Iniciativa internacional per a l'obtenció del genoma del meló | Consumer\nIniciativa internacional per a l’obtenció del genoma del meló\nLa iniciativa acadèmica, que ha escollit el meló com a espècie modelo, compta amb un subcomité d'indústries que finançaran part de la recerca.\nLa iniciativa, que rep el nom oficial d’International Cucurbit Genomics Initiativi (IGCI), se centrarà a més a desenvolupar eines biotecnològiques que ajudin a millorar les espècies mitjançant creuaments tradicionals. El projecte es va constituir fa uns dies a Barcelona, durant el primer em>workshop de genòmica de cucurbitáceas, organitzat pel Laboratori de Genètica Molecular Vegetal CSIC-IRTA.\nLa trobada ha reunit a un centenar d’investigadors de tot el món, entre ells als grups dels projectes nacionals de genòmica de cucurbitáceas a Israel, EUA, França, Japó i a Espanya. Són aquests països els que, liderats per Espanya, han engegat la IGCI i que estan representats en el comitè de direcció per investigadors que lideren els seus respectius projectes de genòmica de cucurbitáceas, entre ells l’espanyol Pere Puigdomènech, del CSIC-IRTA.\nTots els projectes, excepte el de Japó, persegueixen l’obtenció del genoma del meló, espècie a la qual es dediquen més recursos públics. Per aquesta raó, la iniciativa ha escollit al meló com a espècie modelo. Entre els objectius immediats que es plantegen està l’elaboració d’un Llibre Blanco que reflecteixi l’estat actual de la genòmica de cucurbitáceas i els objectius que es plantegen en el proper quinquenni, així com l’elaboració d’una proposta científica (que a tot tardar estarà llista a l’octubre de 2005). També formen part de la iniciativa diferents empreses privades constituïdes en un subcomité que assessorarà i finançarà projectes que es desenvolupin en el marc de la Iniciativa a partir de la proposta científica.\nEn aquesta proposta s’inclourà la unificació dels mapes genètics existents en un de referència i la seqüenciació de fins a 100.000 marcadors ESTs (expressed sequence tags) de meló. Els EST són seqüències d’ADN que serveixen per poder localitzar gens en el genoma i obtenir una població de plantes amb una alta variabilitat de la qual es puguin extreure nous caràcters.\nNecessitat de cooperació internacional\nLa iniciativa internacional pretén trobar resistències a malalties causades per patògens com a fongs, virus i bacteris\nLa iniciativa es llança just un any després que s’iniciés a Espanya el projecte de genòmica del meló, que integra cinc grups nacionals (dos del CSIC, un de l’IRTA i dos de la Universitat Politècnica de València) i es justifica per l’envergadura del treball que suposa l’elaboració de qualsevol mapa genètic. Fins i tot el genoma més petit que es coneix en vegetals, el de la planta Arabidopsis thaliana, amb cinc cromosomes, es va aconseguir en el marc d’una iniciativa internacional.\nNo hi ha més dificultat en un mapa genètic que en un altre, explica Jordi García Mas, secretari tècnic de l’AGCI i organitzador del workshop de Barcelona. «El que mana és la longitud del mapa», assegura l’expert. I en aquest cas, el de les cucurbitáceas, és només tres vegades més llarg que el d’arabidopsis. És a dir, no és especialment «complex» comparat amb altres genomes com el del blat, que és «enorme» (42 cromosomes). En el cas de les cucurbitáceas, són 12 cromosomes del meló, 7 cromosomes en el cas del cogombre, 20 en el cas del carbassó i la carabassa, i 11 en el cas de la síndria -encara que hi ha diferències entre varietats modificades per encreuament, com les síndries sense llavors.\nEls objectius de la recerca són, d’una banda, trobar resistències a malalties, principalment les causades per patògens com a fongs, virus i bacteris. Les més importants en aquest cas són el virus del garbellat, el virus del mosaic, que afecta a totes les curcurbitáceas, i el virus de les venes grogues. «Aquest últim va aparèixer per vegada primera a Espanya fa només dos o tres anys i va causar considerables perdudes en les collites», apunta García Mas.\n«El que volem», explica aquest investigador que participa en el projecte espanyol de genòmica de cucurbitáceas, «és identificar resistències naturals que estan ja en l’espècie, normalment en melons silvestres, i inserir mitjançant encreuament el gen relacionat amb la resistència en els melons comercials». «Es farà mitjançant el mètode tradicional del creuament, en cap cas parlem de transgènics perquè, a més, no es podrien comercialitzar a Europa», assegura l’investigador.\nMillorar el sabor o la grandària\nDe qualsevol forma, les eines genètiques que s’estan desenvolupant poden accelerar el procés. Si s’identifiquen els gens que confereixen resistència i es desenvolupen mètodes per a la seva detecció ràpida, el procés es pot reduir a la meitat. Una vegada realitzat l’encreuament i germinada la planta, no cal esperar al fet que es desenvolupi: abans que creixi pot analitzar-se l’ADN del germoplasma i veure si l’encreuament ha tingut èxit i si la futura planta heretarà el gen que inserit. «»Si amb el creuament es trigava uns 4 o cinc anys; d’aquesta forma el procés es pot reduir en dos anys», reconeix García Mas.\nUn altre dels objectius és millorar les característiques naturals del fruit, per a això es buscaran els gens relacionats amb paràmetres que interessa millorar, com el color, la grandària, el contingut en azucares o la maduració (aspecte rellevant en varietats com Gàl·lia o Cantalup). En aquest cas també es tracta de buscar la variabilitat natural que ja existeix dins de les espècies −«a Àsia hi ha varietats, per exemple, que tenen més carotenos i més sucre»−, localitzar els gens relacionats amb aquests paràmetres i introduir-los en les varietats comercials que interessin. De qualsevol forma, sempre es buscarà la variabilitat dins de la pròpia espècie (les pròpies resistències naturals en cogombres silvestres per millorar els cogombres comercials, o les propietats d’un meló per millorar un altre meló), i sempre s’optarà per la via tradicional de l’encreuament encara que encara estem, adverteix, en una «fase precompetitiva», encara lluny de l’aplicació.\nPLANTES AMB VARIACIONS D'INTERÈS\nCom localitzar els gens relacionats amb els diversos paràmetres del vegetal, especialment quan no se sap d’ells gens a priori? Això és el que persegueixen amb una de les eines que s’està desenvolupant en l’IRTA, una col·lecció de plantes mutantes que presentin variacions d’interès per al meló.\nEl cridaner projecte, que rep l’acrònim de TILLING, part de 20.000 llavors de meló tractades amb un agent químic que produeix mutacions en l’ADN. Una vegada tractades, es germinen i s’espera a obtenir plantes adultes. És llavors quan es pot observar si en la seva aparença (el fenotip) hi ha algun signe visible de la mutació; igualment s’analitza el seu ADN per veure les mutacions. En posar en correspondència la mutació de l’ADN amb l’aparença física pot arribar a descobrir-se la implicació dels gens en aquella.\nParal·lelament, aquestes plantes s’autofecundan per després analitzar les plantes descendents, tant en la seva aparença com en el seu ADN. El projecte té com a objectiu final aconseguir una col·lecció de 5.000 plantes amb mutacions d’interès. La idea dels mutantes per localitzar gens d’interès no és nova i la col·lecció de plantes obtinguda serveix exclusivament per a això. Entre els gens que s’espera trobar estan els relacionats amb la grandària del fruit o la resistència a virus, entre uns altres.\ncarbassó curcurbitáceas genoma melón-ca pepino-ca síndria


Notícies :: Projectes i actuacions :: Vic inaugura el recorregut adaptat del riu Gurri\nVic inaugura el recorregut adaptat del riu Gurri\nAquest tram s'ha adaptat per tal que les persones amb discapacitat visual el puguin recórrer de forma autònoma així com també les que tenen discapacitat física.\nDijous 24\tMarç 2011 - 11:37\nEl passat 20 de març es va inaugurar el recorregut adaptat del riu Gurri –entre l’aiguabarreig del riu Méder i la Torre de Benages- una actuació que ha recuperat un camí per anar-hi a passejar o a fer esport però que també s’ha adaptat per tal que les persones amb discapacitat visual el puguin recórrer de forma autònoma així com també les que tenen discapacitat física. L’alcalde de Vic, Josep M. Vila d’Abadal i el delegat del govern a Catalunya, Joan Rangel, van estar al capdavant d’aquesta inauguració.\nLa regidora de Medi Ambient, Mercè Vidal, impulsora d’aquesta actuació, va explicar que ‘Vic ha fet una clara aposta per la conservació del medi natural’ i que al llarg d’aquesta legislatura ‘s’han adaptat 12 quilòmetres de lleres dels rius’ i que això suposa ‘la suma de molts agents i de moltes il·lusions’. L’alcaldessa de Santa Eugènia de Berga, Filo Tió, va afirmar que aquesta actuació ‘és també el fruit del treball conjunt del dos municipis’ i el president de l’ONCE a Osona, Josep Gasol, va afirmar que ‘malgrat la crisi hem fet un pas més per a la integració de les persones cegues’ i que d’aquesta manera ‘puguem gaudir de la natura com la resta de ciutadans’. També va intervenir Núria Codina, president de l’ADFO qui va agrair el nou recorregut.\nEl recorregut el poden fer de forma autònoma persones amb discapacitat visual\nL’actuació que ahir es va inauguració ha consistit en l'alliberament de l'espai fluvial ocupat per horts per poder refer marges, sanejar l'espai i plantar-hi arbres i arbustos de ribera autòctons i permetre així, recuperar l'ecosistema autòcton de les riberes dels nostres rius. En l'espai recuperat s'han establert 4 acords de custòdia amb 4 propietaris per una superfície total de 8.741 m2.\nUna part important de l'espai es troba situat en terme municipal de Santa Eugènia Berga, amb qui l'Ajuntament de Vic ha arribat a un acord de custòdia per poder executar les obres i poder treballar a les dues riberes. Aquest camí està parcialment adaptat per persones cegues (1000 m) que compten amb senyalització específica i accés autònom a l'espai, amb una guia en el terreny. El camí també s'ha adaptat per persones amb mobilitat reduïda (1700 m). Ambdues actuacions han comptat amb la col·laboració tècnica d'ONCE i ADFO.\nText i imatges > Ajuntament de Vic.\nMés, sobre...: viulaterra , itinerari , vic , riu gurri


L'Informatiu - El Pol és bateria i compagina els estudis amb la feina de professor i els seus projectes musicals\nEl Pol és bateria i compagina els estudis amb la feina de professor i els seus projectes musicals\nSona el disc Kind of blue de Miles Davis. És la banda sonora que ha triat el Pol per a l'entrevista i la poso de fons per començar a escriure. Està acabant els estudis superiors de bateria en l'especialitat de jazz al Taller de Músics Escola Superior d'Estudis Musicals (ESEM) i ho compagina fent de professor a una escola de Barcelona. Així que es passa moltes hores del dia darrera de la bateria. De fet, tenia només 5 anys quan va agafar per primera vegada unes baquetes a l'Escola Municipal de Música (ara EMA Escola Municipal de les Arts). 20 anys després defensa que el centre “és un bé de Santa Perpètua que hauria de ser més preuat encara” i creu que “ningú s'imagina el que suposa tenir no només una escola com la que tenim, sinó uns docents com els que tenim”.\nSi abans hi havia poques oportunitats al sector cultural, ara n'hi ha menys\nDarrera de la bateria també, el va poder veure el públic perpetuenc el 24 d'abril. Sobre l'escenari de CAM Bernades portant el ritme de The Goliards Collective, com ell diu “actualment el seu projecte més personal al qual li dedica esforç i suor”. Les entrades es van exhaurir en un dia i els que havien anat a escoltar la banda seien a les butaques assignades amb les mascaretes ben col·locades i seguint el ritme tímidament amb els peus. Aquesta és la nova imatge de les sales de concerts que ens ha deixat la Covid-19. Des de l'escenari, m'explica el Pol “és molt estrany perquè amb la mascareta, no els veus les cares, no els veus ballar, no tens cap manera de posar un termòmetre al públic”. Ara, ho diu amb un somriure i reconeix que són uns privilegiats perquè han pogut fer uns quants concerts en el darrer any, però la pandèmia va fer trontollar tots els plans de The goliards collective. “L'estiu 2020 teníem una gira bastant xula amb concerts a la Festa Major de Vic, a la Mercè, al Jamboree... i vam decidir que després gravaríem un disc, però amb la crisi sanitària tot se'n va a terra i ens vam quedar sense bolos”. És per això, que mentre estaven confinats, van decidir fer un Verkami per recaptar diners i poder entrar a l'estudi de gravació. I va funcionar. Fa uns dies, el 20 d'abril, va sortir a la venda el primer EP del grup Stay at the parrot. Un any enrere, el 20 d'abril de 2020, seguíem tancats a casa i el Pol explica que li va afectar “veure com de cop i volta la societat s'havia girat i com amb un virus ens havíem deshumanitzat pel simple fet d'estar tancats a casa”.\nEL POL ESTÀ ACABANT ELS ESTUDIS SUPERIORS DE BATERIA AL TALLER DE MÚSICS\nRecorda que quan van anunciar el confinament estava en un moment amb molt volum de feina i va pensar que aquells dies li anirien molt bé per estudiar. “Les úniques assignatures que es van parar van ser les de combo, però vam tenir la sort que ens ho van fer recuperar tot al juliol” explica. Reconeix que no va ser difícil seguir el curs però recorda especialment dur el primer assaig després del confinament. Recorda que va trucar a l'escola i va dir “Ei, que Leo Messi està entrenant, nosaltres també hem d'entrenar perquè portem dos mesos sense veure'ns” i admet que quan es van retrobar “va ser un drama, no ens enteníem (...) aquelles cartes que guanyes de tant assajar les havies perdut del tot i realment va ser un cop molt dur”. La crisi sanitària ha castigat durament el sector cultural. Segons l'Anuari de la Música 2020 que editen conjuntament l'Associació Professional de Representants, Promotors i Mànagers de Catalunya (ARC) i el Grup Enderrock al 2020 es van anul·lar el 80% dels concerts i els músics van veure reduït el 75% de l'activitat respecte a l'estiu anterior. I aquestes són només algunes de les dades catastròfiques que es deprenen de l'estudi. “Si abans les condicions de treball eren penoses, amb el beneplàcit d'institucions i de grans empreses programadores, si abans no hi havia oportunitats per a la gent jove que tenim moltes ganes de treballar, ara encara n'hi ha menys” es queixa el Pol que diu que quan va decidir dedicar-se a la música “ja sabia que això seria així i el coronavirus encara faltava bastant perquè arribés, però ara la tele en parla i es coneix”. Es mostra crític amb la situació i afirma que “tots ens omplim la boca de cultura, però resulta que la gran massa de músics en aquest país han sobreviscut en aquests mesos de pandèmia amb dues pagues de 750 euros”. El Pol creu que s'ha de començar demanant als programadors i a les institucions que compleixin amb totes les exigències del sector i reconeix que “sempre que ens demanin hi serem perquè per fer aquestes coses has de ser una mica militant”. I riem tots dos fins que el Pol conclou “però de la militància no es viu”.\nPodeu descarregar l'entrevista del podcast de Ràdio Santa Perpètua.\nFoto: El Pol al seu estudi / Cedida\nDes que ens vam tancar es publica quinzenalment a la contraportada de l’Informatiu i es pot escoltar a Ràdio Santa Perpètua els dimecres després de l’Informatiu migdia. Si vols compartir la teva història, escriu-nos a linformatiu@staperpetua.cat i t’explicarem què has de fer.\n11 Nov 2021 10:39 - AdministratorXavi Mira: "Sense el confinament no estaria pintant els quadres que estic fent actualment"\nEl Xavi davant d'algunes de les obres exposades a l'Espai 1.\n28 Oct 2021 11:56 - AdministratorRamon: "La música té un poder enorme i es tracta d’aprofitar-lo per a les persones que ho necessiten"\nEl Ramon és, des de fa quatre anys, el musicoterapeuta de la Iris, la filla petita de la Noemí.\n14 Oct 2021 12:42 - AdministratorAna Maria i Lucía: “Estem molt més contentes des que fem les classes presencials”


33° 29′ 14″ N, 48° 21′ 14″ E / 33.4871°N,48.3538°E / 33.4871; 48.3538Coord.: 33° 29′ 14″ N, 48° 21′ 14″ E / 33.4871°N,48.3538°E / 33.4871; 48.3538\nEl Luristan és la regió de Pèrsia habitada pels luris i bakhtiyaris. Dona el seu nom als bronzes de Lorestan. El Xaraf-nama (1596) basat en la Zubdat al-tawarikh de Djamal al-Din Kaixani, i/o la Tarikh-i guzida (de 1330) descriu la situació del país el 912, esmentant el territori dels xuls (Xulistan) que per fonts àrabs no s'esmenten abans del segle xii, que ocupaven la meitat del Luristan, el districte propi de Xulistan que tenia per governador a Nadjm al-Din Akbar i els territoris luris dependents (segurament Küh-Gïlü) governats per un pixwa de nom Sayf al-Din Makan d'una família que ja vivia al país en època sassànida i que pertanyia a la tribu Ruzbihani; i el Luristan governat per prínceps independents lurs entre els quals Badr que governava al Gran Lur i el seu germà Mansur al Petit Lur. La dinastia del Gran Lur sota Nasir al-Din Muhammad ibn Khalil ibn Badr fou enderrocada pels kurds fadlawis que van fundar la dinastia fadlawàyhida de Lur-i Buzurg i van tenir el suport de tribus emigrants arribades al Luristan més que dels propis lurs. Els fadlawàyhides van expulsar als xuls dels seus establiments. Al Petit Lur hauria governat la dinastia annàzida fins que sota Surkhab ibn Ayyar, fou apartada del poder el 1184 pels atabegs indígenes que van fundar la dinastia d'atabegs de Lur-i Kučik.\nS'esmenta el Luristan sota els buwàyhides quan es van encunyar monedes a Idhadj. El 935 l'exèrcit ziyàrida va creuar la regió (Sus, Xapurkhwast, Karadj). Els kurds hasanwàyhides que tenien capital a Sarmaj (al sud de Bisutun) van estendre la seva dominació a la conca del Karkha dominant Xapurkhwast (Khurramabad) vers 1109. El 1042 el kakúyida Garxasp va ser assetjat a Xapurkhwast per les forces seljúcides. Amirs seljúcides es van establir al Luristan septentrional: la nissaga de Zengi ibn Bursuk a Xapurkhwast (abans de 1105), Husam al-Din Alp Kuix a Dizh-i Makhi (a la riba del Karkha, abans de 1154) i Husam al-Din Xuhla o Aksari que és esmentat dominant parts de Luristan i de Khuzestan el 1152 a 1175. Si bé s'establien dominacions nominals exteriors l'estructura feudal interna no variava i van emergir els dominis dels atabegs de Lur-i Buzurg (Gran Luristan) i el de Lur-i Kučik (Petit Luristan). Foren tributaris dels il-khànides. Els ingressos de cada atabek s'estimen en un milió de dinars i només pagaven als mongols 91.000 dinars.\nAl segle xiv els atabegs foren tributaris dels muzaffàrides fins a l'arribada de Tamerlà el 1386 i 1393 sempre al Petit Lur. El 1386 Tamerlà va saber que Malik Izz al-Din de Luristan que havia saquejat alguna caravana amb pelegrins que anaven a la Meca. Va agafar un cos seleccionat de tropes (2 de cada 12) i va marchar cap al Luristan. Va saquejar Burujird i la rodalia i seguidament es va apoderar de la fortalesa de Khurramabad que tenia fama de impregnable i on s'havien refugiat les tropes lurs; la fortalesa fou arrasada i els presoners tirats de dalt baix de la muntanya. Timur es va anar a trobar amb la resta de l'exèrcit a la plana de Nihawand. El 1392 Malik Izz al-Din fou cridat pel seu sobirà Shah Mansur (muzaffàrida) que l'acusava d'una conspiració, però no va passar a majors. El 1393 Tamerlà va arribar a Burudjird el 23 de gener de 1393 on aviat també va arribar el seu fill Umar Xaikh després de passar per Turwan. Tamerlà li va retornar al comandament de l'ala esquerra de l'exèrcit. Va nomenar governador de la milícia de Burudjird a l'amir Saif al-Din Kultash (500 homes) i al amir Mikhail el va nomenar governador de la guàrdia de Nihawand. Tres dies després va arribar a Khurramabad on governava el malik lur Malik Izz al-Din Husayn que estava en aquell moment en plena disputa amb el seu fill però al saber que s'acostaven les forces de Timur, pare i fill van fer les paus i van fugir de Lur-i Kučik en direcció oposada al invasor; a Khurramabad van deixar una guarnició per resistir. Timur va enviar a Umar Xaikh a perseguir als fugitius i va enviar a destacaments de cavalleria per tot el Luristan, deixant també tropes per assetjat la fortalesa de Khurramabad sota comandament de l'amir Hajji Timur Bugha i l'amir Shaikh Sistani, amb 500 soldats. Luristan fou netejat de guerrers que quan baixaven de la muntanya eren morts per tropes timúrides a cops d'espasa.\nEn canvi va respectar el Gran Lur. El 1393 va travessar el Küh-Gïlü i Xulistan. Tamerlà va confirmar a l'atabeg del Lur-i Buzurg Ahmad o Muhammad al que va donar la concessió reial segellada com era costum amb la pròpia ma envermellida de Timur. Dos mil famílies que Shah Mansur havia desplaçat a Fars van poder tornar al Luristan amb seu a Idhaj (Malamir). El 1396 Tamerla va enviar al príncep Sultan Husayn Mirza a Shushtar per combatre els lladres de camins que infectaven el Luristan.\nEl darrer atabeg del Gran Lur va regnar fins al 1433/1434. Els del Petit Lur van conservar la seva posició i encara van estendre el seu poder a la plana a l'oest de les muntanyes Puix-i Kuh. L'atabeg Xah Wardi Khan fou executat en temps del safàvida Abbas el Gran que va posar al tron un membre d'una línia col·lateral, Husayn, amb el títol de kan (1597/1598) del qual les possessions foren lleugerament reduïdes.\nDesprés de la supressió de la dinastia de Lur-i Buzurg el poder al seu territori va passar a les diverses tribus que el formaven, sota domini timúrida aviat esvaït. Als primers anys del segle xvi com al Petit Lur, es va imposar el domini safàvida, i Tahmasp I va concedir el títol de sardar de les tribus a Tadjmir, principal cap dels astarakis. Tajmir fou deposat i executat per infidelitat i el va substituir Mir Djahangir Bakhtiyari (els astarakis i els bakhtiyaris havien arribat junts al Luristan el 1204). Jahangir sota la garantia de Rustam Xah del Petit Lur (1543/1546-1558) es va comprometre a pagar al tresor safàvida 10.000 mulets. El 1566/1567 el governador de Hamadan va haver de fer una expedició per recordar-li el seu compromís. Sota el govern de Mir Jahangir i successors el bakhtiyaris van ser la tribu principal del grup i van donar nom a la confederació tribal del Luristan en el seu conjunt. El territori de Küh-Gïlü fou governat per kans de la tribu turcmana dels aixfar que s'havien instal·lat entre els luris. El 1580 un dervix impostor que es feia passar pel xa Ismail II, va tenir molt de suport entre les tribus dels djakis, djawanikis i bandanis i van matar diversos governadors afxàrides. El 1596/1597 després d'excessos comesos tant pels aifxars com pels luris, el governador de Fars, Allah Werdi Khan, va establir a Küh-Gïlü la seu del seu govern directe sobre el Gran Lur.\nQuan els afganesos van aparèixer a Isfahan el kan del Petit Lur, Ali Mardan Fayli Khan va participar en la lluita. El 1722 amb 5000 homes va ajudar a defensar la capital i va arribar a ser generalíssim de les forces perses, però no fou obeït per altres kans. Quan els otomans van envair Pèrsia (1725) Ali Mardan va evacuar Khurramabad que fou ocupada pel turc Ahmad PaXa, i es va retirar a Khuzistan des d'on va fer un atac de diversió a Bagdad i els turcs que havien arribat a Firuzan a través del territori dels bakhtiyaris, es va haver de replegar. Ali Mardan va morir poc després. A la mateixa època diversos kans bakhtiyaris resistien als invasors afganesos com Kasim Khan i Safi Khan però no s'entenien amb Ali Mardan Fayli. Muhammad Husayn Khan Bakhtiyari va reconèixer el 1724 a un pretendent que es feia passar per Safi Mirza i tenia el quarter general a Küh-Gïlü, no sent dominat fins al 1727. L'expedició afganesa a Küh-Gïlü fou un fracàs i ja no van penetrar a territori bakhtiyari. En el tractat de 1727 l'afganès Aixraf Khan va cedir el Luristan i altres províncies occidentals a l'Imperi Otomà. Encara que mai van poder fer una ocupació efectiva els otomans en van tenir el domini nominal fins al 1736 quan Nadir Xah va restaurar l'anterior estatus.\nSota Nadir un cap turcman de nom Baba Khan Čapuixlu o Čawuixlu fou nomenat beglergbegi del Luristan-i Fayli. D'altra banda Ali Mardan Fayli Khan II fou encarregat per Nadir de les negociacions diplomàtiques a Constantinoble. El 1732 Nadir va creuar amb les seves tropes el Küh-Gïlü on el pretendent aixecat a Xiraz, Muhammad Khan Baluč fou derrotat. Els afxars locals van donar suport a Nadir que era de la seva tribu. Es van dirigir expedicions contra els bakhtiyaris que tenien un nou cap, Ali Murad Maniwand (a Čahar Lang) que havia reunit als malcontents. Baba Khan fou enviat el 1732 contra el cap bakhtiyari per primer cop; el 1736/1737 hi va anar Nadir en persona per la ruta de Djapalak i Burburud; el territori bakhtiyari fou envaït per diversos costats però l'esforç principal va anar contra la part al sud del Xuturan Kuh. Ali Murad fou finalment capturat i executat i els bakhtiyaris delmats i deportats a Jam (Kirman) i a Langar (al Khorasan). Poc després un contingent de bakhtiyaris es va cobrir de glòria en l'assalt a Kandahar.\nEls bakhtiyaris deportats van poder tornar a la mort de Nadir Xah el 1747 i el cap Ali Mardan Khan Bakhtiyari (no s'ha de confondre amb altres homònims entre els quals dos kans d'aquest nom del Petit Lur, de la tribu Fayli) va donar suport a Karim Khan Zand i el 1750 va instal·lar a Isfahan a un príncep safàvida de nom Al-i Dawud, sota el nom de regne de Ismail III de Pèrsia. Però Karim Khan aviat va trencar l'aliança i va derrotar a Ali Mardan al costat del qual combatien els laks, kalhurs i zanganes, el 1752. Ali Mardan va fugir a Bagdad però allí fou assassinat poc després. Karim Khan era ell mateix un lak de la tribu dels Zand establerta prop del Luristan-i Fayli.\nEl 1785 quan Djafar Zand es va haver de replegar a Xiraz, gran nombre de luris i turcs es van concentrar a Isfahan cridats per antics lleials d'Ali Murad Zand, però la ciutat fou ocupada per Agha Muhammad que tenia els bakhtiyari com a primer objectiu. Sota els qajar els país dels luris i bakhtiyaris no va poder ser assimilat. Els bakhtiyari foren governats per la família Kunurzi sorgida d'un germà d'Ali Mardan Khan però l'expedició del governador d'Isfahan Manučihr Khan Mutamid al-Dawla (de nom verdader Yenikolopov, un armeni de Tblisi) el 1841 va posar fi a les pretensions de Muhammad Taki Khan Ilkhani del grup dels Čahar Lang i aquest grup ja no es va recuperar; el 1846 la família Bakhtiyarwand (o Baydarwand) suposadament originada en un pastor de nom Papi, va emergir entre els Haft Lang i encara que el seu cap Husayn Kuli Khan (Hadjdji Ilkhani) fou assassinat el 1882 la família va conservar força importància. Però les tribus van passar per un període de lluites pel poder fins que els bàndols enfrontats van decidir compartir el poder, arranjament que va durar fins al 1936 quan Rida Xah va posar el Luristan sota la jurisdicció civil comuna acabant amb una autonomia que existia de facto. Els ilkhani i hadjdji ilkhani gaudien d'una posició financera molt bona degut al que rebien des de 1899 quan Lynch va obrir la ruta Ahwaz-Xuixtar-Isfahan pel seu país (per la qual cobraven) i des de 1905 per concessions petrolieres. Durant el període constitucional van tenir un paper important fent de mediadors entre els ulemes xiïtes i els reformistes constitucionalistes de les viles. El 1912 kans bakhtiyaris governaven set ciutats a tot Pèrsia entre les quals Kerman, Isfahan i Kaixan i el bakhtiyari Samsam al-Saltana era primer ministre i Sardar Khan ministre de la Guerra. Durant tota la I Guerra Mundial aquest grup però també els dels ilbegis va rebre subvencions britàniques a canvi de suport.\n↑ les dates del seu govern són incertes. Badr va tenir per successor al seu net Nasir al-Din Muhammad ibn Khalil ibn Badr. De Mansur no se'n sap res; les tribus de la zona del Petit Lur depenien directament del califa\n↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, II, 52\n↑ Ibid, III, 23\n↑ Ibid, III, 26\nhttp://www.lorestan.org/ Arxivat 2005-03-22 a Wayback Machine.\nhttp://heim.ifi.uio.no/~peyman/lur.html Arxivat 2005-05-03 a Wayback Machine.\nhttp://www.bakhtiaritribe.net/ Arxivat 2005-04-03 a Wayback Machine.\nhttp://www.lorestan.ir/ Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.\nhttp://www.lorestan-agri.ir/ Arxivat 2005-04-04 a Wayback Machine.\nhttp://www.lorestan.medu.ir/ Arxivat 2005-04-07 a Wayback Machine.\nhttp://www.abfa-lorestan.com/ Arxivat 2005-04-08 a Wayback Machine.\nhttp://www.abfar-lorestan.com/ Arxivat 2005-04-08 a Wayback Machine.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Província_de_Lorestan&oldid=29812231»


Andorra explicarà les mesures contra la Covid-19 als països de la Cimera Iberoamericana - Diari de Barcelona | Diari de Barcelona\nAndorra explicarà les mesures contra la Covid-19 als països de la Cimera Iberoamericana - Diari de Barcelona\nAndorra explicarà les mesures contra la Covid-19 als països de la Cimera Iberoamericana\nEls Estats que participaran a la cimera, que en aquest edició se celebra al Principat, es reuneixen demà telemàticament per compartir experiències i millors pràctiques\nLa Secretaria Pro tempore d'Andorra (SPT) i la Secretaria General Iberoamericana (SEGIB) organitzen demà una reunió extraordinària d'alt nivell de ciència, tecnologia i innovació contra la crisi del coronavirus. Una trobada que vol donar resposta a l'actual situació de crisi sanitària mundial, buscant la cooperació iberoamericana “davant un context en el qual s'ha fet més evident que mai la necessitat d'una mobilització conjunta entre països i la coordinació d'esforços en l'espai multilateral”. La reunió es vol centrar molt especialment en com la ciència, la tecnologia i la innovació contribueixen a trobar solucions per a fer front a la pandèmia i les seves conseqüències.\nEn aquest sentit, Andorra, país que ha d'acollir enguany la Cimera Iberoamericana, compartirà les mesures “innovadores” desplegades per a fer front a la crisi sanitària, i les mesures econòmiques i socials posades en pràctica. Per exemple, el doble cribratge de la població en el qual va prendre part el 90,8% de la ciutadania i que ha estat l'operativa més important mai organitzada al país.\nLa iniciativa va servir, no sols per a actuar davant la pandèmia, aïllant aquells casos necessaris, “sinó també per a tenir un major coneixement de la malaltia, compartir-lo amb la comunitat científica internacional, i dissenyar el pla de desescalada i tornada a la normalitat”.\nEn la trobada, que reunirà de manera telemàtica els ministres i altes autoritats dels 22 països membres de la Conferència Iberoamericana, es compartiran experiències que els diferents estats hagin posat en pràctica durant la crisi sanitària provocada per la Covid-19. D'aquesta manera, afirma la secretaria, no sols es treballarà per a reforçar els vincles entre els països participants, “sinó que també s'obriran noves vies de cooperació, compartint el coneixement i estimulant, d'aquesta manera, la derivació de polítiques concretes”. Es vol així identificar els reptes comuns i les oportunitats de treball conjunt.\nLa regió iberoamericana està sofrint les conseqüències provocades pel coronavirus, que ha causat una elevada mortalitat i que en una segona fase pot comportar conseqüències socials i econòmiques encara incertes.


Afiliació a l'Agència Catalana de Turisme\nMapa web Contacte QUI SOMBenvingudaConeix l'ACTMissió i valorsPla Estratègic de TurismePla de MàrquetingTreballa amb nosaltresPublicacionsTransparènciaPROGRAMESAfiliació Marques i SegellsACCIONS PROMOCIóFiresWorkshopsTripsPresentacionsPromoció on-line2016 Any de la Gastronomia i l'EnoturismeSortejos i concursosCCBConeix el CCBCatalunya Congressos i EsdevenimentsCatalunya Convencions, Incentius i EsdevenimentsPrograma AmbassadorsSIGUES PARTNERPrograma de Partenariat i EsponsoritzacióEls nostres partners i sponsorsMERCATS INTERNACIONALSL'ACT als mercatsConeix les nostres oficinesSALA DE PREMSA I MULTIMèDIADossier de premsaNotes de premsaConvocatòries de PremsaAGENDA\nInici > Afiliació a l’Agència Catalana de Turisme\tAfiliació a l’Agència Catalana de Turisme L’Afiliació és un programa nou de l’Agència Catalana de Turisme per a empreses i entitats de la indústria turística catalana. És una fórmula de treball integradora i participativa que et farà sentir que formes part d’un projecte amb molts avantatges i oportunitats, perquè només junts aconseguirem un sector turístic més rendible i enfortirem Catalunya com a destinació turística de referència.\nAfilia’t ja i comença a gaudir de tots els avantatges que hem preparat per a tu, i recorda que, a més, tindràs accés exclusiu als programes de Marques i Segells, per a una promoció i comercialització més segmentada, orientada a la demanda i amb plans d’acció específics. Aquestes empreses ja estan afiliades! Consulta el Directori d’Afiliats\nAVANTATGES PER ALS AFILIATS (Carta de Serveis)\nVisibilitat - Online i offline. Presència a www.catalunya.com i a http://act.gencat.cat. Ús del distintiu d’Afiliació. Directori d’Afiliats.\nAcompanyament i suport a la comercialització - Accés a les plataformes de promoció i comercialització genèriques. 10% de descompte en fires i workshops genèrics.Prioritat 2 d’inscripció (els adherits a Marques i Segells tenen prioritat 1).\nFormació i millora de la competitivitat. 50% de descompte en un màxim de dos formacions genèriques anuals.\nInformació i intel·ligència de mercat.- Informació tècnica de qualitat per ajudar en la presa de decisions. Anàlisi de mercats emissors de turisme.\nComunicació interna i participació. Assemblea general d’Afiliats\nAdhereix-te a Marques i Segells.\nAccés exclusiu als Programes de Marques i Segells, per a una promoció i comercialització més segmentada, orientada a la demanda i amb plans d’acció específics.\nNomés cal que emplenis el formulari d’Afiliació i abonar una quota vàlida per un any natural de 200 euros (iva inclòs).\nVOLS ANAR MÉS ENLLÀ? Coneix el Programa de Marques i Segells\nContribuiràs a fer de la marca Catalunya una promesa compartida, de qualitat, que respongui a les expectatives i que generi la màxima satisfacció, recomanació i repetició de la nostra destinació.\nSi tens algun dubte escriu-nos a afiliacions.act@gencat.cat TURISME 2.0


Comunicat de la Regidoria de Sanitat de l’Ajuntament de Pego (23/04/21) – Ràdio Pego\nDes de Salut Pública ens informen aquesta setmana que la situació a la nostra comarca és bona i tranquil·la.\nHi ha pocs casos i algun brot puntual en poblacions amb un nombre més gran d’habitants. Ens comenten que la previsió per als pròxims 7 dies és molt bona.\nTambé ens han informat que s’ha fet un cribratge en algunes residències de la comarca i el resultat ha sigut satisfactori, ja que no hi ha hagut cap positiu de Covid-19, gràcies a la vacunació.\nEn aquests moments està vacunant-se a la població entre 70 i 75 anys. De 75 anys cap amunt estan tots vacunats, qui es troba en la franja d’edat de més de 75 anys i no haja rebut la trucada per a vacunar-se que es pose en contacte en el centre de salut.\nDurant aquesta setmana s’han posat al voltant de 9.000 vacunes i per a la pròxima s’espera inocular aproximadament unes 10.500.\nTambé han vacunat a l’hospital comarcal a les persones incloses en els grups de risc especial; diàlisi, trasplantats i síndrome de Down. La pròxima setmana és el torn dels malalts oncològics, però la vacunació dependrà de les pautes de cada pacient.\nA Marina Salut a hores d’ara hi ha 3 pacient en planta i 1 en UCI malalts de Covid-19.\nPel que fa a la nostra població, Pego i Orba estan catalogats com a «Punt remoto», això significa que aquestes dues poblacions junt amb Llunàtics (Dénia), serem les úniques poblacions que inocularen primera i segona dosi. De moment a Pego se seguirà vacunant al Centre de Salut fins que arriben més vacunes i es passarà al centre habilitat per a la vacunació massiva.\nFeia unes setmanes que a Pego no hi havia cap positiu, però el dia d’avui hi ha un cas positiu de Covid -19 a la nostra població.\nÉs una sort que els pegolins i les pegolines no tinga’m que desplaçar-nos per a vacunar-nos a cap altra població. El ritme de vacunació no és l’esperat, però a poc a poc ens tocarà a tots.\nEspere’m que prompte arribem les dosis esperades i tornem a la normalitat com més aviat millor!\n← Populars Pego demanarà ajudes directes a comerços i autònoms locals en el pròxim plenari\n14 nous positius en coronavirus a la Marina Alta →


Pinzells - Artcants\nInicio / Productes / Pinzells\nEnmagatzematge i neteja\nEls pinzells són l’eina més important que acompanya el color, es converteixen en els nostres dits i dirigeixen el ritme de l’obra. La seva bona elecció és fundamental, encara que s’adquireix a base d’experiència i errors.\nExisteixen pinzells de pèl natural i de pèl sintètic, i de moltíssimes qualitats. Depèn de la técnica, de l’efecte desitjat, de l’ímpetu de cadascú… el pinzell serà diferent i existeixen tants com expectatives es tenen.\nVan Gogh, Rembrandt, Escoda, Raphaël, Winsor & Newton, Da Vinci, Squirrel, AMI…\nSi t’ho estimes més, pots triar caixes i sets de pinzells amb la selecció que més t’agradi. Per a viatgar, plegables, en estoig, i de diferents tipus de pèls, per diferents tècniques i desde nivell principiant a nivell professional. Són ideals per a regalar!\nArtcreation, Van Gogh, Escoda, Rembrand, Raphaël, Lefranc&Bourgeois…\nDisposem d’una sèrie d’utensilis especials per guardar els teus pinzells de la millor manera possible: tubs, esterilles de bambú, estoigs de nylon o caixes de fusta. I també els productes més adequats per netejar els teus pinzells, que faran que multipliquis la seva vida útil. Una bona neteja és fonamental per mantenir les característiques del pèl del teu pinzell i farà que t’acompanyi durant molt de temps.\nArtist, Transotype, Artcreation, Campus, Mongay, Sennelier, Vallejo…


eXpertes en Xarxa – Xarxa de Dones Emprenedores d'Esplugues\neXpertes en Xarxa és el projecte anual que proposa la XDE per oferir activitats culturals, formatives o informatives, sigui en format conferencia, col·loqui o taller experimental, amb una dona professional experta a càrrec del mateix en diferents àmbits de treball relacionats amb economia, emprenedoria, creixement personal, salut, esport, etc.\nEl repte del projecte és cobrir la necessitat de donar visibilitat a la dona professional experta, que per la naturalesa del seu negoci o per altres circumstàncies, no tenen una seu oberta al públic o un local a peu de carrer on poder desenvolupar i donar a conèixer la seva activitat. Així com donar visibilitat al comerç col·laborador que ofereix algun producte o servei.\nEnguany hem previst 5 eXpertes en Xarxa que s’impartiran entre els mesos de febrer i novembre del 2015:\nFebrer: “Com baixar la factura de la llum!” a càrrec de la nostra sòcia Mar Mulero Martínez, emprenedora creadora de Green Competence. Arquitecta Tècnica especialista en Rehabilitació Energètica (consulta su Blog sobre actualidad sostenible). Amb la col·laboració de la nostra sòcia Roser Valcárcel de Catalana Occidente.\nAbril: les nostres sòcies de PSICOSEDNA, fan una xerrada sobre “Psicologia Perinatal: Formant una família“ impartida per Beatriz Rodríguez Batlle amb la col·laboració de l’Escola Bressol Pàtums i Memas.\nJuny: Nutrició (Gloria Vilatersana Andreu)\nOctubre: Artteràpia (Marga Gascón Sanz)\nNovembre: Psicologia (Elena Pérez Martín)\nAquest projecte es va posar en marxa amb dues proves pilot denominades Converses Inspiradores l’any 2014 :\nNovembre: “Patologia de la dona, la salut i l’Acupuntura” a càrrec de la nostra sòcia la Dra. Margarita Legorburu de Clínica de acupuntura de la Dra. Margarita Legorburu. Amb la col·laboració de les nostres sòcies de BUMBUTEA que van fer una degustació de Tés.\nDesembre: “Cóm viure millor entrenant les habilitats emocionals” a càrrec de la nostra sòcia psicoterapeuta psicoanalista i formadora l’Elena Pérez Martín http://www.psicologos-esplugues.com/. Amb la col·laboració d’ Espai Blanc que va regalar la prova d’un dels seus serveis d’estética als assistents.


Rigola condemna el senyor dels anells - Butaques i somnis\nRigola condemna el senyor dels anells\nElisa Díez 14:13 Àlex Rigola, Alícia Pérez, espacios, Girona, Joan Carreras, Lluís Marco, Marc Rodríguez, Míriam Iscla, Noticias, Oriol Guinart, Temporada Alta\nNit de vestit i corbata, la d'ahir a Salt. No només s'inaugurava el festival Temporada Alta, el certamen que ha posat al mapa teatral Catalunya, sinó que polítics -des del conseller de Cultura, passant pels alcaldes de Girona i Salt, secretaris generals, membres del CoNCA, etcètera- i gent de totes les famílies del teatre -Sílvia Munt, Julio Manrique, Oriol Broggi, Hermann Bonnin, Ramon Simó, Toni Casares- van assistir a l'estrena del nou teatre d'El Canal a l'antiga fàbrica Coma Cros.\nÀlex Rigola s'hi deu haver sentit com a casa, tenint en compte el seu últim artefacte, MCBTH , rigolià cent per cent. Mentre Macbeth i Lady Macbeth (Joan Carreras i Alícia Pérez) es petonejaven, sonava pels altaveus un missatge que cridava a la mobilització en contra de l'IVA cultural. Després, dues hores d'un Shakespeare que el director també plantejava com un pols de ressonàncies polítiques: fins on arriba l'ambició per arribar a trair l'ètica, com els fets desencadenen desgràcies -"la sang vol sang"- i com els remordiments es poden menjar fins i tot un rei -"el que està fet no es pot desfer"-. Els Macbeth s'embruten les mans de sang. Rigola no s'ho ha pres a la lleugera.\nL'espectacle, que va ser acollit amb aplaudiments tebis, és gairebé una instal·lació plàstica. El vers shakespearià rep tot el protagonisme sobretot a l'inici, amb els personatges estàtics, tots sempre presents a escena interpretats per només sis actors (Lluís Marco és Duncan i Míriam Iscla, Oriol Guinart i Marc Rodríguez es reparteixen la resta de papers). Però el traç del director es va fent gruixut. Les bruixes del bosc aquí s'han convertit en Mickey Mouse, l'exèrcit va vestit del Celtic de Glasgow, els boscos són arbres de plàstic i el castell una caseta de fusta dels tres porquets que Macbeth intenta tirar a terra bufant. La traïció de Macbeth al seu rei tirà, la fúria de l'ambició, la il·lustra amb un Carreras convertit en un impecable Gollum d' El senyor dels anells: "Mi tesoro, mi anillo ". Rigola s'endú Shakespeare al seu terreny sense pudor.\nCada nou mort l'acompanya una nova amenaça. I a cada amenaça li ha de seguir un mort. Quan Macbeth és coronat i és conscient de la seva condemna, sap que ha de seguir el camí marcat. Rigola ha situat aquí un entreacte per fer un canvi radical d'escenari. Dels boscos tenebrosos de Twin Peaks a l'escena plastificada, blanca i tacada de sang d'un quiròfan o una pel·lícula de la màfia. Lady Macbeth és la primera a precipitar-se a la taca de sang, morta de remordiments. Ell accepta seguir-la. Puf.\nEtiquetas: Àlex Rigola, Alícia Pérez, espacios, Girona, Joan Carreras, Lluís Marco, Marc Rodríguez, Míriam Iscla, Noticias, Oriol Guinart, Temporada Alta\nAnónimo 9/10/12 1:58\nHola, una pregunta : tu has vist l'obra? En cas que així sigui, vas veure l'estrena de dijous o alguna de les succesives representacions?\nElisa Díez 9/10/12 11:24\nNo encara no he vist l'obra. La veuré quan es representi al TNC, passa't d'aqui a uns dies i veuràs la meva crítica.


M2 Lux - Terreny per a la construcció, Tossa de Mar, Costa Brava\nCodi: 2216 LDM VEN Terreno SANTAMARIA L 555m2\nMida del terreny: 555 M 2\nTerreny per a la construcció, Costa Brava.\nTerreny – 555 m2, ubicat a la prestigiosa urbanització tancada i protegida de Santa Maria de Llorell a Tossa de Mar, a la Costa Brava.\nDues entrades al lloc.\nHi ha un projecte per construir una casa al lloc, amb vista al mar des de l’últim pis.\nLa parcel·la de terreny es troba al prestigiós barri de Santa Maria, lluny del soroll de la ciutat, i al mateix temps, bastant a prop del centre de Tossa de Mar i Lloret de Mar.\nDistància a la platja: 10 minuts a peu. Allà hi ha diversos restaurants i cafeteries. El centre de la ciutat de Lloret de Mar és a 10 minuts amb cotxe. També hi ha un parc aquàtic, un parc de nans per a nens i un delfinari, a 10-15 minuts amb cotxe.\nLa distància a l’aeroport de Girona és de 35 km. Aeroport de Barcelona: 100 km (1 hora i 15 minuts amb cotxe per l’autopista).


Tap d'Oli Càrter Hi-Tech per a motocicleta Kawasaki Z900 2021 - Motoplastic PUIG\nTap d'Oli Càrter Hi-Tech per a motocicleta Kawasaki Z900 2021\nMillora l'estètica de la teva moto substituint el tap de sèrie pel model HI-TECH de PUIG. Fabricat a base d'un bloc d'alumini i fixat a la peça amb clau Allen, per evitar possibles robatoris, serà l'opció ideal per millorar el sistema de seguretat de la peça i aportar-li un toc diferent a la teva motocicleta.\nEl tap és ultralleuger, ja que únicament pesa 60 grams (es serveix sense filferro). En cas de necessitar afluixar o estrènyer el tap, serà necessari utilitzar una clau de tub de 10 mm.\nAbans de demanar la referència és recomanable verificar les mesures del tap original i del pas de rosca.\nTap d'Oli Càrter Hi-Tech per a Kawasaki Z900 2021\nSegura amb clau Allen per evitar robaments\nFabricat a partir d'un bloc d'alumini.\nPossible sistema de segur per circuit. No es serveix el filferro.\nAPRETAR I AFLUIXAR AMB CLAU DE TUB DE 10 mm.


Bereshit: la reconstrucció de Barcelona i altres mons: de juny 2014\nBarcelona... de vacances\nBarcelona, ciudad de invierno (1908), de Hassall\nA vegades oblidem que Barcelona és filla de comerciants i de turistes. A mig camí d’Emporiae i Tarraco, Barcino creix, gràcies al seu port i la plana, com a intermediària, no sense gran competència amb Baetulo, entre el gran nucli comercial fundat pels grecs i la capital, i es converteix en colònia d’acollida de legionaris llicenciats que troben en el sol, les vinyes i les oliveres de la costa del Llevant d’Hispania el lloc ideal on retirar-se o fer prosperar grans villae rústiques. Aquests veterans llicenciats es van convertir en el gruix de les classes mitjanes afavorides per August, fundador de la colònia Iulia Augusta Faventia Paterna Barcino entre el 15 i el 13 aec, i de qui el 2014 se'n celebren els 2000 anys de la seva mort. L'emperador es carrega els latifundia de les oligarquies municipals i troba en aquelles classes mitjanes els nous clients que recolzaran la política augusta, i que cantarà Virgili a les Geòrgiques idealitzant la vida al camp i alliberant els provincians de sentir-se inferiors a la plebs de Roma. Barcelona es convertia en terra de promissió sota la mirada encuriosida dels ibers laietans, que des dels turons es pregunten com es pot sobreviure a la intempèrie de la plana.\nDesprés d’una pròspera Edat Mitjana funcionant com a metròpoli i estació marítima –que va començar amb uns estira i arronsa amb els andalusins i que va acabar amb l’error d’enviar de vacances els jueus–, i uns segles posteriors anant a reculons i fent fora humanistes i il·lustrats, la indústria ens va portar la figura del burgès, que fos indígena dedicat a les indianes, restaurador italià, perruquer francès o holandès comerciant d’aiguardents, va conquerir el Pla i la muntanya de Barcelona amb torres d’estiueig allà on dels ibers només en quedaven pedres. I no van arribar més forans a la ciutat, com a mà d’obra barata, fins les dues grans exposicions de 1888 i 1929.\nPer posar remei a l’aire provincià que va tenyir Barcelona, 1908 una entitat privada subvencionada per l’Ajuntament (mentre n'era alcalde en Domènec Sanllehy i Alrich) i la Diputació va posar en marxa la Societat d'Atracció de Forasters (fundada l’1 d'abril) per convertir la ciutat en destí turístic i posar a disposició de viatgers i turistes tota mena d'informació sobre Barcelona i Catalunya.\nSeu de la Societat d'Atracció de Forasters\na la Rambla del Centre, 30\nAquell mateix any es va encarregar el primer cartell de promoció de la ciutat. Sota el lema “Barcelona, ciudad de invierno”, es va convocar un concurs per dissenyar-lo. Però va ser declarat desert perquè les cinquanta-cinc obres dels artistes que hi van participar retrataven la ciutat tal com era, lletja i trista. No entenien que l'objectiu era representar la ciutat no tal com era, sinó tal com havia de ser percebuda pels turistes: la identitat turística havia de venir de fora, no de dins, en un joc de mostrar i amagar, simular i dissimular. A De la vida privada (1982), Lluís Flaquer explica, tot parlant del concepte de “secret”, que aquest mostrar i amagar crea una zona d’ombres entre la claredat i l’obscuritat que permet “el sorgiment d’un segon món al costat del món més patent i visible”. La il·lusió i el miratge que omplen la maleta del viatger.\nD’un nou concurs, el 1909, va sortir el cartell triat, pintat per l’anglès Hassall, on apareix la silueta d'una dona elegantment vestida, amb l'estàtua de Colom al fons. En aquells anys la Sagrada Família no era encara una icona i Puig i Cadafalch encara no havia reinventat el Barri Gòtic però la idea li rondava el cap des del tombant de segle. El cartell era una crida als europeus que volien trobar en el clima mediterrani una alternativa a l’hivern continental i a les estacions balneàries de l'Europa imperial. I abans que empíricament, s’atreia el turista amb un eslògan, sempre més potent que qualsevol realitat.\nA més del cartell, que va ser distribuït per mig món, es va filmar el documental Barcelona, perla del Mediterráneo (1912-1913), pel·lícula que es creia perduda fins que va ser trobada als Encants de Barcelona. També es va editar la revista Barcelona Atracción (1910-1936; recuperada entre 1945 i 1954 per la Junta Provincial de Turismo) i una col·lecció de guies turístiques, Select guide (en català, castellà, francès i anglès), dirigides i redactades per Joaquim i Josep M. Folch i Torres. El plànol adjunt pertany a una d’aquestes guies. S’hi pot observar que com a proposta és molt més integradora que no pas les actuals.\nPlano munumental de Barcelona (1915-1920), de la Select guide\nAmb la Gran Guerra (1914-1918), de la qual n'hem celebrat el centenari de l’inici i el 2018 en celebrarem l’acabament, Barcelona es va tornar cosmopolita; es va tornar obrera i revolucionària; es va fer gran el 1931 i la van esterilitzar entre 1936 i 1939 convertint-la, ara sí, en ciutat d'hivern amb cel de plom. Va créixer abans i després de la Guerra Civil. Es va tornar més que mai receptora d’immigrants de maleta de cartró i se li vam omplir les costures de deixadesa, misèria i barraques, encara que no sempre anaven junts els tres substantius perquè les maletes anaven plenes d'esperança i dignitat.\nAnirem ràpids amb els rentats de cara. La dictadura la va convertir en “Ciudad de Ferias y Congresos”. La democràcia la va fer olímpica. I el neoliberalisme va construir “la millor botiga del món”. Albert Garcia Espuche i Teresa Navas ho van exposar molt bé en el CCCB amb “Retrat Barcelona” (1995): entreu i mireu; hi ha documentals i el No-Do de quan anàvem a la Fira de Mostres a veure aparadors d'il·lusions.\nAra es continuen fent documentals per promocionar la ciutat. I cada cop que se’n fa un s’impedeix que Barcelona es mostri amb naturalitat. Potser ens queixem de vici i ja està bé que els turistes envaeixin la Rambla. Al cap i a la fi, la Rambla és un mite. Fa quatre dies que és un passeig: abans de l’enderroc de les muralles els barcelonins passejaven per la muralla de Mar a lluir la muda i passejar el tortell; i durant molts segles va ser un col·lector que desguassava en el Cagalell, estany de nom prou sonor. Com els rius, que ho són perquè porten aigua, o les clavegueres, perquè porten residus, la Rambla és turística només perquè porta gent.\nAl títol de l’apunt us convidava a anar de vacances. Al final se m’ha anat la mà. Inicialment, només volia posar, amb una breu introducció, el vídeo de la cançó “Barraques” de l’àlbum Ciutat (2011) del grup Temps. La lletra i la música són d’Albert Marquès i la veu de María Campos Salvador. Mireu i escolteu aquesta Geòrgica contemporània, amb lloança final de vida precària (espereu fins més enllà del fos en negre). I recordeu: viatjar és tornar a un lloc on ja s’hi ha estat (amb la imaginació, la literatura, el cinema...). A Cancun no se'ns hi ha perdut res.\nSaida Palou i Rubio, Barcelona, destinació turística. Un segle d'imatges i promoció pública. Bellcaire d'Empordà: Edicions Vitel·la, 2012.\nAlbert Blasco Peris, Barcelona Atracción (1910-1936). Una revista de la Sociedad de Atracción de Forasteros. Tesi. Barcelona: Universitat Pompeu Fabra, 2005.\nEtiquetes de comentaris: Barcelona , Barcino , BCNVídeo , història , plànols BCN , urbanisme , vídeo\nLa Marina de Sants i Can Tunis\nA l'aigua! Escena de Can Tunis, Ramon Casas\nBarcelona, Pèl & Ploma, 1899, núm. 3\nFont: Galeria d'imatges (Galderich)\nPer a en Jaume Almirall Carreras, amic i company\nEl plànol adjunt (al final de l'apunt el trobareu amb més resolució) ens mostra la situació geogràfica de la Marina de l'Hospitalet i Sants, Can Tunis, les platges i els seus camps de cultiu a principis dels anys 40. La zona situada entre la Riera Blanca, frontera natural amb l'Hospitalet de Llobregat i que als plànols és a l'esquerra de l'Hipòdrom de Can Tunis (1883-1934) i el riu Llobregat és la Marina de l'Hospitalet (en color més fosc al plànol), expropiada l’11 de maig de 1920, quan les Corts dicten la Ley de expropiación de terrenos para los puertos francos de Barcelona y Santander. La línia de tren i l'estació de Can Tunis marca la nova frontera entre els dos municipis. La zona situada a la dreta de la Riera Blanca és la Marina de Sants, municipi independent fins 1897.\nPlànol de la Marina de Sants i l'Hospitalet (1926)\nEl seu origen va lligat a la construcció del castell de Port a finals del segle X, juntament amb la capella de Mare de Déu de Port. Aquest port fa referència a la possibilitat que la primitiva fundació romana de Barcelona i que fos en aquesta banda de Montjuïc que els romans construïssin el primer port de Barcino abans no es construís sobre el Mont Tàber la ciutat que coneixem. Hi havia hagut un antic castell, anomenat castell de Port documentat el 1020, però no se sap si estava situat en un turó proper a Montjuïc, on a l'inici del segle XX encara hi havia una torre, o al peu de la muntanya al costat de la capella de la Mare de Déu de Port. Les restes van desaparèixer totalment al ser obertes la carretera de Can Tunis i la via fèrria (1).\nLa Torre del Port, suposades restes del Castell del Port\n(Arxiu Històric de Santa Eulàlia de Provençana)\nActualment és la Zona Franca-Port, un gran espai d'activitats industrials i logístiques, sense cap presència de sectors residencials. No és un barri, doncs, perquè no té població. Sí que ho és, però el que s'estén al llarg del passeig de la Zona Franca, enclavat en el districte de Sants-Montjuïc i que aplega diverses barriades, com Port, Can Tunis, Cases Barates, Can Clos, Polvorí, Foment, Sant Cristòfol (la Seat), Estrelles Altes, la Vinya, Plus Ultra, Santiveri i la Colònia Bausili. L'any 1929 es va produir els primers intents de dotar la ciutat d'un port franc lliure d'aranzels per a la importació i l'exportació de mercaderies. Però quan es va constatar la inviabilitat del projecte, es va decidir crear un gran polígon industrial, del qual va ser símbol i motor la instal·lació de la seu central de la fàbrica de cotxes Seat, inaugurada el 9 de maig de 1950, que es va convertir en un dels principals símbols dels canvis econòmics i productius viscuts a la ciutat amb motiu de l'aplicació a tot el país del pla de desenvolupament del govern franquista.\nLa foto mostra la Marina en primer pla, amb la fàbrica de la SEAT,\ninaugurada el 9 de maig de 1950, amb la muntanya\nde Montjuïc i Can Tunis al fons\nLa Marina de Sants va ser fins a primers del segle XVIII terra d'aiguamolls. Va ser la família Antúnez, propietària de terrenys, qui va fer dessecar la zona (1711-1809) i va propiciar l'aparició del conreu, masies i hostals, com el de Can Tunis.\nHostal Can Tunis, a la carretera del Port (1900)\nS'hi van instal·lar indústries tèxtils durant el segle XVIII, però el lent procés d'industrialització (a partir de mitjans segle XIX s'hi van instal·lar empreses com la Fàbrica dels Ossos, la Shell, l'Arsenal o el Vidriol, moltes d'elles properes a la platja) va permetre que l'aspecte rural de la zona es mantingués fins als anys 60 amb la presència de les nombroses masies que apareixen al plànol, i de les quals només sobreviu, amb horts i bestiar, Can Mestres, en el Camí de Can Clos.\nLa Farola durant els anys 60\nLa Farola era el nom que rebia el far del Llobregat, on recordo que fins als anys 70 els pescadors venien i preparaven musclos i peix en els merenderos. El far era de les poques construccions sòlides de la zona, raó per la qual es feia servir com a refugi i feia les funcions d'escola. L'àvia de l'Àngels Rodríguez Santalucía, veïna de la Marina durant molts anys, hi va néixer i hi va fer de mestra.\nEls pares de la Magda Jiménez Ureña van viure a Can Tunis fins als anys 50, quan va néixer la Magda i van decidir marxar. Ens ha cedit una fotografia de 1948 on apareixen els seus pares i les seves germanes davant d'una barraca d'aire mariner.\nLa família de la Magda a Can Tunis (1948)\n© Magda Jiménez Ureña\nAmb l'ampliació de la Zona Franca, van anar desapareixent les masies. Dues de les últimes masies a desaparèixer van ser Can Teulada Verda i Cal Tano, de la família Subirachs-Almirall. Eren a tocar, precisament, del camí de la Farola. Les fotografies d'aquestes masies han estat cedides per Jaume Almirall (1924), descendent dels antics propietaris, i amb qui des de fa un temps tinc el privilegi de gaudir, juntament amb la Joana, la seva esposa, d'una estreta amistat. Aquest apunt és una manera d'agrair aquesta amistat i els records personals i familiars que ha compartit amb mi.\nCan Teulada Verda (1958)\n© Jaume Almirall Carreras\nEl carro de Can Teulada Verda anant cap el Born. A la façana hi ha\nel rètol “Propiedad del Consorcio del Puerto Franco” (ca. 1920)\nCal Tano (1942)\nDes de principis de segle XX, però, diverses onades migratòries propiciaren la construcció de barriades obreres com El Sifón, Mare de Déu del Port, les Cases Duran de la Colònia Agrícola, les Cases Barates (2) o grup d'habitatges del Prat Vermell (Eduard Aunós), al voltant de la fàbrica del mateix nom, com explica en els seus assajos i novel·les Paco Candel, arribat a la Zona Franca durant la dictadura de Primo de Rivera.\nContra la teoria de Carreras Candi, que atribueix el topònim Can Tunis a la presència de pirates tunecins durant el segle XVI, el nom prové de l'antropònim de la família Antúnez, i és el nom com va ser coneguda la zona a mida que es perdé la relació amb Sants. El barri de Can Tunis pròpiament dit té l’origen en un barri de pescadors anomenat Fraga, en els terrenys dessecats pels Antúnez en el segle XVIII. Però no va ser fins el 1883, amb la dessecació definitiva de l’estany feta per una societat agrícola per tal d’instal·lar-hi l'hipòdrom (que va servir com a camp d’aviació de Barcelona fins al trasllat al Prat), que es va desenvolupar aquesta zona.\nMalgrat la dessecació del darrer estany dels aiguamolls de Can Tunis, l'extracció de sorres dels anys 60, que tenia com a objectiu l'ampliació del port de Barcelona, va originar l'¡aparició de dos estanys d'aigua dolça que eren aprofitats com a zona de bany. Aquestes zones humides juntament amb la riquesa dels terrenys van propiciar un ecosistema ric en canyissars i vegetació de ribera i deltaica, que va servir de crida a una renovada fauna, i ràpidament l'indret es va poblar d'ànacs, polles d'aigua, i peixos com barbs i anguiles. L'any 1965 s'hi va prohibir el bany perquè l'estany s'havia convertit en un lloc perillós i la imprudència dels banyistes va provocar algun mort.\nL'estany de Can Tunis, a la dècada de 1960\nFont: El tranvia 48\nL'any 1883 van començar, també, les obres del cementiri del Sud-oest i el 1913 es posava en marxa el tramvia del Morrot. Cap a finals dels anys 40 un grup de veïns afectats pels successius trasllats de la població obrera que s'instal·lava a la Zona Franca va crear un nou nucli de barraques en terrenys municipals vora el cementiri, anomenat la Muntanyeta o Jesús i Maria. El 1964 ja hi havia 3.600 habitants, la majoria treballadors. La progressiva urbanització de la Zona Franca, juntament amb l’ampliació del port de Barcelona (1966), va obrir obrir un procés de negociacions per aconseguir la desaparició de les barraques (el 1970 hi vivien encara 300 famílies).\nCan Tunis als anys 50, al costat del cementiri,\namb el Morrot i el port al fons\nQueda, però, un petit nucli de cases al final del passeig de la Mare de Déu del Port a tocar del passeig de Can Tunis, on sobreviuen algun bar i una botiga de làpides; i un altre grup de cases, le Torres de la Marina, a tocar de la fàbrica Santiveri, i una pineda sobre el carrer Motors, amb un restaurant dins d'un tancat on tens la il·lusió de recuperar els merenderos d'abans, com La Bona Aigua.\nRes en queda de les barriades de pescadors, que s'estenien al llarg del litoral; de Cal Pellofa, saló de ball i teatre; de La Caseta de Nit, cinema, sala de ball i teatre; del cinema Salón Antúnez, davant de l'església; de la cooperativa La Flor de Maig; dels Banys Públics o del Tiro Pichón. Mires al voltant i l'autopista i el cementiri són el testimoni de la vida que passa de llarg i dels morts, que amb les seves flors de plàstic enyoren els camps de conreu i el mar.\nD'altres morts només van trobar descans entre barraques, runa i xeringues. Als anys setanta ja només quedaven uns quants blocs habitats principalment per famílies gitanes, sota Montjuïc anant cap el Morrot. El barri va degradar-se molt i va convertir-se en un punt de tràfic i de consum de drogues. Va desaparèixer del tot l'any 2004. En van deixar constància abans de l'enderroc Paco Toledo i José González Morandi en el documental Can Tunis, otra visión de Barcelona., que podeu veure al final de l'apunt. Un altre barri marginal. Una lacra oculta més que s'amagava rere la façana de la modernitat de Barcelona.\nLes antigues marines de l'Hospitalet i de Sants, els anys 40\nSituació de les darreres masies de la Marina,\nl'any 1947, i el lloc que ocuparien ara després\nde l'ampliació de la Zona Franca\n(Muntatge de Luis V. Bagán Nebot)\nSobre la Marina de l'Hospitalet, les fotos següents mostren diferents aspectes d'aquella platja durant els anys 10 del segle XX, quan encara pertanyia a l'Hospitalet. Van ser publicades el 1913 en el número 344 de la revista La Actualidad, arran d'un naufragi (3).\nLa platja, amb els estris que els pescadors feien servir per a la pesca\nde l'angula. Al fons es distingeix el promontori de Montjuïc\nEl pescador Andreu Pérez Aparici, al riu amb la seva barca\nBarraca de pescadors\n(1) Vegeu la nota 15 de "Vademècum 'Provençana, bressol de l’Hospitalet'" (II), del blog de l'Arxiu Històric de Santa Eulàlia de Provençana.\n(2) Sobre Les Cases Barates és imprescindible la lectura del llibre Rastros de rostros sobre un padro rojo (y negro). Las Casas Baratas de Can Tunis en la revolución social de los años treinta, de Pere López Sánchez. Podeu trobar tota la informació en el blog i a Facebbok.\n(3) Amb l'excepció de Can Teulada Verda, els plànols i les fotos han estat documentats a L'Hospitalet de Llobregat: imatges retrospectives d'una ciutat, de Luis V. Bagán Nebot.\nPer a una crònica més general i personal dels barris de la Marina, vegeu també:\nJulio Baños, Can Tunis, l'ocàs d'un barri, Barcelona: Generalita de Catalunya, 1993.\nJulio Baños, Imatges retrospectives de la Marina, Barcelona: Diputació de Barcelona, 1997.\nRicard Fernández Valentí, "La playa de Can Tunis: algunos apuntes históricos", El tranvia 48.\nAntonio Santafé Pérez, La cruel guerra (blog).\nFrancesc Sifré, "Registre d'un barri debolit: Can Tunis", Butlletí de la Societat d'Onomàstica, LIV-LV, 443-455, Barcelona, 1993.\nFragment del Plano de la zona del Puerto Franco de Barcelona y terrenos\nadyacentes (1926), amb la Marina de Sants i l'Hospitalet\nInstitut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, RM 249227\nPublicat per Enric H. March 36 comentaris : Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Barcelona , barraquisme , BCNVídeo , Can Tunis , l'Hospitalet de Llobregat , mapa , Montjuïc , plànols BCN , relíquies urbanes , Sants , urbanisme\nAtracciones Paralelo, una barraca de tir\nBuscant informació sobre la història menys coneguda del Paral·lel acabes topant amb coses curioses. Aquesta no és tan espectacular com el Cabaret de la Muerte, però sembla igual de misteriosa.\nA la que és potser la botiga de col·leccionisme més fascinant de Barcelona, El desván encantado, he aconseguit la postal que encapçala aquest apunt. Una fotografia feta des de dins d’una caseta de tir de fira de las Atracciones Paralelo. Per la roba dels personatges podem situar-la a la postguerra, entre els anys 40 i 50.\nUs estareu preguntant quines són aquestes atraccions. Jo m’he estat preguntant el mateix durant mesos. La foto no mostra cap detall que ens ajudi. Al fons es veuen tres llums que podrien estar tant a l’exterior com en un local. Les úniques atraccions estables conegudes al Paral·lel són les Atracciones Apolo y el Caspolino. Les hemeroteques no ens han donat cap pista, però durant la xerrada del dimarts 10 juny a la Biblioteca Joan Oliver del barri de Sant Antoni, sobre el Caspolino, vaig aprofitar per ensenyar la fotografia als assistents i ningú recordava unes atraccions amb aquest nom. Però sí que vam estar d’acord que fins entrats els anys 60 a les voreres del Paral·lel s’hi instal·laven barraques de firaires i parades de venda de melons o de xufles, tramussos i cacauets.\nI tot va ser reconstruint aquelles voreres que als més grans els va venir al cap les barraques de fira que hi havia a la cantonada del Paral·lel amb el carrer Nou de la Rambla, en el número 52, davant de l’edifici on fins l’any 1941 havia el cabaret Pompeya, els anys 40 hi va haver el Salón Casablanca i durant els anys 50 el saló i els jardins Bagdad, antecessor de l’actual palau del porno barceloní. De fet, va ser en aquell tros de Paral·lel, al voltant del primer teatre, el Circo Español Modelo (1893-1893; després Circo Teatro Español, entre 1893 i 1907, abans d’esdevenir el Teatro Español que tots hem conegut), on es van començar a establir les barraques i els barracons que van acabar configurant el Montmartre barceloní.\nA la fotografia superior es veuen les barraques a la vorera del Paral·lel. Si són o no de les Atracciones Paralelo queda només com una possibilitat. També se’n veuen davant del Caspolino, a l’esquerra. Comença a no quedar memòria viva dels espectacles efímers que es movien pels carrers de Barcelona. Però insistirem.\nEtiquetes de comentaris: Barcelona , fires i atraccions , Paral·lel\nVista aèria del Parc de la Ciutadella\nAntonio Castelucho, 1882\nDe ciutadella militar a parc de ciència\nDesprés de l’enderroc de les muralles (1854), un dels principals actes d’afirmació col·lectiva (amb totes les reserves) de Barcelona a favor d’un futur obert al món i de recuperació d’espai polític va ser la supressió d’un altre dels elements que constrenyien la ciutat: la ciutadella militar del segle XVIII. La proposta de l’Exposició Universal de 1888 volia convertir aquell espai en el primer parc públic de la ciutat i en el lloc de trobada de la ciència, el coneixement i la tecnologia que imperava en aquell segle XIX i que començava a calar entre totes les capes de la població com a senyal de modernitat.\nJosep Fontserè el va dissenyar inspirant-se en la disposició urbanística del Jardin des Plantes de París, on als laterals de l’antic Jardin Royal es disposen els museus d’història natural; el mateix model que també va ser utilitzat per Pierre Charles L'Enfant en el disseny del National Mall de Washington, els laterals del qual acullen avui deu museus de la Smithsonian Institution.\nBarcelona era una ciutat que estava molt necessitada d’obrir-se al món i demostrar el seu potencial econòmic i industrial, i l’Exposició representava una gran oportunitat, encara que va tenir els seus detractors, com els encapçalats per Valentí Almirall, que no només pensaven que no es podia suportar una despesa com la que generava l’Exposició sinó que la societat, l’economia i la industria espanyoles no estaven a l’alçada dels països europeus i d’Estats Units. Però l’enderroc de les muralles, el Pla Cerdà i la futura anexió dels municipis del Pla oferien a la ciutat la capacitat de créixer i desenvolupar-se i l’Exposició era un primer pas.\nA l’escala de Barcelona i del que era possible a la fi del segle XIX, la ciutat, amb l’alcalde Rius i Taulet al capdavant, va expressar amb contundència la seva aposta per la modernitat seguint els millors models d’aleshores. En aquesta primera gran obra pública, Barcelona expressava la vocació d’esdevenir la capital de progrés com ho va ser fins el segle XVII, amb una economia basada en el comerç, la indústria, la ciència, la creació i la innovació.\nL'Exposició Universal de 1888 es va celebrar a la ciutat de Barcelona entre el 8 d'abril i el 9 de desembre d’aquell any i va rebre més de 400.000 visitants procedents d’arreu del món. El Parc va acollir el primer museu públic de Catalunya, el Museu Martorell, que aleshores incloïa seccions d’arqueologia (després traslladada al Palau de Belles Arts de Montjuïc), zoologia (traslladada i convertida en Museu de Zootècnia: Pavelló de Construccions Navals de la Secció Marítima de la Exposició Universal, 1899; Castell dels Tres Dragons, 1920; Museu Blau, 2010), botànica, geologia i paleontologia, tot provinent de col·leccions privades.\nEl dolmen del Parc de la Ciutadella, entre 1922 i 1925\nAutor: Josep Maria Co i de Triola\nArxiu del Centre Excursionista de Catalunya\nEl menhir del Parc de la Ciutadella,\nentre 1922 i 1925\nEl Museu Martorell (actualment tancat) encara conserva la col·lecció geològica i la plaça que s'obre davant de l'edifici exposa un conjunt de pedres de diversos orígens, que són les restes d'una mostra que en el seu moment va ser molt més gran i que incloïa un dolmen i un menhir procedents de Capmany (Alt Empordà). Tots dos megàlits, que podeu veure a les fotos superiors en el seu primer emplaçament al parc, van ser descrits per primera vegada l'any 1894 per Ll. M. Vidal en un article sobre els monuments megalítics de Catalunya. Avui estan situats en el porxo d'entrada del Museu d'Arqueologia de Catalunya a Barcelona.\nEl Parc es va guarnir amb nombroses espècies vegetals i s’hi van instal·lar diversos equipaments culturals de caràcter científic, a més de l’esmentat Museu Martorell: l'hivernacle, avui sense ús i mig abandonat; l'umbracle, restaurat i potser un dels racons més encisadors; el parc zoològic, obra de Francesc Darder a partir de la col·lecció del Jardí Zoològic de Lluís Martí Codolar, a la Granja Vella d’Horta; el parc meteorològic (Josep Ricart, 1884), del quan només hi ha la columna, just a sota de l’umbracle; una rèplica de les muntanyes de Montserrat, dins del zoològic; diverses escultures, estàtues de naturalistes il·lustres...\nLa columna meteorològica\nen el seu estat original\nTambé hi havia d’haver una col·lecció de rèpliques d’animals prehistòrics, dels quals el mamut en va ser el primer, i per ara l'únic, d’una sèrie de vuit o nou els models dels quals encara són al Museu de Geologia). El completaven un jardí botànic, un parc geològic i una font monumental amb la cascada, jocs d’aigua i sistemes de regatge innovadors, per als quals es va construir l’edifici de les Aigües (1874) del carrer Wellington, obra en la qual hi va participar un jove Gaudí, que es va encarregar de fer el càlcul estàtic de l'edifici i dels elements de suport. El terrat d'aquest edifici, ara biblioteca de la Universitat Pompeu Fabra, és una immensa bassa d’aigua que havia estat visitable i fins i tot navegable amb barques. Convertit en l’Asil del Parc (1896-1977), si aconseguies convèncer el vigilant podies pujar al dipòsit (habitat per peixos i aus) després de travessar aquelles sinistres naus plenes de llits metàl·lics arrenglerats com en una estampa immutable del segle XIX.\nNenes de l'asil del Parc en una barca en el dipòsit d'aigües\nque alimentava la cascada del Parc. Foto: Brangulí 1912-1915 (a dalt)\nEl dipòsit als anys 80 (a baix)\nA més de subministrar l’aigua de reg del Parc i de la cascada (que a la part de sota té unes grutes plenes d’estalactites, estalagmites i salts d’aigua, ara tancades al públic però que encara havíem visitat), el dipòsit també alimentava l’aquàrium que hi havia a la part alta de la font, ara buit però on encara es pot llegir el rètol que l’anunciava.\nL'aquari del Parc, segons la publicitat de l'època\nEntrada a les grutes de la cascada del Parc\nInterior de les grutes de la cascada del Parc\nA banda de molts altres edificis no relacionats amb la ciència dels quals no en parlarem perquè no és l’objectiu d’aquest apunt, però que es poden veure situats en el plànol, cal destacar per la seva rellevància científica, també en el carrer Wellington, el Laboratori Municipal (1887-1995), ànima de la recepció a Barcelona de les transformacions de la biologia i la sanitat en l’era pasteuriana, situat on ara es troba la Universitat Pompeu Fabra. I a l’actual passeig de Lluís Companys (aleshores Saló de Sant Joan) es van construir, davant per davant, el Palau de les Ciències i el Palau de Belles Arts (1888-1942), aquest davant del Castell dels Tres Dragons.\nCom a curiositat poc esmentada, al costat de la supervivent capella de la ciutadella militar hi va haver durant l’Exposició el pavelló del fotògraf Audouard, un dels més prestigiosos de la Barcelona d’aquella època i que va ser escollit fotògraf oficial de l’Exposició.\n1. Arc de Triomf 2. Saló de Sant Joan 3. Palau de Belles Arts 4. Palau de les Ciències 5. Palau de l’Agricultura 6. Residència Reial 7. Capella 8. Palau d’Arts Retrospectives 9. Casernes 10. Cascada 11. Dipòsit d’aigua 12. Hivernacle 13. Umbracle 14. Museu Martorell 15. Palau de la Indústria 16. Pavellons de les Colònies 17. Cafè restaurant 18. Llac 19. Església 20. Galeria de màquines 21. Fort de don Carles 22. Pont de la Secció Marítima 23. Pavelló de Construccions Navals 24. Desembarcador 25. Laboratori municipal\nEl Parc de la Ciutadella, avui\nLa ciutat ha continuat expandint els seus equipaments científics i acadèmics al voltant de la Ciutadella. Està previst obrir el Parc cap a la Universitat Pompeu Fabra. A més a més, la construcció definitiva del pont ja iniciat entre el Parc de la Catalana de Gas i el Parc de la Ciutadella, per sobre de l’Estació de França i la ronda litoral, permetria la connexió per a vianants dels equipaments situats a l’altra banda de la ronda, i es recuperaria la configuració inicial del Parc en el temps de l’Exposició de 1888.\nQue el Museu de Ciències Naturals i el Zoo de Barcelona (que potser caldria repensar) mantinguin avui el vincle amb el gran parc urbà de Barcelona que és la Ciutadella permet reconèixer i explicar les arrels i la identitat de tots els museus i institucions de ciències naturals catalans, com passa amb el Muséum National d’Histoire Naturelle de París i la Smithsonian Institution abans esmentat. Reforçar aquest vincle amb el que ha estat i és el seu entorn natural, i aprofundir encara més en les seves arrels, hauria de ser el camí fins a esdevenir Museu Nacional de Ciències Naturals de Catalunya. I no estaria gens malament que, a més de recuperar els espais avui malmesos o sense ús, l’antic Museu de Zoologia del Castell dels Tres Dragons recuperés la seva antiga funció i el Museu Blau tornés a la seva antiga ubicació perquè la Ciutadella sigui l’espai on s’expressen Darwin, Humboldt i Margalef confeccionant el vincle adequat que permeti unir aquella primera manera de fer ciència amb la més moderna i actual.\nProjecte de Josep Fontserè (1872)\nAquest article sobre el Parc de la Ciutadella i d'altres històries de la ciutat els podeu trobar al llibre Barcelona, ciutat de vestigis (Ajuntament de Barcelona, 2017.\nLaura Valls Plana, “El Museo de Ciencias naturales de Barcelona (1882-1917): popularización de las ciencias naturales dentro y fuera del museo” [en línia]. Biblio 3W, Revista bibliográfica de geografía y ciencias sociales, vol. XV, núm. 918, 5 de abril de 2011. Barcelona: Universitat de Barcelona. <http://www.ub.edu/geocrit/b3w-918.htm\nEn dos magnífics articles de Cristina Savall a El Periódico (6 de novembre de 2014 i 10 de gener de 2015) es fa ressò de l'abandonament en què es troben els Museus de Ciències Naturals del Parc de la Ciutadella i de quin serà el seu probable futur. El Museu Martorell, l'Hivernacle i el Castell del Tres Dragons es deterioren després que la part expositiva s'hagin traslladat al Museu Blau del Fòrum, tal i com explicàvem a l'article de més avall, en un exercici de tancar un museu per obrir-ne un altre, com deia Jordi Beulemans.\nEtiquetes de comentaris: arquitectura , Barcelona , BCNVídeo , ciència , congressos , Exposició Universal de 1888 , exposicions , història , jardins , Parc de la Ciutadella , relíquies urbanes , urbanisme , vídeo\nLa Ciutadella, el primer parc científic de Barcelo...\nShambles of York in York, England\nCarta de Raül Romeva des d’Estremera\nWhy “The Wizard of Oz” Is My Favorite Movie\nEl Museo de la Paz de Gernika abre una exposición sobre la Legión Cóndor con fotos inéditas del bombardeo de 1937\nImatges de la diada de Sant Jordi al CRAI Biblioteca de Lletres\nLa Granja Vella de Martí-Codolar\nL’exòtica batalla de Barcelona\nDapper Corpse Used to Sell Embalming Fluid in 1903 Advertisement\nMARIONETAS QUE ROMPEN EL SILENCIO. HELENA MILLÁN EXPONE 30 AÑOS DE TRABAJO, por Adolfo Ayuso\nAlbert Tugues / Ferran Aisa


Holiday home Sydslugen C- 4711 Vejers Strand Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Holiday home Sydslugen C- 4711\nAl visitar Vejers Strand, vosté es sentirà com a casa a Holiday home Sydslugen C- 4711, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Holiday home Sydslugen C- 4711 és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, forn microones, renta vaixelles per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Holiday home Sydslugen C- 4711 és una elecció inteligents per a viatgers a Vejers Strand, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


Plata pels Bicisadics\nEl temps passa volant i a la 6a Fita Colomina, com ja es habitual, els BS van tornar a pujar al podi. Aquesta vegada l' experimentat Comando Carreras va incorporar el "petit" per fer d' abanderat. Despres d' uns quants quilometres de marging i troxing, la remullada obligatoria i uns saltirons sorpresa per arribar a la placa del poble, el "petit" va quedar trinxat. Aixo si, tot plegat una bona festa !\nPublicat per Maurici 0 comentaris\nOr pel Comando Carreras\nAvui s'ha celebrat a Santa Coloma la 1ª Fita Colomina, una cursa d'orientació pels voltants del poble. Jo que no n'havia fet mai cap, m'ho he passat pipa. Això d'anar amb el mapa a la mà saltant marges i creuant trossos, m'agrae!\nEl Comando Carreras, amb un temps de 56 min, hem sorprès a tothom (especialment nosaltres mateixos) quedant en 1a posició. I és que som uns cracks, i no ho sabíem!\nL'any que ve hi tornarem segur, que és molt divertit!\nPublicat per Marçal 3 comentaris\nV Cursa de Muntanya de SCQ\nDiumenge hi va haver la Cursa de Muntanya de Santa Coloma.\nEl paisatge, fantàstic; la participació, massiva; l'ambient, immillorable; la samarreta, amarada; i les cames, un xic cruixides...\nLa classificació dels corredors es pot consultar aquí.\nPublicat per Marçal 0 comentaris\nBrutal l'espot no votis.\n10A: Barcelona Decideix\nEl proper dia 10 d'abril, Barcelona es volcarà en la consulta sobre la independència. Districtes com Sarrià-Sant Gervasi, Horta-Guinardó, Nou Barris, Les Corts, Gràcia, Sant Andreu, Sant Martí, l'Eixample o Sants-Montjuïc ja fa dies que recullen vot anticipat. Les maratons de recollida de vots en alguns districtes han tingut molt èxit, i s'espera un bon resultat de participació.\nEs tracta d'un acte de pura democràcia, nascut de la societat i per tant totalment aliè als partits polítics, i pel qual la gent podrà expressar si creu que Catalunya ha de fer tot el possible per esdevenir independent, o si ja els està bé la situació de menyspreu i espoli que patim avui en dia.\nDes de la primera consulta a Arenys de Munt, ja són molts els municipis que han realitzat la consulta entre els seus ciutadans.\nPot votar qualsevol resident major de 16 anys, que pugui destinar residència en el municipi on es realitzi la consulta (el 10 d'abril, serà el torn de tots els barcelonins).\nJa està disponible la Ruta dels Molins Fariners de Santa Coloma, amb el track per GPS.\nGaudiu-ne, que s'ho val!\nPublicat per Marçal 2 comentaris\nJa van dos anys seguits fent podi!!\nQuè ens està passant? L'any passat plata, aquest any bronze... l'any que ve serà l'or, no?\nVisca els mestres romescaires de Santa Coloma --i el Tratado de Justicia Eclesiástica que venia amb la cistella :-)))))\nSalut i romesco!\nLes Corts Decideix\nGoita goita goita!!!\nRuta dels Molins (Santa Coloma de Queralt)\nA curt termini...\nLa de la Vall del Corb ... uau!\nL'esquiador - un clàssic\nCursa de Cabra - Marató TV3\nQuè pensa el Marcelo\nA Manta - música\nCanvi en voladís\nDimecres de cargol\nBaixant del Castell de Queralt\nEt mola el bloc?\nsergi de lleida


Casa Teodoro San Teodoro Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLocalità Costa Caddu, La Padula Sicca, San Teodoro, Itàlia, 08020 - Veure al mapa\nMés informació sobre Casa Teodoro\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a San Teodoro, no busqui més enllà de Casa Teodoro. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Casa Teodoro, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. L'hotel ofereix instal.lacions de barbacoa per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aparell de televisió, nevera, plat de dutxa, rentadora, sala d'estar a cada habitació. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Casa Teodoro és una selecció idònia per a la vostra estada a San Teodoro.


Poblet, Alonso i Carrizosa al semàfor de TarragonaDigital\nEl semàfor del 14 de març de 2019\ndijous, 14 de març 2019 - 00:00h\nSecretari d'Organització de C's\nL'enrenou que s'ha organitzat a Ciutadans a dos mesos i mig d'unes eleccions és de traca i mocador. Destitució fulminant (i justificada?) del cap de llista fins ara, Juan Carlos Sánchez, i guerra oberta pel control del partit i per la configuració de les llistes electorals a la segona ciutat més important de la demarcació. Que abans d'eleccions hi hagi tensions als partits per elaborar les llistes és habitual però la contundència d'aquest cas, que s'està embrutant per moments, amb acusacions d'irregularitats incloses, és bastant lamentable. Com tots els partits, Ciutadans és sobirà per decidir qui vol que lideri les seves llistes. Ara bé, aspirar a l'alcaldia de Reus no sembla gaire compatible amb posar i treure candidats a cop de correu electrònic des de Barcelona\nAlcalde d'Altafulla (En Comú-Podem)\nObligat pels contrapesos dels Comuns i Podem, Fèlix Alonso posa el punt final a la seva carrera de diputat a Madrid, almenys en la present etapa: no repetirà com a cap de llista el 28-A. Tanca així tres anys de feina en defensa de la regió a les Corts Generals, especialment pel que fa a l’àmbit de les infraestructures: la lluita pel desdoblament de l’A-7 o la implantació definitiva del tercer fil han estat algunes de les fites que han marcat el seu mandat al Congrés.\nPresident de la Diputació de Tarragona (PDeCAT)\nLa Regió del Coneixement Catalunya-Sud ha conclòs una primera fase amb la publicació del llibre d'anàlisi i conclusions sobre les quals construir aquest futur per la nostra àrea metropolitana vinculat a valors com el coneixement, la innovació o la sostenibilitat per tal d'assolir ser reconeguts com una Regió europea del Coneixement. Ara cal concretar més les accions i les línies concretes a seguir i assolir la governança necessària per tirar endavant aquest pla estratègic pels pròxims vint anys. El llibre-recull del que s'ha fet fins ara, el podeu descarregar gratuïtament des de la pàgina web del projecte.\nPodem PDeCAT Ciutadans


Trobada d’expresidents de l’Escolar | Sports de ca Nostra\nTrobada d’expresidents de l’Escolar\nEl dissabte dia 7 es van reunir al Bar Juva de Cala Rajada, i van degustar amb la col·laboració de Pedro Morey d’un excel·lent pagra, cuinat per na Carola amb l’ajuda de la seva germana Margarita (dues estrelles Michelin), menjar servit per l’expert maître Juan Rosselló. En la reunió com és habitual, van recordar velles experiències i van conversar sobre l’actualitat balompédica amb el president actual de Bernat Palmer.\nDes de la fundació del club fa 72 anys, unes vint persones han presidit l’entitat, en la cita del passat dissabte, juntament amb els 8 expresidents, va ser l’actual, dels quals respiren només falta a la cita Matías Sánchez per problemes d’agenda.\nEls expresidents al costat de l’actual amb aquestes menjades reunions demostren que l’esport és una eina de la unió independent de la idea política de cada un d’ells. Tot president, amb la seva junta directiva, ho ha fet per amor al poble. Tots els preidents que l’Escolar ha tingut des de l’any 1964 en el començament de la tercera etapa del club han treballat molt amb la cantera apostant per tenir el màxim d’equips federats.\nL’Escolar és l’entitat esportiva més antiga de Capdepera en els seus inicis al poble només hi havia futbol avui per sort en el municipi hi ha més clubs esportius en els quals el nin té més opcions d’elegir allò que més li agrada, però el futbol continua sent l’esport rei, només a Capdepera, més de 160 famílies tenen fills que practiquen aquest esport i, per tant, és l’esport que més massa social té el nostre municipi.\nDesitjam que aquestes trobades continuïn i que l’esport continuï unint les persones.


Els Xicots de Vilafranca es col·loquen primers després que els Xiquets de Hanghzou no hagin pogut amb el 4de9f\nEls Xicots de Vilafranca es proclamen campions de la diada de dissabte del Concurs de Castells\nMoment en què s'anuncia per megafonia que Xicots de Vilafranca són els primers classificats.\nEls Xiquets de Hanghzou segueixen com a líders provisionals al final de la segona ronda\nIntent de 4de9f dels Xiquets de Hanghzou a la tercera ronda.\n3de9f dels Xicots de Vilafranca a la segona ronda\nAcaba la primera ronda de la jornada de dissabte amb els Xiquets de Hanghzou com a líders provisionals\n3 de 9 amb folre dels Xiquets de Hanghzou.\nEls Xiquets de Hanghzou són els segons classificats i els Marrecs de Salt, tercers\nActualitzada 01/10/2016 a les 20:56\nDesprés de dos anys quedant-se a les portes, els Xicots de Vilafranca han aconseguit proclamar-se campions de la diada de dissabte del Concurs de Castells de Tarragona.\nDesprés d'una actuació molt disputada amb els Xiquets de Hangzhou, els vilafranquins han aconseguit 35 punts més que els xinesos amb un 2de8f descarregat i un 3de9f i un 5de8 carregats.\nPer la seva banda, la colla xinesa ha aconsenguit descarregar el 3de9f, el 2de8f i el 4de8, mentre que el 4de9f només els hi va quedar en intent.\nFinalment, els tercers classificats han estat els Marrecs de Salt després de completar la millor diada de la seva història després de descarregar el 5de8, el 2de8f i el 7de8.\nLa classificació ha quedat de la següent manera (tenint en compte també les colles participants el passat diumenge a Torredembarra):\n1. X. de Vilafranca\n2. X. de Hangzhou\n3. M. de Salt\n4. C. de Sant Cugat\n5. M. d'Igualada\n6. C. de Terrassa\n7. Sagals d'Osona\n8. C. de St. Pere i St. Pau\n9. B. de Vilanova\n10. C. de C. d'Esplugues\n11. Al·lots de Llevant\n12. C. de Lleida\n13. C. de la Sagda. Família\n14. Xics de Granollers\n14. C. de Badalona\n16. C. del Poble Sec\n17. C. de Figueres\n18. C. de Berga\n19. C. Jove C. de Sitges\n20. C. Jove de Barcelona\n21. X. del Serrallo\n21. C. de Sant Vicenç dels Horts\n23. M. de l'Arboç\n24. C. de Cerdanyola\n25. T. de Manresa\n26. C. d'Esparreguera\n27. C. de Castelldefels\n28. C. de Caldes de Montbui\n29. C. del Riberal\n30. Nois de la Torre\n31. X. de Vila-seca\n32. Matossers de Molins de Rei\n33. C. C. Salats de Súria\nEls Xicots de Vilafranca s'han col·locat líders provisionals de la classificació de la diada de dissabte del Concurs de Castells, després de carregar el 5de8 i que els Xiquets de Hanghzou no hagin pogut amb el 4de9 folrat que els ha quedat en intent, de manera que, a hores d'ara, únicament els hi han puntuat dos castells i estan en tercera posició.\nEls segons classificats són, de moment, els Marrecs de Salt que després de descarregar el 5de8, el 2de8f i el 7de8 han completat la millor diada de la seva història. Pel que fa a la quarta posició aquesta és pels Moixiganguers d'Igualada després de completar el 2de8f, el 4de8i el 3de8\ni la cinquena és pels Castellers de Terrassa després de descarregar el 9de7, el 4de8i carregar el 2de8f\nEls sisens classificats són els Sagals d'Osona després d'haver completat la clàssica de vuit, la mateixa actuació que han fet els Castellers de Sant Pere i Sant Pau que són setens, però, després d'una penalització per haver desmuntat un peu.\nA partir del vuitè lloc la classificació segueix de la següent manera:\nC. de Sant Cugat\nB. de Vilanova\nC. de C. d'Esplugues\nC. de la Sagda. Família\nC. del Poble Sec\nC. de Figueres\nC. de Berga\nC. Jove de Barcelona\nC. Jove C. de Sitges\nX. del Serrallo\nT. de Manresa\nAcabada la 3a ronda, la classificació provisional queda així #ConcursTgn2016\n4. @moixiganguers pic.twitter.com/7WvuL6rMBV\n— Concurs de Castells (@concurscastells) 1 d'octubre de 2016\nUn cop acabada la segona ronda, els Xiquets de Hanghzou continuen com a líders provisionals de la classificació de la diada de dissabte del Concurs de Castells, després que els Xicots de Vilafranca només hagin pogut carregar el seu 3de9 folrat.\nEn tercera posició hi ha els Marrecs de Salt després d'haver completat el 2de8 amb folre i els Moixiganguers d'Igualada són quarts després de completar el 4de8.\nA partir del cinquè lloc la classificació segueix de la següent manera:\nC. de St. Pere i St. Pau\nC. de Terrassa\nX. del Serrallo (1/10)\nEls Xiquets de Hanghzou són els líders provisionals de la classificació de la diada de dissabte del Concurs de Castells de Tarragona que s'està celebrant a hores d'ara a la Tarraco Arena Plaça.\nLa colla xinesa, convidada per l'organització, ha descarregat per primera vegada a la seva història el 3de9 amb folre que, de fet, també ha estat el primer castell de nou que ha vist el certamen de dissabte des de la seva existència.\nEn segona posició, provisionalment, hi ha els Marrecs de Salt que han descarregat el 5de8, seguits per Xicots de Vilafranca, Castellers de Sant Cugat i Moixiganguers d'Igualada després d'haver completat el 2de8 amb folre.\nA partir del sisè lloc la classificació segueix de la següent manera:\nC. de C. d'Esplugues: 4de8\nB. de Vilanova: 4de8\nC. de St. Pere i St. Pau: 2de7\nC. del Poble Sec: 2de7\nC. de Lleida: 2de7\nT. de Manresa: 2de7\nC. de Terrassa: 9de7\nC. de la Sagda. Família: 3de7ps\nC. Jove de Barcelona: 7de7a\nAl·lots de Llevant: 5de7\nC. Jove C. de Sitges: 5de7\nX. del Serrallo: 5de7\nC. de Berga: 7de7