La gran batalla de l’independentisme: hiperventilats contra traïdors\n18/06/2018 | 19:16\nL’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, amb els presidents del Parlament i del Govern, Roger Torrent i Quim Torra, durant l’assemblea d’Òmnium. Foto: Bernat Vilaró / ACN\nL’independentisme passa els moments més complicats des de l’1 d’octubre. I, en aquesta ocasió, el problema no és (només) l’Estat espanyol. El problema és intern. La ressaca de la ‘tardor calenta’ del 2017 està sent molt dura. La factura és tan elevada com, per a molts, imprevista: presó, refugiats polítics, processos judicials… I el que és pitjor: s’estén un clima de frustració i d’engany entre una part de la parròquia. Ho va dir fins i tot la consellera Clara Ponsatí: “Jugàvem al pòquer i anàvem de ‘farol'”.\nNo hi ha una diagnosi compartida de què va fallar a l’octubre del 2017. Per a uns, la correlació de forces. Per a d’altres, el capteniment de la classe política. En aquesta pluralitat d’interpretacions hi ha l’arrel de la fractura. Públicament no se’n parla: el sobiranisme ha convertit la unitat en una mena de ‘mantra’ i ningú no vol aparèixer com el responsable d’esquerdar-la. Però cada cop les divergències són més explícites. Qualsevol espurna ho pot fer esclatar tot. Podem ser a les portes d’una guerra civil. No és només una pugna partidista: és, sobretot, una qüestió ideològica i estratègica.\nERC i Junts per Catalunya: enemics íntims\nDe portes enfora, ERC i Junts per Catalunya són aliats i comparteixen Govern. De portes endins, la relació cada cop és més dolenta. Quan hi ha hagut un objectiu comú a l’horitzó (per exemple, el referèndum de l’1-0), els republicans i els neoconvergents han guardat les formes. Però ara aquest objectiu ja no existeix. Quin és el programa del Govern que comparteixen ambdues formacions? “Fer República”, un concepte que ningú no té gaire clar què vol dir.\nEn el seu dia, davant la impossibilitat de complir la promesa de la “independència en 18 mesos” de les eleccions plebiscitàries del 27-S, Carles Puigdemont va recuperar la idea del referèndum unilateral (tot i que Junts pel Sí i una gran part dels creadors d’opinió de l’independentisme n’havien renegat pocs mesos abans perquè el 27-S ja havia sigut, deien, el referèndum definitiu). Ara com ara, però, no hi ha cap horitzó com aquest. La restitució promesa per Puigdemont ha resultat impossible –ERC ja ho va veure clar al novembre passat: el seu discurs realista enfront del legitimisme ‘juntaire’ va ser, segons alguns analistes, una de les causes que quedés per sota de JxCat en les eleccions del 21-D.\nERC i Convergència mai no han tingut una bona relació. La CiU d’Artur Mas va interpretar l’aposta d’ERC pel tripartit com una traïció imperdonable. ERC va patir en les seves carns una duríssima campanya de descrèdit per part de l’antiga CiU. En una fase recent, els republicans s’han sentit utilitzats per la vella Convergència en els seus múltiples intents de refundació. ERC es veia a si mateixa com a nou partit hegemònic del sobiranisme, però de moment no ha pogut ser. Com ha dit l’intrèpid periodista Guillem Martínez, és el partit amb més mala sort de la història.\nMunté, Junqueras i Puigdemont al Parlament. Foto: Rafa Garrido / ACN\nLa pregunta sense resposta del 28-0\nLa relació entre els uns i els altres s’ha enverinat encara més des de l’octubre. Encara hi ha moltes coses que no s’han explicat. Hi ha algunes preguntes sense resposta. La més important és aquesta: per què Puigdemont, en un gest que pocs esperaven i ningú no havia verbalitzat, se’n va del país el 28 d’octubre i, en canvi, Oriol Junqueras decideix quedar-s’hi? Ningú del Govern, ni d’ERC ni de Junts per Catalunya, ha donat una explicació convincent sobre això. Sabia Junqueras que Puigdemont marxava? Per què alguns consellers van anar treballar el dilluns (per exemple, Josep Rull) mentre d’altres ja eren a Brussel·les? La decisió que alguns s’hi quedessin i d’altres es refugiessin a Bèlgica la va prendre de forma col·lectiva i conscient la totalitat del Govern?\nLa relació entre Junqueras i Puigdemont va arribar a un punt de no retorn durant aquells dies. No han mantingut pràcticament cap tipus de contacte des de llavors. Hi influeix, evidentment, la seva situació personal. Però, quan se li pregunta pel tema, Junqueras esquiva la qüestió: “No és el moment de retrets. No toca i no en vull fer cap. Sort i encerts a tots. Tothom té els seus motius”.\nLa designació de Quim Torra com a president per part de Puigdemont és l’estocada final. Torra és un candidat sense cap atractiu per a ERC. Representa ideològicament aquell independentisme de ‘pit i collons’ del vell Reagrupament de Joan Carretero, amb unes formes nacionalistes que incomoden profundament els republicans.\nLa portaveu d’ERC, Marta Vilalta, i el vicepresident del Govern, Pere Aragonès, en un acte del partit. Foto: Bernat Vilaró / ACN\nDivergències estratègiques profundes\nPerò les divergències no són només entre partits. També són profundament estratègiques. Podríem dir que s’estan configurant dues famílies dins de l’independentisme. Tothom coincideix en el fet que l’1-0 va ser una fita històrica. A partir d’aquí, les opinions divergeixen. D’una banda, hi ha els qui consideren que la correlació de forces no va permetre anar més enllà d’una declaració simbòlica d’independència i que el que ara cal és preparar “un nou embat” amb l’Estat. De l’altra, els qui creuen que el 27-0 el que va faltar va ser valentia política i que caldria seguir insistint en vies exclusivament unilaterals. Als ulls dels primers, els segons són uns hiperventilats sense connexió amb la realitat. Als ulls dels segons, els primers són poc més que uns traïdors. ‘Traïdor’ i ‘hiperventilat’ poden ser les paraules de moda en la nova temporada del procés.\nLa CUP s’ha alineat en gran mesura amb el relat que afirma que la classe política no va fer ús de la força acumulada durant les mobilitzacions de l’1 i el 3 d’octubre. Ho va explicar Julià de Jòdar en aquesta entrevista, i Benet Salellas ho va escriure en aquest article a CRÍTIC. ERC, en canvi, figura entre els qui s’han mostrat més partidaris de reconduir l’estratègia. D’això va la pròxima Conferència Nacional del partit, en què s’ha presentat una ponència que obre les portes a altres opcions més enllà de la via exclusivament unilateral. Enfront del discurs més identitarista de Torra, ERC proposa veus com la de Joan Manuel Tresserras, que, sense figurar en la primera línia dirigent, ha tingut un paper important en el dibuix intel·lectual de la nova estratègia.\nMentrestant, el món convergent navega (hi ha qui diria que sense brúixola) entre el pragmatisme del PDeCAT de Marta Pascal i els impulsos més unilateralistes d’un Puigdemont que segueix atent a com acabi la seva situació judicial a Alemanya. La relació entre els dos espais no és senzilla: com a prova, la tensió generada arran de la decisió de la direcció del PDeCat de presentar-se amb la marca ‘Junts per Catalunya’ a les eleccions municipals, que ja ha estat contestada per persones rellevants del nucli puigdemontista com Agustí Colomines. En el front explícitament rupturista, més enllà de la CUP, sembla que s’hi està ubicant l’Assemblea Nacional Catalana. La nova presidenta de l’entitat, Elisenda Paluzie, que prové de l’entorn de l’antiga Solidaritat, s’ha alineat amb els discursos més contundents (aquest cap de setmana ha advertit Torra d’una possible traïció). Òmnium, en canvi, s’ha situat en un discurs menys contundent.\nJordi Graupera en la presentació de la seva proposta Barcelona és Capital. Foto: Aleix Freixas / ACN\nLes municipals: llista unitària o llistes unitàries?\nLa fractura entre les diferents visions de l’independentisme pot fer-se especialment explícita a l’hora d’afrontar el debat estratègic sobre les pròximes municipals, en especial a Barcelona. La proposta d’una llista unitària de l’independentisme a la capital, impulsada inicialment pel filòsof i col·laborador en diversos mitjans de comunicació Jordi Graupera, serà un dels tensors de la situació. ERC en recela, la CUP fa veure que no va amb ella, però l’independentisme més irredemptista hi apostarà fort. L’objectiu de desbancar Ada Colau i els Comuns de l’alcaldia és una de les màximes prioritats de la dreta sobiranista en totes les seves expressions.\nERC no vol la llista unitària, ni a Barcelona ni enlloc. Els republicans veuen les municipals com una oportunitat per teixir aliances que trenquin una política de blocs que creuen que limita massa el camp d’acció. ERC voldria –en especial a la capital– articular candidatures d’esquerres i independentistes àmplies, amb presència de la societat civil, però liderades per candidats d’ERC o independents afins (a Barcelona, el candidat d’ERC és, ja a hores d’ara, Alfred Bosch, amb un perfil consolidat que no defuig la confrontació amb Colau i els Comuns).\nEl món de la vella Convergència vol una llista unitària per a Barcelona. Però una altra cosa és que vulgui la llista unitària que proposa Graupera. El PDeCAT voldria, probablement, que l’experiment l’encapçalés algú com Ferran Mascarell, sobiranista però amb un perfil més moderat en l’eix nacional, i amb un discurs competitiu sobre el model de ciutat. Mascarell, a diferència d’altres, té una idea sobre la ciutat. Hi ha un pol d”indepes’ irredemptistes que, en canvi, voldrien una aposta més clara d’oposició als Comuns com la que representa Graupera: confrontació a les xarxes i discurs dur.\nPer tot plegat, és possible que, si no hi ha llista unitària a Barcelona, al final acabi havent-hi no una, sinó quatre llistes: la que s’aglutini entorn del PDeCAT/Junts per Barcelona, la que giri entorn d’ERC, la que proposi la CUP, i, depèn de com, la que pugui articular-se entorn de la figura de Graupera (Demòcrates, que té un regidor al consistori que podria ser la pista d’aterratge de la candidatura: Graupera té ara com ara molt mala relació amb el món convergent clàssic).\nCap a un nou populisme ‘indepe’?\nLa reconfiguració interna de l’espai independentista no s’atura. Però de teló de fons, mentre la pugna s’aguditza, apareix un discurs que assenyala que “els polítics” i “els partits” són el principal mal del moviment. La consellera Ponsatí, tot i la seva reflexió sobre el pòquer i els ‘farols’, és aclamada a les xarxes pels ‘indepes’ més irredemptistes pels seus arguments “contra el partidisme”. “Hem de posar contra les cordes les nostres forces polítiques i desemmascarar el partidisme que ha estat la gran debilitat que ens ha portat a la derrota després d’una gran victòria de l’1 d’octubre”, va dir. I, tot seguit, va donar suport a la proposta de primàries obertes per a les municipals de Barcelona. No és l’únic discurs en aquesta línia. Podria estar-se configurant un populisme antipolític, ara en clau ‘indepe’? Sentirem el “No ens representen” i “Que se’n vagin tots” a la pròxima ‘mani’ de l’Onze de Setembre?


Derrota per la mínima del CH Sant Llorenç - Fet a Sant Feliu\nDerrota per la mínima del CH Sant Llorenç\nEls santfeliuencs van perdre 27 a 28 contra el Garbí A de Palafrugell\nDilluns, 28 de gener de 2019 18:30h\nCHSLL 27 – HANDBOL GARBÍ "A" DE PALAFRUGELL 28\nDesprés que els tres últims partits fossin victòries, en els què semblava que l’equip ja havia aconseguit assentar-se a la categoria, l’enfrontament d’aquesta setmana l’esperàvem per conèixer quina ha sigut l’evolució real de l’equip a l'hora d'enfrontar-se a un equip de la zona alta de la classificació i amb clares aspiracions d’ascens. El resultat d’aquest test només podia haver sigut millor si s'haguessin aconseguit algun dels punts en joc, però tot i la derrota, el Sant Llorenç va dominar el marcador al llarg d'un gran part del partit amb diferències de fins a tres i quatre gols, fent que els rivals haguessin d'esforçar-se al màxim per capgirar-lo en els deu últims minuts de joc. Per això, un partit en què no esperàvem res de positiu, es va convertir en una decepció en ser l’equip mereixedor d’un millor resultat fins al darrer segon de joc.\nUn inici de partit amb un encert molt alt dels nostres jugadors els feia agafar un avantatge de cinc gols que a poc a poc es van anar reduïnt fins el resultat final de la primera part de 13-11. Un esquema 3-2-1 amb molta intensitat i seriositat, unit al gran dia que van tenir els porters, va fer de la nostra defensa un maldecap per un equip rival que no aconseguia perforar amb facilitat la nostra porteria.\nA la segona part els jugadors no es van relaxar, i esperonats per l’entrenador, van anar pels dos punts sense fixar-se en la diferència existent en la classificació. La clau del partit va ser a l’últim minut, en què es va arribar amb el mateix resultat final però en què els nostres jugadors van disposar de dues possessions, inclòs un penal que no van saber transformar i que hauria significat el repartiment de punts, un resultat molt més just vista l’evolució del joc dels dos equips aquest dissabte.\nAquesta setmana arribem al darrer partit de la primera volta (resta una altre jornada més en què el nostre equip té jornada de descans), i ho fem contra un altre equip gironí que té necessitat del punts: el GEiEG. Pel Santllo, aquests dos punts el farien consolidar-se a la zona mitjana de la classificació i preparar la segona volta amb menys urgències de les que hem tingut al llarg d’aquesta primera part de competició.\nNo t’ho perdis i vina a animar el teu equip!


En la revista LYCHNOS del mes de juny, es publicà un article de divulgació científica en el marc del projecte SteppeAhead.\nL’article presenta una nova perspectiva per la conservació de l’avifauna que habita en zones agrícoles i que ha patit una pèrdua i degradació de l’hàbitat a causa de l’abandonament de les activitats agropecuàries i de la intensificació agrícola, respectivament. El principal objectiu del projecte és harmonitzar els interessos socioeconòmics i la conservació d’un determinat hàbitat, de tal forma que les accions de conservació quedin integrades en les pròpies pràctiques agronòmiques.\nLa revista LYCHNOS és el quadern de la Fundación General CSIC i és una publicació trimestral. En el número de juny es presenten els projectes de I+D en especies amenaçades i que estan finançats per la Fundació General CSIC i el Banco Santander.\nI+D en especies amenaçades


rocaineu: La Pell del Dimoni, 90m MD+ V+ A2 (Paret de Riu Lacó, Solsonès)\nLa Pell del Dimoni, 90m MD+ V+ A2 (Paret de Riu Lacó, Solsonès)\nLa Paret de Riu Lacó i ubicació de la via (Foto:EduPlana)\nAcompanyo al Josep Mª Cases (Xuxe) en aquesta obertura que tenia pendent i participo en algun llarg. Llargs interessants d'artifo, especialment l'L4 on només hi ha quedat un pont de roca per marcar itinerari. Via pràcticament desequipada, interessant en clau local. A més dels tascons, recomanable portar aliens especialment per L1. Es tracta de l'únic itinerari obert a la paret.\nL'accés el farem des de la carretera que comunica el coll de Jou amb Cambrils, deixant el cotxe a un espai a l'esquerra de la via (a 5' de Canalda). Descens per un corriol poc definit fins a peu de via (spit visible). La tornada és evident fins a la carretera.\nActivitat realitazada el 14/06/07\nPublicado por edunz en 22:11


Portfoli del 21T: ACTUALITZEM VERSIÓ AL 2.0\nACTUALITZEM VERSIÓ AL 2.0\nSETMANA 2.0: 7 – 13 Gener\nPrimera setmana del nou any 2013, que coincideix amb la primera del segon trimestre. La segona oportunitat per excel·lència dels estudiants al que la frase “Aquesta avaluació em vaig a posar les piles” és la que més sona pels corredors de l’edifici. Dependrà de cadascú millorar, igualar o anar a pitjor amb els resultats que realment, queden molt a prop d’aquests dies.\nReiniciàrem les classes amb una activitat relacionada amb el temari que deixarem penjant abans de les vacances, ens ha ajudat a tots a recordar els esquemes de la varietat dialectal. La pràctica consistia en, mitjançant sis textos, ser capaços d’analitzar-los i classificar-los en funció d’alguns trets com el tema, el llenguatge, el mode, el nivell de formalitat, la intenció o el nom del registre. Per a acabar la sessió aprofundirem en els registres (sobretot el culte i col·loquial) i intentàrem “traduir-los a un estàndard.\nAbans de que el timbre donera fi a la jornada, Toni féu un breu resum de la dinàmica d’aquesta avaluació. Ens explicà que a partir de la sessió de demà hauríem de treballar el llibre de Les Veus del Temps per tal d’acabar-lo i començar amb Tirant-lo Blanc, del que cadascú hauríem de fer el resum d’un dels capítols. Pel que fa al bloc, els vint per cent de la nota que li pertany el constituiran huit entrades setmanals més dos treballs relacionats amb les lectures que haurem de penjar. Finalment anotà que a l’apartat de literatura treballarem la prosa medieval, més fàcil d’entendre i que segons la seua opinió, més ens agradarà.\nPerò la part principal de la setmana l’ha ocupada la teoria que haurem d’estudiar front a l’examen de llengua relacionat amb la variació dialectal. Espere que s’hagueu recordat d’haver-li fet una ullada als fulls que hem treballat aquesta setmana, ja que demà ens espera un mini-control de reconeixement dels distints tipus de dialectes del català. La variació fonètica (en especial la de les vocals), la morfosintàctica (com acaben els verbs les gents de distintes regions geogràfiques) i alguna variació lèxica seran claus per a poder triar l’opció correcta a classe. Recordeu també la classificació que vam fer a classe de tots els tipus que podíem trobar.\n1. Català Occidental:\n- Varietat nord occidental\n- Valencià general:\n· Valencià septentrional\n· Valencià apitxat\n· Valencià meridional\n2. Català Oriental:\n- Varietat septentrional o rossellonés\n- Varietat central\n- Varietat balear\nCom a consell afegiria que tornareu a vore el vídeo que vegèrem dijous al Youtube, car el podeu trobar ràpidament i de segur que us quedareu amb alguns trets bàsics que es poden reconèixer immediatament amb l’escolta.\nM’acomiade per aquesta setmana i ens veiem diumenge vinent. Espere tindre més temps de fer el blog amb calma, encara que pense que fins a principis de febrer no gaudiré d’aquest.\nAntoni de la Torre 15 de gener de 2013 a les 21:19\nCarlos, hi ha una petita errada (lapsus) a l'esquema que has presentat. On diu 1.Català Oriental ha de dir Occidental i viceversa al punt 2. Per la resta, fenomenal.


Per Reagrupament - Espai Nacional - 31/ago/2011\nEls nacionalistes espanyols contra Catalunya\nEl cercle es va tancant: sentència del tribunal espanyol deixant l’Estatut i els dependentistes a l’alçada de la Mar Morta. La LOAPA i la LOFCA van ser el primer pas, ara el cop és el definitiu, el de gràcia, com als condemnats a mort.\nEl Sr. Zapatero i el Sr. Rajoy (PSOE-PP) s’han posat d’acord. Ells, uns bons patriotes espanyols, ho fan per Espanya, i Espanya està per sobre de qualsevol constitució. No importa si abans es treien els ulls, tampoc no importa la indignitat compartida, es reparteixen el botí i prou, ells manen a l’Estat espanyol i ho decideixen tot.\nÉs cert, la Sra. Merkel ha plantejat que tots els estats d’Europa haurien de limitar constitucionalment l’endeutament, ells ja ho fan, però a més també tenen limitada la solidaritat interterritorial. Espanya, aprofitant aquesta recomació pretén una modificació de la Constitució espanyola de tal manera que les CA deixaran de tenir capacitat econòmica de cap tipus. D’una tacada els nacionalistes espanyols redrecen el model d’Estat. Tornem a l’Espanya “una, grande y libre”, on tot es redueix a una descentralització pura i dura.\nCalcem-nos a partir del 20 de novembre! Ens obligaran, per sentència judicial i per llei. S’ha acabat la immersió lingüística, dels deutes pendents res de res, de l’espoli res de res, d’invertir en infraestructures res de res, això sí, nosaltres a reduir deute i a pagar.\nMentrestant, els nostres representants a Madrid o no es llueixen. El Sr. Duran demana que es faci un referèndum, que potser ell no sap que tots els espanyols votaran que sí a l’espoli català? L’Oriol Junqueras diu que l’Estat té més capacitat de reduir el dèficit i posa, com a exemple, la inversió en l’exèrcit, el qual té un deute de més de 20.000 milions d’euros. L’Herrera és tot un poema, ell diu que millor no tocar res perquè ens carreguem el Pacte constitucional. En Nadal la clava: “és una reforma insòlita i molt ràpida, però nosaltres hi donarem suport”. La Simó diu límits a l’endeutament sí, però també a la solidaritat. Finalment a en Fernández Díaz només li preocupa que CiU no voti afirmativament la proposta pactada pel PSOE i el PP espanyols.\nAquesta és la situació. L’Estat espanyol i els partits espanyols volen posar fi a un model de descentralització i fer-ne un altre, amb el benentès que això ho fan per Espanya i afegiran que per Europa.\nQuina és la proposta dels nostres polítics? Cap. Potser ara una gran majoria de catalans/es no veuran les implicacions futures que aquesta modificació comportarà, però tothom sap que un país, una empresa, una família sense recursos econòmics estan abocats al fracàs i a la crisi permanent.\nCom he dit abans, la majoria de polítics estan per la discussió i la negociació de la reforma constitucional, i de ben segur que uns l’acceptaran per unes poques prebendes o sardineta al cove. Afortunadament encara tenim polítics com en Joan Carretero al qual tard o d’hora haurem de fer cas, per allò que diu i proposa.\nLes presses per modificar la Constitució espanyola, pensant que els seus resultats haurien de produir-se a partir del 2020, no són per què sí, els serveis d’intel·ligència del PSOE i del PP, a través de les seves respectives fundacions, Pablo Iglesias i la FAES, saben que assolir la independència a Catalunya és qüestió de poc temps i una forma de dificultar-la és modificar la Constitució, deixant clar que Catalunya és una regió d’Espanya i qui determina els deutes i pressupostos és el Govern espanyol.\nCiU sap que ara està tocant poder, però també han de saber que la intencionalitat dels nacionalistes espanyols, mai no ha passat per reduir el deute, ells continuen invertint en Trens d’Alta Velocitat. Ells volen tornar a tenir tot el poder, inclòs el minso que avui toca CiU, aquest és el veritable objectiu. Davant d’això només tenim un camí, i els homes i dones de bé de CiU ho saben, dissoldre el Parlament català i convocar eleccions, amb un programa nítid on el primer punt sigui la Proclamació de la independència de Catalunya.\nAquesta vegada ha quedat clar, ja ho intuíem amb Euskadi, els nacionalistes espanyols del PSOE i del PP sempre es posaran d’acord per defensar Espanya, per tant, cap capacitat dels nacionalistes perifèrics per anar més lluny d’on ells vulguin.\nOptimisme i veritat nacional\nFa quatre anys, el dia del seu 90 aniversari, l’admirat Heribert Barrera, a qui vull homenatjar amb aquest article, va fer unes declaracions magistrals en una breu entrevista , entre les quals destaco la reflexió sobre continuar endavant malgrat el “meu profund pessimisme”, va dir. Barrera, en un exemple de maduresa que no dóna l’edat sinó la personalitat, no va pronunciar la paraula que en aquest país pueril tothom espera sentir i pronuncia quan es parla d’esperança i tirar endavant. L’home no va parlar en cap moment d’optimisme, aquest mot tan pervers quan es pronuncia gratuïtament, sense fonament, de manera acrítica, com un fanàtic dogma de fe que garantís el seu acompliment pel mer fet de creure-hi.\nI és que la veritat, per dura que sigui, reconforta la persona madura, aquella que afronta les coses com són i no com voldria que fossin. Perquè afrontar la veritat significa poder abordar la solució des del diagnòstic correcte. No hi pot haver resolució amb un mal diagnòstic, i en un país com la Catalunya actual, anestesiada a còpia de la idiotització d’uns mitjans que fomenten el bonrotllisme continu, sentir la paraula pessimisme lluny de desanimar anima la persona amb dos dits de front, o sigui àvida de vida intel·ligent i tipa del bon rotllo cretí indiscriminat que el poder escampa interessadament, i que a còpia d’insistència ha arribat a fer creure al poble —independentistes inclosos— que optimisme és sinònim de veritat, quan tant l’optimisme com el pessimisme no són més que estats d’ànim subjectius, de vegades fonamentats per la raó, equivocada o no.\nTampoc no és veritat que només des de l’optimisme es pot treballar amb energia per una causa. De fet, no hi ha mèrit més gran que el d’Heribert Barrera, que reconeixia lluitar des del pessimisme, o sigui tenint com a motor no pas unes falses expectatives que trairien la seva raó, sinó des de la simple dignitat de l’home fort com a motor per tirar endavant. Però passa que la majoria, feble per definició, no poden entendre que es pot treballar des del pessimisme. I això és com reconèixer que no podrien lluitar sense l’autoengany —que anomenen optimisme— com a motor. I de fet, no hi tinc res a objectar. Al capdavall lluiten sense fer mal a ningú i en benefici d’una causa tan noble com l’alliberament del seu poble.\nIndependentistes optimistes i pessimistes estem tots en el mateix vaixell, però sisplau, els optimistes farien bé d’estalviar-se l’estranyesa davant la feina incansable del patriota pessimista, convençut que no hi ha res a pelar, que el país és mort però malgrat això treballa per al país “com si…” , tal com lúcidament deia Barrera. És a dir, malgrat el seu pessimisme el pessimista treballa per dignitat. Perquè no és l’optimisme inopinat dels cretins el que venç el pessimisme, sinó que el venç la dignitat, allò que mai no hauria de perdre un home i allò que precisament ha perdut aquest poble i per això, només per això, es troba en la misèria en què es troba.\nReagrupament ret homenatge a Heribert Barrera a Reus\nAquest passat dilluns, després dels actes de comiat que van tenir lloc al Parlament de Catalunya, una nodrida representació de Reagrupament Independentista va acompanyar familiars i amics en la recepció, al cementiri de Reus, del fèretre amb les restes mortals del president Heribert Barrera, que van ser dipositades al panteó de la seva vídua, Cori Pellicer, com n'informa Reus TV .\nEl fèretre va estar cobert en tot moment per la bandera estelada, des que va sortir de la seu parlamentària (d'on havia estat retirada per motius polítics) fins que va arribar al cementiri de la capital del Baix Camp. Durant la cerimònia es va cridar diverses vegades "Independència" en honor al patriota ara traspassat, es va cantar l'Himne Nacional de Catalunya i es va dipositar un marc floral d'homenatge de Reagrupament al panteó.\nAixí mateix, els membres de Reagrupament Reus portaven pancartes, una de les quals deia "Heribert Barrera. Pàtria i dignitat" en al·lusió al suport que va expressar el president Barrera (vegeu l'article Oportunitat i viabilitat de la proposta de Joan Carretero ) a les idees de l'article que va publicar el president de Reagrupament Independentista, Joan Carretero, al diari AVUI el 18 d'abril de 2009 (vegeu Patriotisme i dignitat ), article que va comportar un expedient disciplinari a Carretero per part de la direcció d'ERC.\nTàrrega penjarà l’estelada al balcó de l’ajuntament durant la Diada\nPer urgell - General - 31/ago/2011\nLa decisió respon a la petició dels regidors de Reagrupament i Solidaritat que formen part de l’equip de govern, encapçalat per la convergent Rosa Maria Perelló\nL’exhibició de l’estelada és fruit d’una petició dels tres regidors de la coalició Sumem per Tàrrega (Reagrupament i Solidaritat), grup municipal que forma coalició de govern amb CiU. Està previst que la Junta de govern local aprovi aquesta decisió en la reunió del pròxim 5 de setembre.\nL’estelada ja presideix el despatx que utilitza la coalició electoral Sumem per Tàrrega a l’ajuntament\nPer bages - General - 31/ago/2011\nPer girones - General - 30/ago/2011\nFa quatre anys, el dia del seu 90 aniversari, l’admirat Heribert Barrera, a qui vull homenatjar amb aquest article, va fer unes declaracions magistrals en una breu entrevista, entre les quals destaco la reflexió sobre continuar endavant malgrat el “meu profund pessimisme”, va dir. Barrera, en un exemple de maduresa que no dóna l’edat sinó la personalitat, no va pronunciar la paraula que en aquest país pueril tothom espera sentir i pronuncia quan es parla d’esperança i tirar endavant. L’home no va parlar en cap moment d’optimisme, aquest mot tan pervers quan es pronuncia gratuïtament, sense fonament, de manera acrítica, com un fanàtic dogma de fe que garantís el seu acompliment pel mer fet de creure-hi.\nPer bages - General - 30/ago/2011\nPresident Barrera: el millor homenatge, la victòria\nPer girones - General - 29/ago/2011\nDins el món de la política hi ha hagut poques persones amb unes conviccions tan fermes com Heribert Barrera. A vegades, gairebé sempre, vam estar d’acord amb ell; a vegades, poques, hi vam estar en desacord. No era un home de mitges tintes, tenia les idees molt clares i les defensava amb contundència, però sempre raonadament. Per això, quan en el seu dia va donar suport amb coratge i convicció a les tesis de Reagrupament, vam tenir clar que anàvem pel bon camí.\nMolts encara recordem un dels primers actes de Reagrupament, a les Cotxeres de Sants de Barcelona, quan va entrar a la sala, plena de gom a gom, i Joan Carretero el va presentar com un home que representava “la història viva de l’independentisme”; certament, una història convulsa, amb enfrontaments, amb diferències i amb picabaralles intenses, però, al cap i a la fi, la nostra història, la que un dia explicarem als nostres néts, ja en una Catalunya independent, recordant totes les vicissituds per les quals vam haver de passar per assolir la nostra llibertat.\nEn aquesta història, no en tenim cap dubte, el president Barrera hi figurarà en un lloc d’honor, com una persona íntegra, amb uns principis sòlids; hi serà com un home que no es va deixar comprar i que fins a l’últim dia va lluitar per la sobirania del nostre poble, per la nostra independència com a nació, per un estat propi.\nPresident Barrera, esperem ser dignes hereus del vostre mestratge, nosaltres tampoc no ens rendirem mai. Les paraules de comiat són importants i necessàries, però el millor homenatge que li podem fer és la victòria, i l’aconseguirem, no en tingueu cap dubte.\nGirona, 29 d’agost del 2011.\nDins el món de la política hi ha hagut poques persones amb unes conviccions tan fermes com Heribert Barrera. A vegades, gairebé sempre, vam estar d’acord amb ell; a vegades, poques, hi vam estar en desacord. No era un home de mitges tintes, tenia les idees molt clares i les defensava amb contundència, però sempre raonadament. Per això, quan en el seu dia va donar suport amb coratge i convicció a les tesis de Reagrupament, vam tenir clar que anàvem pel bon camí.Molts encara recordem un dels primers actes de Reagrupament, a les Cotxeres de Sants de Barcelona, quan va entrar a la sala, plena de gom a gom, i Joan Carretero el va presentar com un home que representava “la història viva de l’independentisme”; certament, una història convulsa, amb enfrontaments, amb diferències i amb picabaralles intenses, però, al cap i a la fi, la nostra història, la que un dia explicarem als nostres néts, ja en una Catalunya independent, recordant totes les vicissituds per les quals vam haver de passar per assolir la nostra llibertat.En aquesta història, no en tenim cap dubte, el president Barrera hi figurarà en un lloc d’honor, com una persona íntegra, amb uns principis sòlids; hi serà com un home que no es va deixar comprar i que fins a l’últim dia va lluitar per la sobirania del nostre poble, per la nostra independència com a nació, per un estat propi.President Barrera, esperem ser dignes hereus del vostre mestratge, nosaltres tampoc no ens rendirem mai. Les paraules de comiat són importants i necessàries, però el millor homenatge que li podem fer és la victòria, i l’aconseguirem, no en tingueu cap dubte.


David Algarra Bascón (@elcomucatala@mastodont.cat) - mastodont.cat, cultura catalana.\n«Cal llegir en la història el silenci dels vençuts» (Simone Weil)\n54 Seguint 55 Seguidors\nDes 29, 2019, 23:11\nBon dia #comunal. "El comú català. La història dels que no surten a la història" disponible a https://elcomu.cat\nJun 24, 2022, 06:21\nAvui seré a Riumar (Deltebre), per a participar en la reunió de cloenda de la marxa del riu Ebre comunal, des del seu naixement fins al Delta, que han fet la Leire Saitua i altres companyes.\n«L’aprisió als prats comunals del Delta de l'Ebre.\nLa propietat petita té el seu origen, en general, en les terres desermades pels pagesos i menestrals, procedents dels antics béns comunals, encara documentades al segle XIX.»\nJun 09, 2022, 12:52\nAvui he rebut aquest regal en forma de ressenya d'un lector, el Sergi Turiella. Molt agraït i tant de bo trobés aviat temps per continuar la meva tasca. És molt interessant que un llibre modest, d'autoedició, sense gaire difusió, encara tingui aquest eco.\nJun 05, 2022, 09:14\nEn l'última dècada de la seva vida, Marx, se submergeix en noves lectures etnològiques, sobre la comuna rural, etc., que li porten a replantejar-se la seva posició respecte al desenvolupament de les formacions socials i altres temes.\nLDD amb @carlos_taibo\nMai 02, 2022, 17:37\nQuan no existeixen aquests mecanismes impositius, l'últim que algú voldria seria proposar una votació, una competició pública de la qual sortirien vencedors i vençuts. Seria la forma més senzilla d'assegurar el tipus d'humiliacions, ressentiments i odis que en última instància condueixen a la destrucció de les comunitats.» (La Démocratie Aux Marges, David Graeber)\n«La presa de decisions per consens és característica de les societats que no disposen de mecanismes per a obligar les minories a acceptar les decisions de la majoria; bé perquè no existeix un Estat que monopolitzi la força coercitiva, o bé perquè aquest Estat no té interès en els processos locals de presa de decisions o prefereix no intervenir en ells.\nMai 01, 2022, 07:44\n«Contra l'ortodòxia marxista, que explicava l'«opressió» i la subordinació als homes com un residu de les relacions feudals, Dalla Costa i James van defensar que l'explotació de les dones havia tingut una funció central en el procés d'acumulació capitalista, en la mesura en què les dones han estat les productores i reproductores de la mercaderia capitalista més essencial: la força de treball.» (El Caliban i la Bruixa, Silvia Federici)\nAbr 23, 2022, 14:31\nBona diada de Sant Jordi. A banda de tots els llibres que m'he autoregalat, m'han regalat aquest. I a vosaltres?\nMar 18, 2022, 20:51\nVídeo de la xerrada que vaig fer a l'església de Santa Maria de Gallecs, el 12 de març. https://odysee.com/@sobiraniaisalut-molletdelvalles:c/El-Comu%CC%81-Catala_1:2\nMar 11, 2022, 10:54\nGrup SiS Mollet del Vallès – Xerrada David Algarra Bascón\nDia: Dissabte, 12 de Març 2022 Hora: 10:45h Lloc: Ermita de Gallecs, Mollet del Vallès\nMar 05, 2022, 06:46\nMar 03, 2022, 21:14\nEls camperols de la Bretanya francesa es mobilitzaven per defensar el comú al toc de campana, prenent la forma de la comuna en armes. Un costum habitual a molts llocs d'Europa, que les elits acabaran prohibint, preferint que el poble pagui per ser defensats.\nFeb 19, 2022, 07:16\nPer cert, el dibuix del pintor i amic Miquel Cazaña és una representació de l'assemblea dels comuns de Parets, Mollet i Gallecs que feien sota els roures d'en Manent, un lloc equidistant de les tres parròquies. Fer una xerrada en un entorn rural tan peculiar com Gallecs era un somni.\nFeb 19, 2022, 06:29\nUs deixo un cartell amb més resolució del que m'havien passat abans.\nFeb 18, 2022, 19:00\nXerrada sobre el comú català a l'ermita de Gallecs. Dissabte 12 de març de 2022 a les 10:45 h.\nGen 25, 2022, 14:48\nAvui un Sense ficció molt potent. Per cert, ahir alguns comentaristes del Mes_324 van obviar que la cacera de bruixes a Catalunya va venir sobretot dels consells locals i no tant de l'Església.\nEl relat si el va construir l'Església a finals de l'Edat Mitjana, però la gran cacera és a la modernitat i es va fer especialment des de les poblacions catalanes. Consulteu l'obra de Pau Castell o d'Agustí Alcoberro.\nGen 24, 2022, 06:05\nEstaven armats majoritàriament amb garrots, batolles, dalles i falçs subjectes a llargs pals. Inicialment, les reunions dels Clubmen es van fer espontàniament en resposta a les accions dels soldats a les seves localitats. Els Clubmen, es distingien per les cintes blanques, eren autònoms, ni reialistes ni parlamentaris, i van ser durament reprimits per les autoritats d'ambdós bàndols.\nVan unir-se per intentar evitar que les seves dones i filles fossin violades per soldats d'ambdós bàndols, o perquè ells mateixos fossin reclutats per la força per lluitar per un bàndol o l'altre, o perquè les seves collites i propietats fossin danyades o confiscades pels exèrcits i les seves vides amenaçades o intimidades pels soldats.\nEls Clubmen eren grups de defensa local durant la Guerra Civil Anglesa (1642–1651) que van intentar protegir les seves localitats dels excessos dels exèrcits d'ambdós bàndols durant la guerra.\nGen 15, 2022, 17:19\nHa estat un plaer reprendre les xerrades sobre El Comú Català a la Fundació La Plana, convidat per Randa Seminari de pensament polític. El lloc és preciós i inspirador, d'aquí podrien sortir molts bons treballs d'estudi.\nGen 14, 2022, 22:54\nEl següent pas lògic seria municipalitzar la central que està en terrenys comunals cedits el 1927...


Barcelona. Dissabte, 20 de gener de 2018. 11:27\nActualitzat Dissabte, 20 de gener de 2018. 11:27\nLa població maresmenca es torna de vestir de negre en la sisena edició d'un festival imprescindible per als amants de la literatura de gènere negre en català, que enguany està centrat en tres efemèrides destacades del calendari 2018: el centari dels naixements de Manuel de Pedrolo i Maria Aurèlia Capmany i el vintè aniversari de la mort de Jaume Fuster. En el cas del primer, ahir divendres 19 es va inajgurar el festival amb la projecció del documental 'Manuel de Pedrolo. Trencant l'oblit' i un debat sobre la seva figura on van participar els escritors Sebastià Bennassar, Àlex Martín i Anna Maria Villalonga, comissària de l'Any Pedrolo. Capmany serà recordada avui dia 20 de gener durant l'acte de cloenda, que comptarà amb l'editor Jordi Fernando, que va conèixer bé l'escriptora i política, i la lectura de textos. També dissabte està prevista la commemorà de l'aniversari de la mort de Fuster, amb la conversa 'Els clàssics se'ns fan grans. Vint anys de la mort de Jaume Fuster'.\nTiana Negra està prevista que aculli prop d'una vintena d'activitats de debat, presentació, lectures de textos i taules rodones, amb autors com Biel Cussó, Rafael Vallbona, Marc Morena, JR Armadàs, Xulio Ricardo Trigo, Ramon Soler, Montserrat Espallargas, Ramon Usall, Jordi Colonques, Joan Canela, Salvador Balcells, Margarida Aritzeta, Susana Hernández, Esperança Camps, Josep Lluís Martín Berbois, Llorenç Soldevila, David Gálvez i Elisenda Albertí. També hi haurà espai per la música.\nUn dels moments més destacats del certamen serà l'entrega del V premi Memorial Agustí Vehí - Vila de Tiana a l'escriptor Francesc Puigpelat, guanyador amb l'obra 'Maigret i els anarquistes', en una edició que ha comptat amb una setzena de participants.\n'Individus com nosaltres': un Ferran Torrent desencisat torna a la València més negra del PP


El premi, recursos econòmics i suport institucional Font: Ajuntament de Barcelona\nEl 'Premi 25 de Novembre sobre les violències masclistes vers infants i joves' és una proposta de l'Ajuntament de Barcelona per reconèixer iniciatives de recerca, conscienciació i rebuig ciutadà col·lectiu contra les violències masclistes vers infants i joves que s'han dut a terme.\nS'hi poden presentar persones físiques, associacions, grups de fet, espais de lleure i oci, escoles i altres centres educatius i d’ensenyament, així com equipaments i serveis (cívics, socials, culturals i de l’àmbit de la salut).\nEl projecte guanyador haurà de ser inèdit o estar a l’inici de la seva implementació. La convocatòria ofereix recursos econòmics i suport institucional per facilitar la seva realització a Barcelona.\nLes propostes es poden presentar fins al 19 d'octubre. Les entitats candidates han de tenir la seva seu a la ciutat de Barcelona; en el cas de grups integrats només per persones físiques, cal que la persona representant del grup estigui empadronada en aquesta ciutat.\nSi vols tenir més informació sobre aquesta convocatòria pots consultar les bases i la documentació necessària.\ninfància i joventut i família, violència masclista, ajuntament de barcelona, barcelona, Barcelonès


Opinió Desorientats i perduts\nAquest fred hivern del 2018 contemplo amb desolació les ruïnes de la meva pàtria. Tots teníem els nostres somnis. Jo també. Imaginava una Catalunya, emergida de la llarga nit de la dictadura, que esdevindria pròspera, equilibrada, ordenada i exemplar. Gràcies a l'impuls de la mobilització antifranquista i a la recuperació de la democràcia a Espanya vam aconseguir el restabliment de la Generalitat i l'exercici de l'autogovern en el marc de la Constitució del 1978 i de l'Estatut del 1979.\nL'entrada d'Espanya a la Unió Europea, l'1 de gener de 1986, i l'enorme desplegament d'energia positiva que va suposar la celebració dels Jocs Olímpics del 1992 van elevar Barcelona i Catalunya a la dimensió internacional. Ho teníem tot per consolidar-nos com el principal pol d'activitat (empresarial, en R D I, cultural...) de la Mediterrània, irradiant la nostra capacitat d'atracció en tots els azimuts i convertint aquesta terra en la llar on els nostres fills poguessin créixer i multiplicar-se amb cultura, civilització i confort i on persones arribades d'altres contrades trobessin aquí l'oportunitat per millorar la seva qualitat de vida i la de llurs famílies.\nEl president Pasqual Maragall ens va dissenyar el camí: la millora i aggiornamento de l'Estatut i l'aposta estratègica per l'Euroregió Pirineus-Mediterrània (amb vèrtexs a Tolosa del Llenguadoc, Montpeller, Barcelona, Balears, València i Saragossa), que ens dotava d'un context geoeconòmic i geopolític prenyat de futur. La Unió Europea avala i incentiva aquest tipus d'institucions multiregionals i transfrontereres, en les quals Catalunya hauria pogut exercir un destacat lideratge.\nAquest ambiciós projecte, que entroncava amb el fil històric esplendorós -la Corona d'Aragó/Països Catalans, l'aliança amb Occitània perduda a la batalla de Muret...-, estroncat segles enrere per les dinàmiques centrípetes de París i Madrid, va quedar aturat amb la sentència del Tribunal Constitucional del 2010 i amb el retorn de la dinastia pujolista, a través d'Artur Mas, al poder. La continuació ja la coneixem: la imputació per corrupció del príncep Oriol Pujol, l'any 2012, va obrir la caixa dels trons i va significar l'inici d'una llarga guerra contra Madrid que ha acabat amb l'aplicació de l'article 155, la destitució del govern de la Generalitat, el desplaçament del president Carles Puigdemont a Brussel·les i la imputació judicial de la cúpula independentista, amb Oriol Junqueras, Joaquim Forn i els Jordis a la presó.\nHem perdut miserablement set anys, hem cremat les il·lusions de moltíssima gent, ens hem enemistat amb els nostres veïns, hem provocat la crispació i la divisió de la societat catalana, hem espantat els turistes i els inversors, hem originat la deslocalització fiscal de més de 3.000 empreses i hem fet de Catalunya una terra conflictiva, hostil i agre. Érem un oasi on regnava la corrupció i, en comptes de netejar les clavegueres, hem preferit cremar-lo i convertir-lo en un desert estèril i ple d'escorpins.\nAmb independència de les fílies i fòbies polítiques de cadascú, és evident que va haver-hi un temps, no gaire llunyà, en què Catalunya excel·lia en el context internacional i érem motiu d'interès i d'admiració. Tot això ho hem destrossat amb les nefastes presidències d'Artur Mas i Carles Puigdemont. Caldrà molta perseverança, molta intel·ligència, molta generositat, molta responsabilitat i molta sort per recuperar-nos d'aquest desastre absolut.\nLa via que s'albira aquests dies, en el marc dels acords entre Junts per Catalunya i ERC, no convida a l'optimisme. Ans al contrari. La presidència de la Generalitat, fugaç i fantasmagòrica, de Jordi Sànchez, que seria rellevat a continuació per Jordi Turull –sempre que els voti la CUP- ens anuncia un panorama polític esperpèntic. O superem entre tots plegats aquesta pèssima pel·lícula de sèrie B, trencant l'eix indepenentista/no independentista per formar el pròxim govern, o la caòtica decadència en la qual estem instal·lats (Ada Colau tampoc no ajuda) ens portarà a una autodestructiva melangia col·lectiva.\nCatalunya Jordi Pujol Ada Colau Oriol Pujol Artur Mas constitució Pasqual Maragall Estatut Jordi Sánchez autogovern Jordi Turull euroregió\nJosep Ll Fa 5 mesos\nEls vostres polítics la han cagat. Han volgut imposar amb violencia institucional la seva majoria absoluta al Parlament. A mi ja me está bé que feu el vostre camí. Però si en algun moment voleu tornar a imposar la vostre forma de entendre Catalunya no ho acceptaré. I ho denunciaré. La llibertat no es tal quand uns volen imposarse sobre els altres. Amb un victimisme miserable i paranoic. Forçar votacions no es Democràcia, es abus de poder,vingui d on vingui. Els meus avis van lluitar per la llibertat del poble ,no solament catalá sinó de tota europa. En aquesta lluita els pobles espanyols es van agermanar. Jo voldria una República pero per tot L Estat.Jo no vull justicia social solament per els catalans I trobo de una gran necedat anar de la má amb els que han explotat, aquí a Catalunya a tot el poble desde fa molt més de 300 anys. Feu la vostra pero tornarem a lluitar si cal per les armes per defensar la nostre forma de vida. Els carrers són de tot el poble, no solament vostres.\nNo es poden dir tantes tonteries i mentides en tant poc rato i al mateix temps culpant solament una part, adeú i bon camí. Que et baixi molt be amb el 155 i tots els que com tu comparteixen aquesta opinió.


El blog de producte de proximitat . cat\nAvui a Lleida a les 19:00h presentem el nostre projecte en el Cafè Tertulia sota el títol “Noves experiències en la comercialització del producte de proximitat agroalimentari” dins el marc del 5è aniversari de la Llotja. És un repte interessant parlar al costat de La Colmena que dice Sí, Ara proximitat, Mel Can Toni i[…]\nFarà uns tres mesos vam iniciar la campanya de presentació del nostre projecte de producte de proximitat demanant als productors que s’inscriguessin a la web. Ara fa pocs dies que hem assolit la xifra de 100 inscrits i comencem a tenir clara la bona acceptació que té el nostre projecte. En dues setmanes hem aconseguit[…]\nFarà uns tres mesos vam iniciar la campanya de presentació del nostre projecte de producte de proximitat demanant als productors que s’inscriguessin a la web. Ara fa pocs dies que hem assolit la xifra de 100 inscrits i comencem a tenir clara la bona acceptació que té el nostre projecte. Propers passos El primer pas[…]\nPer alguns fer sucs de taronja cada matí per tota la família és una obsessió, comprar-les directament al productor una necessitat. Quan fas la primera comanda per internet, entregues el teu mòbil per facilitar la logística. L’endemà, un mòbil desconegut pregunta per WhatsApp si has rebut bé les taronges, un parell de dies més tard[…]


Maragall expulsa ERC del govern pel no a l’Estatut i anuncia eleccions a la tardor\nEl President diu que la sortida és «obligada» i «no volguda», i reivindica la validesa del Tinell al marge de la conjuntura\nPasqual Maragall va anunciar ahir la decisió que ha meditat des que ERC va decidir recomanar el no en el referèndum de l’Estatut dissabte passat: fer cessar els sis consellers republicans i avançar un any les eleccions, que se celebraran a la tardor. El mateix dia que anunciava oficialment la convocatòria del referèndum per al 18 de juny, Maragall va donar per enterrat el «primer» Tinell, l’acord de govern «d’esquerres i catalanista», i va dir que ho feia «obligat» per les circumstàncies, però de manera «no volguda». El President, però, va reivindicar la validesa del Tinell per al futur, malgrat que ERC ja ha advertit de les conseqüències de la decisió. Maragall nomenarà nous consellers, potser tots del PSC, perquè ICV, que no aprova la sortida d’ERC, assegura que no vol càrrecs.\n+ Pasqual Maragall, a dalt, després d’anunciar la seva decisió, a la Sala Torres Garcia del Palau de la Generalitat. A sota, Carod diu adéu després de donar explicacions de la seva entrevista amb el President. Foto: ANDREU PUIG\nMaragall va tenir ahir una jornada maratoniana. Al matí es va reunir amb Joan Saura, Josep-Lluís Carod-Rovira i Manuela de Madre, i a la tarda i al vespre amb Artur Mas i Josep Piqué, per comunicar-los les decisions que havia pres. Al final han prevalgut les tesis del PSC i el President ha fet fora ERC, un cop l’Estatut ha passat tots els tràmits a les Corts espanyoles. El dia 18 de juny els catalans hauran de respondre a la pregunta «Aproveu el projecte d’Estatut d’Autonomia de Catalunya?» i Maragall ha considerat que els ciutadans no entendrien que pel no d’ERC el govern hi arribés dividit. El President ha acabat fent cas a bona part dels dirigents del PSC –i part del seu entorn– que el van convèncer definitivament que la situació amb ERC era insostenible i que calia una demostració de força, malgrat que el PSOE temia trencar els lligams amb ERC amb vista als suports parlamentaris i que la imatge de José Luis Rodríguez Zapatero es vegi afectada a Catalunya. Maragall va retreure a ERC haver trencat «el compromís explícit» de no recomanar el no en el referèndum.\nEl President va voler reivindicar la validesa de futur del Pacte del Tinell, però Carod, que va comparèixer a la tarda amb els seus consellers cessats després de reunir l’executiva d’ERC, va apuntar com a causant de «la fi» del govern catalanista i d’esquerres la voluntat del PSC de començar a executar el pacte Mas-Zapatero. El president d’ERC va acusar el PSC d’estar supeditat al PSOE –tot i que ell va fer president Maragall i va optar per aquest pacte–, però també va llançar una altra acusació per assegurar que, aprofitant la divergència d’opinions sobre l’Estatut sortit de les Corts espanyoles, Maragall ha cedit davant les pressions dels «interessos econòmics». ERC tenia a les seves mans eines tan potents com ara la concessió d’operadors de televisió digital terrestre, telefonia mòbil i els permisos per instal·lar equipaments comercials, que ara quedaran a les mans del PSC, ja que Maragall nomenarà, com a molt tard dimarts, els substituts dels consellers d’ERC. Tots seran del PSC, si es fa cas de Saura, que va assegurar ahir que ICV no es vol aprofitar de la crisi per guanyar poder.\nDe moment, els presidents de les comissions que Maragall va crear després de la remodelació frustrada del mes d’octubre assumiran els departaments d’ERC. Així, Joan Saura assumirà Governació (Xavier Vendrell), Antoni Castells, Comerç i DURSI (Josep Huguet i Manel Balcells), i Marina Geli ho farà a Educació i Benestar (Marta Cid i Anna Simó). Maragall suplirà Josep Bargalló en les seves funcions. El President va tenir ahir paraules de reconeixement a la «lleial tat» del fins avui –quan el Diari Oficial de la Generalitat publiqui els decrets de cessament signats ahir– conseller primer. Maragall ha obert consultes per nomenar, entre dilluns i dimarts, de quatre a sis consellers nous, ja que podria agrupar conselleries. Fonts de Presidència van confirmar que també es nomenarà nou conseller primer, tot i que cal veure si el càrrec recau en algun dels consellers del PSC, en Saura –a qui Maragall ja ha ofert el càrrec– o en un de nou. Els més de 200 càrrecs de confiança d’ERC en el govern presentaran la dimissió, però no abandonaran el càrrec fins que Maragall els trobi substitut, segons va dir ahir Carod.\nEl PSC i ICV es queden ara sense majoria parlamentària, perquè només sumen 51 dels 135 diputats, i Carod ja ha dit que ERC té les mans lliures al Parlament. Estan a 17 diputats de la majoria necessària per aprovar lleis, així que el cap de l’oposició, el president de CiU, Artur Mas, que s’hi havia compromès, va garantir suport parlamentari fins a les eleccions, però només «per al dia a dia» i sense fer «grans coses». Maragall ha acontentat les demandes de Mas, que ahir va donar per «fracassat» el Pacte del Tinell. El líder de CiU va acusar ERC de fer veure que hi ha una croada contra els republicans i va reiterar que fins al seu pacte amb Zapatero van anar acceptant «rebaixes» en la negociació de l’Estatut.\nUna de les incògnites immediates, al marge del mateix futur polític de Maragall, és justament el referèndum del dia 18 de juny. Maragall i el PSC argumentaven que amb el no d’ERC dins del govern es posava en perill el re sultat de la consulta. Però el primer efecte immediat de la decisió de Maragall serà que ERC convertirà el referèndum en un plebiscit sobre la subordinació de Catalunya a Espanya. Piqué, en un debat que torna a estar sobre la taula, va demanar a Maragall que no es torni a presentar a les eleccions.\n>Del «millor govern» a l’interinitat\n>ERC fa del referèndum un plebiscit contra la subordinació de Catalunya a Espanya\n>Xavier Vendrell i Segura, conseller\n>«La mort tenia un preu»\n>Destituïts al peu del canó\n>El PSOE respecta la decisió de Maragall, «que és qui l’havia de prendre»\n>Els Verds donen suport a avançar les eleccions però no a fer fora ERC\n>De Madre ofereix «ple suport» a Maragall i diu que ara comença «el treball ferm pel sí»\n>Iniciativa no comparteix l’expulsió dels republicans però es manté a l’executiu\n>CiU amplia l’oferta d’estabilitat al govern en minoria fins a les eleccions\n>Duran ja ven la sociovergència com «un gran avanç»\n>Maragall es decideix a escriure en el seu bloc just aquesta setmana\n>Piqué vol que Maragall no torni a ser candidat a la presidència i el responsabilitza del «desgavell»\n>29 mesos de govern tripartit marcats per crisis continuades\n>Madrid, forat negre\n>El nou escenari que s’obre\n>Zapatero obrirà a Girona la precampanya nacional del PSC per al referèndum de l’Estatut\n>El sector empresarial mostra la seva preocupació per «una nova crisi»\n>Preocupació al sector empresarial\n>Zapatero obrirà a Girona la precampanya del PSC pel referèndum de l’Estatut\n>La batalla de Girona\n>Oliveras, sense rècord\n>La crisi deixa al descobert set serveis territorials gironins\n>Maragall deixa vacants sis conselleries / Carod atribueix a pressions empresarials l’expulsió d’ERC\n>Maragall deixa vacants sis conselleries i Carod atribueix a pressions empresarials l’expulsió d’ERC


El 10% més ric a Espanya guanya 8 vegades més que el 50% més pobre\nLa població més rica acumula la majoria de béns i actius del país.\nAquest percentatge de rics acumula el 57,6% de tots els béns i actius del país\nActualitzada 07/12/2021 a les 10:18\nLes persones que formen part del 10% més ric de la població a Espanya guanyen de mitjana vuit vegades més que les que formen part del 50% més pobre, una bretxa que malgrat tot és de les menys pronunciades en el món i a un nivell similar que la d'altres països de l'entorn europeu.\nEn la segona edició del seu estudi comparatiu publicat aquest dimarts, el Laboratori de les Desigualtats Mundials que coordinen economistes com Thomas Piketty i Gabriel Zucman, explica que l'ingrés mitjà d'un adult el 2021 a Espanya és de 30.600 euros, gairebé el doble dels 16.700 a nivell mundial.\nEls ingressos del 10% més afavorit representen un 34,5% del total del país, un percentatge superior al d'altres veïns europeus com França (32,2%) i Itàlia (32,2%), i sobretot més elevat que el d'Estats nòrdics com Suècia (30,8%) i Noruega (29,6%).\nPerò aquest 10% s'emporta una part del pastís més important al Regne Unit (35,7%) i Alemanya (37,1%), per no parlar del que passa fora d'Europa. Als Estats Units suposen un 45,5% i al Brasil un 58,6%.\nEls autors de l'informe assenyalen que en la línia amb altres països europeus, les desigualtats d'ingrés a Espanya eren més forts al començament del segle XX (el decil superior concentrava més del 50%) i van baixar al 35% en els anys 1960.\nEn les últimes quatre dècades, aquest percentatge s'ha mantingut a un nivell relativament estable, amb alguns alts i baixos en els temps més recents: la crisi financera va reduir significativament les entrades de diners per a la meitat de la població més pobra entre 2008 i 2014 i només en 2015 es va recuperar el nivell anterior a 2007.\nCom passa a tot el món, les diferències de riquesa a Espanya són més pronunciades fins i tot que les d'ingressos. El 10 per cent superior concentra el 2021 el 57,6% de tots els béns i actius (per un valor mitjà d'1.014.100 euros) mentre que la meitat inferior s'acontenta amb un 6,7% (per valor de 23.500 euros).\nEl pes relatiu del 10% més ric ha crescut alguna cosa enguany (suposava un 57,4% en 2020), mentre s'ha mantingut sense canvis el del 50% menys afavorit.\nSón nivells de nou similars als d'altres països europeus. El 10% més ric és propietari del 47,7% dels actius a Itàlia, del 59,5% a França, del 59,6% a Alemanya o del 57,1% al Regne Unit.\nPel que fa a les diferències de gènere, les dones perceben a Espanya el 40% de les rendes de treball, un percentatge lleugerament superior al de la mitjana a Europa occidental (38%), però es queda per sota d'Europa oriental (41%).\nEls responsables de l'estudi incorporen també un comparatiu de les emissions de diòxid de carboni (CO₂) per habitant, que a Espanya amb 8 tones està per sobre de Portugal (6 tones) però per sota de França (9 tones).\nMentre que el 50% dels espanyols amb menys recursos generen de mitjana 4,6 tones de CO₂, el 10% més ric emet cinc vegades més, en concret 21 tones per persona.\nComenta el contingut : El 10% més ric a Espanya guanya 8 vegades més que el 50% més pobre


Informació bàsica sobre les activitats de Lleure amb menors | Fempirineu\nAquest vol ser un breu recull de la informació i documentació de referència, per a la comarca del Pallars Sobirà, sobre les activitats de lleure amb menors regulades pel decret 267/2016 (Traducció disponible en: es / en / fr / de). Hi podeu trobar el següent:\nVols saber quines activitats de lleure es fan a la comarca?\nVols treballar de monitor/a?\nVols organitzar una activitat?\nIMPORTANT! INFORMACIÓ SOBRE LA RECOLLIDA DE RESIDUS\nTelèfons d'interès del Pallars Sobirà:\nVols conèixer quines activitats de lleure es fan?\nPodeu consultar la el directori públic d'activitats de lleure notificades a la "Guia d'activitats de Lleure (No recull totes les activitats!)"\nEnguany també hem recollit aquelles activitats que es fan al Pallars Sobirà en una secció especial "#EstiuPallars"\nEls ens locals i organismes poden accedir a una BBDD de les activitats notificades pròpia. Accés estadístiques del Consell.\nInformació sobre la feina del/la monitor/a\nInformació sobre les escoles de formació i la oferta de cursos\nPodeu consultar aquesta inforgrafia en: Versión Castellana / English version\nSi organitzeu una activitat de lleure us recordem que us cal fer, abans de 15 dies de l'inici de l'activitat, la Notificació telemàtica de l'activitat a DGJ (obligatori) En cas de canvis cal modificar la notificació! Vegeu guia d'ajut per notificar una activitat (pdf) També disponible traduïda al Castellà (pdf)\nTambé us recomanem la lectura de la Guia "Anem preparats" amb recomanacions i la normativa vigent que regula aquestes activitats (Decret 267/2016)\nRecordeu tenir molt en compte els aspectes de prevenció de riscos\nRecordeu sol·licitar el permís per a l'ús de fogons en acampades a l'oficina comarcal dels Agents Rurals (973 62 08 04) i consultar l'estat del mapa del Pla ALFA durant l'activitat que anul·laria aquest permís en cas de risc màxim.\nRecordeu demanar autorització per aquelles activitats que pernocten en les zones protegides del Parc Natural (PNAP). Consulteu també la normativa del Parc Natural i la normativa del Parc Nacional (PNASM) en cas d'anar-hi.\nPer conèixer l'estat del terreny, riscos i/o la disponibilitat de fonts per a la vostra ruta, el millor és contactar amb els tècnics del Parc Natural i/o els Agents Rurals: Agents rurals (973 621 100), Parc Natural de l'Alt Pirineu (973 62 23 35 / pnaltpirineu@gencat.cat)\nPer a comunicar l'activitat als Ajuntaments podeu consultar les seves dades de contacte al web del Consell Comarcal.\nLa comunicació de l'activitat al Consell Comarcal no és obligatòria si ja s'ha fet la comunicació a l'Ajuntament on es realitza l'activitat tal com descriu el punt 7.1.b del Decret 267/2016. Tanmateix podeu fer-la també al Consell Comarcal presencialment, a través d'internet mitjançant instància genèrica (amb certificat digital o IdCat mòbil), per fàx al 973 620 078 o alternativament per correu electrònic a la bústia oficinajove@pallarssobira.cat.\nRecordeu que amb l’entrada en vigor de l’Ordre BSF 196 (d’octubre de 2013), la titulació Tècnic/a superior en Animació Sociocultural i Turística, faculta per poder treballar com a Director/a d’activitats de lleure infantil i juvenil.\nLa Llei 26/2015, de 28 de juliol, modifica l’article 13.5 de la Llei orgànica, de 15 de gener, de protecció jurídica del menor, i estableix que per totes aquelles persones que tinguin contacte habitual amb menors d’edat, s’haurà d’acreditar la certificació negativa del Registre Central de Delinqüents Sexuals.\nArran de la recent controvèrsia mediàtica pel cas de la diftèria detectada recentment a Catalunya el Departament de Salut ha fet arribar les següents recomanacions “no vinculants”:\nUn document de recomanacions sobre aquesta qüestió\nUn model de Declaració responsable adreçat als pares d’infants no vacunats *\n* Aquest model de Declaració Responsable que haurien de signar els pares/tutors d’infants no vacunats és una recomanació i orientació i, per tant, no té caràcter obligatori i, a més, el podeu adaptar a les vostres necessitats i realitat organitzativa\nRecomanacions i recursos sobre la protecció als menors:\nApartat informatiu al portal Jove.cat\nRecursos per a la prevenció del maltractament infantil inclou protocol de prevenció dels abusos sexuals en l’àmbit del lleure.\nFont: Web informatiu per organitzar i notificar activitats d'educació en el lleure de la DGJ\nIMPORTANT! INFORMACIÓ SOBRE LA RECOLLIDA DE RESIDUS:\nRecordem que a la majoria de pobles de les valls del Pallars Sobirà s'ha implantat el sistema de recollida de residus "porta a porta" i això vol dir que ja no hi ha contenidors.\nDes del Consell Comarcal s'està estudiant la millor solució en cada cas. Consulteu el mapa de sota on es detalla la ubicació dels punts de recollida de deixalles que s'han habilitat de forma especial per als campaments d'estiu en aquells municipis on no hi ha contenidors.\nTambé disposeu de les deixalleries de Sort (973 620 310 / 666 408 002) i Esterri d'Àneu (652 894 458), obertes cada dia matí i tarda (de 10 a 13h i de 16 a 19h) com a punts de recollida de residus.\nEn cas de dubtes o incidències truqueu al telèfon d’atenció ciutadana del servei: 609 028 572\nMapa d'ubicació de llocs de recollida de deixalles habilitats:\nA la zona de Tavascan:\nA la zona de Lladrós:\nA la zona de Vall Ferrera (Àreu (a les piscines sota demanda), Alins, Araós...)\nMapa dels punts de recollida extres habilitats:\nPots descarregar aquests punts en format KMZ. La resta de campaments s'entén que tenen contenidors als nuclis urbans més propers, en les instal·lacions on s'allotjen (càmpings, etc) o prop del propi campament. En cas de dubte truqueu al 609 028 572.\nEsterri d’Àneu 973 626 005\nEsterri de Cardós 973 623 184\nLa Guingueta d'Àneu 973 623 037\nLavorsí 973 622 008\nTírvia 973 622 073\nVall de Cardós 973 623 122\nCENTRES D’ATENCIÓ PRIMARIA\nConsultori Alins 973 624 405\nConsultori Baix Pallars 973 662 008\nConsultori Espot 973 624 045\nConsultori Esterri d’Àneu 973 626 060\nConsultori La Guingueta 973 626 067\nConsultori Llavorsí 973 622 152\nConsultori Rialp 973 621 456\nConsultori Tírvia 973 622 074\nConsultori Vall de Cardós 973 623 265\nALSA (Informació Autobusos) 902 422 242\nConsell Comarcal Pallars Sobirà 973 620 107\nDeixalleria a Sort 973 620 310 / 666 408 002\nDeixalleria a Esterri d'Àneu 652 894 458\nFarmàcia Esterri d’Àneu 973 626 016\nFarmàcia d'Espot 973 62 41 47\nFarmàcia Llavorsí 973 622 218\nFarmàcia Riap 973 621 217\nFarmàcia Sort 973 620 065\nITV 973 620 104\nOficina Comarcal de Turisme 973 621 002\nCorreus 973 620 241\nRecomanacions sobre la qüestió de les vacunes dels menors (CatSalut)\nModel de declaració responsable dels tutors de menors no vacunats\nModel per notificar una activitat en pdf\nDocument creat dv., 10/06/2016 - 10:57 per Admin a Oficina Jove del Pallars Sobirà\nSobre titulacions habilitades com a monitors/directors de lleure\nMentre no es modifiqui el decret 137/2003 que és el vigent, les titulacions acceptades per als membres dirigents titulats són:\nCarnets de monitor/a o de director/a d’activitats de lleure infantil i juvenil expedits per la Direcció General de Joventut.\nEl títol de tècnic/a superior en animació sociocultural amb crèdits cursats relacionats amb el lleure infantil i/o juvenil, el qual és assimilable al diploma de monitor/a sempre que en la formació teòrico-pràctica hagin cursat crèdits relacionats amb el lleure infantil i/o juvenil, nomé pel que fa la compliment del decret 137/2003. No és una titulació oficial que pugui substituir al diploma de monitor en altres casos (per exemple requisits per ocupar una plaça municipal de monitor de lleure)\nTítol oficial expedit pel Departament d’Ensenyament de Tècnic Superior en Animació Sociocultural i Turística poden exercir de monitors/es i de directors/es d’educació en el lleure\nEls documents fefaents que demostrin la possessió de la qualificació professional o del certificat de professionalitat de Dinamització d’activitats d’educació en el lleure infantil i juvenil o de Direcció i coordinació d’activitats d’educació en el lleure infantil i juvenil expedits, respectivament, pel Departament d’Ensenyament o el Servei d’Ocupació de Catalunya.\nEls diplomes o dels carnets de monitor/a o de director/a d’activitats de lleure infantil i juvenil ja expedits per les escoles d’educació en el lleure reconegudes o homologades per la resta de comunitats autònomes\nTitulacions en l’educació en el lleure infantil i/o juvenil de països de l'UE, sempre que es pugui contrastar suficientment la seva equivalència amb les expedides a Catalunya.\nCal tenir en compte que la possessió d'aquests diplomes no eximeixen de la possessió, per part dels membres de l'equip de dirigents, d'altres diplomes o titulacions que per raó de l'especificitat del programa de l'activitat els puguin ser exigides per altres normatives, tret del que disposa la disposició addicional del Decret 137/2003.\nEnviat per Admin el dt., 07/06/2016 - 14:08\nNovetats del nou decret d'aplicació a partir de l'1/11/2016\nEl govern ha aprovat el nou Decret de les activitats d’educació en el lleure en les quals participen menors de 18 anys per actualitzar la normativa actual i adaptar-la a les noves necessitats i realitats socials. El reglament entrarà en vigor el proper 1 de novembre com a resultat d’un procés de diàleg entre tots els sectors implicats, tant l’Administració com les associacions d’educació en el lleure i les empreses. Inicialment el Decret s’havia d’aplicar el passat mes de juny, però es va ajornar per tal de que les activitats d’estiu es poguessin desenvolupar d’una forma idònia. Amb aquesta nova data, les associacions, entitats i empreses podran adaptar-se amb temps a la nova normativa.\nEntre les novetats més destacades hi ha la incorporació d’activitats que tenen un component esportiu rellevant però que, alhora, tenen trets substancials que les fan equiparables a les activitats d’educació en el lleure. Així doncs, s’omple el buit normatiu que fins ara havia existit en aquests casos.\nLa norma preveu tres nous tipus d’activitat: els casals esportius, les estades o campus esportius i les rutes esportives, que hauran de complir els mateixos requisits que les activitats d’educació en el lleure, excepte pel que fa referència a les titulacions necessàries, que seran les pròpies de l’àmbit esportiu i seguiran tenint el mateix interlocutor: el Consell Català de l’Esport.\nAmb la nova regulació els casals esportius, les estades o campus esportius i les rutes esportives hauran de complir els mateixos requisits que les activitats d’educació en el lleure.\nTambé destaca l’augment de la seguretat i la qualitat de les activitats; s’incrementa la ràtio en els grups on participen menors de 3 anys a un dirigent titulat per cada vuit participants. En el cas de grups de fins a 10 nens en què hi hagi algun menor de 16 anys, serà d’obligatorietat la presència de dos dirigents. L’augment d’una persona dirigent més per cada desena de participants es flexibilitza en grups de 25 o més participants i passa a ser obligatori a partir de fraccions de quatre. Això es compensa amb l’augment del percentatge de dirigents que han d’estar titulats, per reforçar la figura dels dirigents amb titulació especialitzada. També es crea el càrrec de personal de suport logístic, per diferenciar-lo de l’equip de dirigents i establir l’obligació de ser major d’edat.\nS’augmenta la seguretat i la qualitat de les activitats.\nRespecte a les notificacions de les activitats que tota entitat o empresa ha de fer a la Direcció General de Joventut (DGJ) abans de portar-les a terme, s’amplia l’obligatorietat a aquelles activitats que tenen més de dues nits de durada. A més, el nou Decret permet que les entitats organitzadores facin les notificacions mitjançant una inscripció electrònica i en el termini d’una setmana abans d’iniciar l’activitat, de manera que s’agilitzarà el procés. Davant de possibles riscos, la DGJ i el Centre de Coordinació Operativa de Catalunya (CECAT) tenen un sistema d’alerta per poder atendre amb rapidesa qualsevol eventualitat que es produeixi en una activitat de lleure amb persones menors d’edat.\nEntre els nous continguts també figura que l’entitat organitzadora ha de disposar d’una fitxa de salut de cadascuna de les persones participantsmenors d’edat que estiguin realitzant l’activitat, on hi consti les dades actualitzades de l’estat de vacunació, així com els possibles impediments físics o psíquics, les malalties cròniques, la medicació o el possible règim alimentari que calgui respectar.\nEnviat per Admin el dl., 11/07/2016 - 08:37\nTAULA SALARIAL ACTUALITZADA DEL CONVENI DEL LLEURE EDUCATIU\nEl III Conveni Col·lectiu del Lleure Educatiu i Sociocultural és d’obligat compliment des del 10 de juliol de 2015 i la taula salarial que es publica en aquest post està actualitzada amb l’última pujada del 0,5% pactada entre els sindicats i la patronal. Aquest increment ha entrat en vigor aquest mes de setembre de 2016. Així ho han informat diferents sindicats. La totalitat del Conveni i el per què de la taula salarial el pots llegir aquí: http://cgtense.pangea.org/spip.php?article4198#.V8mtEKKE22d\nEnviat per Admin el dj., 08/09/2016 - 09:12\nSobre l'allotjament de les activitats esportives amb menors\n4. Activitats en instal•lacions juvenils.\nEl cas de les estades o campus esportius. Les colònies i estades o campus esportius, atès que són activitats que es fan amb pernoctació, s’han de dur a terme en instal•lacions (edifici, casa o instal•lació fixa) inscrites en el Registre instal•lacions juvenils. En el cas específic de les estades o campus esportius que, per les seves característiques i necessitats, requereixin d’uns equipaments esportius específics annexos o propers a un espai d’allotjament no inscrit al Registre d’Instal•lacions juvenils, l’entitat ho haurà de notificar, igualment segons el tràmit establert. Aquest altre allotjament haurà de ser una instal•lació degudament legalitzada, com a establiment hoteler o com a càmping (inscrita al Registre de Turisme de Catalunya); o com a instal•lació amb residència (amb llicència municipal d’activitat i legalització de les seves instal•lacions).\nEnviat per Admin el dc., 03/05/2017 - 12:41\nQuè fer quan l'aplicatiu de notificació no funciona?\nPodeu descarregar-vos el formulari de notificació en PDF, omplir-lo i enviar-lo per registre a la DGJ i amb còpia educaciolleure.tsf@gencat.cat\nFont: PMF de notificació d'activitats de lleure DGJ\nEnviat per Admin el dj., 15/06/2017 - 10:39\nPer Admin on 08.06.2015\nPer OficinaJove Pallars Sobirà on 14.04.2016\nPer Admin on 04.05.2016\nPer Admin on 18.03.2015


A partir de la setmana vinent, l'Hospital Sant Joan de Déu posarà en marxa el nou bloc quirúrgic, un espai que amb 2.200 metres quadrats i que constarà de vuit sales d'operacions amb alta tecnologia integrada. Aquests, seran els primers quiròfans que integrin en un mateix espai una ressonància magnètica, un TAC i un arc híbrid que permetrà als professionals obtenir imatges en temps real i per tant, més precisió. A més, l'hospital també ha apostat per ''humanitzar'' el pas dels infants pels quiròfans i ha treballat l'espai perquè els pares puguin acompanyar el pacient fins a la sala de preparació quirúrgica, estar al seu costat fins que l'adormin i també al despertar-se.\nLa principal novetat d'aquest bloc, segons ha destacat el seu director, Juan José Lázaro, és la integració de tecnologia en tot el procés quirúrgic. Així, en aquestes vuit sales s'hi pot trobar una ressonància magnètica, un TAC i un arc híbrid, a més d'una connexió audiovisual de les més avançades. Pel cap d'infermeria del bloc, Osmeli Navarro, aquesta integració no només permet innovar sinó que aporta valor perquè ''és més precisa'' i permet una més ràpida recuperació del pacient.\nTota aquesta cirurgia innovadora, permetrà a l'Hospital, segons Lázaro, donar resposta a la ''complexitat'' que presenten molts dels pacients que arribin al centre i que requereixen d'''ajut tecnològic''. Així, per exemple, es preveu que es milloraran els temps i els èxits de la cirurgia amb l'ús de tècniques menys invasives. Ha posat d'exemple, l'avantatge de tenir la ressonància magnètica a dins d'un quiròfan. Lázaro ha explicat que normalment, en una operació d'un tumor al cap es podia esperar dos o tres dies per fer la primera ressonància i comprovar-ne el resultat, i en canvi ara, es podrà fer a la mateixa intervenció, sense trasllats, cosa que permetrà comprovar, sense treure'l del quiròfan, que no queden restes del tumor i si ni ha, continuar la intervenció.\nDes de l'Hospital Sant Joan de Déu, han dissenyat aquest espai pensant en el confort dels professionals però també de les famílies. Així, i seguint la línia que ja havia començat amb l'ambientació de l'edifici i alguns canvis, com que els pares poden dormir amb els nens al centre, el nou bloc quirúrgic incorpora més novetats. Així, per primera vegada els pares podran acompanyar els infants fins al quiròfan. Podran ser-hi fins que s'adormin i també seran presents al despertar, ja que es permetrà la seva entrada a la nova sala de reanimació.\nSegons ha destacat Lázaro, tothom va ''molt estressat'' en un quiròfan i els pares ho pacient malament. Per això, han apostat per un lloc ''bonic'', que els nens vinguin ''a Port Aventura'' i sobretot, que permeti l'acompanyament dels progenitors als pacients. Pel cap, no té sentit separar els infants dels seus pares perquè són ''el millor ansiolític'' pels nens.


La Seu d'Urgell celebra Sant Sebastià amb un programa d'actes limitat per les restriccions — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / La Seu d'Urgell celebra Sant Sebastià amb un programa d'actes limitat per les restriccions\nLa Seu d'Urgell celebra Sant Sebastià amb un programa d'actes limitat per les restriccions\nAquest dijous, dia festiu a la ciutat, hi haurà l'ofici a la Catedral a les 11 del matí, i divendres al vespre es durà a terme la missa en record dels germans traspassats. La Germandat preveu recuperar la resta d'activitats més endavant si la situació epidemiològica millora\nCelebració de les Festes de Sant Sebastià 2022 a la Seu\nLa Seu d'Urgell renova un any més el seu vot de poble al seu patró, Sant Sebastià, aquest dijous 20 de gener, dia festiu a la ciutat. La Germandat de Sant Sebastià ho celebrarà amb un programa limitat d'actes, després que bona part dels que hi havia previstos per aquests dies han quedat suspesos.\nL'anul·lació ve motivada per "les mesures anunciades pel Procicat i dirigides a reduir els contagis de COVID-19", segons han detallat des de la centenària entitat urgellenca. Aquestes mesures inclouen la limitació de reunions a un màxim de 10 persones, tant a l'aire lliure com a l'interior. La Germandat ha expressat la voluntat de recuperar la programació més endavant si la millora de la situació epidemiològica ho permet.\nLes úniques activitats que es mantenen en les dates previstes són l'ofici a la Catedral de Santa Maria, aquest dijous a les 11 del matí (amb el cant dels goigs en honor a Sant Sebastià i el repartiment del panet beneït), i la missa en record dels germans traspassats, també a la Catedral, que es durà a terme divendres dia 21 a les 8 del vespre.


Lucian Freud - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(en) Lucian Michael Freud\n20 juliol 2011 (88 anys)\npintor, dibuixant, artista gràfic, gravador, il·lustrador, dibuixant projectista\nRetrat, art de gènere, paisatge, Animalística, nu, autoretrat i natura morta\nExpressionisme i School of London (en)\n(1995) Benefits Supervisor Sleeping (en)\nKathleen Godley (1948–1952), divorci\nCaroline Blackwood (1953–1959), divorci\n( Kathleen Godley)\n( Katherine McAdam (en) )\n( Bernadine Coverley (en) )\n( Jacquetta Lampson (en) )\n( Suzy Boyt (en) )\n( Celia Paul)\nErnst Ludwig Freud i Lucie Brasch (en)\nClement Freud i Stephen Gabriel Freud (en)\n(1993) Orde del Mèrit\n(1983) Company d'Honor\nLucian Freud OM CH (Berlín, 8 de desembre de 1922 - Londres, 20 de juliol de 2011). Net de Sigmund Freud, va ser un important pintor i gravador britànic.\nMalgrat que en la seva joventut es va iniciar en el surrealisme, després de la Segona Guerra Mundial es va convertir en un dels principals representants de la pintura figurativa anglesa. Especialitzat en retrats, aquests acostumen a excloure l'expressió de sentiments i els personatges representats apareixen habitualment nus i sota una forta llum.\nVa rebre l'Orde del Mèrit del Regne Unit.\nEls seus pares van ser Lucie Brasch i l'arquitecte Ernst Ludwig Freud, i era net de Sigmund Freud. Va tenir dos germans, el polític Clement Raphael Freud i Stephan Gabriel Freud. La seva neboda, Emma Freud, és una important productora de ràdio britànica.\nDesprés de la Primera Guerra Mundial i amb l'avenç del Nazisme, Lucien i la seva família van emigrar al Regne Unit l'any 1933, i van rebre la nacionalitat britànica l'any 1939. Durant aquest període, va estudiar a la Dartington Hall School a Totnes, Devon, i després a la Bryanston School.\nDurant un breu període, va estudiar a la Central School of Art de Londres i després amb molt d'èxit a l'Escola de Pintura i dibuix Cedric Morris's East Anglian, a Dedham. Es va allistar com a mariner mercant en un comboi de l'Atlàntic Nord el 1941, abans de ser-li invalidat el seu servei el 1942.\nEl 1943, l'editor ceilanès Tambimuttu va comissionar el jove artista per il·lustrar un llibre de poemes de Nicholas Moore, titulat The Glass Tower.\nEn la seva primera exhibició individual, a la Lefevre Gallery, el 1944, va exposar el seu celebrat quadre L'habitació del pintor.\nL'estiu de 1946 va viatjar a París, per després continuar a Itàlia durant alguns mesos. Des de llavors va viure i va treballar a Londres.\nEl 20 de juliol de 2011 va morir "en pau" al seu domicili de Londres, segons un comunicat de premsa de la seva advocada Diana Rawstron que va recollir France Presse.\nLes primeres pintures de Freud sovint estan associades amb el surrealisme i mostren persones i plantes en juxtaposicions inusuals, fetes amb pintura molt fina. A partir dels anys 50 va començar a realitzar retrats, molt sovint nus, utilitzant la tècnica de l'empast. Els colors són sovint neutres.\nEls temes de Freud són persones i les seves vides; amistats, família, col·legues, amants i nens. En comptades ocasions accepta retrats per encàrrec. Com ell mateix explica a les seves memòries: "El tema és autobiogràfic, tot allò que té relació amb l'esperança i la memòria i la sensualitat i la participació, la veritat...", "Pinto gent, no per allò que voldrien ser, sinó per allò que són".\nL'ús d'animals en les seves composicions és molt estès i és sovint característic que apareguin les mascotes al costat del seu propietari. Exemples de retrats d'animals i persones a l'obra de Freud inclouen Noi i Speck (1980-81), Eli i David (2005-06) i Doble Retrat (1985-86).\nLa seva passió pels cavalls el va portar a pintar els exemplars de l'escola a Darlington, on, a més de muntar-los, fins i tot dormia als estables. Entre aquests, cal destacar els retrats de Grey Gelding (2003), L'euga Skewbald (2004), i Mare Eating Hay (euga menjant fenc, 2006).\nEl seu quadre A l'estil de Cézanne (After Cézanne) és notable per la seva forma inusual i l'alt preu que en va pagar la Galeria Nacional d'Austràlia (7,4 milions de dòlars americans). Un retrat de petit format de la reina Elisabet II del Regne Unit va causar controvèrsia, en mostrar-la tan envellida (o més) del que és. La premsa britànica en va publicar crítiques contraposades. [cal citació]\nPintor de producció no massa extensa i summament cotitzat ara, compta amb només cinc quadres a l'Estat espanyol: quatre d'ells al Museu Thyssen-Bornemisza de Madrid, (Reflex amb dos nens, autoretrat, Gran interior, Paddington, Últim retrat i Retrat del baró H.H. Thyssen-Bornemisza).\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Lucian Freud\nImatges de l'obra de Lucian Freud[Enllaç no actiu]\nLucian Freud. Biografia i anàlisi crítica Arxivat 2010-08-06 a Wayback Machine.\nLucian Freud; rere els plecs de la carn, una aproximació al retrat psicològic\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Lucian_Freud&oldid=29846262»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 3 abr 2022 a les 16:06.


Arxius de Consell Parroquial - Parròquia de Centelles Arxius de Consell Parroquial\nInici » Consell Parroquial\nPublicat al Dilluns, 15 d'octubre de 2018\nReunió del Consell Pastoral ampliat\nEl Consell Pastoral ampliat de la nostra parròquia es va reunir el dissabte dia 6 d’octubre i va proposar el següent per al curs que comença:\nDe cara enfora de la comunitat parroquial (missió):\nPublicat al Dissabte, 10 de febrer de 2018\nEn la reunió de dilluns passat va preparar el lema i el contingut de la Quaresma 2018 per a la nostra comunitat. Entre tots els lemes suggerits es va escollir: CAMINEM CAP A LA LLUM per tenir-lo present fins la Pasqua.\nVa proposar que els diversos grups de la Parròquia participessin\nPublicat al Diumenge, 21 de gener de 2018\nConsell Pastoral : En la reunió darrera va revisar les activitats d’Advent, Nadal, Festa del Pi, Santa Coloma i Reis i la Visita Pastoral del Sr. Bisbe. Va reflexionar sobre la necessitat d’una major implicació del laïcat en la vida pastoral i en les celebracions i, en aquest sentit, la voluntat de crear un equip\nConsell Pastoral: Es va reunir dilluns passat a les 8 del vespre. I es va informar de la reunió de l’equip coordinador – animador que s’ha iniciat i que es va reunir el divendres dia 3 de novembre. També de la Visita Pastoral que el Sr. Bisbe farà a la nostra Parròquia el diumenge


Els pressupostos socials que mai aterren a Mataró - Ajuntament de Mataró\nEls pressupostos socials que mai aterren a Mataró\nEls pressupostos socials que mai aterren a Mataró Portem gairebé 4 anys de mandat i durant tot aquest temps, des de VOLEMataró hem lluitat per acons... https://www.mataro.cat/ca/lajuntament/grups-municipals/grup-municipal-volemataro/articles/els-pressupostos-socials-que-mai-aterren-a-mataro https://www.mataro.cat/ca/lajuntament/grups-municipals/grup-municipal-volemataro/articles/els-pressupostos-socials-que-mai-aterren-a-mataro/@@images/image/preview\nLa informació que apareix en aquest article és responsabilitat del Grup municipal VOLEMataró\nPortem gairebé 4 anys de mandat i durant tot aquest temps, des de VOLEMataró hem lluitat per aconseguir una ciutat més igualitària i que oferís oportunitats per a tothom. Entre les últimes accions que hem fet hi ha els múltiples intents de trencar amb els pressupostos continuistes del PSC i que deixin de prioritzar el deute de les arques públiques per davant de les necessitats de les persones.\ndilluns 04 març 2019\nHa estat un estira i arronsa entre els grups d’esquerres, republicans i rupturistes davant el govern socialista.\nUn recordatori de la lluita d’aquesta regidora representant de VOLEMataró que escriu aquestes línies: Mataró torna a enfrontar-se a 59 desnonaments, segons fons judicials, durant els primers tres mesos de l’any. Això significa que cada dia laborable de l’any hi ha una família que es queda sense un sostre on viure. Un drama per multitud de mataronines i mataronins. Una ferida oberta en el benestar de la gent i que ataca mortalment la convivència.\nEls últims pressupostos del PSC i David Bote han estat insuficients per donar resposta a l’emergència social: treballadores que no arriben a final de mes, tot i tenir feina. Autònoms sense cap impuls ni suport d’un ajuntament que té una mancança exagerada d’estratègia i una visió de futur per a la gent com oferir solucions als sectors laborals més febles com els joves o els majors de 45 anys.\nHi ha molts fronts que necessiten l’atenció de persones perquè els afectats són persones com, per exemple, entendre l’evolució de les famílies i la varietat que existeix avui dia. Uns canvis que el govern de Mataró no ha sabut veure i que ens porten a tenir, per exemple, famílies monomarentals amb càrregues i cap sortida al davant.\nLa vida de Mataró es mou i canvia a cada instant mentre l’administració pública es queda immòbil i el lideratge polític que ha de representar l’alcalde encara ha d’aparèixer.\nEstancament, partidisme i prioritzar el benefici particular per sobre l’interès de la majoria és la realitat del govern actual. Tot i que se’ls ha de reconèixer que la gestió del fum propagandístic, amb la connivència d’agents imprescindibles, ha estat efectiu durant tot el mandat de David Bote.\nEstem a setmanes d’unes noves eleccions municipals i el govern del PSC encara no ens ha explicat perquè ha estat incapaç de tancar els pressupostos i com pensa pagar els 1,6 milions d’euros que reclama El Corte Inglés i que haurem de pagar entre totes i tots.\nAquesta és la mala gestió de la política del PSC els últims 20 anys. Dues dècades que han provocat a la ciutat pèrdues milionàries. Algú s’imagina què hauria passat si al capdavant de l’ajuntament hi hagués una persona que pensés en la ciutat i no en beneficis propis?\nDues dècades que ens han portat a una ciutat intervinguda, amb dèficit i amb una renda per càpita inferior a la mitjana de la comarca, tot i ser-ne la capital!\nTot i les diferències polítiques amb l’alcalde, que han estat constants, i la seva insistència en ignorar al qui hauria de ser un col·laborador natural, sempre hem estès la mà per arribar a acords en la creació de projectes d’habitatges, tant de lloguer assequible com de lloguer social. Hem intentat crear ocupació i que Mataró recuperi la seva importància com a motor comarcal i que sigui un exemple de transport públic de qualitat, de sanitat pública i d’una educació amb recursos i equipaments dignes.\nMentre esperem que el govern doni resposta als 10 punts que els vam proposar per tancar acords en favor de la ciutat, seguirem treballant i lluitant dia a dia, davant de qui sigui i allà on faci falta pel bé comú, per un Mataró que avança cap al futur.\nMontse Morón Gámiz\nPortaveu del GM VOLEMataró


Els cineastes gironins Isaki Lacuesta i Isa Campo porten «La propera pell» a Sitges - Diari de Girona\nEls cineastes gironins Isaki Lacuesta i Isa Campo porten «La propera pell» a Sitges\nDiego López i David Pizarro dirigeixen "una radiografia del gènere fantàstic les dues últimes dècades"\nsitges | efe / ddg 16.10.2016 | 10:06\nEls directors Isaki Lacuesta i Isa Campo, amb els actors Àlex Monner, Mikel Iglesias i Igor Szpakowski EFE\nARXIU: Lacuesta i Campo porten a Màlaga els seus personatges ferits de «La propera pell»\nLa impostura, la invenció del passat i la falta d'afecte formen un còctel explosiu en l'última pel·lícula d'Isaki Lacuesta, La propera pell, primera que codirigeix amb la seva guionista i parella Isa Campo.\nLacuesta comenta que "era important que la història narrada estigués enclavada en un petit poble fronterer del Pirineu, on tots et coneixen, tots recorden qui ets". En aquest context tan tancat, aquest poble que té "funció narrativa", La propera pell situa el personatge de Gabriel, que reapareix vuit anys després d'haver desaparegut a la muntanya amb unes condicions climàtiques de difícil supervivència per a un nen de vuit anys.\nL'origen de La propera pell és, recorda Campo, una sèrie de notícies que van aparèixer a la premsa el 2003 de persones desaparegudes que van reaparèixer, i algunes d'elles eren impostores. La pel·lícula, afegeix Lacuesta, parla de "si podem desprendre'ns de tot el passat i començar una nova vida" i, sense contradir aquesta afirmació, Campo precisa: "Parlem d'identitat, de construir una nova vida, de les estructures socials dels petits pobles". "Vam escriure aquest guió fa deu anys pensant en Emma Suárez", ha explicat Campo. Es tracta d'analitzar com s'utilitza la memòria, com es manipula i l'autoengany al qual podem arribar, que en la pel·lícula s'explicita a través del personatge d'Emma Suárez en aquesta escena en la qual "a través de les antigues pel·lícules intenta fabricar una infància feliç per al seu fill retrobat".\nSense ser l'argument principal, "els maltractaments i la violència masclista és un dels temes centrals de la pel·lícula, planeja tota l'estona, i l'amnèsia dissociativa que pateix Gabriel és pròpia de xavals que han patit traumes i agressions físiques", explica Lacuesta.\nA aquestes estructures narratives se suma a més "una part de pel·lícula d'amour fou, amb personatges amb carències afectives molt greus" que dibuixen una "pel·lícula que combina el suspens i el drama familiar". Precisament, el que més va costar als dos directors, anota Lacuesta, va ser "trobar l'equilibri entre el suspens i el drama", com demostra el fet que van estar durant anys escrivint i reescrivint el guió i al final van haver de contractar l'ajuda del guionista Fran Araújo. La intervenció d'Aráujo va ser fonamental per arrodonir una història que no es resol fins al final: "Fran Araújo ens va dir que el final ha de ser sorprenent però inevitable, i que no pogués ser intercanviable", explica. L'espectador assisteix durant la pel·lícula a una "delegació de dubtes", però els dos directors volien aconseguir que el final fos "inequívoc, que no hi hagués trampa ni covardia".\nNascuts a Girona però fills de famílies castellanoparlants, tant Lacuesta com Campo volien construir una història en la qual es barregessin castellà i català, a més del francès, per la procedència de Gabriel d'un centre d'acollida gal.\nA més d'Àlex Monner, que dóna vida al personatge de Gabriel, Emma Suárez i Sergi López completen el repartiment per donar vida, respectivament, a la protagonista, Ana, i al seu cunyat i amant, Enric. Tots dos cineastes confessen que els actors han estat molt generosos: "Són actors que interpreten uns personatges que estan mentint dins de la pel·lícula i per això havien de ser molt bons, i això s'aconsegueix a més amb assajos durant bastant temps", expliquen.\nUna guionista "peculiar"\nEl salt de Campo del guió a la direcció no ha resultat difícil, assegura, perquè ha estat "una guionista peculiar", que treballava amb els actors i tots dos van veure que "al final la codirecció era el més natural".\nDesprés de la bona acollida en nombrosos festivals, la pel·lícula s'estrenarà el pròxim 21 d'octubre als cinemes, en sales en versió original a Catalunya i doblada al castellà a la resta d'Espanya. Isaki Lacuesta treballa ja en la continuació de La llegenda del temps, un film que barreja documental i la ficció i que narra la vida de dos germans gitanos de San Fernando (Cadis), ara amb 24-26 anys. Campo, de la seva banda, està treballant en un guió per a Federico Veiroj (El apóstata), "un guió d'època ambientat en l'Estoril dels anys 50, on eren totes les monarquies europees exiliades", avança.\n"Herederos de la bestia", l´homenatge a Álex de la Iglesia. Cultura


La inesperada visita D’Edna St. Vincent Millay\n'L’amor no ho és tot' D'Edna St. Vincent Millay. Quaderns crema. Traducció de Marcel Riera. 288 pàg. / 18 €\nEdna St. Vincent Millay, nascuda a Rockland, Maine, el 1892, és una de les grans poetes desconegudes del modernisme americà, tant en català com en castellà. I si el seu desconeixement en català queda superat ara per la magnífica selecció i traducció que ens ofereix Marcel Riera -a punt de convertir-se ja en un dels principals ambaixadors de la poesia anglosaxona en català-, en el cas del castellà esperem veure també aviat una antologia de Millay preparada per la traductora Ana Mata, de qui vaig tenir l’honor de ser professor.\nMillay va conèixer un èxit immediat amb la publicació del poema Renascence, que aparegué a l’influent antologia The lyrical years el 1912, i que va suposar un cant del cigne d’un tipus de poesia una mica sensiblera que acabaria enterrada per l’aparició, aquell mateix any, de Poetry: A magazine of verse, de Harriet Monroe, on traurien el cap Vachel Lindsay, Carl Sandburg, Ezra Pound i T.S. Eliot, i que suposà la vertadera revolució de la poesia americana. El 1917 es traslladà a Nova York, on portà una vida que qualificà de “molt molt pobra i molt molt divertida”. I el 1920, quan encara no havia fet els trenta, va publicar A few figs from thistles, que va causar certa polèmica perquè explorava obertament la sexualitat i el feminisme. Millay va ser obertament bisexual, amb poca discreció i sempre vivint intensament, la qual cosa li va valdre el mal nom de “la Byron femenina dels anys 20”. La seva biògrafa, Nancy Milford, la qualificà d’“herald de la nova dona”. El 1923 es casà amb Eugen Jan Boissevain, un home robust que s’autoproclamava feminista i que va mantenir la carrera de Millay, encarregant-se de les tasques domèstiques. Durant els seus 26 anys de matrimoni, tots dos van tenir nombrosos amants. Entre llibres de poemes i obres de teatre, compta amb una obra abundant. El seu llibre més aclamat en vida va ser Fatal interview, del 1932, 52 sonets d’exuberant romanticisme on parla d’antics amors, sota la influència d’Elizabeth Browning i Christina Rossetti, i també dels sonets de Shakespeare, com els que comencen: “Quan siguem vells i aquestes venes plenes d’alegria / siguin canals glaçats d’un corrent silenciós” o “L’amor no ho és tot: no és menjar ni beguda / ni és son, ni un sostre contra la tamborinada”. Però no només utilitzà formes clàssiques: un dels seus exemples més reeixits en vers lliure és el poema Primavera, del qual Pere Ballart, al seu llibre El riure de la màscara (Quaderns Crema, 2007), fa una brillant anàlisi al comparar-lo amb el que va escriure Ferrater amb el mateix títol. Són dos poemes que defineixen perfectament els dos poetes: mentre que el de Ferrater manté el seu to habitual entre críptic i simbòlic, el de Millay retrata amb nitidesa el seu to conversacional, amb el qual moltes vegades apel·la al mateix objecte del poema: “¿Amb quin propòsit, abril, tornes cada vegada? / No n’hi ha prou amb la bellesa. / Ja no pots calmar-me amb la vermellor / de les fulletes que s’obren, enganxoses”. Per acabar amb una violenta imprecació contra la primavera que acaba englobant la vida sencera: “No és només que sota terra els cucs es mengin/ els cervells dels homes. / La vida en si / no és res, / una copa buida, un tram d’escala sense catifa. / No n’hi ha prou que cada any, sota aquest turó / l’abril / arribi com un idiota, barbotejant i escampant flors”, en una clara al·lusió al Macbeth de Shakespeare.\nOriginal, la poesia de Millay sap trobar angles inesperats en poemes com Barbablava i crear una inesperada oda a l’amistat a Nosaltres parlem d’impostos i et dic amic. Per al meu gust, un dels millors llibres que ens ha portat aquest any.