Llum verda per a Worldsensing | Món Empresarial\nPer Món Empresarial el 13 de Juny de 2016 Món Econòmic\nEl fundador de la companyia, Ignasi Vilajosana, escollit Jove Empresari 2015 de l’AIJEC\nImpulsant l’Smart city\nWorldsensing va néixer el 2008 i avui dia està present en una trentena de països. L’empresa compta amb un equip de 40 professionals especialitzats a desenvolupar uns sensors que ja són una referència mundial pel que fa a solucions en la monitorització de grans infraestructures d’enginyeria, el control semafòric, la seguretat pública o bé els sistemes d’aparcament intel·ligent. Precisament aquesta aportació al sector de l’Smart City i el seu lideratge i presència a nivell internacional han estat el elements clau que va valorar el jurat de l’AIJEC per premiar Vilajosana.\nPel que fa al segon gran premi de la nit, el guardó a la Millor Iniciativa Empresarial, va recaure en Bioo, un projecte que aprofita la força de la fotosíntesis per transformar l’energia de les plantes en energia elèctrica. Desenvolupat pels joves Pablo Vidarte, Javier Rodríguez i Rafael Rebollo ,tres estudiants de només vint anys, Bioo es va imposar en aquesta categoria a la cadena d’escoles de ball U!Dance i a la plataforma de viatges Waynabox.\nTota una vida dedicada als perfums\nUn any més, durant la gala de l’AIJEC també es va lliurar el Reconeixement a la Millor Trajectòria Empresarial. En aquesta ocasió, el premiat fou Mariano Puig, de perfums Puig, la cara visible d’una saga empresarial dedicada a la perfumeria i la moda que fa dos celebrar va celebrar el seu centenari. I pel que fa al Reconeixement a la Qualitat Lingüística Empresarial, una vella coneguda de l’AIJEC va ser l’afortunada: la companyia dedicada a l’elaboració de productes carnis 100% naturals i d’alt valor afegit Natrus, que ja va ser finalista del Premi Jove Empresari el 2014.\nFinalment, i per quart any consecutiu, l’Associació de Joves Empresaris de Catalunya va voler premiar la tasca emprenedora dels més joves amb el Reconeixement al Futur Empresari. Aquest guardó, que premia al millor projecte emprenedor treballat per menors de 18 anys a la Fundació Escola Emprenedors el van recollir les representants del projecte Luggage Locator, un xip que localitza l’equipatge a través d’una aplicació mòbil per evitar que es perdi.\n“Se’ns etiqueta com a part del problema, però som part de la solució”\nEl president de l’AIJEC, Eloi Palà, va aprofitar el seu primer discurs com a cap visible de l’entitat –va ser nomenat el mes de març– per reivindicar el paper dels empresaris en l’actual context de recuperació econòmica: “Sap greu que a aquestes alçades de la pel·lícula i després del que hem patit i patim se’ns segueixi etiquetant com a part del problema quan realment creiem que som part de la solució”. En aquest sentit, Palà va insistir a oferir “l’esforç, la il·lusió, l’assumpció de risc, la gestió de la responsabilitat i la passió” dels empresaris perquè la societat pugui superar definitivament i de manera col·lectiva aquests darrers anys de crisi econòmica. “Som plenament conscients que se’ns necessita i estem disposats a posar-nos a disposició per ajudar a crear una societat millor”, es va comprometre davant l’auditori.\nPalà va emmarcar aquesta reivindicació aprofitant l’escenari de la gala: el Recinte Modernista de l’Hospital de Sant Pau. Així, al seu parer, els joves empresaris d’avui són “els arquitectes del demà” per construir una societat més cosmopolita, justa i rica. I en aquesta missió va reclamar el suport de l’administració pública perquè agilitzi la burocràcia per no perdre competitivitat en una món global i de fàcil deslocalització.\n30 anys d’AIJEC\nDurant el discurs, Palà també va recordar el “plus” del Premi d’enguany, que coincideix amb el 30è aniversari de l’entitat. “Als 80, potser no es parlava d’ start-ups o spin-offs, però ja existia la necessitat d’agrupar la veu dels empresaris joves per fer-nos escoltar dins de la nostra societat”. Una veu que l’AIJEC pretén continuar alçant ben fort i ben clara, com a mínim 30 anys més.\nTags: AIJECHospital Sant PauPremi Jove Empresari 2015Gala Premi Jove EmpresariRecinte Modernista de Sant PauIgnasi VilajosanaWorldsesingReconeixment a la Millor Trajectòria EmpresarialMariano PuigMillor Iniciativa EmpresarialPerfums PuigBiooPablo VidarteJavier RodríguezRafael RebolloPresident d'AIJECEloi PalàAssociació Independent de Joves Empresaris de Catalunya30 anniversari\nArticle anteriorEntrevista a Vernon Smith, Premi Nobel d’Economia 2002\nArticle següent Escac a Schengen


El vel d'Harmonia: A la taula de Nadal\nMontserrat Prat Serra 3 de gener de 2016 a les 13:16\nHi torno, torno amb admiració a aquesta taula de Nadal.\nPenso i la desitjo per a tothom, companyia i suficient per viure dignament. La Teresa eleva a categoria universal allò que els nostres familiars ens ensenyaren. La catalanitat era dignitat humana. Amb esperança, 3 de gener 2016.


L'hoquei herba masculí sorprèn i venç a la favorita Austràlia\nLa selecció espanyola d'hoquei sobre herba va fer un pas de gegant cap als quarts de final del torneig olímpic de Rio de Janeiro després d'imposar a Austràlia (0-1) en un competit partit que es va decidir amb un gol d'Àlex Casasayas a cinc minuts del començament.\nL'equip dirigit pel francès Frédéric Soyez va tenir una actuació sensacional i va demostrar la seva capacitat de sofriment per vèncer el número u del rànquing mundial. Els 'Kokaburras', tot i la derrota amb Espanya, segueixen sent els grans favorits per lluitar per la medalla d'or.\nEl partit va tenir dues fases, diferenciades amb el descans, sobretot després de l'actitud d'Espanya, que es va dedicar a defensar amb ungles i dents el gol matiner de Casasayas, que va encertar amb la porteria contrària en el tram inicial del partit. El gol va aplacar els ànims dels 'aussies', que es van topar una i altra vegada amb el porter Quico Cortés.\nEl porter de l'Egara va ser el més destacat d'una selecció que va patir el bon fer dels australians en els metres finals. Una millora que, però, no van poder ratificar en l'electrònic malgrat els tres 'penal-córner' que van tenir a la seva disposició.\nEspanya, sense errors en defensa, fins i tot va tenir ocasions per ampliar la renda en l'estic de Miki Delas i en una rematada de Casasayas que no va connectar a encertar un servei d'Esglésies. Però va ser igual. De cap de les maneres va aconseguir Austràlia batre la meta nacional.\nTot i la targeta verda a Piera i el 10 vs 9 dels dos últims minuts, Espanya va aguantar a la perfecció i va aconseguir tombar a la número u del rànquing mundial. Dels últims cinc enfrontaments, els 'Xarxa Sticks' havien perdut sempre amb els 'aussies'. La seva última victòria va ser a Pequín 2008, quan Espanya va ser precisament plata.


Toni Freixa: "S'ha d'investigar el Barçagate, però Laporta va espiar directius"\nBarcelonaToni Freixa i Martí (Barcelona, 1968) arriba optimista al tram final de les eleccions al Barça. Exjugador de futbol amateur i advocat de professió, porta dues dècades relacionat amb el club, entrant i sortint de la junta sota el mandat de tres presidents diferents. Ara aspira a ser-ho ell per segon cop consecutiu, després de la decepció del 2015, quan va aconseguir menys vots que firmes per ser candidat.\nEstà gaudint aquesta campanya estranya, diferent?\n— M'hauria agradat gaudir-la més, com el 2015, viatjant més. M’agrada el cos a cos, parlar... Jo conec molta gent de penyes i de l'entorn... Ara és molt fred, tot darrere d'una pantalla.\nQuè diria a aquells que diuen que els candidats volen ser presidents pels seus interessos econòmics?\n— Jo soc barcelonista de sempre. De fet, hem firmat un document amb els grups de la graderia d'animació, ja que els coneixem dels partits, dels viatges, de fer la cervesa a la Travessera de les Corts. Nosaltres vivim el Barça. Tenim el coneixement del club, no som uns oportunistes que volen arribar al club per obtenir un rendiment o uns beneficis.\nEs presenta per ego?\n— No. Ara bé, no aspiro a ser un president desconegut, no. Seria impossible amb aquest càrrec i la meva manera de fer. Però no és ego. Quan era secretari de la directiva ja era molt feliç. I si em trobo persones que em pregunten si ja m'ho he pensat bé, veient el que els ha passat al president Núñez, al Sandro, ara al Barto, que ha passat una nit a la caserna dels Mossos, els hi dic "Sí, i tant". El Barça és molt important per a mi. I el podem gestionar sense haver d’acabar així, tot i que el risc sempre hi és.\nAbans del tall de les firmes l’ARA li va preguntar si serien unes eleccions a dos. Tenia raó vostè?\n— Jo tenia raó afirmant que passaria el tall, però tu tenies raó dient que era una cursa de dos favorits.\nI qui cau de la llista?\n— Serà entre en Jan Laporta i jo. La meva sensació, per les informacions i les percepcions, després de parlar amb els socis, és que serà entre dues opcions vistes com més antitètiques.\nPer quina raó descarta Font, què ha passat?\n— El nostre creixement. El soci vol protegir el Barça, mantenir-lo al marge d’interessos polítics o mediàtics... Ara mateix molts socis em diuen que estan espantats, perquè tenen la sensació que es volen apoderar del club. I estan disposats a qualsevol cosa. Per exemple, el Barçagate torna a estar sobre la taula com a primera notícia, quan ja portem mesos amb aquesta informació. Si és greu ho han de dir els tribunals, però aquesta setmana hem vist detencions no acordades pel jutge, per exemple. Han detingut el president del Barça, l'han fet passar la nit a la comissaria quan estava citat a declarar a un jutjat de Barcelona i ell té domicili a Barcelona... S’han de depurar responsabilitats i investigar, però detecto un cert nerviosisme.\n¿Parla de gent que vol apoderar-se del Barça? ¿Però existeix una candidatura 100% neutral? ¿No és impossible?\n— La candidatura 100% fidel al Barça sí que existeix, és la nostra. Esclar que dins la massa social hi ha gent de tot tipus, però no tenim suports aliens al club. Un poder polític es aliè, una empresa que tingui un mitjà de comunicació és aliena, un agent de jugadors és aliè al club. Ens referim a gent que no hagi d’agrair aquests suports si arriba a la presidència. I la prova és que als mitjans nosaltres seguim sense ser-hi... Bé, una mica, ja que hem passat el tall, però fa riure llegir articles on parlen d’enquestes... Quines enquestes? Si no n’hi ha cap! Volen dissenyar un escenari amb un favorit. Perquè la gent no voti. O votin aquest candidatura...\nSegurament es tracta d'enquestes internes de candidatures que arriben als mitjans...\n— Jo no les he vist. Si fossin reals, estarien a la vista de tothom. Nosaltres tenim la nostra enquesta, la de parlar amb els socis. I ens diu que podem guanyar.\nPer tant, nega haver de tornar favors si guanya. Nega tenir suports i avals vinculats a empresaris o partits polítics...\n— Absolutament. Tant el 2015 com ara. Jo soc el que soc, sempre independent. Vaig ser al costat de tres presidents diferents, tot i que volen relacionar-me només amb dos. Soc el que soc, acompanyat per barcelonistes que només pensen en el millor per al club.\nLi preocupa que el soci pugui relacionar-lo amb el mandat de Bartomeu?\n— S’està fent. La intenció d’aquest entorn pervers és fer-me passar per continuista, atribuir-me la condició de responsable del que ha passat al club després del 2015, quan Bartomeu em va cessar com a secretari i em vaig presentar a unes eleccions amb una llista diferent de la seva. Però obertament a les ràdios, als diaris, alguna gent diu sense complexos que soc continuista per manipular l'opinió pública. El Barça està en perill, se’n volen apoderar.\nA qui pot beneficiar el vot per correu? Té por que diumenge voti poca gent?\n— Ni idea de qui podria ser beneficiat amb el vot per correu. Confio que el soci votarà. Al soci li preocupa el club. Hi ha restriccions, cert. De fet, sobta que el govern de la Generalitat digui ara que el soci no es pot saltar el confinament municipal per votar, quan en el vot de censura sí que es podia fet. Tot això el soci ho veu.\nEs pot mantenir un Barça catalanista sense fer política?\n— El govern fa política i el Barça fa país. Fa barcelonisme amb l’esport, la cultura, la llengua... però sense els interessos dels partits polítics. Cal tenir una relació cordial amb el govern, però són coses diferents.\nCal canviar la manera de manar al club? El sumari del cas Barçagate parla de pràctiques molt greus, d’un Barça atrapat pels conflictes personals.\n— No és una manera adequada de manar, però és una manera de fer que es repeteix. A finals del mandat de Laporta també hi va haver un cas d’espionatge, amb Método 3 espiant directius, polítics, a mi mateix... Fins i tot es van espiar noies. Digue-m’ho així, sense entrar en detall de qui eren. Tot amb diners del club. És una pràctica que cal eliminar del tot. Amb nosaltres no passaria. Només pensarem en el millor per al club, no en altres interessos.\nPerò, per exemple, la seva relació amb Laporta és ben dolenta...\n— Jo vull ser el president de tots els culers, així que comptaria amb Laporta per al que faci falta, ja que és un actiu de la història recent del barcelonisme. Cal abandonar la política de trinxeres. Tot plegat és un trist reflex del que ens passa. Convido a mirar un tuit meu en què dic que vull defensar el club i rebo 1.400 insults. I això no ho organitza el Barçagate, però algú ho ha organitzat.\nToni Freixa durant l'entrevista amb l'ARA Manolo García\nEs pot acabar amb els ismes?\n— Sí. A molta gent li sorprèn. Deuen ser els mateixos sorpresos quan dic que soc nuñista i cruyffista. Ha sigut un dels hits de la campanya. L’entorn veu un isme com una trinxera. Per a mi no, tots dos són referents. De fet, un va fitxar l'altre. I Cruyff és la persona més decisiva a nivell futbolístic de la nostra història. Una cosa diferent és el lobi dels que s’han apoderat de la seva figura i et donen un carnet per dir si pots ser cruyffista o no. No el vull, aquest carnet, però sí que vull les seves idees de futbol. Per això forma part del projecte en Lluís Carreras, cruyffista de soca-rel. Jo mateix vaig ser entrenat per Albert Benaiges i Laureano Ruiz. Vaig ser un futbolista amateur normalet, però el futbol és una de les meves passions i soc l’únic dels tres candidats que realment hi creu. Jo ho he viscut amb fonaments, els altres no. Amb mi, el Barça recuperarà l'estil d'una manera irrenunciable. I s'aplicaria a tota La Masia inmediatament, sense haver de fer una gran revolució portant 25 executius com fan altres.\nHa sigut l'únic candidat que ha defensat vendre actius com a part de l'empresa Barçacorporate...\n— Aquests actius no són els essencials, com poden ser-ho el patrimoni o els jugadors. És una línia de negoci creada el 2015 per fer créixer els ingressos. I una opció és tenir un soci per fer-ho junts. El món audiovisual és un sector que cal treballar. I hem seleccionat un bon inversor que vol ser el nostre soci.\nI de passada arribarien diners per fitxar tres jugadors de primer nivell. I no parlem d'Eric García...\n— Aquesta inversió, sumada a la reestructuració del deute i la rebaixa de la massa salarial, ens permetria fitxar tres jugadors d'aquells que sempre ha fitxat el Barça. Sabem qui són. Però no direm els noms fins a la roda de premsa per anunciar el seu fitxatge. Eric García serà jugador del Barça durant molts anys, però no seria un d’aquests noms. Però arribarà, ja n'hem parlat amb l'Ivan de la Peña.\nLaporta diu que, amb ell de president, Messi es quedaria. Però que vostè no s'hi porta bé.\n— Parla des del desconeixement més absolut. No dic que la seva part sigui certa, però hauré de ser jo qui digui quina relació tinc amb els Messi. Estic segur que la conversa perquè es quedi anirà bé.\n¿Si un candidat digués que Messi ha de marxar això li restaria vots? Tothom diu que s'ha de quedar.\n— Hi ha tres aspectes. A nivell futbolístic, és evident que volem que segueixi amb nosaltres. Després cal saber la seva voluntat i, en tercer lloc, les condicions contractuals, que seran aquelles que el club es pugui permetre. Si les seves condicions no ens les podem permetre, marxaria per aquest motiu. Però estic segur que no serà un greu problema. Messi és barcelonista i coneix la realitat del club.\nL'altre nom de les eleccions és Xavi. Diu que ha parlat amb ell i que no vol ser director esportiu. ¿Li estranya el seu silenci?\n— Ell vol ser entrenador, no vol estar dins d'un despatx. Nosaltres li vam dir que volem que entri al club la temporada vinent entrenant el Barça B, com van fer Guardiola o Luis Enrique. Creiem que seria bó per a Xavi i per als jugadors del filial, que gaudirien d'una gran experiència abans de fer el salt al primer equip. El seu silenci no m'estranya, ja el preveia. Nosaltres hem parlat amb tothom, et podria dir més noms. I mai els hem demanat res públicament. Si el nom de Xavi surt és perquè està molt present a la campanya i calia dir que jo també hi he parlat. De fet, els noms que han sortit, Xavi i Jordi Cruyff, han fet comunicats per dir que no hi són, a la campanya, que estan treballant a Doha i la Xina.\n¿S'ha parlat poc d'economia en campanya just quan més s'hauria de fer?\n— En part, el projecte econòmic està relacionat amb l'esportiu. Els ingressos arriben si la gestió esportiva és excel·lent. No pots portar cap guru econòmic per salvar el club sense gent que mani a nivell esportiu amb bon criteri. El deute el pots retornar si tens diners i tens temps. No tenim cap missatge catastrofista, el Barça ofereix credibilitat al mercat. De fet, Goldmans Sachs vol deixar 815 milions per fer l'Espai Barça sense cap garantia, per tant, confia en el club.\nCom imagina l'estadi quan puguin tornar-hi els aficionats?\n— Volem un estadi amb més animació, més barcelonista. Ens cal trobar un equilibri entre un estadi barcelonista i un recinte que doni diners, ja que el camp no està sempre ple. Farem servir el seient lliure, però no el volem incentivar. Cal animar la gent a anar al camp, de fet.\nSi guanya, com imagina el primer dia?\n— Conec bé el club. Conec les oficines i em reuniria amb el director general per saber les primeres decisions que cal prendre, ja que la gestora no ha pogut fer gaire cosa, perquè va rebre cartes amb amenaces de querelles. Així que cal anar per feina, visitar la ciutat esportiva, el Palau... i parlar amb tothom.


Els càmpings gironins i la UdG duran a terme recerca i projectes conjunts - Diari de Girona\nEls càmpings gironins i la UdG duran a terme recerca i projectes conjunts\nLa col·laboració s'inicia acollint a la Facultat de Turisme una mostra sobre els 60 anys de càmping a Girona\na.s. 17.10.2017 | 07:10\nLa mostra ja es pot veure a la Facultat de Turisme. associacio de càmpings\nLa Universitat de Girona i l'Associació de Càmpings de Girona aposten per unir esforços per potenciar el sector amb recerca i projectes conjunts. Per mitjà d'un conveni marc que se signarà properament s'estableix que la UdG, per mitjà de la Facultat de Turisme, col·laborarà en els àmbits de la recerca, la docència i les pràctiques.\nL'objectiu del nou conveni és establir un vincle de col·laboració permanent entre les dues institucions per tal d'afavorir el coneixement del turisme i el seu desenvolupament. L'Associació de Càmpings de Girona aporta coneixement específic del sector a les aules de la Universitat. La Facultat de Turisme de la Universitat de Girona aporta coneixement específic de formació turística a l'Associació.\nExposició a la UdG\nEn l'àmbit de col·laboració entre les dues entitats s'inscriu l'acolliment a la seu de la Facultat de Turisme de l'exposició que commemora el 40è aniversari de l'Associació de Càmpings de Girona. l'exposició «El càmping, un estil de vida» que mostra amb imatges inèdites la gran evolució dels més de 60 anys de càmping a les comarques gironines. Està organitzada per l'Associació de Càmpings de Girona, amb motiu del 40 aniversari de l'entitat que se celebra aquest 2017, i té el suport de l'Agència Catalana de Turisme, la Diputació de Girona, el Consell Comarcal de l'Alt Empordà, Banc Sabadell i Auto Camper Service Internacional (ACSI).\nLa mostra inclou un total de 115 fotografies, algunes d'inèdites, distribuïdes en set originals mòduls amb forma de tenda de campanya. Hi ha un mòdul dedicat a l'entorn privilegiat on estan ubicats els càmpings gironins i on es reflecteix el paper dels establiments com a promotors de la Costa Brava i dels Pirineus.\nL'exposició ha fet un recorregut aquest estiu per 17 localitats i fins a final d'any estarà exposada a la Facultat de Turisme de la UdG.\nL'exposició subratlla que anar de càmping no és una decisió econòmica, sinó una filosofia de vida, molt més que una forma de passar les vacances.


El Docfield posa el focus en els refugiats i les migracions\nCITA AMB LA IMATGE\nEl Docfield posa el focus en els èxodes contemporanis\nEl festival de fotoperiodisme convida a reflexionar sobre la mobilitat humana a través de 25 exposicions i 100 artistes\nDimecres, 18/10/2017 - 19:57\n¿Per què ens movem? ¿Com transforma el viatge la identitat personal? ¿La mobilitat humana és una condició, un privilegi, una necessitat? Tres preguntes que l’actual edició del Docfield, el festival de fotoperiodisme i fotografia documental que ocupa Barcelona fins al 30 de novembre, llança al públic però que no pretén respondre. Perquè la cita «ha de ser una proposta per a la reflexió, no un festival de veritats absolutes ni de veritats objectives, ja que tota fotografia és una interpretació de la realitat», afirma la seva directora, Silvia Omedes.\nAmb aquest panorama, la cita proposa 25 exposicions gratuïtes amb el viatge i la mobilitat humana com a tema que engloba dos conceptes: el turisme i els refugiats. Matèries escollides pel públic d’anteriors edicions com a arguments d’interès. No en va, el Docfield arriba a la seva cinquena trobada amb novetats sota el braç fruit de les propostes dels visitants. La primera és aquesta, l’elecció del tema argumental del festival per part dels espectadors; la segona, el canvi de dates, de l’estiu a la tardor, «un període més introspectiu», segons el parer d’Omedes, i amb menys festivals de música amb què competir.\nUna altra novetat és la reducció del festival malgrat la seva consolidació i creixement. No és una contradicció, sinó la intenció de facilitar les visites i així la reflexió, objectiu de la cita juntament amb el de valorar la fotografia documental. De les 50 mostres de la primera trobada s’ha passat a 25: «La gent veu una mitjana d’entre 10 i 12 exposicions durant el festival, així que concentrem la nostra tesi expositiva», justifica la directora. De totes les propostes, les nou que formen part de la secció oficial s’agrupen en una ruta que va des del Palau Robert fins al monument de Colom.\nEls autors que participen en les 25 exposicions, algunes col·lectives, són més de 100 i basculen entre les mirades més clàssiques i les més experimentals, encara que l’aposta és sempre per les mirades més independents. I algunes, en primera persona, com les que ofereixen Eyad Abou Kasem i Omar Imam, els dos fotògrafs, tots dos sirians, tots dos refugiats i tots dos amb exposició al Pati Llimona. El primer presenta una espècie de diari personal documentant la seva estada en el camp de refugiats de Würzburg (Alemanya) al qual va arribar, el 2015, després de fugir del seu país natal i travessar Turquia, Grècia i mig Europa. Mentre que Imam aprofundeix en els anhels, les pors i esperances dels sirians confinats en camps del Líban i qüestiona la imatge que d’ells s’ofereix en els mitjans de comunicació.\nDE L’ÍNDIA A LESBOS\nDe murs com a exemple de decadència humana i de la seva incapacitat d’obrir vies de diàleg per resoldre conflictes parla Kai Wiendenhöfer a 'Confrontier' (Palau Robert); i la caiguda del califat a l’Iraq i Síria, a partir de les batalles de Kobane, Palmira, Sirte i Mossul, protagonitza les imatges que Lorenzo Meloni exhibeix a la UB. La violència sexista a l’Índia i la iniciativa de la Fundació Azad de formar dones taxistes per oferir un transport segur a les dones que viatgen soles és el treball que Serena de Sanctis mostra a 'By a Girl', al FNAC.\nEl tema del turisme es toca al taller de l’Arts Santa Mònica dedicat a reflexionar sobre les avinences i desavinences entre locals i forans a Barcelona. Ciutat que ocupa l’exposició 'Final de línia' d’Alessandro Vincenzi i Marco Ansaloni, a l’Espai Mercè Sala. La ruta acaba al Museu Marítim amb imatges de diversos fotògrafs que documenten els dos anys de l’oenagé Proactiva Open Arms; i amb l’exposició de Karlos Zurutuza i Ricard García Vilanova sobre els milers de refugiats que en terra líbia sobreviuen esperant la seva oportunitat d’arribar a Europa.


UN MIRALL LLEUGERAMENT FRANCÈS - El camp de l'Erra\nPublicat el 30 d'abril de 2008\nUN MIRALL LLEUGERAMENT FRANCÈS\nEntre abril i maig els dies s’allarguen. Hi ha uns vespres en el record, de silenci i una gran quietud pels carrers buits, crits sobtats dins de bars i cases, i claror mat del dia que s’allargassa: són vespres de finals i semifinals europees del Barça. Suposo que a totes les ciutats amb equip de nivell europeu, aquesta atmosfera especial d’abril o maig, algun dia s’hi instal.la. Però els carrers europeus ja hi estan acostumats…\nEls carrers europeus estan molt acostumats a la buidor i la quietud mentre la llum del dia encara aguanta. Però els camps, els estadis -diuen- són plens d’eufòria, cants, càntics diria jo! En canvi als nostres camps, als estadis, “gairebé no es canta i gairebé no es veuen banderes, sembla l’òpera” diu que va dir un afeccionat del Liverpool a Llibert Tarragó una nit d’aquestes al camp del Barça. Tarragó, nascut a França de pares catalans exiliats, ha escrit un llibre magnífic on parla de coses com aquesta. El llibre, titulat EL PUZLE CATALÀ, aborda, sense manies, però amb simpatia i passió, un tema tan rebec com el de definir la identitat catalana. El futbol, la cuina, la literatura, la política, la història, la gent, el paisatge…tot això. El llibre va sortir primer en francès -ignoro amb quina difussió- i ara fa poc ha sortit en català. Jo, la veritat, és un llibre que recomano sense reserves. Ben escrit, documentat, nostàlgic, crític, elogiós. Aixeca l’autoestima -lluçanesos,busqueu la descripció que fa del monestir de Lluçà!- i va més enllà del català emprenyat i dels optimistes que ens volen fer combregar amb rodes de molí. Ara pot ser un bon moment per mirar-se al mirall. Ara que ja s’ha acabat el somni europeu del barça i molta gent no sap què fer, ara que els vespres s’allargassen i només se senten crits d’orenetes i roquerols volant, clavant-se en un cel mat.\nJam'afaito ha dit:\n5 de maig de 2008 a les 7:22 pm\nCom bé dius el somni europeu “d’aquest any” s’ha acabat i això que només faltava un graó, llàstima perque l’ambient que es respira a Catalunya durant una gran final, es màgic … fins i tot els no gaire afeccionats , s´hi mirallen durant uns minuts…\nHaurem de fer una ullada al mirall….\n5 de maig de 2008 a les 8:31 pm\nAhir mateix vaig arribar a l’última línia de “Desfent el nus del mocador” i vull donar-te l’enhorabona. La veritat és que el llibre m’ha encantat: trossos que m’han fet riure, moments que m’han fet pensar i hi ha hagut moments també per la nostàlgia… somriures i llàgrimes com la vida mateixa!


Murdoch ofereix 13.400 milions per comprar el canal britànic Sky\nLa direcció de la plataforma de televisió veu amb bons ulls l'operació\n1 min. Barcelona 11/12/2016 00:00\n651x366 Rupert Murdoch vol controlar el 100% de la plataforma de televisió Sky. / MARIO ANZUONI / REUTERS Rupert Murdoch vol controlar el 100% de la plataforma de televisió Sky. / MARIO ANZUONI / REUTERS\nEl grup nord-americà 21st Century Fox, propietat de Rupert Murdoch, ha ofert 11.250 milions de lliures (és a dir, uns 13.400 milions d’euros) per comprar el 61% de la plataforma de televisió britànica Sky que encara no controla. La proposta ha sigut ben rebuda per la direcció de la cadena, que en un comunicat recomana als accionistes que acceptin l’acord.\nL’any 2010 el grup de Murdoch -propietari ja del 39% de Sky- havia intentat adquirir la resta de la plataforma, però l’operació va quedar truncada arran de l ’escàndol de les escoltes telefòniques per part del diari News of the World, propietat també del magnat australià, que va esclatar l’any següent.\nEn aquell moment, la possibilitat que Sky passés a mans de Murdoch va ser mal vista al Regne Unit, ja que hauria donat a l’empresari, que també posseeix els diaris The Times i The Sun, un control excessiu sobre els mitjans de comunicació del país. Ara l’oposició vol que l’operació se sotmeti a la consideració de l’autoritat de la competència, però el fet que Murdoch hagi dividit el seu imperi en dues empreses, 21st Centruy Fox i News Corp., podria simplificar la compravenda.


OBERTURA DE LA PISCINA MUNICIPAL Les instal·lacions obriran aquest pròxim dilluns 15 de juny amb un aforament limitat i noves mesures d’ús derivades de la COVID-19\nEl proper dilluns 15 de juny comença la temporada de la Piscina Municipal d’Olot. Aquest estiu, i amb motiu de les mesures de prevenció derivades de la COVID-19, les instal·lacions incorporen un seguit de novetats de funcionament.\nLa piscina municipal aquest any tindrà un aforament limitat. Inicialment, aquesta limitació decretada per les autoritats sanitàries serà del 30% de l’aforament habitual. Per conèixer l’estat d’ocupació de les piscines, es podrà consultar en temps real a la pàgina web de l’IMELO esportsilleure.olot.cat.\nPel que fa a les normes d’ús derivades de la COVID-19, caldrà tenir en compte que a l’entrada es mesurarà la temperatura corporal i s’haurà de donar el nom i telèfon de contacte. Serà obligatori l’ús de mascareta fins la zona de la piscina que es vulgui ocupar i caldrà respectar sempre les distàncies de seguretat, de dos metres. Pel que fa a les zones de gespa estaran diferenciades i degudament senyalitzades les zones de pas i els espais reservats per poder descansar i prendre el sol. Aquests últims espai estaran formats per àrees de 4x4 metres que podran ser utilitzades per un màxim de 4 persones, sempre que formin part d’una mateixa unitat familiar. Si no hi ha vinculació familiar, la capacitat màxima serà de dues persones.\nCal recordar altres mesures de prevenció com l’obligatorietat de rentar-se les mans amb l’alcohol hidro-alcohòlic tant a l’entrada com a la sortida, de canviar-se el calçat a l’hora d’accedir i sortir de la piscina o de no utilitzar les dutxes dels vestuaris.\nAquest estiu, la Piscina Municipal d’Olot obrirà a les 9h del matí i tancarà a les 8h del vespre (dissabte i diumenge l’horari d’obertura serà a les 10h). Tots els dies de la setmana, les instal·lacions estaran tancades de les 3 a les 4h de la tarda per poder realitzar les tasques de desinfecció del recinte. El preu de l’entrada general és de 2’90 euros de les 9h del matí a les 3h de la tarda i 2 euros si se’n vol fer ús de les 4h a les 8h del vespre. L’entrada reduïda (gent gran, menors de 14, família nombrosa...) és de 1’50 euros al matí i 1 euro a la tarda. També s’ofereixen pacs de 10 entrades i els menors de 4 anys tenen l’accés gratuït.\nPer a més informació podeu consultar la pàgina web de l’Institut Municipal d’Esports i Lleure d’Olot esportsilleure.olot.cat o posar-vos-hi en contacte al 972 26 64 61.


Xile no haurà de negociar amb Bolívia la sortida a l'oceà perduda al segle XIX - Diari de Girona\nLa Cort Internacional de Justícia dictamina que Xile no té cap obligació tot i la petició del govern d'Evo Morales\nXile no haurà de negociar amb Bolívia la sortida a l'oceà perduda al segle XIX Diari de Girona\nLa Cort Internacional de Justícia (CIJ) va dictaminar que Xile no està obligat a haver de negociar amb Bolívia una sortida a l'oceà Pacífic, com reclama el Govern que presideix Evo Morales, present a La Haia per a la lectura de l'esperada sentència. Per dotze vots davant tres, els magistrats de la CIJ van tirar per terra les esperances de Morales de recuperar la sortida al mar que Bolívia va perdre fa més d'un segle. «La República de Xile no va contraure l'obligació legal de negociar un accés sobirà a l'oceà Pacífic per a l'estat plurinacional de Bolívia», va explicar el president de la CIJ, Abdulqawi Ahmed Iussuf.\nBolívia va presentar el 2013 una demanda davant la CIJ contra Xile per aconseguir l'accés a l'oceà Pacífic que va perdre al segle XIX, fruit d'una guerra que va deixar el país sense 400 quilòmetres de costa i 120.000 quilòmetres quadrats de territori. Xile considera que l'assumpte va quedar tancat en el Tractat de Pau i Amistat de 1904 que Bolívia no reconeix.\nEn el seu veredicte, els jutges de la CIJ expliquen que no han estat capaços de «concloure, sobre la base del material que li ha estat presentat, que Xile tingui l'obligació de negociar amb Bolívia per arribar a un acord que garanteixi a Bolívia un accés ple i sobirà a l'oceà Pacífic». Per això, «la Cort no pot acceptar les altres peticions presentades per Bolívia, que es fonamenten en l'existència d'aquesta obligació, en concret que el Tribunal declari que Xile ha trencat l'obligació i que ha de complir-la».


La lliga acabarà sols amb la 1a volta?\n23/03/2021 | 197 Publicado en TEMPORADA 2020/21\nEste proper cap de setmana torna la competició lliguera pels nostres 21 equips, si be alguns d’ells es quedaran sense jugar ja que el calendari al seu grup, tenia programat un descans per a la jornada corresponent del 10 de gener, que va quedar ajornada pel temporal de pluja i neu.\nLa competició, que sols ofereix ascensos i descensos pel futbol-11, té programades les jornades fins que es completa la 1a volta de la lliga. Per això hem fet un recull de com es troben els nostres equips, amb els partits que resten d’eixa 1a volta, el lloc que abasten actualment a la classificació i els punts respecte a l’equip líder, i per últim quan està previst finalitzar la meitat de la lliga.\nPerò el Cadet Femení és una de les excepcions, ja que la seua competició lliguera estava partida en dues fases. L’altre equip que té consideració diferent és el Cadet C de Miquel Úbeda, líder del seu grup (format per 9 equips) i que té programat acabar la lliga el 20 de juny amb la disputa de la 2a volta inclosa.\nSols resta esperar com es desenvolupen estes properes setmanes per saber si la pandèmia ens deixa completar la lliga o no.


dijous, 9 de juny de 2016 12:37\nLa passejada es farà per Port Ginesta\nCaminada saludable de BATEGA\nL’activitat, que es farà el 16 de juny per Port Ginesta, donarà inici a les 8.50 hores del matí i té una distància de 7 quilòmetres\nEl dijous dia 16 de juny, a les 8.50 hores del matí, tindrà lloc una caminada saludable per Port Ginesta queés oberta a tota la població major d'edat.\nL’activitat estarà conduïda per la voluntària del Voluntariat per la llengua gavanenc Maria Casas. Aquesta voluntària també ho és del Banc del Temps de Gavà (BATEGA), entitat col·laboradora amb el VxL i promotora d'aquesta sortida.\nEl punt de trobada serà la parada de l'autobús de la cruïlla de la Rambla de Gavà amb la carretera, a les 8.50 hores des d’on s’agafarà L96 fins l’avinguda dels Eucaliptus / passeig dels Tarongers (Castelldefels) + L94 fins a Port Ginesta (Sitges)\nLa organització recomana portar roba còmoda, gorra, calçat adient, beguda i esmorzar. El recorregut serà pel recinte de Port Ginesta, Surgències d'aigua dolça (esmorzar), Cala Ginesta, Vista de les runes de les cases de Les Botigues de Sitges, moll de Port Ginesta i passeig Marítim de Castelldefels\nDarrera actualització de dijous, 9 de juny de 2016 12:41


Donem la benvinguda a la gran pianista HISAKO HISEKI com a nou membre de Promoartyou! - Promoart, la xarxa professional d’artistes i empreses culturals\nInici > Revista > Donem la benvinguda a la gran pianista HISAKO HISEKI com a nou membre de Promoartyou!\nHisako Hiseki és una gran concertista japonesa que fa més de 30 anys que viu amb nosaltres i que ha consagrat la seva carrera a l'estudi i la interpretació de la música d'autors tan nostres com Granados, Albéniz, Falla, Mompou, Montsalvatge,...\nFa potser uns 20 anys, quan jo treballava com a arxivera del fons de partitures de la Biblioteca del Palau de la Música Catalana, un bon dia va aparèixer una noia japonesa demanant poder veure i consultar els manuscrits de la Suîte Iberia d'Isaac Albéniz. Tenia tots els permisos necessaris i totes les recomanacions del món musical sencer. Era la Hisako Hiseki que estudiava i investigava meticulosament l'obra d'Albéniz a partir de la font.\nLa sort ha volgut que més de dues dècades després ens tornéssim a trobar. Ara és una artista consagrada, que té més de vuit CD enregistrats amb l'obra dels grans compositors de l'anomenada "música espanyola". Una mestra. Quasi, diríem, una "enviada" per a conèixer i així poder recrear, d'una manera magistral, aquelles partitures tan riques, passionals i dificultoses com ho són les obres de Granados, Albéniz i Falla.\nHem escoltat els seus CD i hem assitit als seus recitals. I hem pogut constatar que, no en va, la gran Mestra Alícia de Larrocha la va considerar la seva deixebla predilecta i la va fer hereva del seu llegat.\nHisako Hiseki és japonesa, sí. Però les seves interpretacions dels nostres compositors són vertaderament fantàstiques i tan lligades a la passió, l'arravatament i la tradició, com si realment ella hagués nascut en aquest país. Sense cap mena de dubte.\nTot i això, potser sí que hi ha quelcom que Hisako Hiseki pot aportar-nos genuïnament des del Sol Naixent. Ens referim a la tècnica precisa, impecable, netíssima i virtuosíssima que ella mostra en comparació amb alguns dels joves intèrprets, d'alguna que altra escola prestigiosa, que, malauradament, no cuiden prou aquest vessant. Tots sabem que la música espanyola és d'una dificultat tècnica extrema i que si no es cultiva suficientment, el resultat resulta brut i infidel al geni creador dels compositors.\nReivindiquem des d'aquí un pòdium de mestratge per a Hisako Hiseki. Feu-la ensenyar. Aprofitem que la tenim aquí per nodrir-nos del seu talent total. Perquè Hisako Hiseki no és només una concertista amb una capacitat tècnica fora mida, sinó que és una artista completa. La seva sensibilitat, la seva fidelitat a l'autor i la seva intel·ligència musical fan que aquesta pianista sigui algú realment gran i extraordinari a qui cal reconèixer tot el que ha sabut fer i encara farà per a la música de qualitat. Per a la música en majúscules.\nAmb la intenció de retre-li el nostre petit homenatge de benvinguda dins d'aquesta plataforma, us volem deixar amb una petita/gran joia. Es tracta del documental sobre l'enregistrament que Hisako Hiseki va fer del seu vuité disc "400 años de ensueño, más allá del tiempo y el espacio". Un disc sobre música espanyola i japonesa editat amb motiu de la conmemoració dels 400 anys de relació entre Espanya i Japó.\nHi sentireu el testimoni d'experts com Miquel Roger, el prestigiós enginyer de so, i també hi veureu unes imatges delicioses de com el compositor Xavier Montsalvatge va treballar una de les seves obres amb Hisako Hiseki, i que afortunadament ens van quedar per a la posteritat.\nUs convidem, doncs, a veure aquest documental i a conèixer una mica millor aquesta dona i artista tan exemplar.\nVeure el perfil de Hisako Hiseki complet


Humor Hintelijente: Los "sketches" que haría si escribiera para Crackòvia: Vol 1. El primer día de Alguersuari...\nUn final digne de Night Shyamalan, vostè es supera cada dia!\n23 de juliol de 2009 a les 1:10\nJo li compro l'sketch! Calla, si jo no treballo a la faràndula :D (o si)\nSeguirem les evolucions dels sketchstststs senyor Manel!\n23 de juliol de 2009 a les 1:37\n23 de juliol de 2009 a les 13:17\nSr. Josep: El Sr. Shyamalan ha fet molta merda, és tot un referent per a mi. No oblidi que a "El Incidente" les plantes i arbres eren responsables de què la gent és suicidés. Estúpidament sublim.\nSR. Albert: Amb això de que treballa a la faràndula espero que no es refereixi a ser folklòrica o algo semblant. No cal que me'l compri: tot el meu saber el penjo en aquest blog lliure de drets.\nSr. Modgi: Crec que aquest serà l'epitafi del marit de la Lorena Bobic...\n23 de juliol de 2009 a les 16:58\nGran. Me l'imagino perfectament. Vostè sí que sap com utilitzar el bloc, punyeteteru.\n23 de juliol de 2009 a les 19:10\nSr. MArkutis: Si us plau, que aquest blog té menys visites que el Forum de les cultures. I menys cultura que el Forum de les cultures. L´única finalitat és treure un somriure a la parròquia fidel que dia rera dia em visita... Oju! Però si algú em vol fer propostes deixo els romanticismes i em prostitueixo!\n23 de juliol de 2009 a les 22:10\nNo sé la quantitat de visites que té aquest blog, però la qualitat dels visitants és d'allò més alta.\nSi tingués calers, faria una productora amb vostè.\n24 de juliol de 2009 a les 7:49\nAquest no està malament!\n29 de juliol de 2009 a les 18:19


Les 10 estratègies de manipulació de Noam Chomsky aplicades pel govern espanyol en l’afer independentista\n"Quan l'àncora s'encalla, s'ha de tallar la corda"\n1- L’estratègia de la distracció:\nL’element primordial del control social és l’estratègia de la distracció que consisteix en desviar l’atenció del públic dels problemes rellevants, mitjançant la tècnica del diluvi o inundació amb contínues distraccions i informacions insignificants. És igualment utilitzada per impedir al públic interessar-se pels coneixements essencials. Hem vist com el debat sobre la Independència o les seves alternatives acabava rellevat per si és legal votar o no, en comptes de debatre sobre els avantatges i inconvenients i debatre amb profunditat el futur que realment volem. No s’ha abordat encara el debat real, i ens hem passat anys discutint sobre afers no importants.\nEs crea un problema o una “situació” prevista per causar certa reacció al públic amb la finalitat que aquest accepti les mesures que es volen adoptar. Hem vist com s’ha titllat al sector independentista de poc respectuós amb l’objectiu de fer créixer una desafecció per a poder desacreditar-lo. Aixi com parlar d’una deriva o una fractura social inexistent, titllar un clam legítim de xenòfob, fer ús de les clavegueres de l’estat buscant flancs on crear problemes, utilitzar la paraula tumult per desacreditar un moviment pacífic…\nPer fer que s’accepti una mesura inacceptable, només cal aplicar-la gradualment, a comptagotes. Hem vist com cada cop les seves polítiques de xoc anaven incrementant, així poden justificar les seves accions frontals contra els drets civils dels ciutadans. Hem vist com s’anava dil·latant l’atac aplicant cada cop mesures més dràstiques. I sempre amb el recolzament del seu públic.\nUna altra manera de fer acceptar una decisió impopular es la de presentarla com “dolorosa i necessària”, obtenint l’acceptació pública per a la seva aplicació. Hem vist com després de trepitjar els drets fonamentals de la població catalana es justificaven amb frases com “ens han obligat a actuar” o “ho hem fet tant professionalment com s’ha pogut”.\n5- Dirigir-se al públic com a criatures de poca edat\nLa majoria de la publicitat dirigida al gran públic utilitza discursos, arguments, personatges i entonació particularment infantils, moltes vegades pròxims a la debilitat, com si l’espectador fos una criatura de poca edat o un deficient mental. Constantment veiem declaracions desafortunades del president Mariano Rajoy, fins i tot s’ha banalitzat qualsevol afer seriós. “Les urnes són com la galleda on renta roba la meva dona”, “No hi ha hagut ferits”, “És un comportament mafiós”. “Sento vergonya democràtica”, “Tot el que diuen és mentida”… No podríem acabar. Només cal analitzar el to del seu discurs.\n6- Utilitzar l’aspecte emocional molt més que la reflexió.\nFer ús de l’aspecte emocional és una tècnica clàssica per causar un curt circuit a l’anàlisi racional, i així al sentit crític dels individus. Per una altra part, la utilització del registre emocional permet obrir la porta d’accés a l’inconscient per implementar o introduïr idees, desitjos, pors i temors, o induïr comportaments. Tots recordem el “quieren dividir a los catalanes”, “Volen posar murs”, o hem vist com ens han posat Hitler, Russia, el Dimoni i el Gluten al mateix sac…\nFer que el públic estigui desinformat es la millor manera de controlar-lo i mantindre’l esclau. Hem vist com els mitjans inventàven notícies, n’adulteràven d’altres, o simplement hem vist com la televisió gubernamental ha decidit no informar de què estava passant, per parlar d’afers tant seriosos com el temps que farà demà o si l’oruga canora es reprodueix a lestiu o no.\n8- Estimular al públic a ser complaent amb la mediocritat.\nPromoure al públic a creure que és moda el fet de ser estúpid, vulgar i inculte. Fènomens com forocoches, el “cuñadisme ilustrat”, Telecinco o Gran Hermano… Així és molt més fàcil de mantenir-nos submergits en la ignorància.\n9- Reforçar l’autoculpabilitat\nFer creure a l’individu que és només ell el culpable de la seva desgràcia, per culpa de la seva intel·ligència, de les seves capacitats o esforços. Així, en comptes de rebelar-se contra el sistema, l’individu s’auto-desvirtua i es culpa, inhibint la seva acció. Aquests dies podem arribar a pensar que no actuem de forma correcta, que ens saltem la llei, que hem provocat una divisió de la nostra societat, que no respectem la veu dels que no són com nosaltres, que hem provocat la brutalitat policial contra els nostres semblants… És evident el que no volen que facis. I sense acció no hi ha revolució.\nGràcies a les ciències, el sistema ha aconseguit conèixer millor l’individu comú del que ell es coneix a si mateix. Això significa que el sistema exerceix un control major i un gran poder sobre l’individu. Amb totes aquestes premises, volen provocar una sèrie d’accions per poder reaccionar amb els seus mitjans. Per molt que ens sembli que ho estem aconseguint, seguim sota la seva manipulació. Com va dir un dia Jose Mª Aznar: “Antes se parte Cataluña que España”.\n© 2020 Un català a Edimburg


Europa estudia suprimir les monedes d'1 i 2 cèntims - Diari de Girona\nEuropa estudia suprimir les monedes d'1 i 2 cèntims\nAvaluarà una normativa que harmonitzi l'arrodoniment de preus a l'eurozona\nep 29.01.2020 | 17:21\nEl vicepresident de la Comissió responsable de Relacions Institucionals, Maros Sefcovic, ha explicat en una roda de premsa que l'objectiu de l'avaluació és analitzar l'"eficiència" en l'ús d'aquestes monedes i sospesar si és necessari adoptar normes comunes.\nEn concret, Brussel·les vol evitar que cada Estat membre segueixi un procediment diferent d'arrodoniment. Segons ha explicat, alguns socis comunitaris com Finlàndia, Itàlia, Bèlgica, Irlanda o els Països Baixos ja tenen normes per arrodonir les factures de compres en botigues, mentre que altres no tenen una regulació concreta.\n"Volem assegurar que fem l'anàlisi adequat i després considerarem la nostra proposta", ha apuntat l'eslovac, per després puntualitzar que en aquest procés es consultarà un ampli ventall d'actors implicats, inclosos els Estats membres.\nAquesta iniciativa s'emmarca dins del programa de treball que guiarà les actuacions del primer any complet de la Comissió Europea liderada per Von der Leyen. En total, el programa conté un centenar d'iniciatives agrupades en les sis prioritats polítiques del nou Executiu comunitari.\nDins de l'apartat econòmic, la Comissió Europea destaquen l'assegurança europea d'atur (el llançament haurà d'esperar a finals d'any), un reforç de la Garantia Juvenil, un pla d'acció contra el blanqueig de capitals o una revisió de la normativa sobre requisits de capital.\nLa UE veu «impossible» un acord comercial amb Londres aquest any.


REGLES DE LA CASA: ES REVELEN ELS TRES PRIMERS - NORMES DE LA CASA\nRegles de la casa: es revelen els tres primers\nEl Normes de la casa les tres últimes s’han anunciat en un emotiu episodi.\nL'episodi de dilluns a la nit del programa de renovació de Channel Seven va veure com tres equips marxaven després de la fi de les batalles del pati posterior.\nA la part superior de la classificació hi havia Mel i Dave amb 64 punts, en segon lloc Toad i Mandy amb 63 i en tercer lloc Chiara i David amb 62.\nhouseruleson7 Veure el perfil 2.013 m'agrada - Veure publicació a Instagram Què penses dels equips nous ?! & # 128129 #HouseRules | @ 7plus\nAixò va deixar els equips Josh i Brandon, Kim i Michelle i Jess i Jared acomiadant-se de la competició.\nVa ser un moment agredolç per als equips, que ara han transformat completament les seves cases i jardins.\nEn emotius homenatges, cada equip va acomiadar la competició.\nBrandon, esborrant les llàgrimes, diu: 'No he plorat tota aquesta competició ...'\nJohanna Griggs agraeix la participació dels concursants i els desitja molta sort.\nBrandon afegeix: 'La millor part d'aquesta competició és fer tots els nous amics que hem fet'.\n'Definitivament hem fet amics de tota la vida', afegeix Josh.\nBrandon continua: 'Crec que ens ha apropat encara més com a germans, no hauria pogut pensar en ningú millor per fer-ho que en Josh'.\nJared explica: 'Si aquesta competició m'ha ensenyat una cosa, és que tinc la noia adequada al meu costat'.\n'Estem molt entusiasmats amb el nostre futur junts', afegeix Jess. Estem tan preparats per a tota la resta.\nMichelle, orgullosa, diu: «Primer equip mare-filla a les regles de la casa». Estic molt orgullós.\n'Estic molt orgullosa de mi mateixa per provar-ho', afegeix. 'Espero haver fet que totes les mares i filles estiguin orgulloses'.\nKim fa ressò: 'Pots fer-ho'.\nAra la resta d’equips competiran pel premi de 350.000 dòlars transformant la casa d’una família.\nMel i Dave, Toad i Mandy, Chiara i David tornaran a ser cap a cara en un episodi de llàgrimes que s’emet aquesta setmana.\nEl Chelsea tindrà la casa que va compartir amb el seu difunt marit i la seva filla Koa substituïda pels tres equips finals.\nChelsea i Wayde havien estat seleccionats com a concursants de la temporada actual, abans que Wayde perdés tràgicament la vida en un accident de pesca de roca el juny de l'any passat.\nLlegiu la història completa del Chelsea aquí .\nhouseruleson7 Veure el perfil 2.409 m'agrada - Veure publicació a Instagram La història de Chelsea i Wayde ens va trencar el cor i no podem esperar a veure com els nostres equips faran realitat el desig final de Wayde ❤ & # 128171 És hora que els nostres equips tornin.\nEscolta la nostra entrevista amb Rob Mills, a més de ressenyes sobre Sharp Objects, House Rules, You Can’t Ask That, Get Shorty i Snowfall al podcast televisiu de l’OMS, Binge Llista. Subscriu-te a iTunes http://po.st/syE3JF , OMNY http://po.st/VmG0GO , o escolta a continuació:\nEpisodi 12: exclusiu de Robert Mills, objectes nítids, normes de la casa i molt més


La marea blanc-i-vermella conquereix el Mini - Empordà\nLa marea blanc-i-vermella conquereix el Mini\nBARCELONA | MARC BRUGUÉS 13.11.2011 | 07:30\nUns 1.500 seguidors del Girona posen color a la grada i guanyen l´altre partit davant l´afició local\ner segon any consecutiu, el Miniestadi es va tenyir de blanc-i-vermell. Trompetes, xiulets, aplaudiments, pancartes i càntics... Tot plegat per intentar esperonar els jugadors visitants cap a la victòria. Això de visitants, és un dir, perquè ahir, com l'any passat , semblava tot al contrari. Corejats més que mai al moment que la megafonia va llegir les alineacions, els Jose, Tortolero, Moha i companyia se sentien com a casa. Al final van ser 1.420 els aficionats que es van desplaçar des de Girona per a acompanyar l'equip a Barcelona. Un total de 22 autocars per convertir l'estadi del filial blaugrana en un MiniMontilivi que al darrer minut va estar a punt d'esclatar amb la gran ocasió de Jandro que hauria suposat el 2-3.\nIl·lusionats amb una reacció del seu Girona que confirmés que la victòria davant l'Hèrcules no havia estat cap miratge, ben aviat van emmudir. El gol de Rodri va caure com un gerro d'aigua freda i els va fer callar . Va ser l'hora dels quatre gats de l'altre gol, -fins llavors centrats en posar-se amb Coro pel seu passat espanyolista- que tot i ser en franca minoria es van créixer encara més amb el segon gol de Rodri. El gol blanc-i-vermell va acabar de glaçar els gironins.\nUna primera part per oblidar va donar lloc a una segona per a l'esperança. I és que 1.420 goles són moltes. La bèstia va despertar a la represa amb el gol de Benja. Hi havia motius per a creure en la remuntada. Semblava una utopia però Coro, qui si no, va convertir el que anava camí de ser un malson en una festa de les grosses. El 2-2 va desfermar l'eufòria entre els seguidors visitants, que s'atrevien fins i tot amb l'onada. Només Olazábal va impedir que l'alegria fos rodona del tot avortant la clara ocasió de Jandro en el tram final. El reconeixement per part dels jugadors del Girona des del mig del camp va cloure la vetllada.\nNo només va ser a a la graderia que hi va haver majoria aclaparadora de gironins sinó que l'esplanada del Camp Nou, ahir només tenia un color. I no era el blaugrana. I si no que els ho preguntin als turistes que realitzaven el popular Tour de l'estadi i que quan desembocaven a la Botiga es trobaven una "gent" estranya tota vestida de blanc-i-vermell. "Qui són aquests?" es preguntaven mentre adquirien productes de marxandatge.\nLa botiga, el Museu, els bars i cafeteries del voltant i fins i tot també el Palau Blaugrana on es disputava el partit entre el Barça i el Talavera, també van tenir gironins treient-hi el cap. Eren a per tot arreu. Ja al final del partit, mentre enfilaven el camí de tornada cap als busos, se sentia: "Ara fins l'any que ve". La confiança a la plantilla és màxima i la comunió entre equip i l'afició, des d'ahir també. Dissabte, a casa, nou examen en un atractiu derbi contra el Sabadell.


Impuls per desenvolupar tecnologies d’intel·ligència artificial als serveis municipals | Info Barcelona | Ajuntament de Barcelona\nLa mesura de govern “Estratègia municipal d’algoritmes i dades per a l’impuls ètic de la intel·ligència artificial” consta d’una vintena d’accions per introduir tecnologia d’intel·ligència artificial en diferents serveis municipals. L’estratègia fixa també el marc normatiu per implementar aquesta tecnologia respectant els drets digitals de la ciutadania, fomentant l’humanisme tecnològic i apostant per models transparents, auditables i oberts.\nA la Comissió de Presidència, Drets de Ciutadania, Participació, Seguretat i Prevenció s’ha presentat la mesura de govern “Estratègia municipal d’algoritmes i dades per a l’impuls ètic de la intel·ligència artificial“, en què s’estableixen els mecanismes que cal seguir per utilitzar la intel·ligència artificial i les tecnologies emergents urbanes als serveis municipals respectant els drets digitals de la ciutadania. Amb aquest marc normatiu, Barcelona se suma a altres ciutats que ja disposen d’un marc per utilitzar aquestes eines com són Amsterdam, Nova York o Hèlsinki.\nLa mesura de govern consta d’actuacions d’organització, gestió i governança que es desenvoluparan en els pròxims tres anys perquè les eines d’intel·ligència artificial:\nPotenciïn la transformació digital municipal.\nAjudin a avançar cap a un model de governança intel·ligent, més eficaç i eficient en la resolució de reptes i en la gestió de les polítiques públiques.\nFomentin l’establiment de mecanismes interns que garanteixin els drets humans i assegurin la participació ciutadana.\nPromoguin models i projectes que siguin transparents i auditables amb programari lliure i coneixement obert.\nRespectin els drets humans en el disseny i la privacitat i el dret a entendre la presa de decisions, i assegurin la supervisió humana en les decisions automatitzades de les màquines, quan aquestes decisions afectin persones.\nProjectes pilot amb intel·ligència artificial\nActualment, l’Ajuntament de Barcelona té diversos projectes d’intel·ligència artificial en fase pilot en diferents àrees del consistori com, per exemple, el monitoratge de l’afluència a les platges, que es va realitzar l’estiu passat durant la pandèmia de la covid-19. Les dades d’afluència a les platges s’actualitzaven en temps real en una pàgina web oberta perquè la ciutadania les pogués consultar abans d’anar a la platja.\nUn altre projecte en marxa és el que s’està utilitzant, en fase de proves, al servei de l’IRIS, on la ciutadania pot fer arribar consultes, queixes i suggeriments telemàticament. A través d’algoritmes d’aprenentatge automàtic se simplifica el procés de classificació de les consultes ciutadanes.


L’all, les relacions amb verges i les pocions de penis de nen, els “guariments” contra la sida de moltes tribus d’Àfrica.\nEls bruixots o xamans de certes tribus de Kenya, figures considerades per diverses comunitats com vertaders metges de capçalera, són en molts casos la font de creences errònies sobre la sida i de més que qüestionables tractaments casolans contra la malaltia que inclouen des de plantes medicinals o aliments naturals fins a consells que asseguren que mantenir relacions amb menors o elaborar pocions a base de "penis de nen" elimina el virus.\nAquesta és l'experiència d'Elena Alonso, responsable de Sida de Metges Sense Fronteres (MSF), que a més de Kenya coneix la situació sanitària que es viu avui en països com Zimbabwe, Malawi o Zàmbia i assegura que en Àfrica, a més de la pobresa, és necessari encara superar moltes creences errònies per a enfrontar l'epidèmia. Alonso va relatar a Europa Press que pràctiques com la mutilació de xiquets per a preparar 'medicines antisida' o mantenir relacions amb menors "no és nova" i que està molt estesa al continent a pesar dels esforços que realitzen les organitzacions humanitàries i els governs locals per a eradicar-les i atendre les víctimes.\n"A Malawi es creu per exemple, que fer l'amor amb nenes verges cura la sida. Les autoritats sanitàries han col·locat cartells gegants pels carrers en què es pot llegir 'tenir relacions amb nenes no et curarà, però els abusos continuen, açò jo ho he vist", denuncia la tècnic en sida, que recorda que fa alguns anys, un grup de canalla kenyà que va patir mutilacions va ser dut a Espanya per un metge valencià per a ser operats. Considera que en general, les autoritats d'aquests països solen col·laborar amb les ONG i organitzacions de lluita contra la sida que impulsen programes de prevenció i control de la malaltia, excepte "lamentables excepcions" com Sudàfrica, on el Govern menysprea els antirretrovirals com a tractament contra el VIH en favor de l'ús de 'productes naturals com l'all, la llima o la patata.\nNo obstant això, diu Alonso, són els bruixots o xamans, els líders de determinades sectes religioses i en el cas de les embarassades, les ancianes llevadores africanes, els qui realment "manen" a l'hora d'assessorar a la població en matèria sanitària. "Anar al bruixot o metge de medicina natural de la comunitat és la primera ajuda que demanen els malalts, després ve l'hospital", va explicar.\nDeixar morir als malalts a casa\n"Treballem amb les comares, no ficant-nos en el seu treball, sinó recomanant que diguin a les embarassades que es realitzen la prova de la sida; amb els líders tradicionals per a guanyar credibilitat en la comunitat a base de temps i èxits. Una vegada aconseguida la seva confiança, la gent compleix els tractaments amb major persistència que a Europa, perquè li veuen més les orelles al llop", va explicar.\nUn altre dels obstacles a salvar per a treballar contra la sida en Àfrica és l'estigma de la discriminació a què temen o amb el que han de viure molts seropositius d'aquests i altres països, on les embarassades "no es fan proves perquè se senten culpables d'haver ficat el virus a casa" o ignoren les recomanacions de deixar d'alletar als seus fills als sis mesos de nascuts "perquè això es veu com una cosa estranya i no volen que ningú sospiti".\nUna vegada descoberta la seva malaltia, són molts els malalts que moren aïllats a les seves cases "sense cures mèdiques, sense hospitalització, bruts i desnodrits" perquè han estat abandonats per les seves famílies per a evitar contagis. Un col·lectiu especialment castigat per aquesta persecució és el dels menors, que són aïllats de la resta als col·legis i pateixen més "la crueltat del rebuig".\nPer a avançar contra tabús i pors, MSF compta amb equips d'educació sobre sida que treballa en col·legis, amb nens i professors i assessorant els líders de la comunitat, amb xerrades i fullets. Així mateix, informen la població de risc sobre els perills de la sida, als pacients a les sales d'espera dels centres de salut i a vegades expliquen el missatge a les esglésies, on segons Alonso, "la credibilitat que s'aconsegueix davant de la població és doble".\nSegons el parer de l'experta en sida, fer front a aquest problema a l’Àfrica a més de millorar la informació sobre aquest mal, passa per que la comunitat internacional entengui que aquesta població "corre un risc de mort imminent" per no tenir accés a tractaments antiretrovirals econòmics per a tots, tot i que "els fàrmacs existeixen" i que amb voluntat, "tindria solució" la situació dels més de 40 milions de seropositius que es compten avui en el món.\n# posted by Mistèric : 8:05 p. m.


Aquest diumenge es disputa la "Marató Costa Daurada Tarragona 2017" — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › Esports › Notícies › Notícies 2014 › Aquest diumenge es disputa la "Marató Costa Daurada Tarragona 2017"\nAquest diumenge es disputa la "Marató Costa Daurada Tarragona 2017"\nEl Refugi 1 del Moll de Costa acollirà dissabte la Fira del Corredor, que inclourà estands de marques esportives, un parc infantil i diverses xerrades.\nDiumenge que ve, 19 de gener, tindrà lloc la IV edició de la Marató Costa Daurada Tarragona 2017. La cursa, que s’ha consolidat com una de les cites esportives més importants a la ciutat, ha superat la xifra dels 1000 inscrits, entre ells una trentena de corredors internacionals. La prova començarà a les 9 del matí i tindrà un recorregut de 42,195 km i un altre de 10 km. En aquest enllaç podeu consultar el plànol del recorregut.\nLa Marató compta amb la col·laboració Tarragona 2017: més de 60 voluntaris dels Jocs Mediterranis col·laboraran en tasques d’organització i logística de la cursa.\nEl regidor d’Esports de l’Ajuntament de Tarragona, Joan Sanahujes, ha manifestat “que enguany celebrem la quarta edició d’un esdeveniment de gran nivell com la Marató Costa Daurada evidencia que la ciutat està preparada per organitzar i acollir competicions esportives importants. L’èxit de les passades edicions no només avala la gran feina feta sinó que també demostra la implicació de la ciutat”.\nPer la seva banda, el responsable de l’empresa organitzadora Running Solutions, Juanan Fernández, ha destacat que “estem molt satisfets per l’alt nombre d’inscrits. Cal destacar l’alta participació femenina, així com la participació de més d’una vintena d’atletes vinguts de països com Andorra, Alemanya o França, entre altres. Això demostra que la Marató de Tarragona és una cita important al calendari esportiu de molts corredors, tant nacionals com internacionals”.\nFinalment, el director general de Tarragona 2017, Ramon Cuadrat ha afegit que “la Marató Costa Daurada és una de les millors oportunitats perquè els voluntaris dels Jocs puguin participar activament en els esdeveniments esportius que s’organitzin a la ciutat. M’agradaria destacar la gran implicació i les ganes de col·laborar dels voluntaris, que des del primer moment s’han interessat a poder col·laborar en iniciatives com aquesta”.\nDe la mateixa manera que en anteriors edicions s’ha creat un programa específic per acompanyants, el qual contempla diverses activitats com una ruta en vaixell o una visita al Museu del Port. A més, el dia abans de la cursa, el dissabte 18 de gener, el Refugi 1 del Moll de Costa acollirà la Fira del Corredor, una exposició amb més de 20 estands i promocions de marques esportives del sector, nutrició, dietètica, bar-cafeteria, parc infantil i un complet programa de conferències vinculades al running. Els participants també podran recollir els seus dorsals i bossa del corredor. La Fira del Corredor estarà oberta dissabte de 12 a 20 hores.\nSorteig Tarragona 2017\nEls Jocs Mediterranis col·laboren activament amb la Marató Costa Daurada i han organitzat un sorteig fotogràfic obert a tothom. Durant tot el cap de setmana totes aquelles persones que pengin a Twitter o Facebook una fotografia relacionada amb la Marató amb el hashtag #sorteigmarato2017, entraran en el sorteig de 5 premis d’una samarreta tècnica de la Marató i un lot de productes dels Jocs Mediterranis Tarragona 2017.\nLes fotografies participants poden ser de la Fira del Corredor del dissabte 18 o de la mateixa cursa del diumenge 19. Els noms dels 5 guanyadors es donaran a conèixer el pròxim dimecres 22 de gener.\nLes inscripcions a la cursa segueixen obertes al web: maratocostadauradatarragona2017.com


Silvio Berlusconi, enamorat d'una jove romana de 21 anys\nEl polític italià, que farà 80 anys al setembre, hauria estat fent-li regals i donant-li atencions des d'aquest estiu. Ella és filla d'un empresari romà i militant de les joventuts de Forza Italia\nBerlusconi diu que es farà vegetarià INSTAGRAM\nBarcelonaEls gustos de Silvio Berlusconi respecte el model de dona que prefereix són ben sabuts pel gran públic des que van transcendir les festes "bunga bunga" o el cas Ruby. Tot i això, una nova informació assenyala que l'exprimer ministre italià, que farà 80 anys al setembre, és capaç de portar més i més enllà totes les seves preferències.\n'Il Fatto Quotidiano' assegurava recentment que Berlusconi ha trobat de nou l'amor amb la joveníssima Lavinia Palombini, de només 21 anys, que militava a les joventuts del partit que ell va fundar, Forza Italia. El citat diari, editorialment proper a l'esquerra, explicava que "aquest estiu una altra jove va entrar al cor de l'exprimer ministre, i just després d'unes vacances a Sardenya. Es diu Lavinia i és romana, rossa i sovint sense maquillatge". Una informació que el polític va desmentir a través del seu advocat i que va fer que a continuació el diari tornés a la càrrega.\nLavinia Palombini, nou amor de Silvio Berlusconi Instagram\n'Il fatto' va explicar, l'endemà de les declaracions de l'advocat, que Il Cavaliere li dedicava multitud d'"atencions, consideracions, 60 trucades al dia" a la jove. A més, afirma que aquest estiu "a Sardenya la buscava contínuament, a totes les hores". La publicació també afegia que el desmentiment hauria estat desencadenat per la bronca monumental de la seva parella oficial actual, la també jove Francesca Pascale, de 30 anys. "Organitzes una entrevista i ho desmenteixes tot. Sinó, no em controlo", li hauria dit Pascale a Berlusconi.\nEx d'un dissident de Berlusconi\nPalombini, filla d'un empresari romà, va ser nòvia d'un dels fundadors d'Azzurra Libertà, una associació juvenil que donava suport a Forza Italia i que ara ja no ho fa. Aquest grup de 2.500 joves han marxat del partit desencantats per la "confusa" vida personal del líder Berlusconi, que creuen que els impedeix fer política de forma "sana i moral".\nBerlusconi Cas Ruby


Declaració pública de principis i intencions de MUCE | Terres de l'Ebre\n← Assemblea a les Terres de l’Ebre Dijous 29\nAdhesió al manifest MUCE de l’escola Ferreies de Tortosa →\nLa Comunitat Educativa de les Terres de l’Ebre som una plataforma de claustres, AMPAs, pares, mares i sindicats d’ensenyament (CC.OO, UGT i USTEC•STEs fins ara, i potser més sindicats properament) que cada vegada veiem més clar la necessitat d’anar tots units per aturar les polítiques de retallades, la LEC i la LOMCE.\nPensem que no podem conformar-nos amb un dia de vaga cada cert temps si realment volem pressionar les administracions educatives i que cal buscar altres vies de protesta mantingudes en el temps. Sabem que moltes escoles i AMPES ja fa temps que us mobilitzeu i que hi ha més plataformes i assemblees al territori, per això pensem que cal buscar un lloc de trobada on puguem intercanviar experiències, punts de vista i sobretot consensuar mesures que, aplicades a tot el territori, animin a les escoles a prendre iniciatives valentes.A més, pensem que els principals afectats per aquestes lleis i aquestes retallades no són els mestres, sinó que són els xiquets/es i les seues famílies i per això creiem quecal apropar-nos als pares, explicar-los el que està passant i implicar-los en la defensa de l’escola pública i l’escola catalana.\nUs animem a organitzar-vos al vostre municipi amb mestres i pares de les vostres escoles, crear plataformes locals i aportar les vostres propostes a les assemblees que s’organitzen. Aquestes plataformes ja existeixen a altres zones del país, i és evident que ara és l’hora de les Terres de l’Ebre. És interessant que en cada escola i en cada AMPA hi hagi, com a mínim, un petit grup de pares i mestres, que facin arribar les propostes de la plataforma a la resta de membres de la seua comunitat educativa (claustres, pares, estudiants dels IES…).\nPer això és important que vingueu a les assemblees i estiguem en contacte. D’aquesta manera aconseguirem que molts mestres i pares indignats, i una mica resignats, troben un camí per participar i canviar les coses. De vegades pensem que algú ens solucionarà els problemes (sindicats, partits polítics, altres companys…) i no ens adonem que la solució passa per nosaltres mateixos. Si em mobilitzo al meu centre, i molts centres es mobilitzen plegats, aconseguirem “una marea groga” capaç d’influir en la resta de la societat i en la classe política. La manifestació del passat 24 d’octubre a Tortosa ens ha demostrat que si ens organitzem podem tenir molt de ressò. El nostre correu electrònic és muce.ebre@gmail.com.\nEns podeu enviar un correu dient-nos si sou mestre o pare/mare i de quina escola o institut sou i rebreu informació de les reunions que fem.\nAquest és el manifest d’adhesió al MUCE que serveix per a mostrar el teu rebuig a la LOMCE, la LEC i a les retallades en l’ensenyament. Adhereix-ti.\n–manifest.PDF (Arxiu descarregable)


12/06/16. Llàtxer Moix. L'orfenat català. La Vanguardia. - Gironès per la independència\n12/06/16. Llàtxer Moix. L'orfenat català. La Vanguardia.\nCatalunya s’està convertint en un gran orfenat. No és que els pares i les mares es morin ara més que abans. No em refereixo a això, sinó al nombre creixent de catalans que se senten abandonats pels partits que tenen més representativitat; o aliens als que fan més soroll mediàtic. Parlo de tots els catalans que cada dia es reconeixen menys en la seva societat, suposadament representada per unes formacions que viuen tancades amb una sola joguina, semblen haver oblidat el que importa de debò i es concentren en assumptes que no desentonarien en l’àmbit de la privacitat o les manies personals. En aquest país, un nombre a l’alça de ciutadans se senten políticament orfes. Disposats a votar, per coherència democràtica, però amb poca convicció i menys entusiasme. I això, en tot cas, neguiteja; i més quan falten dues setmanes per la nova cita electoral.\nS’insisteix que anem encadenant moments històrics, un rere l’altre. Però no són, com altres vegades, moments d’esperança davant la possible materialització d’anhels realment col·lectius, després de períodes d’opressió i necessitat; no vivim en l’avantsala de la democràcia, ni en els anys previs als Jocs Olímpics del 1992, d’horitzons prometedors per a tothom. Ans al contrari, convivim amb el desencant i la fatiga, amb l’ esvaïment progressiu de certes il·lusions, amb la mil vegades anunciada –i, per a la majoria, sempre ajornada– sortida de la crisi, per cert en condicions pitjors a les d’entrada. D’altra banda, s’estén la impressió que els remeis que se’ns proposen per superar aquesta conjuntura es basen en diagnòstics esbiaixats de la nostra malaltia i condueixen a tractaments d’efecte més aviat dubtós.\nEl panorama que s’albira des de les finestres de l’orfenat català és desolador. Veiem un partit antigament hegemònic, CDC, que de resultes d’una sèrie de decisions errònies va trencar el terra electoral, i fins i tot el d’altres partits, i diu ara que es vol refundar sobre les seves ruïnes. Veiem uns republicans que, guiats per una idea única, anunciada com la panacea, s’enforteixen a velocitat lenta però constant, la mateixa a què es debiliten els socialistes. Veiem paladins d’una nova política amb tics dels vells temps. I veiem pretesos grups antisistema que no dubtarien gens ni mica a l’hora d’imposar-nos el seu sistema.\nFa quatre anys que Catalunya està sotmesa a un gran estrès polític. Viu en perpètua flamarada. I què passa quan els processos febrils s’allarguen? Doncs que apareixen els deliris. Ho estem comprovant sovint. Algunes de les propostes recents d’actors polítics amb un suport popular que no es correspon amb la seva influència (d’encuny radical i obstruccionista) en el govern de Catalunya o de Barcelona, difícilment trobaran suports majoritaris, per més que gesticulin, perquè només interessen a cercles minoritaris.\nLa política catalana, malgrat els seus components repetitius i soporífers, ens és presentada com una realitat en efervescent trànsit de transformació. Però tot això, com el mateix procés, té molt d’il·lusori. La societat no es transforma al ritme que li marquen els interessos polítics de part. La majoria no es fica al llit petitburgesa i es desperta revolucionària. Per això direm –cenyint-nos a les manifestacions més vistoses d’aquests dies– que el discurs sobre copes menstruals, retorns a la tribu i ocupacions de segones residències, acompanyat de ruptures legals i instauració de règims nacionals i polítics ferris, té el futur que té: poc. Una cosa és que molts se sentin orfes i una altra que vulguin anar a fer doctrina. No és el mateix.\nTan difícil els resulta als partits adonar-se del que és prioritari? Tal com jo ho veig, no és l’anomenat alliberament nacional (improbable, més enllà dels aspectes folklòrics, en un món globalitzat) ni el retorn a les pràctiques pròpies d’un ordre predemocràtic. Els problemes grans d’avui són uns altres i són evidents.\nVivim en un món amb uns nivells de desigualtat econòmica suïcides, amb unes polítiques mediambientals igualment suïcides, amb uns sistemes educatius i sanitaris molt millorables. Corre-\ngir aquests rumbs de col·lisió i formar millors ciutadans són prioritats absolutes, davant les quals empal·lideixen les altres. També és prioritari sumar\nforces, en lloc de restar-ne. Per això continua sent un objectiu l’enfortiment d’Europa, ara amenaçada pel referèndum Brexit (tres dies abans de les legislatives espanyoles), la inflexibilitat alemanya o els populismes de signe divers que brollen a tot arreu. M’agradaria que la gent d’algun partit ho veiés així; que s’obli-\ndés per un instant de l’ordinador\nen el qual, segons ens diuen, van passant pantalles del procés; que alcés la vista, mirés més enllà i actués en conseqüència. Així podríem anar sortint de l’orfenat. Potser res d’això no serà immediat. Però vull pensar que no és impossible.


Comunicat de la PTP sobre la campanya de CAPRABO | transportpublic.org\nComunicat de la PTP sobre la campanya de CAPRABO\nL’Associació per a la Promoció del Transport Públic, la PTP, qualifica com de poc afortunada la darrera campanya publicitària de Caprabo. La campanya té una versió televisiva i una altra per la premsa escrita. En aquesta darrera versió, per exemple en l’anunci publicat a tota plana a La Vanguardia el passat dissabte, 11 de novembre, amb un format que recorda el de la secció de Societat, en grans titulars, Caprabo anuncia textualment: “Es redueix el nombre d’usuaris del transport públic a Castellar del Vallès, Valladolid, Esparraguera, Barcelona, Juneda, Viladecans, Mollet del Vallès i Palma de Mallorca”.\nA continuació explica que Caprabo regala cada dia un Smart, un fantàstic cotxe, etc. També publica la llista dels guanyadors d’aquest cotxe que corresponen a les poblacions esmentades en el macrotitular. El missatge és clar: anar en cotxe és fantàstic i anar en transport és per la gent de segona categoria. Ni tan sols les empreses automobilistes mai no s’havien atrevit a plantejar la qüestió en aquests termes.\nLa PTP creu que es tracta d’una publicitat totalment inacceptable ja que menysté el transport públic. Avui a la societat hi ha un gran consens en què és prioritari protegir i potenciar el transport públic. És més, les gran cadenes de distribució d’alimentació haurien de ser les primeres interessades en què els seus clients arribessin prioritàriament als centres comercials a peu i en transport públic, com a forma d’estalviar despeses en costosos aparcaments i agilitar els accessos, tot evitant embussos. Caprabo, amb la seva campanya equivocada, sembla iniciar un desmarcament d’aquest gran consens social en favor del transport públic.\nL’Associació per a la Promoció del Transport Públic -PTP– ha demanat als responsables de Caprabo la reconsideració d’aquesta campanya publicitària i la seva retirada.\nEs prega enviar missatges demanant la retirada a l’adreça electrònica [email protected]\nPreviousPrevious post:Intercanviador central de Plaça de CatalunyaNextNext post:La PTP demana una ampliació dels serveis mínims davant l’anunciada vaga d’autobusos entre el 22 de desembre i el 7 de gener


Ciutats – La invitació a la lectura\n9 Abril 2021 by jcentell\n«La gent de la meva escala», més que un poemari\nEls lectors de poesia saben que no es tracta només de «paraules boniques ben ordenades» que sonen bé quan les llegim. Els lectors saben que poesia és el vent, la remor del mar, el vol d’una papallona, el repic dels dits sobre el teclat del piano. Saben que poesia és quan llisquem pel tobogan, quan sentim la joie de vivre, quan comprenem com funciona la rentadora, quan ens mengem un tall de síndria, quan coneixem gent d’altres països, quant ens coneixem a nosaltres mateixos. La poesia és a tot arreu! Només cal mirar el món que ens envolta amb uns altres ulls. La gràcia dels poemes és aquesta precisament, que es tracta d’un llenguatge diferent però que està fet amb les mateixes paraules que usem cada dia a casa, a l’escola, quan anem a comprar el pa, quan juguem amb els amics. Les mateixes paraules ordenades d’una forma diferent, però els mateixos mots.\nDe vegades, però, alguns poemes tenen un plus afegit. És el cas del poemari «La gent de la meva escala». Perquè, a més de les emocions i les imatges mental (i reals, en aquest cas) hi ha, en cada poema, una història. Són com petits relats, contes, protagonitzats la majoria per infants, dels que podem estirar i aprendre per extrapolar-los a les persones que coneixem o als infants de la família o l’escola.\nEstic molt content que la Roser m’hagi convidat a participar de la presentació el proper dijous. La Roser és persona sàvia, a qui admiro pels seus coneixements d’etnografia i de la tradició oral i també per la manera que té de connectar-ho tot amb la música, les arts, el teatre. No sé si us passa com a mi, que faig connexions de la gent que conec amb els personatges de l’imaginari àlbum de cromos on guardem els nostres referents. En el cas de la Roser (això ella no ho sap) sempre m’ha recordat a aquell escriptor que vivia a Iàsnaia Poliana i que tenia una gran preocupació per la pedagogia. Sí, definitivament, la Roser és Tolstoi.\nLa presentació del llibre serà molt bonica perquè serà presencial, la llum del dia s’anirà apagant i llegirem poemes al pati de Casa Anita, que serà com estar enmig del bosc. Quina paradoxa: Enmig del bosc llegint poemes de ciutat… hahaha, memorable!\nNo voldria avançar com anirà la cosa, només us puc dir que si veniu segur que ho xalareu. Però com que l’aforament és limitat (coses de la pandèmia) cal que us inscriviu enviant una sol·licitud a catalunya@kalandraka.com\nA la «promo» que ha fet l’editorial podem llegir, entre altres, aquestes paraules:\nUn veïnat imaginari protagonitza aquest original llibre de poemes que es forja en un edifici qualsevol d’un poble o ciutat.\nDes del carrer fins al terrat, tot passant per cada replà, les pàgines d’aquesta obra ens permeten traspassar cada porta.\nRoser Ros, pren el títol de «Els nens de la meva escala», una secció de la revista infantil La Mainada on el poeta Joan Salvat-Papasseit (pioner del futurisme en la literatura catalana d’avantguarda) va escriure petits contes durant 1921. L’autora explica algunes de les coses que passen en una comunitat de veïns de manera poètica. Així és com Roser Ros ens presenta a un nen dormilega, un altre de ben petitó, una nina, una àvia amb la seva neta, una nena que va al mercat… i altres pintorescos habitants. Els jocs de paraules i sons, les repeticions i les tornades, les estructures dialogades, les cantarelles, moixaines i cançons de bressol inspirats en la tradició oral i altres recursos literaris són algunes de les propostes d’aquest poemari pensat per llegir i mirar, per gaudir escoltant i per recitar.\nLes il·lustracions són de la María Girón, que té la capacitat de canviar de paleta segons el tipus de lectura del que es tracta. En aquest cas és una delícia, usa tonalitats suaus per crear atmosferes càlides i figures expressives.\nTítol: La gent de la meva escala\nPublicat a Presentació, publicacions\t| Etiquetat cicle mitjà, Ciutats, humor, jocs de paraules, kalandraka, María Girón, pobles, poesía, relacions humanes, Roser Ros, Tradició oral | Deixa un comentari\n14 Octubre 2020 by jcentell\nLes balenes arriben volant\nAgafes la portada d’aquest àlbum i què veus? Una imatge surrealista d’un grup de balenes surant pel cel entremig dels edificis d’una ciutat. Es tracta d’un dibuix fet a llapis i la sensació que transmet és de tristesa.\nAbans d’obrir-lo te n’adones que és una ciutat com qualsevol altra ciutat populosa del món perquè a la part inferior hi ha l’embús habitual dels cotxes i els edificis són alts (oficines?). També veus que les balenes no són totes de la mateixa espècie. Es distingeix una balena blava, un catxalot i una balena grisa, totes avançant cap a la dreta i convidant-nos a obrir el llibre.Abans, però, recordem que no fa gaire em llegit o hem vist a la tele la notícia que el govern del Japó torna a autoritzar la cacera de balenes adduint que és una tradició, i ens passa pel cap la idea fantàstica de pensar que potser les balenes el que fan és fugir dels pescadors i buscar refugi al continent.\nBé, tot això són suposicions perquè el llibre no té text. Anem passant les 40 pàgines i podem llegir les imatges i entreveure una història força salvatge. Els cetacis semblen tranquils i algunes persones aixequen els ulls i els admiren, sense mostrar sensació de por, potser una mica de sorpresa i prou.\nPerò, ai, las!, les autoritats no pensen el mateix i la seva reacció serà violenta i envien un exèrcit format per mariners proveïts d’arpons a liquidar les balenes. Fa pensar en les reaccions d’alguns governs davant l’arribada d’immigrants, d’uns governs que no acaben d’entendre què està passant. Les balenes no fan pinta de voler fer mal a ningú, es diria que senzillament van de camí no sé sap on, com si estiguessin fugint, o potser es volen trobar totes a la ciutat de Melville com apunta la dona del temps (gran homenatge a Melville; més endavant veurem la paraula Achab en un dels tancs).\nLes imatges de les autoritats militars són tremendes, i mostren una agressivitat que corprèn. En lloc de quedar fascinats, bocabadats, davant la bellesa que suposen aquests animals, els manaires de la metròpolis acaben tirant pel dret, com si tinguessin por, i eliminant-les del tot.\nJa hem apuntat que l’obra no té text i, per tant, cadascú, interpreta allò que l’autor i l’il·lustrador ens volen mostrar.\nMolts dels dibuixos ocupen dues planes i tots estan enquadrats, limitats pel blanc. La última vinyeta és espectacular.\nNovel·la gràfica recomanada per a alumnes de l’ESO\nAutor: Davide Calì (Cornelius)\nIl·lustrador: Tommaso Carozzi\nPublicat a publicacions\t| Etiquetat animals, Ciutats, Davide Cali, ecologia, ESO, Océano, Poder, pors, Tomasso Carozzi | Deixa un comentari\nUna nova terra. Una vivència compartida.\nL’Associació de Mestres Rosa Sensat acaba de publicar la reedició d’aquest llibre clàssic d’en Paco Candel, amb les il·lustracions originals d’en Cesc i la traducció de la Marta Mata.\nEs tracta de la primera edició en català d’aquest conte que és va publicar l’any 1971, dins de la col·lecció «Desplegavela» de l’editorial La Galera. El text en castellà és anterior, del 1967. La col·lecció «Desplegavela» es deia així perquè les pàgines del final s’obrien en forma d’acordió. En l’edició que ara s’ha reeditat, aquest detall no hi apareix, imagino que per estalviar costos.\nEl llibre és un regal per diversos motius.\nPrimer perquè recupera un text mític i ens recorda la figura d’aquests escriptor tan proper per als qui, com jo, ens hem mogut pels mateixos espais físics. Sovint hi vaig a la Zona Franca on hi viu part de la meva família i on hi ha la magnífica biblioteca que porta el nom d’en Paco Candel. Mentre passejo pel barri i pels carrers on vivia l’autor, el recordo.\nTambé perquè els qui som de l’Hospitalet tenim un deute amb ell des de l’època en que va ser elegit regidor de la ciutat per la llista del PSUC i es va fer càrrec de la regidoria de Cultura. Era l’any 1979.\nEn tercer lloc perquè la història que explica «Una nova terra» és la història de moltes de les nostres famílies que van arribar a Catalunya els anys 50 i 60 amb les mateixes condicions dels protagonistes del relat. A més, les anècdotes i les situacions que s’expliquen són compartides.\nI finalment perquè «Una nova terra» continua essent actual i encara avui hi ha fluxos migratoris que viuen la mateixa circumstància vital.\nEl relat l’explica un infant i comença quan ell, la germana i la mare reben una carta del pare que va marxar a treballar a una gran ciutat. Agafen el poc que tenen i emprenen un llarg viatge de tres dies en tren fins a la ciutat. Hi van neguitosos perquè no saben què es trobaran.\nS’instal·len en una barraca que el pare ha comprat.\nEl pare pregunta:\n—Què us sembla?\n—Estupenda! Està molt bé!\nLa barraca, si fa no fa és com la cova que teníem al poble.\nEl que jo no sé és d’on sóc, ara. Jo era del meu poble; però ara, d’on sóc?\nLa narració continua explicant com els infants van a l’escola, com juguen al parcs, com fan nous amics i com van descobrint els espais que els envolten.\nEl somni de la família és aconseguir un dels pisos que s’estan construint a l’extraradi.\nAquests jardins tenen a la vora unes cases molt, molt altes. Al poble no n’hi havia pas. Aquestes cases es diuen pisos. Uns amics meus hi viuen. Jo hi he pujat. M’agraden els pisos perquè hi ha lloc per a tot. I també perquè es veuen moltes coses i moltes cases de la ciutat des de la finestra.\nAl web de l’Associació han penjat un Vimeo amb imatges del conte que podeu veure a continuació:\nAl grup de treball «Passió per la lectura» el comentarem en la propera sessió i valorarem si l’incloem en la tria sobre llibres que parlen de les ciutats. Diria que sí.\nAquest llibre i la resta de títols de la Col·lecció (que comença a fer molta patxoca) els podeu aconseguir entrant a http://rosasensat.org/editorial/ca/colleccions/?colleccio=MARS\nTítol: una nova terra\nTraductora: Marta Mata\nCol·lecció: MARS, 10\nPublicat a publicacions\t| Etiquetat Associació de Mestres Rosa Sensat, Cesc, Ciutats, convivència, immigració, La Galera, literatura infantil, Marta Mata, Paco Candel | Deixa un comentari


La taronja sònia, farah i clàudia by Beatriz Comella 1125 views\nFira de la Taronja Soller Mallorca by Citric Hotels 2657 views\nnews sept 10 part b.doc by Jacknickelson 682 views\nFem suc de taronja by Azahara Rodríguez... 221 views\nConclusions del Fòrum de la Profess... by Col·legi Oficial ... 606 views\nFormazione Ysei 2° lezione by Munir Ch 237 views\n1. Ainhoa ChovaLa Marina Alta Descripcio general. És una comarca costanera que tanmateix marca un punt de transició entre el litoral pla i obert de la Safor, on el cultiu de la taronja domina, i els penya- segats marítims de la Marina Baixa on els conreus samaguen dins de valls interiors, i la nespra i el raïm dominen.\n2. Les muntanyes La Marina Alta és dominada per tres muntanyes importants – la Segària , el Montgó i la serra de Bèrnia - que formen part dun sol sistema: la serralada Bètica. Aquesta forma una sèrie de valls de díficil accés a linterior de la comarca, anomenades les Valls, que sorienten majorment de loest a lest, partint duna línia entre Pego a Xaló.\n3. La costa La costa conjuga platges darena fina i pedra al terme de Dénia i al nord del de Xàbia amb cales, costa rocosa i penya- segats al voltant del Montgó i entre Xàbia i Calp. És a la meitat sud que es troba la costa més accidentada: el Cap de Sant Antoni, el Cap de Martí, el Cap Negre i el Cap de la Nau.\n4. La xarxa fluvial Els rius de la comarca són el Bullent i el Molinell – o Racons – que fan de frontera al nord; el Girona, el Gorgos – o de Xaló – l’Alcalà i el de Castells. A més, hi ha una sèrie de barrancs: l’Alberca, l’Alter, el Bo, el Regatxol, el Teulada, les Sorts, el Mascarat, el Malafí i la rambla de la Gallinera. Tots són torrencials, sovint no porten aigua i, amb les pluges fortes de la tardor, poden desbordar-\n5. Eixos naturals El transport de la comarca sorienta del nord al sud i al voltant de la capital. En canvi, té accessos directes a Ondara, Pedreguer, Gata i Benissa. La carretera nacional segueix el mateix eix que lautopista, passant per dins de Gata, Benissa i Calp; disposa dun desviament per al Verger i Ondara..\n6. Gastronomia Coques de mullador, la coca més típica de la Marina. Alguns plats típics de la gastronomia daquesta comarca són el mullador. Begudes típiques són el burret, vi de Xaló o la coneguda mistela.\n7. Arquitectura La Marina té dos estils propis de construcció. Ambdós empren tradicionalment pedra lluïda amb guix i pintat. Destaquen els rius-raus, antic assecador de raïm per fer pansa. Hui sutilitzen com a casa de camp.\nFira de la Taronja Soller Mallorca\nTaronja alba aumatell casas cs\nApple. Andrea Martí, Andrea Garcia i Paula Esteve


AJUNTAMENT DE SANT JOAN DE VILATORRADA, L’Ajuntament de Sant Joan de Vilatorrada inaugura l’exposició “La vida de l’aigua”\nActualitat > Notícies > L’Ajuntament de Sant Joan de Vilatorrada inaugura l’exposició “La vida de l’aigua”\nL’Ajuntament de Sant Joan de Vilatorrada inaugura l’exposició “La vida de l’aigua”\nLa mostra, que es pot visitar al vestíbul del consistori, està cedida per la Diputació de Barcelona i forma part del programa d’activitats de La Setmana del Medi Ambient 2017.\nDivendres 2 de juny, Sant Joan de Vilatorrada va donar el tret de sortida a La Setmana del Medi Ambient 2017 amb la inauguració de l’exposició “La vida de l’aigua”. L’acte de presentació, celebrat al vestíbul de l’Ajuntament, va anar a càrrec del Diputat delegat d’Espais Naturals i Medi Ambient, Valentí Junyent; l’alcalde de Sant Joan de Vilatorrada, Gil Ariso; i el regidor de Gestió i Planificació dels Recursos i el Medi Ambient, Ramon Planell.\nLa mostra, cedida per la Diputació de Barcelona, vol ser un mitjà per centrar l’atenció en la importància de l’aigua i la defensa de la gestió sostenible del recursos; i es podrà visitar al vestíbul de l’Ajuntament fins el proper dijous dia 15 de juny.\nL’acte d’inauguració també va comptar amb la presència especial dels alumnes de cinquè de Primària del Col·legi Públic Joncadella de Sant Joan de Vilatorrada, que van gaudir d’una visita guiada de l’exposició.\nL’Ajuntament de Sant Joan de Vilatorrada convida a tots els veïns i veïnes a gaudir de les diferents propostes lúdiques i culturals que s’emmarquen en La Setmana del Medi Ambient; agraeix la presència de Valentí Junyent a l’acte, així com la participació de l’Escola Joncadella en la inauguració; i posa en valor, finalment, la col·laboració i implicació de la Diputació de Barcelona en l’organització de projecte comuns com aquest que tenen com a objectiu fer pedagogia sobre la importància del respecte a l’entorn i al medi ambient.\nInauguració de l'exposició "La vida de l'aigua"


Screening oftalmològic pediàtric - Admiravisión, Oftalmología\nScreening oftalmològic pediàtric\nQuè és el cribratge oftalmològic pediàtric?\nÉs un sistema de mesurament d’errors refractius en nens, des dels 6 mesos, i pacients no col·laboradors.\nAquesta prova serveix per a detectar, amb fiabilitat i facilitat, defectes refractius en nens, des dels 6 mesos, i en pacients no col·laboradors.\nL’error refractiu és la causa principal de l’Ambliopia.\nEl mesurament està basat en una foto refracció excèntrica.\nLa llum infraroja és projectada de forma transpupilar cap a la retina. Depenent de l’error de refracció del pacient, la llum reflectida forma un patró de lluentor específica a través de la pupil·la.\nEl càlcul de la refracció esfèrica està basat en aquest patró de lluentor.\nPer a calcular el cilindre i l’eix es repeteix el mateix procés de mesura en tres meridians.\nL’exploració dura un parell de segons des que el pacient fixa la mirada en l’equip.\nLes prestacions i avantatges d’aquesta tecnologia són les següents:\nMesurament cilindre i eix\nMesurament diàmetre pupil·lar\nMesurament distancia i direcció de fixació\nDetecció de opacificación de mitjans\nPermet mesurament unilateral\nArticle anteriorTest d'al·lèrgia ocular\nSegüent articleScreening de retina en nounats UNEED


El compte de Twitter del Barça, piratejat de matinada\nActualitzada 23/08/2017 a les 12:56\nVa anunciar l’arribada de l’argentí Ángel di María\nEl compte del FC Barcelona a Twitter ha estat piratejada de matinada, incidència de la qual el club va donar compte a les 6:00 hores. En el període que el compte ha estat 'hackejada', s’ha anunciant l’arribada de l’argentí Ángel di María ("Welcome Ángel di María to FC Barcelona! #DiMariaFCB"), precisament un jugador que és a l’agenda dels barcelonistes.\nEl club ha reaccionat amb el següent missatge: "Aquesta nit els nostres comptes han estat hackejats. Estem treballant per solucionar-lo com més aviat millor. Gràcies per la vostra paciència".\nAquesta nit els nostres comptes han estat hackejats.\nEstem treballant per resoldre-ho al més aviat possible.\n— FC Barcelona (@FCBarcelona_cat) 23 de agosto de 2017\nDurant el pirateig, el compte ha enviat també el següent missatge: "Hola FC Barcelona. Som OurMine (Grup de Seguretat), si us plau contacteu amb nosaltres. Perdonin-nos la broma", acompanyat el final del redactat amb una emoticona de riure.\nD’altra banda, quan el compte ja estava piratejat, es va enviar un missatge animant els seguidors que es fes tendència l’etiqueta #FCBHack.


UN TROÇET DEL MEU SÀHARA: Tornar-hi\nEncara falten dies però ja tinc ganes de tornar-hi. De fer la bossa i barallar-me amb els 20 quilos, posar i pesar, treure i tornar a calcular al gram el que hi vaig afegint i treient. Barallar-me i emprenyar-me tota sola amb el precinte no deixant ni un troçet de bossa de ràfia a quadros sense.\nTinc ganes d'anar cap a l'aeroport del Prat agafar un carro i esperar algun senyal, algú que es mou per algun motiu, algú que diu alguna cosa o que ha vist el rètol que anuncia el vol, per posar-me a la cua adient. Veure la gent que conec d'altres seccions, d'altres municipis i saludar-los, i altres que només ens trobem en els viatges, parlar i compartir impressions, i posar-nos nerviosos junts pel retard. Recordar el número de viatjer per fer més fàcil la feina per embarcar. Respirar quan ja estan embarcats els 20 quilos, pensant que ja t'has tret un pes de sobre i sabent que ja només falta esperar i demanar a Déu o Al·là que no hi hagi molt retard. Perquè una mica de retard ja està bé sino no semblaria que vaig als campaments.\nUn cop a l'avió intentar inquivir la motxila i posar-me el cinturó, i esperar que s'enlairi i que aterri a Oran, per tornar a enlairar al cap d'una hora i per fi aterrament a Tindouf. Bueno dic "per fi" per dir alguna cosa, perquè de fet encara queda molt per arribar. Recuperar la motxila, el bolso, la jaqueta, l'elzem, etc, i baixar de l'avió, normalment a les tantes de la matinada, i fer cua per entrar, mentre empleno el paperet (nom, prénom, etc) on sempre hi ha algú que s'equivoca. Entrar a l'aeroport passar per la policia algeriana que mira i remira el que he escrit i el passaport, a vegades pregunta i rectifica alguna cosa, potser per la mala lletra que els hi he fet.\nUn cop tots aquests tràmits ja arriba el jaleo de buscar la bossa, d'entre moltes practicament iguals o molt semblants. I intentar sortir, amb la motxila i la bossa dels 20 quilos, sense que et facin obrir la bossa, que tot plegat és un bon enrenou.\nAbans de sortir desitjar que sigui un autobus el que va a Auserd o almenys que no sigui un camió destapat, només desitjar-ho i no pensar-hi massa, perquè al cap i a la fi sempre és allò que no m'espero i em veig enfilada sobre un camió vell, destartalat i destapat, amb el fred i vent del desert que no augura un bon trajecte. Però què hi farem... ja sé on vaig i el que em trobaré. Toca cordar-se fins a dalt de tot la jaqueta i enbolicar l'elzem al cap i deixar només els ulls al descobert per veure o intuir els batxes que ens fan saltar a cada moment, intentant que l'esquena no se'n ressenti gaire.\nEl viatge en camió al principi és divertit, però a mesura que veig que va despuntant el dia i encara no es veu cap forma de vida al mig del desert (i a sobre amb totes les hores que ja es portem sobre) es fa una miqueta cansat. Veure com va sortint el sol al mig del desert, sobre un camió destartalat potser és una de les coses més maques que he pogut apreciar. Bé, a part de les nits de lluna plena amb el cel súper estrellat del desert (els que ja hi heu estat ja sabeu què vull dir).\nJa quasi a la fi del trajecte al arribar a la wilaya baixar del camió, la motxila, buscar altre cop la bossa de ràfia i esperar que vingui algun cotxe per portar-te a la daira. Sort que és quan ja veig el final aprop i la claredat del dia ja és total i deixo de banda el rellotge per uns quants dies. És quan ja puc intuïr la flaire del carbó i del te sahrauí, que revifa a qualsevol, i les rialles de nenes i nens que et venen a esperar contents de poder-te tenir aprop.\nJa tinc ganes de tornar-hi, encara que sembli mentida.\nEscrit per Txell a les 15:22