Petites gotes fredes tremolant. Roger Casero Gumbau. Girona: 01/11/18 - 01/12/18\nEls professionals de la salut l'han protagonitzat durant tota la setmana, fent-ne una de sonada, molts anys després de la darrera, per reclamar sobretot millores en l'atenció als pacients!\nAquesta setmana, però, no han estat els únics professionals que han fet vaga, també ho han fet professionals del cos de bombers i de l'àmbit de l'educació, de tots els nivells i categories, acompanyats pels i les estudiants, i també els professionals de Correus... em deixo algun col·lectiu en vaga?! Tots aquests col·lectius han fet vaga, que ve de vagar, tenir temps, que han invertit no en "errar a la ventura" sinó en manifestar-se!\nAquesta ha estat, doncs, una llarga i intensa setmana de vaga!\n[1315; de vagar1]\nf 1 SOCIOL/REL TREB 1 Aturada col·lectiva de la feina per part dels assalariats per tal d'obtenir alguna reivindicació, relativa generalment a millores de sou o de les condicions de treball. Vaga general. Fer vaga, declarar-se en vaga.\n2 vaga de braços caiguts Vaga en què hom deixa de treballar però sense abandonar el lloc de treball.\n3 vaga de fam POLÍT Mitjà de lluita no violenta que consisteix en la pràctica del dejuni voluntari, si cal fins a la inanició, per tal d'aconseguir la satisfacció d'unes reivindicacions.\n4 vaga de zel Vaga que consisteix a complir estrictament el reglament i les instruccions de treball, amb la qual cosa es frena el ritme de treball.\n2 estar en vaga (una cosa) No fer-la servir.\nHOM: baga, vague.\nUna setmana de vaga clàssica, ni de braços caiguts, ni de fam, ni de zel ni tampoc, tot i que no apareix al diccionari, a la japonesa! Una setmana de mobilitzacions, proclames i negociacions que, espero, arribin (com ja han fet amb algun sector) a bon port, arribi a un bon acord! I en cas que no, ja ho sabem: (més) vaga!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 30.11.18 Cap comentari:\nEtiquetes: 2018, catalunya, educació, política, salut, treball, vaga\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 29.11.18 Cap comentari:\nSense voler treure el valor simbòlic de les banderes potser caldria que ens relaxéssim una mica, especialment alguns sectors d'Espanya, que interpreten qualsevol broma que pugui fer-se amb l'espanyola com un veritable ultratge, fins i tot motiu de delicte! Com aplaudirien si s'hagués mocat amb una estelada!\nAquesta setmana un pallasso, l'humorista Dani Mateo, ha estat citat a declarar en un jutjat per simular mocar-se amb una bandera espanyola, un gag televisiu que, jutjat a banda, per molts ja l'ha condemnat: retirada d'algun contracte publicitari, i una incontrolable ràfega de piulades, autèntics dards, apuntant al seu perfil de Twitter, que van provocar que necessités prendre-hi certa distància. Twitter, massa sovint, enverina encara més la situació, incendia un foc que a alguns els escalfa (massa) en clau electoral.\nFa temps que a Catalunya veiem també una estúpida guerra de banderes, guerra que també s'ha traslladat a un altre símbol, els llaços grocs; potser sí que mentre ens entretenim posant i traient banderes i llaços la cosa no va a més, però sembla que fins i tot aquesta guerra de símbols atia el foc, intensifica el conflicte.\nI el més paradoxal és que precisament els que més defensen els seu símbols i n'exigeixen el respecte, menys respecten els dels altres, ja sigui xiulant himnes, traient llaços o cremant banderes!\nSempre és millor respectar els símbols dels altres, doncs és una (bona) manera de mostrar respecte cap a qui l'hi dóna valor, però mofar-se d'un símbol, mocar-s'hi, cremar-lo o fins i tot (perdoneu-me per la imatge) eixugar-s'hi el cul, pot ser de mal gust, desagradable o desafortunat, però mai hauria de ser motiu de delicte.\nEls mocs d'un pallasso han entrat a un jutjat; sembla un acudit, però si ens hi parem a pensar una mica, no fa gaire riure...\nSempre que hi ha un conflicte amb una bandera taral·lejo la cançó "Milonga del moro judío" de Jorge Drexler:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 28.11.18 Cap comentari:\nEtiquetes: 2018, espanya, humor, política, tv\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 27.11.18 Cap comentari:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 26.11.18 Cap comentari:\nMalo és la radiografia, cantada, de la violència masclista, una cançó sobre les agressions i que retrata el masclista que les fa:\n"Tu carita de niño guapo\nSe refleja cada día en mis lagrimitas"\nMalo també ens presenta qui les pateix, la dona víctima, que en aquest cas a base de cops primer sembla que es debilita, que defalleix...\n"Una vez más no, por favor\nQue estoy cansá' y no puedo con el corazón\nNo grites, que los niños duermen"\nSembla que defalleix però, també a Malo, com amb tantes altres dones, arriba un moment que fa el cor fort i planta cara:\nY del mora'o de mis mejillas\nSaldrá el valor pa cobrarme las heridas"\nMalo és un cop de puny, un estop a la violència masclista, crit enèrgic i contundent, una cançó que posa les coses al seu lloc, les coses d'un amor que, d'haver bategat algun dia, és evident que a cada agressió, a cada cop, s'ha anat esmicolant:\nNo te pienses mejor que las mujeres"\nMalo és, ja ho sabem, una cançó sense edulcorants... Car la violència masclista és impossible d'edulcorar!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 24.11.18 Cap comentari:\nEtiquetes: 2018, bebe, cançons, dia internacional contra violència gènere, minuts musicals, minuts musicals desamor, música, violència de gènere\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 23.11.18 Cap comentari:\nAina Clotet ha fet públic, aquesta setmana, el seu malestar per la situació que va viure en relació al rodatge que havia de fer d'una sèrie dirigida per Letícia Dolera; el malestar era, com ja sabeu, per la renúncia (acomiadament?) de l'actriu al paper pel qual havia estat seleccionada, per motiu del seu embaràs, incompatible segons la directora, (i també la productora) amb el rodatge, tot i la predisposició de l'actriu a una rebaixa del seu salari si per fer compatible el rodatge s'havien de prendre certes mesures: dobles, canvis en el calendari de rodatge, vestuari...\nLa situació de l'Aina Clotet ha tornat a la primera línia de l'actualitat la discriminació laboral de les dones motivada per l'embaràs, generant una propagació del "me too" (jo/a mi també) amb confessions de moltes dones que s'han vist, i sentit, discriminades a la feina partir que han comunicat el seu embaràs; algunes d'elles fins ara s'ho havien callat, d'altres, cada vegada més, han anat a judici i han guanyat!\nLa situació de l'Aina Clotet ha pres volada sobretot perquè Letícia Dolera és una feminista declarada i sembla que el seu feminisme militant no encaixa amb el seu paper en aquest conflicte, un paper que com a mínim ha molestat a l'Aina Clotet.\nL'ona expansiva d'aquest conflicte ha situat a Letícia Dolera en el centre de la diana i, a jutjar per molts comentaris, s'ha fet evident que hi ha molta gent que, no entenc perquè, li tenia ganes! La barra lliure de Twitter s'ha omplert, en el fil de moltes piulades, des de masclistes recalcitrants que suquen pa per desacreditar-la fins a oportunistes que no desaprofiten l'ocasió per criticar, de passada, Ada Colau! Clar, com que Dolera va ser pregonera...\nEl conflicte laboral s'embolica també per l'elevat cost de l'assegurança en cas de treballar, de fer el rodatge, amb una dona embarassada, qüestió, com a mínim aquesta, que diria no és responsabilitat de Letícia Dolera.\nLetícia Dolera ha mossegat la poma, i en aquest cas la poma és aquest entremat de qüestions econòmiques i laborals que, a banda d'indignar (amb raó) Aina Clotet, ha superat (ben segur) a la pròpia Letícia Dolera, situant-la en una mena d'incòmode fora de joc.\nNo tinc massa clar que tot plegat es limiti a prendre part a favor d'una i en contra de l'altra, aquesta simplificació té un punt de perversa; tenint clar que Clotet defensa poder treballar tot i estar embarassada (per ella el personatge no se'n ressent i, com he apuntat abans, ofereix solucions) el que m'intriga és perquè Dolera no pren (no vol o pot prendre) una altra decisió, quins són els elements, assegurança a banda, que la porten a prendre aquesta paradoxal decisió de prescindir (acomiadar?) de l'Aina Clotet.\nSense voler-la disculpar de la responsabilitat que té en aquest conflicte em pregunto si Dolera no n'és, també, una víctima més, Twitter a banda...\nQuantes dones han pres, possiblement a desgrat, decisions semblants? Moltes dones que han confessat que també les havien acomiadat per estar embarassades han explicat el dolor afegit (i sorpresa, i indignació...) pel fet que les hagués acomiadat una dona!\nTenint clar que també hi ha dones masclistes, ens equivocarem si de nou les assenyalem només a elles, i no ampliem el focus i observem que, en realitat, si la societat és (encara) marcadament masclista, també ho són (encara) les relacions laborals i tot el que les regula.\nNo hem de defugir el conflicte si, com en aquesta situació, es produeix entre dues dones (i els seus respectius interessos) i les confronta; tampoc enganxar-nos-hi i no poder-hi veure més enllà, doncs com hem vist aquest no és només un problema entre l'Aina Clotet i la Letícia Dolera, sinó que el seu conflicte s'emmarca en un problema molt més general i que ens afecta a totes i tots: el masclisme!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 22.11.18 Cap comentari:\nEtiquetes: 2018, igualtat, tv\n"Al meu país la pluja", canta Raimon, "no sap ploure"\nRius i rieres plens d'aigua, quan no a vessar, baixant perillosament amb una força, per molts, inaudita; camps negats i collites perdudes, carrers que semblen rius i cases i empreses inundades, com mai s'ho hagueren pensat els qui hi viuen o treballen...\nI sí, també, malauradament, mort; també l'aigua s'endú la vida... Aquesta torrencial tardor ens mostra que l'aigua desfermada, com a l'estiu ho veiem sobretot amb el foc, és devastadora!\nEn alguns indrets les xifres han estat històriques i, alhora, catastròfiques! Com deia la meva àvia (i tantes d'arreu!) totes les masses piquen i la d'aquesta tardor pica fort! Aquests dies, més que sobre mullat plou sobre inundat!\nTambé a l'hivern quan neva, quan neva massa a cotes no habituals, ens col·lapsem i, entre laments, maldem per no estar mai prou ben preparats. I qui ho està quan la natura es desferma?\nAquests dies tornem a parlar del canvi climàtic i li atribuïm, en part, part responsabilitat del desastre d'aquests dies; tinguem clar, però, que el canvi climàtic som nosaltres! Escoltava l'altre dia una meteoròloga que deia que la tendència, al nostre país, seria que cada vegada plouria de forma més torrencial, és a dir, molta pluja en poc temps! Ja ens podem calçar... unes bones catiusques!\nSigui o no pel canvi climàtic, que ben segur quelcom hi tindrà a veure, el que és evident és que prou ho sabem, com plou al nostre país, i si ho sabem potser hi ha coses que les podríem fer diferent, doncs ningú portarà la pluja a l'escola ni, encara menys, li dirà com ha de ploure...\nJa ens ho canta Raimon:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 21.11.18 Cap comentari:\nEtiquetes: 2018, catalunya, raimon, societat\nSi els infants cada any ens han de recordar els seus drets deu ser que, més que ignorar-los, com a adults els hem oblidat.\nJo em pensava que com més ens allunyàvem de la infància, la nostra infància, més innocència perdíem, però resulta que el que perdem és molt més, i molt més greu!\nL'any vinent, just d'aquí un any, en farà trenta de l'aprovació de la Convenció sobre los Drets dels Infants, trenta! És evident que en trenta anys hem avançat molt, els Drets dels Infants ha estat i són una gran eina que ens obliga a pensar el món, el present i el futur, també des de la seva perspectiva, no només per protegir-los i vetllar perquè tinguin tot allò que necessiten per créixer, també per fer-los partícips del present i del futur, que també són seus.\nCada any, com a mínim cada 20 de novembre, els infants ens recorden els seus drets, i ho fan, i ho seguiran fent, sobretot perquè nosaltres, els adults, no els oblidem!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 20.11.18 Cap comentari:\nEtiquetes: 2018, dia infància, drets humans, drets infància, infància, plataforma educativa\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 19.11.18 Cap comentari:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 17.11.18 Cap comentari:\nNo només debuten els actors o els esportistes, també ho fem, si ens hi fixem, tots i totes nosaltres, fins i tot la princesa Elionor! La princesa Elionor de Borbó, filla del rei Felip VI, va fer, fa uns quinze dies, el seu debut!\n[c. 1890; de debutar]\nm 1 Acte de comparèixer un actor, un cantant, etc., per primera vegada davant el públic o un públic determinat.\n2 p anal Acte de començar a actuar en una professió, en un càrrec, etc.\nLes seves primeres paraules públiques en un acte públic va ser la lectura de l'article u de la Constitució espanyola, aquell que conclou que la forma política de l'estat és la monarquia parlamentària. No sé si li van fer llegir perquè ho tinguéssim clar nosaltres, o ella... o possiblement ambdues coses.\nEl seu debut va rebre un sonor i tancat aplaudiment de la sala, plena de representants i càrrecs institucionals, però va ser rebut pel poble, per la plebs, amb força indiferència, i a Twitter amb una gran dosi de sarcasme: molt bé, la nena sap llegir!\nLa princesa Elionor està predestinada a ser reina algun dia i és de suposar que aquest primer acte públic en el que va parlar (ni que fos llegir!) és també part de la seva (calculada) preparació. A la princesa Elionor, doncs, li queda encara un llarg camí abans no sigui reina, si és que ho és algun dia...\nAbans d'ahir un altre príncep, el príncep Carles de Gal·les, va celebrar el seu setantè aniversari! El seu quasi perenne principat es deu essencialment al longeu (i quasi etern) regnat de la seva mare, la reina Elisabet II; són tants els anys que és príncep que si mai arriba a rei ens costarà identificar-lo com a tal...\nNo sé quin, ni quan, va ser el debut del príncep Carles, però intueixo que, com la princesa Elionor, deuria ser essent encara un infant, o potser ja un incipient jove, el que avui diem un pre adolescent... I com ara la princesa Elionor suposo que aleshores el príncep Carles, en el seu debut, poc o molt es deuria veure rei (per un dia?, no...) algun dia!\nVeurem si a una i a l'altre els arriba, algun dia, el moment de regnar! De moment ambdós ja han debutat com a legítims (?) hereus a la corona...\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 16.11.18 Cap comentari:\nEtiquetes: 2018, any fabra, català, constitució espanyola, diccionari, espanya, felip VI, monarquia, paraula de fabra, princesa elionor\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 15.11.18 Cap comentari:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 14.11.18 Cap comentari:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 13.11.18 Cap comentari:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 12.11.18 Cap comentari:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 10.11.18 Cap comentari:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 9.11.18 Cap comentari:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 8.11.18 Cap comentari:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 7.11.18 Cap comentari:\nFa uns anys que els actes del Premi de Novel·la Curta Just M. Casero s'inicien, just la setmana abans de les Fires de Girona, amb l'assistència de l'autor o autora de la darrera obra guanyadora (la de l'any anterior) al Club de Lectura de la Biblioteca Just Casero del barri gironí del Pont Major. Enguany va assistir-hi Víctor García Tur amb "Els Romanents".\nEl Club de Lectura de la Biblioteca Just Casero el formen un grup de dones (tot dones!) del mateix barri del Pont Major i del poble veí, Sarrià de Ter; la majoria es coneixen de fa anys (qüestió de veïnatge), i fa anys que comparteixen, entre d'altres coses, Club de Lectura.\nÉs un grup peculiar, potser tant com pot ser-ho el de qualsevol club de lectura... El que sí que és, puc assegurar-vos pels anys que fa que, un cop l'any, m'hi immisceixo, un grup molt estable que ha compartit un munt de llibres, històries, debats i discussions sobre les lectures i les seves infinites interpretacions.\nEfectivament, un cop l'any (el dia que parlen de la darrera obra guanyadora del Premi Casero), part de la meva família i jo mateix profanem el Club de Lectura de "la Casero", un esdeveniment que per si sol ja paga la pena! Per un dia som del club i participem, si així ho desitgem, del debat de l'obra en qüestió (que naturalment hem llegit!) amb les dones del Club de Lectura i l'autor!\nL'autor o autora de torn l'acompanya l'incombustible Guillem Terribas, ànima de la Llibreria 22 i del Premi Casero, i el millor "cicerone" que l'autor o autora de torn pot tenir per endinsar-se en l'univers del "Casero" i, especialment, afrontar aquest particular Club de Lectura de "la Casero"!\nAquest any vam parlar sobretot de l'adolescència, que l'autor d'"Els Romanents" eleva al seu llibre a la categoria d'heretgia, i també de les heretgies que Víctor García Tur descriu en la "brevíssima relació de les heretgies": els adamites, els energúmens, els amalricians, els flagel·lants i els anabaptistes de Münster!\nEl debat va ser ric i enriquidor, també divertit! Va quedar clar que els adolescents, com a heretges que són, es solen rebel·lar contra tot ordre establert, fins i tot l'ordre que poden acabar imposant una pares "punks" i "porretes"; i tot i que el que el llibre parla sobretot de l'adolescència, conté també, en l'adolescent i sobretot en la mare, altes dosis d'aparent imperceptible bogeria!\nI és clar, entre el debat va surar també el clàssic de la bufetada a temps, ja sabeu, aquella que els que la defensen diuen que donada en el moment precís espua de bajanades el cap del pre-adolescent! Formalment té pocs adeptes, avui per avui, la bufetada a temps; avui es parla més de posar límits... A més, amb una d'aquestes bufetades a temps la novel·la "Els Romanents", vés per on, s'acabaria just al segon capítol!\nJa espero amb candeletes veure l'efecte que causarà l'obra guanyadora del Premi Casero 2018, "Periplaneta americana" d'Anna Monreal, entre les dones de l'inclassificable Club de Lectura de la Biblioteca Just Casero!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 6.11.18 Cap comentari:\nEtiquetes: 2018, biblioteca, biblioteca just m casero, fires sant narcís, girona, guillem terribas, llibreria 22, llibres, personal anecdotari, personal família, pont major, premi just m casero\nEls escrits acusatoris als encausats pel procés de la Fiscalia i l'Advocacia de generals l'Estat són una mena de carta als Reis, no sé si en aquest cas podríem dir també al Rei!\nSi la presó provisional ja és forassenyada les acusacions i peticions de condemnes són tan exagerades que, si no fos perquè van de veres, farien esclatar de riure. Però no, no ens fan riure sinó indignar-nos encara més, per previsibles que fossin.\nQue són exagerades ho reconeix fins i tot el redactor del delicte de rebel·lió del Codi Penal, Diego López Garrido, que en té prou observant l'absència de violència, de "violència insurreccional", diu, una violència que els escrits fan aparèixer de forma forçada, com quan un futbolista exagera la caiguda, fins i tot fingeix haver-se fet més mal del que realment té, tan sols per, a banda de guanyar temps, influir en l'enduriment del veredicte de l'àrbitre.\nAmb aquestes acusacions l'Estat es defensa atacant amb unes peticions de condemnes que volen tenir, a banda de ser exemplars i venjatives, un volgut caràcter dissuasiu.\nLa via judicial esdevé avui un nus que estreny i ofega la via política, un nus gordià que difícilment es pot desfer, d'aquells que quan més ho intentes encara el fas més fort.\nAmb aquest nus judicial el president Rajoy ho va deixar tot nuat i ben nuat, tant que el president Sánchez no pot (ni vol) desnuar-lo; el primer no va tenir escrúpols per lligar la solució (?) a la via judicial, el segon sembla tenir-ne massa, d'escrúpols, per ni tan sols intentar desfer el nus.\nI mentrestant, qui dies passa presó empeny... quina vergonya!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 5.11.18 Cap comentari:\nEtiquetes: 1O2017, 2018, catalunya, espanya, independència, perdo sánchez, política, rajoy\nLa solitud es fa present en (pràcticament) cada un dels versos d'aquesta melancòlica cançó; la solitud a la platja, en una illa, en una barca... en una festa (la solitud) "és una llàstima", diu Juliette Armanet, "dos, és molt agradable".\nL'absència de l'altre, sigui pel motiu que sigui, pot fins i tot isolar-nos, aïllar-nos nosaltres mateixos fent de la solitud la millor companyia per travessar el desert, a risc de, com diu la cançó, embolcallar-se amb les onades, naufragar!\n"L’Amour en Solitaire" més que una cançó és un estat d'ànim!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 3.11.18 Cap comentari:\nEtiquetes: 2018, cançons, juliette armanet, minuts musicals, minuts musicals desamor, música\nNo, una madrassa no és el barbarisme de marassa ("mare excessivament bona, condescendent amb els fill"), és quelcom molt diferent.\nf àr Als països islàmics, escola d'ensenyament religiós.\nLamentable i desafortunada, a banda de demagògica i senzillament falsa, l'equiparació que el president del Partit Popular Pablo Casado va fer de l'escola catalana, titllant-la de madrassa independentista!\nDesfrenat en la seva deriva cap a l'extrema dreta, Casado tira pel dret i de la veta del conflicte català, interessat com d'altres en mantenir la tensió política, i incrementar-la si cal amb un nova, i més incisiva, aplicació del 155.\nSap que és mentida, sap que l'escola catalana no és una madrassa independentista, ho sap però li és igual doncs, com Ciutadans, és un model que vol dinamitar.\nDe tenir raó Pablo Casado, de ser cert el que diu, avui el percentatge de no independentistes seria molt menor, doncs tots els que han anat a l'escola catalana, que no són pocs, engreixarien (i eixamplarien) amb escreix aquesta mítica base social de l'independentisme.\nEn fi, no oblidem que Pablo Casado a banda d'alumne avantatjat de Màster també ho és de la FAES... No sé si és per això que hi entén tant, de madrasses...\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 2.11.18 Cap comentari:\nEtiquetes: any fabra, català, diccionari, educació, espanya, pablo casado, paraula de fabra, política, pp\nFenomen curiós aquest de la política catalana de rescatar noms pretèrits: anys enrere va ser Reagrupament (Independentista), que no sé si volis, però recordava el (PSC -) Reagrupament de Josep Pallach, després l'Assemblea (Nacional Catalana) per emular (?) l'Assemblea (de Catalunya) i més recentment La Crida (Nacional per la República) que inevitablement recorda, si més no pel nom i pel seu ús abreujat, La Crida (a la Solidaritat en Defensa de la Llengua, la Cultura i la Nació Catalanes).\nNom a banda suposo que també hi ha la voluntat de recuperar-ne l'esperit, alhora que de teixir un fil que ressegueix la història i que en certa manera la reprodueix, o la vol reproduir: si aleshores aquests moviments socials, polítics i culturals bullien en plena Transició i inici de la democràcia ara aquests nous també volen fer-ho, de fet els dos darrers ho fan, en el que vol ser una nova (i de moment llarga, si s'acaba esdevenint) transició cap a la independència, dita ara República.\nI La Crida d'ara precisament en fa una (de crida) a tots els partits independentistes a sumar-s'hi, però només Junts per Catalunya, de cap, i el PDeCAT, escoltant a segons qui a vegades sembla que amb una certa resignació, s'hi han sumat; la CUP i ERC s'han fet i, sembla, es seguiran fent el sord...\nNo sé si La Crida Nacional per la República de Puigdemont vol ser el que el seu dia pretenia la Casa Gran del Catalanisme d'Artur Mas: la voluntat de capitalitzar socialment i políticament un moviment transversal i plural, a risc de, paradoxalment, empetitir la pluralitat social i política del moviment.\nAquest és, possiblement, el major retret d'ERC a La Crida i a tot intent d'unificar, de nou, en una sola llista quasi tot l'independentisme: ERC amb Junts pel Sí en va tenir prou, sembla!, i la CUP ja aglutina prou moviments socials i polítics dins seu com per dissoldre's en un altre en el que, independència a banda, poques coses comparteix...\nERC s'ha fet forta davant els cants de sirena de la unitat electoral: ni a les municipals, ni a les europees! De fet aquests darrers mesos està aprenent (per si no n'havia après abans) a suportar la pressió de les xarxes socials (per alguns independentistes ara són ells els traïdors i botiflers!) i fins i tot al carrer, defensant (jo també ho penso) que separats sumen més.\nPerò la crida de La Crida és eixordadora, tant que a vegades costa entendre exactament el que és i, sobretot, el que vol ser (un moviment, un partit, una agrupació d'electors?...). Potser també és per això que hi ha qui, davant la crida de La Crida, prefereix fer-se el sord.\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 1.11.18 Cap comentari:\nEtiquetes: 2018, carles puigdemont, catalunya, crida nacional, cup, erc, independència, junts per catalunya, pdecat, política


EL BLOG DE L'HOSPI | #2BG3 + Hospi + #FutboLH: Iván Guzmán, el jugador que tot entrenador voldria\nIván Guzmán, el jugador que tot entrenador voldria\nA partir d'avui iniciem una sèrie d'articles externs dedicats als fitxatges que el Centre d'Esports l'Hospitalet realitzi durant aquest mercat d'estiu. L'objectiu és clar: conèixer millor les noves incorporacions riberenques. I quina forma millor de fer-ho que de la mà dels periodistes que han seguit les últimes passes d'aquests futbolistes als seus equips de procedència? El primer dels articles ens arriba de la mà del Xavi Rodríguez, periodista que ja acumula alguna que altra temporada seguint la UE Sant Andreu i que ens aportarà una mica de llum sobre Iván Guzmán, el jugador de banda que divendres passat va fitxar per l'Hospi.\nArticle de Xavi Rodríguez -> @XaviRodriguez_\nA banda de les virtuts tècniques que té Iván Guzmán, el que més destaca d’aquest futbolista de 24 anys és el seu constant sacrifici. L’ex del Manlleu i del Sant Andreu ha viscut dos anys convulsos a Barcelona, amb la inestabilitat del projecte esportiu de l’entitat quadribarrada, però ha estat sempre indiscutible pels 5 entrenadors que ha tingut en aquest període de temps, des de Patxi Salinas fins a Miguel Álvarez. És un jugador que es buida cada partit i ha estat molt estimat al Narcís Sala per ser un dels futbolistes més compromesos de la plantilla.\nGuzmán, habitualment, juga per banda dreta com a extrem. Malgrat tot, es desenvolupa molt bé per l’esquerra si escau i compleix amb escreix com a lateral; fins i tot en algun partit ha hagut d’ocupar la posició de central, mostrant la seva polivalència i quallant gairebé sempre actuacions molt correctes, a més de ser una garantia pels seus entrenadors. En aquesta darrera temporada ha marcat 2 gols en 31 partits disputats i ha assolit un nivell de joc que el consolida com un futbolista més que apte per a la Segona Divisió B.\nLa carta de presentació d’Iván Guzmán, format en categories inferiors de l'Atlético de Madrid, és la d’un jugador molt ràpid, amb tècnica per desequilibrar i que s’associa molt bé amb el seus companys de banda, ja siguin el lateral o l'interior. També té capacitat física per pressionar la sortida de pilota i és molt intel·ligent a l’hora d’aprofitar els espais a l’esquena dels defensors. Amb aquest fitxatge, l’Hospitalet s’enduu un futbolista molt treballador i el qual Martí Cifuentes coneix bé, ja que també va ser imprescindible pel tècnic riberenc durant la seva etapa al Narcís Sala.


La Universitat de l’Experiència recupera la presencialitat i obre la inscripció als seus programes formatius - Universitat de Barcelona\nInici > Notícies > La Universitat de l’Experiència recupera la presencialitat i obre la...\nLa Universitat de l’Experiència recupera la presencialitat i obre la inscripció als seus programes formatius\nJa està en marxa la matrícula de la Universitat de l’Experiència (UdE) per al curs 2021-2022. Des d’avui, dia 14, els alumnes de cursos anteriors ja es poden matricular a segons cursos i ampliacions. A partir del 28 de juny, s’obrirà al públic general la preinscripció a tots els cursos de primer. Cal destacar que enguany s’ha previst la tornada a la modalitat presencial per a tots els cursos i la reincorporació del programa de Benestar Personal i Social. També s’oferirà com a novetat el segon curs del programa d’Humanitats. A més, l’oferta d’activitats complementàries s’ha ampliat per donar resposta a interessos molt diversos.\nAprendre pel plaer de saber\nLes persones a partir de cinquanta-cinc anys que es vulguin matricular en algun dels programes formatius de la UdE ho poden fer a través del web. Per a cada curs, s’ofereixen cinquanta places; en cas que hi hagi més de cinquanta preinscripcions, l’assignació de places es decidirà mitjançant un sorteig.\nTots els programes de la Universitat de l’Experiència proporcionen una formació d’alt nivell en els diferents àmbits del coneixement i la majoria segueixen un model de formació mixt en què es comparteix aula amb els estudiants de grau en algunes assignatures. No es demana tenir cap requisit formatiu previ, la durada dels programes és d’un o dos anys acadèmics, i la docència la imparteix professorat de la Universitat de Barcelona.\nPer al curs 2021-2022, l’oferta de programes formatius és variada i comprèn totes les àrees del coneixement:\nS’ofereix una visió integrada i alhora transversal del món de l’alimentació, la nutrició i la gastronomia, amb continguts multidisciplinaris dels diferents àmbits de les ciències de l’alimentació.\nS’estudien els diversos elements que componen l’Univers, des del sistema solar fins a la matèria i energia fosques, passant per les estrelles, els planetes i les galàxies.\nEn aquest nou programa s’ofereixen eines per aconseguir el benestar integral de les persones, aplicables a la vida quotidiana i a les relacions familiars i socials. El punt de partida és l’educació en valors i es treballen les emocions i la salut.\nS’ofereix una introducció teòrica i pràctica al món de les biblioteques i els arxius en clau personal, i també a Internet i les xarxes socials, com a eines per a les relacions personals.\nS’ofereix una visió de la gran varietat d’éssers vius que habiten el planeta i de com el resultat de milions d’anys d’evolució ens ha conduït a l’enorme biodiversitat actual. Ofereix la possibilitat de fer pràctiques i sortides de camp.\nS’ofereix una formació bàsica sobre prevenció i foment d’hàbits saludables, amb l’objectiu de ser capaç de reconèixer la resposta sanitària més eficaç davant d’una problemàtica.\nS’ofereix una introducció al món de la creació, interpretació i aplicació del dret i de les normes jurídiques i s’aprofundeix en el concepte d’estat.\nS’ofereix una aproximació al món de l’economia social, l’economia circular, les polítiques socials, l’estat del benestar, l’evolució i el futur de les pensions, i altres temes rellevants.\nS’exposen els temes més rellevants de la nostra cultura mitjançant les filosofies i els filòsofs més representatius.\nEs donen a conèixer els fonaments bàsics de la història de l’art per poder entendre i contextualitzar una obra d’art des de l’antiguitat fins al món contemporani.\nEs proporciona la formació necessària per comprendre la transformació de la societat a partir dels coneixements generats per la història, l’arqueologia, l’antropologia i la geografia.\nEs presenta una visió panoràmica de l’àmbit de les humanitats i es convida a establir un diàleg entre les principals columnes del saber humanístic: història, pensament, literatura i art.\nLLENGÜES, LITERATURES I COMUNICACIÓ\nS’ofereix una formació bàsica en les diferents facetes que integren el llenguatge humà i en els fonaments teòrics i pràctics de la literatura.\nEs donen a conèixer els continguts bàsics de la psicologia amb la finalitat tant de saber com pensen i actuen les persones, com de conèixer les patologies i trastorns principals, així com el seu diagnòstic i tractament.\nNoves activitats complementàries\nEnguany s’incorporen un munt d’activitats de diferents camps adreçades a complementar una vida saludable i culturalment activa. Aquestes activitats poden ser anuals o quadrimestrals, i tenen un preu reduït per als antics membres de la Universitat de l’Experiència i per als alumnes de l’Escola d’Idiomes Moderns. A més de poder formar part de la Coral Gaudium o del grup de teatre de la Universitat de l’Experiència, s’ofereix la possibilitat de fer cursos del Conservatori Liceu, o d’endinsar-se en el món de la literatura i l’escriptura amb cursos de creació literària o narrativa autobiogràfica. Per promoure hàbits saludables, la UdE ofereix formació en txikung, meditació, ioga i consciència corporal. La civilització de l’antic Egipte, la història de l’astronomia o el món dels fongs són només un exemple de la resta de propostes noves que ofereix també la Universitat de l’Experiència.


Holiday home Sibiril *XXI * Saint-Pol-de-Leon França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHoliday home Sibiril *XXI *Sibiril, Saint-Pol-de-Leon, França - Veure al mapaHoliday home Sibiril *XXI *Veure més fotosVeure més fotosVeure totes les 40 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranaparcament de cotxes\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Holiday home Sibiril *XXI * està situat idealment a Sibiril; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Holiday home Sibiril *XXI * ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de aparcament de cotxes, s'admeten animals de companyia. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, aparell de televisió, nevera, forn microones, renta vaixelles a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Holiday home Sibiril *XXI * és una selecció idònia per a la vostra estada a Sibiril.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentaparcament de cotxes Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióforn microonesrentadoraempolles d'aigua de cortesianeverarenta vaixellesMostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. NOVASOL t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus.


A Collserola hi ha, de mitjana, 47 incendis forestals cada any\nEntre els anys 1990 i 2020 es van generar 1.442 incendis que van cremar gairebé 800 hectàrees, 269 de les quals eren arbrades\nManel Cascante Torrella | dimecres, 9 de juny del 2021, a les 13.39\nSegons els dades publicades a la Memòria de la campanya del Dispositiu de Prevenció d’Incendis forestals de l’Àrea Metropolitana de Barcelona del 2020, al sector de Collserola a de mitjana 47 incendis forestals cada any (període 1990-2019).\nEls anys amb més focs van ser el 1994, seguit de prop pel 1993, anys en què es van produir a l’entorn d’un centenar d’incendis. També se’n van generar molts els anys 2003 (uns 80 incendis) i, recentment, el 2016, amb més de 70 incendis forestals.\nLa superfície mitjana cremada per any a Collserola és de 19,3 hectàrees i, per cada incendi forestal a Collserola, de 0,4 hectàrees.\nEntre els anys 1990 i 2020 es van generar 1.442 incendis, que van cremar gairebé 800 hectàrees, 269 de les quals eren arbrades.\nEls veïns dels barris de muntanya exigeixen celeritat a les administracions en el nou pla de prevenció d’incendis en el qual ja s’està treballant\nEl 1994, l’any negre pel que fa als incendis a Collserola\nL’any negre pel que fa el foc a Collserola va ser el 1994 -any fatídic arreu del territori- en el qual es van anotar un centenar d’incendis, que van cremar una superfície de 254 hectàrees. El del dia 11 d’agost, un greu incendi forestal va calcinar a l’entorn de 150 hectàrees de bosc al vessant nord de la serra, entre Sant Cugat i Vallvidrera.\nDes de llavors no s’ha tornat a produir una situació similar. Arran dels importants incendis d’aquell any a Catalunya es va produir una reorientació sobre la prevenció i extinció d’incendis que va comportar un important descens de la superfície cremada posteriorment.\nEls anys 2015 i 2016 hi va haver un repunt de la superfície cremada (el 2016 es van cremar quasi 40 ha a Collserola). Des d’aleshores la superfície cremada va tornar a ser baixa, inferior a les 10 ha entre els anys 2017 i el 2020.\nLa ratxa es podria tornar a estroncar enguany, ja que només l’incendi del 8 de juny ha calcinat una superfície de 10 hectàrees.\nFinalment, convé destacar que, segons s’apunta en aquest informe, dels 12 municipis que formen part de l’àmbit de Collserola, la majoria d’incendis importants al Parc es produeixen al municipi de Barcelona.\nUna vintena de dotacions terrestres i sis d’aèries dels bombers han treballat per estabilitzar el foc, que ja s’està controlant


TOTS JUNTS AMB EL VALENCIÀ!: d’octubre 2009\nHISTORIA DELS TROBADORS\nCap al final del segle XII, el senyor feudal del regne d’Aragó anomenat Joan de Croava, es trobava en classe de tir d’arc una matinada d’estiu. Aquest estava casat amb una bellíssima senyora, Mar Leonor, la dama més bonica i deseada de la cort.\nJoan de Croava quan va terminar la classe va anar al seu castell on tenia a la seua dona tancada perquè s’havia donat compte que tenia un amant, un trobador d’unes terres properes. El senyor va manar investigar qui era aquell trobador i que el mataren, però el que no va saber mai, es que no van matar a ningú encara que li van dir que si.\nEl senyor feudal quan es va adonar que el trobador ja estava mort (cosa que era mentida) va soltar a Mar Leonor.\nAquesta trist no comprenia com el seu marit podia ser una persona tan dolenta, brava i feroç. La relació d’aquest matrimoni es va anar allunyant, encara que mai havien tingut cap acostament.\nMar Leonor no sabia que havia passat amb el seu meravellós trobador i eixia totes les nits al balcó on sempre quedava amb ell. Aquesta no comprenia perquè ja mai no va anar a cantar-li davall del balcó, on hi estaria? es preguntava totes les nits.\nVa passar un any i la relació entre el matrimoni seguia igual. Mar Leonor va aconseguir oblidar al seu antic trobador, encara que va anar a milers de festes per tal de encontra-ho.\nLa bella dama de la cort va encontrar a un altre trobador, anomenat Esteve de Castòl, en unes de les festes que hi anava. Aquest anava totes les nits a cantar-li davall del balcó com l’antic trobador i va jurar-li guardar el secret i no perdre la mesura, és a dir, controlar la seua passió davant la gent.\nL’amor cortes entre ells era meravellós. Mar Leonor no s’imaginava que encontraria un trobador com aquest, però tot va començar a desvarallar-se.\nVa entrar al regne un home anomenat Jose de Saguerà, dient per tot arreu que la senyora feudal es veia amb un trobador davall de balcó del castell feudal.\nTant va ser la rebel•lió que Joan de Croava va manar que fora Jose de Saguerà al seu castell. Van tindre una conversació privada on ningú va saber mai que es van dir.\nAl dia següent a l’hora de dinar, com tots els dies va baixar Mar Leonor i Joan de Croava a la sala per a menjar. Aquesta va vore enmig de la taula el cap del seu trobador, l’home al qual adorava. El senyor feudal va dir entre grits mig boig: “la meva esposa no ha de tindre ningú home en la seua vida que no siga jo i si el té, el mataré com a aquest amb les meues propies mans!”. Al moment, el senyor va presentar qui li va ajudar a saber la veritat (el llausenger) i va entrar un home molt conegut per a ella. Mar Leonor es va quedar petrificada i aquesta va caure a terra al matar-se amb un ganivet. Aquesta va morir perquè no va aguantar la situació, l’home que estimava estava mort amb el cap esquarterat en la taula del seu castell i l’home que va entrar era… L’ANTIC TROBADOR SEU!, al que tant va estimar i va sufrir per ell.\nPublicat per Laura a 15:32 Cap comentari:\nPOESIA TROBADORESCA (els trobadors i les trobairitz)\nLa Història ens demostra com amb el pas del temps van canviant els estats, els pobles, les formes de vestir... i també ens mostra com canvia allò que per a la gent és més important, la seva escala de valors. Va haver una època, fa molt temps, en la qual el més important va ser l'Amor. Va ser una època de dames i cavallers, de llegendes i aventures, de música i cortesia, de grans reines i cofradies misterioses, de llum i de tenebres, en la qual els horitzons del cor es van eixamplar fins al inconcebible: va ser l'època dels trobadors.\nLa poesia trobadoresca (segle XII i finals del XIII) és la primera mostra de literatura culta, d’alta exigència artística, en llengua vulgar a l’Europa cristiana. La producció d’aquesta és el primer exemple de lírica culta d’autor laic en llengua romànica, concretament en occità. La seua aparició a les petites i grans corts aristocràtiques d’Occitània va suposar que el fenomen fóra batejat amb el nom de "Renaixement del segle XII". Va ser un moviment poètic que influirà decisivament en els països veïns i que serà indispensable per al comprensió de tota la poesia posterior.\nCom el seu propi nom indica, es desenvolupa en la cort on tracta de representar el plànol amorós (el senyor feudal és l'amo dels seus vassalls on l'estimada ha de ser la senyora i l'ama de l'amant que és el vassall). Però a més, és indispensable per a l'amor cortès, que l'estimada sigui una dona casada, pel que l'amor cortès es converteix en un amor adúlter. Ara bé, si tenim en compte que en l'Edat Mitjana el matrimoni no es contempla com la lliure elecció de dues persones que s'estimen, sinó com un pacte social, l'amor cortès passa a ser l'amor veritable, el fruit autèntic de l'amor pròpiament dit.\nEl primer gran autor de poesia trobadoresca és el comte Guillermo de Poitiers (1071-1127), també conegut com Guillermo IX de Aquitania.\nUna trobairitz que va destacar va ser la Comtessa Beatriz de Dia.\nEls trobadors no tan sols redactaven el text, o lletra, de la poesia, sinó que també componien la música amb la qual aquella havia d'ésser difosa per mitjà del cant. Els trobadors eren, doncs, músics i poetes alhora. Ells no és que segueixen seriosos o no, sinó que aquests guarden el secret i prometen no perdre la mesura davant de la gent,és a dir, controlar la seua passió. L’objectiu del trobador és galantejar a la seua midons per aconseguir favors, amor o protecció. La resposta de si els trobadors són menys misògins que els seus contemporanis, jo contestaria que si, perquè els trobadors rebutgen els relacions sexuals amb la seua midons, encara que tant que tindra relacions sexuals, però amb la seua midons tenia un amor cortès.\nLes trobairitz, per la seva banda, també canten als cavallers i trobadors, no pas als seus marits. Si la parella accepta aquest amor neix entre ells una complicitat perfecta. L'amor cortès és secret, ja que la dama ha de guardar el seu honor de calúmnies i gelosies que podrien arribar al seu marit. L'amor, doncs, és perillós. Aquestes, que eren mullers i filles de nobles, escrivien poemes directes i sensuals, que valoraven de l'amic sobretot la fidelitat.\nL’estatus real de la dona a l’edat mitjana no es corresponia amb l’elevació de la dama de la poesia de l’amor cortès. Tot al llarg de l’edat mitjana les dones foren els peons del homes. Segons la classe a què pertanyien, visqueren en diferents estats de confort o de misèria. La situació històrica d’Occitània és fonamental per a explicar per què hi va haver trobairitz. Tres factors hi van ser determinants: les croades, les lleis d'herència i el comerç.\nJo crec que en la actualitat, ningú estima més ni menys quan s'estima de debò. Segons el meu punt de vista quan un ama a una persona, s'estima i això no ho canvia ningú!\nPublicat per Laura a 7:58 Cap comentari:\nEstimar és trobar en la felicitat d'un altre la teua pròpia felicitat!\nQuè és l'amor?, és una pregunta que ens podem fer sovint i en la majoria d'ocasions no hi ha resposta per a una pregunta tan complicada. És algo sense definició, és segons com ho veges dins del teu cor.L'amor és bogeria. És un estat d'estancament d'oblit de tot, perds la noció de temps, no veus, no escoltes no sents, solament penses en això, però estar enamorat és una de les millors coses que et poden passar en aquesta vida.\nJo sincerament no creec que es puga viure sense amor, perquè és el que mou al món i ens fa sentir vius i estimats. Moltes persones pensen que la\nvida té altres estímuls importants, per a uns el treball ho és tot, per a uns altres el creure que existeix una mica més allà... La pèrdua de l'amor de vegades pot enfonsar-nos en el més profund i és llavors quan no hem d'oblidar que ací fora existeix algú que moriria per tu, és llavors quan el saber que podem tornar a estimar ens mantindrà a flotació. És per açò pel que creec que el desig d'amor i d'estimar no pot tenir edat ni fi, aquest desig és més meravellós.\nMoltes vegades es diu que l'home o la dona estimen més que l'altre, però jo creec que ningú estima més ni menys quan s'estima de debò. Segons el meu punt de vista quan un ama a una persona, s'estima i això no ho canvia ningú, el que passa és que tots estimem de forma diferent. Una vegada algú em va dir que el fet que algú no t'estime com vols no significa que no t'estime amb tot el seu ésser. Som singulars i diferents, però tant l'home com la dona tenen capacitats sorprenents d'estimar, és qüestió de traure el que duem del nostre cor.\nCreieu que es fa tot per amor? Sincerament creec que si és de debò aqueix amor, i no una simple il·lusió o obsessió, llavors si val la pena fer fins a l'impossible.\nVaig a contar-vos una història on es pot veure clarament que hi ha persones que donen tot per amor, fins i tot la seua vida.\nAçò era una història d'una parella de xics que anaven en una moto. Anaven molt de pressa i la xica li va demanar que baixara la velocitat perque estava espantada. El xic li va dir que era divertit i que s'agarrara fort a ell. Ella li va dir que no era divertit i que per favor que baixara la velocitat. Val! li va dir, però primer digues-me que m'estimes. Li va dir que ho estimava i després li va tornar a repetir que fóra més a poc a poc. El li va demanar que li fera una abraçada molt fort i ella se l'hi va donar. Després li va dir que li llevara el casc i que l'hi posara ella perquè li molestava... i així ho va fer.\nAL DIA SEGÜENT EN EL PERIÓDIC: Una moto s'ha estavellat contra un edifici per una fallada de frens. Solament ha sobreviscut una de les persones que anaven en ella. (La veritat era que el xic a la meitat de l'autopista s'havia adonat que els frens no reaccionaven, però no volia que la xica ho sabera. A si que li va demanar que li diguera que ho estimava i que li fera una abraçada forta (ja que anava a ser l'última vegada) després d'açò li va demanar a la xica que es posara el casc perquè ella visquera encara que açò implicava... la seua pròpia mort).\nPublicat per Laura a 12:57 Cap comentari:\nEstimar és trobar en la felicitat d'un altre la te...


El tradicional Rastell Solidari organitzat per la Confraria de la Santíssima Creu com cada any ha estat inaugurat aquesta setmana i romandrà obert al públic fins el 3 de setembre als locals parroquials. Es tracta d'una iniciativa posada per tal de recaptar fons per a Càrites.\nLa inauguració va córrer a càrrec de l'Alcaldessa d'Alaquàs, Elvira García Campos i de la Confraria. Es tracta d'una activitat que forma part de la programació festiva organitzat per aquest col·lectiu i que continuarà el proper dimecres 6 de setembre amb la missa solemne i processó de la Santíssima Creu. La resta d'actes es realitzaran el cap de setmana del 15 i 16 de setembre amb jocs infantils, paelles i torrà, revetlles i dinars d'agermanament.


L’Ibersol Club Bàsquet Tarragona suma la cinquena victòria seguida a la lliga EBA\ninici / notícies / L’Ibersol Club Bàsquet Tarragona suma la cinquena victòria seguida a la lliga EBA\nPublicat dilluns 12 de Març de 2018 08:04\nL'Ibersol CBT buscava per primera vegada durant la temporada aconseguir cinc victòries consecutives. I davant estava el CB Castelldefels, equip que comptava amb jugadors amb anys d’experiència a les lligues LEB i a la lliga EBA.\nEl partit va començar amb uns minuts de moltes errades per part dels dos equips. Minuts on ningú aconseguia trobar el ritme al partit. Poc a poc el homes de Berni van calmar-se abans i van trobar l’equilibri que els va permetre obrir una petita diferència al marcador, malgrat que tenia molts problemes amb el rebot defensiu.\nEl conjunt tarragoní anava incrementant la diferència. Un triple d’Adrià Duch va posar el 20 a 9 a l’electrònic. L’entrenador visitant es va veure obligat a demanar el primer temps mort. El seu equip va reaccionar i va aconseguir un parcial de 0-6 al seu favor durant el darrer minut del primer quart, arribant-se al final del deu primers minuts amb un marcador més ajustat, 20-15.\nEl conjunt local havia perdut el control del partit. Els atacs eren molt menys fluids i sobretot l’encert en el tir exterior va desaparèixer. El CB Castelldefels tampoc va poder reduir més les diferències, sense posar en masses problemes al conjunt blau. Gràcies a dues tècniques assenyalades al conjunt visitant, l’IBERSOL CBT va aconseguir posar una diferència de més deu punts, que va saber mantenir fins la mitja part. Un triple en el darrer segon de David Fernández posava el marcador en 42-28.\nEl tercer quart començava amb bona dinàmica. El jugadors tarragonins havien tornat a trobar les sensacions del primer quart. Una gran defensa ofegava cada atac del conjunt visitant i la diferència es va posar per sobre dels quinze punts. Però l’equip barceloní no es va rendir i amb pràcticament 2 minuts va aconseguir un parcial de 0-7. Berni va demanar el primer temps mort del tercer període, però no va servir de massa. El conjunt visitant jugava els millors minuts del partit, aconseguint retallar la diferència fins els quatre punts, 48-44.\nEl Serrallo veia com de nou, l’equip feia un tercer quart dolent que el condemnava a seguir lluitant per un partit que havia tingut del tot controlat. Amb un 50-46 s’entrava als 10 últims minuts.\nI aquí no s’acava la reacció visitant. El conjunt del Baix Llobregat aconseguia posar-se per davant en el marcador. Els nervis les precipitacions tornaven al Serrallo. Cada atac del conjunt local es feia etern buscant alguna opció de tir. La defensa del Castelldefels no deixava bones opcions de tir.\nAl darre minut es va entrar amb el marcador molt igualat, 67-64. Una pilota robada per David Fernández va donar peu a un contraatac, que va acabar amb cistella més falta de Pape Mbape. A falta de 27 segons posava el marcador en 70-64 que sentenciava el partit. Al final, amb moltes dificultats, però la victòria es quedava a Tarragona per 71-66.\nEl CA Tarragona assoleix la cinquena i sisena posició al català de clubs\nEl Nàutic de Tarragona celebra el Dia del Club


Quan es connecta a una xarxa, un ordinador Windows us proporciona immediatament l’estat d’aquesta xarxa. Quan Window no pot detectar la connexió d’àrea local, suggereix que hi ha un problema amb la connexió física, la configuració de xarxa o la configuració de Windows. La icona de connexió de xarxa de la barra de tasques proporciona una indicació d’on es troba el problema.\nUn adaptador de xarxa instal·lat incorrectament us impedirà detectar la connexió de l'àrea local. Un símptoma d’un adaptador instal·lat incorrectament és la manca d’una icona de xarxa a la safata de tasques de Windows. Si és el cas, haureu de descarregar i tornar a instal·lar el controlador de l’adaptador de xarxa. Aquests controladors solen incloure’s amb el programari de PC o, si coneixeu la marca i el model de la targeta, es poden descarregar des del lloc web del fabricant. Si la reinstal·lació del controlador no funciona, és possible que el maquinari en si sigui defectuós.\nAdaptador de xarxa desactivat\nUn altre motiu pel qual pot no aparèixer la icona de connexió de xarxa és que l'adaptador s'ha desactivat. Les targetes sense fils dels ordinadors portàtils sovint tenen un botó o un interruptor a l’exterior de l’ordinador que desactiva l’adaptador. Assegureu-vos que aquest botó o commutador no s'hagi canviat a "Desactivat". Els adaptadors per cable es poden desactivar a la configuració de xarxa. Assegureu-vos que l’adaptador de xarxa està habilitat introduint la configuració de l’adaptador de xarxa i veient la icona de connexió d’àrea local. Si aquesta icona està en gris, es desactivarà. Feu clic amb el botó dret o manteniu premuda la icona de l'adaptador i seleccioneu "Activa" al menú.\nSi l’adaptador de xarxa funciona, és probable que tingueu una connexió física danyada. En una xarxa amb cable, això pot significar un mal cable. Substituïu el cable Ethernet o intenteu connectar l'ordinador des d'una ubicació diferent. Les connexions sense fils no es podran comunicar si el senyal és massa feble. Canvieu les ubicacions fins que rebeu un senyal més fort i torneu a connectar-vos a la xarxa.\nPer detectar una xarxa, Windows necessita que el vostre adaptador tingui una adreça IP vàlida per a aquesta xarxa. Si el servidor de protocol de control d'amfitrió dinàmic de la xarxa no està configurat correctament, l'adaptador de xarxa no rebrà aquesta adreça. També heu de garantir que l'adaptador de xarxa no estigui configurat per a una adreça estàtica. Els adaptadors configurats estàticament no rebran una adreça d’un servidor DHCP de xarxa.


Hotel Epinal (Macedònia del Nord Bitola) - Booking.com\nOfertes al Hotel Epinal (Hotel), Bitola (Macedònia del Nord)\nMarsal Tito bb, 7000 Bitola, Macedònia del Nord – Ubicació excel·lent - mostra el mapa\nL'han puntuada els nostres clients després d'allotjar-se al Hotel Epinal.\nPuntuació baixa per a Bitola\n7,0 Força bé 147 comentaris Experiències de clients 100% reals\nPots aconseguir un descompte Genius a Hotel Epinal! Per estalviar en aquest allotjament, només has d'iniciar sessió.\nL'Hotel Epinal està situat al centre de Bitola, davant del Centre Cultural i a només 15 km de la frontera grega. Disposa de casino, sauna i gimnàs, així com de piscina coberta i banyera d'hidromassatge.\nA més, ofereix Wi-Fi i aparcament gratuïts. L'hotel disposa d'habitacions i suites amb bany privat, TV per cable, minibar i aire condicionat. També inclou instal·lacions per preparar te i cafè. La majoria de les habitacions tenen parquet i estan decorades amb mobles de fusta fosca i cortines i llençols de color crema.\nEl restaurant Gradska Kefeana serveix plats internacionals i macedonis, així com especialitats de marisc. Es poden escollir truites fresques directament de les peixeres.\nA 100 metres de l'Epinal hi trobareu nombrosos restaurants, cafès i botigues. L'estació principal d'autobusos de Bitola i l'estació de tren són a 1,5 km. Skopje i l'aeroport de Skopje són a 175 km de Bitola.\nHotel Epinal treballa amb Booking.com des del 29 de des. del 2011.\nQuan vols allotjar-te a Hotel Epinal?\n4 raons per triar Hotel Epinal\nForça bé · 148 comentaris\nResposta del 20 de gen. de 2020\nCafeteria o bar Cafe Bar PORTAL\nLlac Small & Big Lake on Pelister\nMuntanya PELISTER, Baba Mountain\nCuina: Mediterrània, Pizza, Marisc, Internacional, Europea\nInstal·lacions de Hotel Epinal\nLlegeix-ho Hotel Epinal accepta peticions especials, que pots escriure al pas següent.\nHotel Epinal accepta aquestes targetes i es reserva el dret de fer una retenció temporal a la teva targeta abans de l'arribada.\nCal que informeu Hotel Epinal de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nEl millor de Bitola\nClica aquí per veure més hotels i allotjaments a prop de llocs d'interès populars de Bitola\nEstalvia de debò a Bitola


Centpeus: L'adeu de les granotes\nA principis dels noranta es va anar manifestant un fenòmen intrigant al voltant de les granotes. Cada vegada costaven més de trobar. Al principi no li van donar gàire importància. Jo recordo haver jugat amb granotes i capgrossos quan era petit, però fa molt temps que no en veig. Però pensava: és clar, els indrets on les trobava ara ja s'han edificat, hi ha gent arreu embrutant-ho tot, segur que si anés a la muntanya, on no s'hi arribi en cotxe, en veuria de nou...\nAixò pensaven molts, fins que els comentaris sobre les granotes van ser massa evidents per pensar en fenòmens locals. Notícies similars sobre la desaparició de les granotes (i dels amfibis en general) van anar apareixent per Canadà, Europa, Austràlia, l'Índia i tota Sud-Amèrica. Quan es van fer recomptes, els biòlegs es van adonar que la desapariciò era un fenomen real i que estava tenint lloc a escala global.\nEls motius que es van apuntar al principi van ser variats: La destrucció dels hàbitats és un fet innegable en animals que depenen molt de la presència de llocs humits i que tenen una limitada capacitat de desplaçament. L'efecte de la desapariciò de la capa d'ozò també era una possibilitat, ja que la pell dels amfibis és particularment sensible a les radiacions ultraviolades. El mateix passa amb la contaminació en general. Els amfibis absorveixen per la pell moltes substàncies que poden afectar la seva fisiologia. Fins i tot es va parlar de la pressiò dels humans devoradors de potes de granota!\nTot això eren possibles explicacions, però que no acabaven de satisfer. No es menjen tantes "ancas de rana", i el forat de la capa d'ozò és important en determinades latituds, però no arreu. El mateix passa amb la contaminació.\nPerò ara sembla que s'ha trobat al culpable. O millor dit, la combinació de culpables.\nEs tracta de una malaltia causada per un fong. El Batrachochytrium dendrobatidis és un fong que viu a la pell dels amfibis i que, si es donen les condicions adequades, pot crèixer prou com per acabar amb la vida de les granotes. I aquestes condicions son les que estan donant-se cada cop amb més freqüència i arreu per causa d'un fenòmen tristament habitual: L'escalfament global.\nAixò ens recorda que les coses son sempre complicades. L'escalfament global farà més que desfer el gel dels pols i que augmenti el nivell del mar. La biosfera es com una xarxa, i estirar un nus fa que tot es mogui. En el cas de les granotes, el fong tot sol no es tant greu, i l'escalfament del planeta tampoc. Però la combinaciò dels dos resulta letal pels amfibis, i a escala mundial.\nDe manera que, diguin el que diguin els experts, els problemes de veritat segurament ens vindran del lloc més inesperat.\nEls canvis sempre han existit i sempre existiran (una altra cosa és que nosaltres provoquem la seva acceleració) i els qui no s’adaptin als canvis no sobreviuran. És la llei de la selecció natural, i l’home no se n’escapa. Qui sap si d’aquí a pocs segles sobre la terra només hi haurà fongs! (de totes les maneres, vida)\nAixo es el mes probable. La vida es molt resistent i tossuda. Altre cosa es que ens agradi el tipus de vida que hi deixarem. Pero als que ens agrada el mon com es (o era fa uns pocs segles) haurem de fer alguna cosa per mantenir-lo.\nAixò em recorda a l´efecte papallona, que diu que un aleteig d´una papallona en un lloc es tradueix en l´esdeveniment d´un huracà a l´altra banda... amb això vull dir que les coses que semblen més insignificants són les més importants i que tot, dins de Gaia, guarda una estreta relació. Fins que la gent no se n´adoni de què som una petita peça d´un trencaclosques més gran, les coses continuaran així...\nsense entendre-hi gaire, tinc la sensació que la destrucció del planeta d'està accelerant a passes gegantines... tot i així, a algunes zones del berguedà la vida de les granotes també és molt tossuda i, a l'estiu, de nit, s'hi poden sentir cantar els mateixos tòtils de sempre\nJo que em pensava que no hi havia granotes ni gripaus perquè ja no quedaven prínceps blaus...\nal final nosaltres mateixos deixarem d’existir...\nEls humans som la única espècie que fa mal bé el seu medi. Oblidem massa sovint que depenem d'ell. Un dia, potser nosaltres serem com aquestes granotes...\nJo vaig presenciar un sortida multitudinària de mini granotes d'una gran bassa al lluçanès. Va ser impressionant. No podiem caminar perquè les aixafavem totes. N'hi havia a milers.\nTambé pot passar que una espècie generi les pròpies defenses, no? Recordo una història que em va semblar inversemblant, del tot impossible, d'una espècie d'arbre sudafricà que va generar un fruit verinós com a defensa perquè els fruits que tenia anteriorment se'ls menjaven les girafes i amenaçaven l'espècie. Ho van dedscobrir perquè les girafes morien. Ho vaig veure en un documental al 33, però no és possible, no? Era un documental de broma, oi?\nal maresme, a casa dels meus pares, cada estiu hi tenim una granota preciosa, enorme i grossa com ella sola. el nostre dubte analfabet és saber si cada estiu (i en fan tres) és la mateixa o estem veient els descendents, o simplement visions...\no potser serà un gripau??


L’existència de la ‘mona’ entesa com una menja dolça pròpia del dia de Pasqua Florida està documentada almenys des del segle XV, tot i que es sospita que es remunta a més antic. La forma i composició d’aquest pastís, que la tradició dicta que els padrins han de regalar en aquesta data als seus fillols, ha variat molt amb el temps. Sembla que antigament, quan es feia a casa, tenia forma de tortell i era feta amb pasta de pa, possiblement una mica més pastada i enriquida. Fins ben entrat el segle XX s’hi posaven ous durs amb la closca pintada, un per cada any de l’infant a qui li era lliurada. En alguns llocs el pastís tenia forma de ninot amb les cames eixarrancades i amb l’ou a la boca o al ventre, fet que alguns han interpretat com la supervivència d’un antic culte a la fecunditat. Les mones actuals, fetes amb una base de pa de pessic, mantega i xocolata, i adornades amb plomalls, fruita confitada i ous o altres figures de xocolata, no es van començar a fer fins al segle XIX.\nActualment, arreu dels Països Catalans continua essent costum menjar algun tipus de coca o pastís exclusiu de Pasqua, sovint de noms particulars: empanades a Mallorca, formatjades a Menorca, flaons a Eivissa… En moltes zones del Principat, però sobretot a la Catalunya Nova i també al País Valencià, està molt arrelat l’hàbit a qualsevol edat d’anar a menjar la mona en grups d’amics al camp, coincidint generalment amb els primers dies del bon temps.\nArticle anterior1909 – La Caja de Pensiones para la Vejez y Ahorros, després “La Caixa”, inaugura la seva primera sucursal a Igualada\nPròxim articleIsidre Tort: “La marxa nòrdica o nordic walking, una bona eina per a la salut”


tobuushi: La "Dokodemodoa"\nAlguns coneixereu el Doraemon, el gat còsmic, un personatge de manga que va esdevenir animació ara fa uns 40 anys.\nEn Doraemon és un robot en forma de gat que a vingut del futur per ajudar al seu amo quan era petit. Doraemon té un butxaca màgica d'on pot treure una gran varietat d'invents del futur, com ara el casquet volador o una catifa que et permet viatjar en el temps.\nUn dels invents que més m'agrada és la "dokodemodoa" una porta amb la que pots viatjar a l'instant allí on vulguis, he somniat moltes vegades amb aquesta porta, seria genial! Per exemple haver pogut anar a la manifestacio del dissabte 10 de juliol a Barcelona, sopar amb la família i tornar a casa al Japó.\nVisitar els meus amics quan vulgués o paisatges i ciutats meravelloses, només obrint i tancant la porta d'en Doraemon.\nAvui he descobert uns francesos que van fer un vídeo titulat la volta al món en 80 segons, és un viatge real condensat amb imatges de les ciutats que sortien al llibre de Jules Verne, la Volta al món en 80 dies. m'ha semblat molt divertit i m'ha recordat a la porta màgica.\nEtiquetes de comentaris: cinema i televisió, cultura pop, reflexions personals\nTambé és un dels meus invents preferits^^...(aqui en díem la porta màgica).\nA les meves filles els hi encanta el Doraemon, a tv3 encara el fan després de molts anys.. una altra serie que feien és la de les 7 boles de drac, el meu germà Marc també deia que li agradaria tenir les 7 boles per demanar un desig, que el meu germà Jordi estigués entre nosaltres i no hagués tingunt aquell accident de moto...es maco pensar que es podrien fer realitat totes aquestes coses..\nMaria. l'altra dia es va fer una exposició d'algun invents que són semblants als del Doraemon, però aquest no hi era malauradament.\nOlga. Et semblarà extrany, però quan abans anava en moto tenia el teu germà molt present i ara quan vaig en bicicleta i penso també molt, el que li va passar em va fer anar molt en compte amb la carretera.


Un grup d'Agents Covid vela pel compliment de les normes sanitàries als carrers de Mislata - Notícies - Ajuntament de Mislata\nDes d'esta setmana, Mislata compta amb un grup format per una vintena de persones que recorren diàriament els carrers de la ciutat per a vetlar pel compliment de les normatives sanitàries de nova normalitat establides per a la contenció de la pandèmia. El grup està format per treballadors i treballadores adscrits al Pla Social d'Ocupació Municipal i són anomenats Agents Covid.\nEls i les Agents Covid tenen com a principal missió la labor informativa i pedagògica de cara a la ciutadania, recordant sobretot les normes que han de complir-se i les possibles sancions per no fer-ho. Així, també controlaran les terrasses de bars, vigilaran els parcs i àrees de joc infantils, les entrades als col·legis, ajudaran a la gent gran en risc d'exclusió i repartiran milers de mascaretes pels carrers. A més, ajudaran en el control d'accessos i aforaments en les instal·lacions municipals o en els esdeveniments que puguen desenvolupar-se.\nPer a l'alcalde, Carlos F. Bielsa, "amb esta mesura, el nostre Pla Social d'Ocupació es bolca de ple en la salvaguarda i la prevenció sanitària durant esta etapa de pandèmia; perquè a Mislata estem sent responsables i les dades ho corroboren, però hem de continuar actuant amb la màxima prudència per a frenar els contagis".\nEn esta fase, el consistori entregarà més de 10.000 mascaretes, que se sumen a les ja entregades durant tota la desescalada, una acció integrada en el Pla Global Estratègic enfront de la Covid, que Mislata va aprovar el mes de maig passat, i que inclou mesures que desenvoluparan i incrementaran fins a finals d'enguany, adaptant-se a les condicions de cada moment de la crisi sanitària.


Safareig Creatiu – Estudi comunicació, publicitat i disseny gràfic i web\nPer rebre més informació registreu-vos al servei de Newsletter\nSafareig Creatiu ofereix valor, idea i assessorament estratègic per a la marca. Un servei basat en la personalització, la professionalitat, l'estratègia i la creativitat per crear un servei útil a les empreses, que les diferenciï de la seva competència i les posicioni.\nCompromís i tracte directe, aquestes són les dues premises principals per executar cada projecte.\nJa sigui en la construcció d'un pla de comunicació, en la redacció d'un contrabriefing, o bé, en detallar els punts claus en una reunió, ho fem treballant amb rigurositat, proximitat i amb la perspectiva que té tota comunicació sobre el valor de la marca.\nEn el desenvolupament d'una marca són molts els aspectes de comunicació que s'han de tenir en compte. La marca va lligada a tota acció comercial que fa l'empresa, per aquesta raó es prepara el pla estratègic de comunicació.\nEs tracta d'un document que vol reunir les bases necessàries per poder dur a terme les accions del Marketing mix dins d'un periode de temps determinat.\nPer assolir les aspiracions comercials hem d'actuar amb estratègia, hem de donar els valors adequats a la marca i posicionar-la envers la competència.\nCom ens diferenciem de la nostra competència?\nQuin missatge hem de donar?\nQuines accions hem de fer?\nA qui adrecem el nostre missatge?\nAquest document reuneix l'anàlisi de l'entorn, així com el mateix de la pròpia organització, l'estudi del posicionament de la competència més rellevant, els objectius comercials per periode d'un any aproximadament, la formulació de l'estretègia de Marketing a seguir i la planificació d'activitats necessàries per complir els objectius.\nPerfil de client i comportament del consumidor\nEstudis de percepció i ús de producte\nUn canal, una estratègia, una idea.\nPosicionament i publicitat a Internet\nGestió i manteniment web i xarxes socials