plant, per gaudir d'un fum saborós\nLa production abundant de resina de la Spyrock Spécial Hash Plant d'aficionat French Connection, ofereix olors i sabors tipus químics, amb notes intenses de gasoil i de combustible. Un fum pesat i gruixut es desprèn durant el seu consum, per una sensació molt agradable. Tant en cultiu com durant el consum, es tracta d'una varietat poc discreta. Per als cultius en interior serà preferible utilitzar filtres de carbó .\nL'efecte és típic de les Indiques potents, la Spyrock Spécial Hash Plant ofereix una relaxació física i mental profunda, ideal per desconnectar i relaxar-se després d'un dia difícil. Sera també ideal per als problemes de gana.\nSpyrock Spécial Hash Plant és una varietat especialment elaborada per a realitzar extraccions de cannabinoides gràcies a la seva gran concentració de resina. Oferirà excel·lents rendiments que sigui per realitzar Hachis, BHO o Rosin.\nCaracterístiques de la Spyrock Spécial Hash Plant d'aficionat French Connection:\nGenètica: ChemDawg Spécial Réserve x Spyrock Hashplant\nSabors i Olors: Gas-oil, combustible\nCollita exterior: ultima meitat d'octubre\nPropietats de Spyrock Special Hash Plant\nGranes Regulars Floració ràpida Productives Indica Sativa Fàcil per Iniciació Resistents a la humitat Efecte relaxant Genètica Chemdog Varietats per a extraccions\nProductes relacionats amb Spyrock Special Hash Plant (Aficionado French Connection)\nOpinions de Spyrock Special Hash Plant i preguntes\nVols donar la teva opinió sobre Spyrock Special Hash Plant o preguntar sobre aquest producte?\n1 llavor15.00€ 14.25€\n3 llavors (No hi ha stock)35.00€ 33.25€