Federació catalana d'esports per a cecs | FCECS » TOT A PUNT PER AL XXV CAMPIONAT DE CATALUNYA DE GOALBALL OPEN 2022\nTOT A PUNT PER AL XXV CAMPIONAT DE CATALUNYA DE GOALBALL OPEN 2022\nDurant els dies 7 i 8 de maig, es disputarà al Poliesportiu de l’ONCE Catalunya el XXV Campionat de Catalunya de Goalball-XVIII Trofeu Consell Territorial per a Cecs i Deficients Visuals, organitzat per la Federació Catalana d’Esports per a Cecs.\nEls partits es disputaran el dissabte a la tarda i el diumenge al matí. Aquest Campionat manté el seu format OPEN. Per tant, hi haurà equips catalans i equips d’arreu d’Espanya i l’estranger. El torneig estarà format per una categoria masculina i una de femenina. La categoria masculina estarà formada per 2 equips representants de la FCECS, que seran els equips del Barcelona i el Catalunya, i 2 equips d’arreu d’Espanya, l’Andalusia i el Madrid, i un equip Internacional, l’ASD Blind Hawks Trento de França. En la categoria femenina, hi haurà 3 equips representants de la FCECS, que son el Barcelonines, Calamares i Catalunya, i del estat espanyol la selecció d’Andalusia.\nCal destacar que, per raons de COVID-19, des del 2019 no hem tingut cap equip de fora de la FCECS, d’aquesta forma aquest torneig recupera el seu format OPEN. També ens agradaria remarcar que, per primera vegada, en aquesta competició rep equips de fora d’Espanya, per aquest motiu és una gran satisfacció comptar amb l’equip ASD Blind Hawks Trento de França en la categoria masculina. Per altra banda, també volem donar la benvinguda a l’equip de Madrid, que és la primera vegada que participa en aquesta competició, i esperem poder comptar amb ells en edicions posteriors. I per acabar, volem agrair a la FADEC la seva participació en les darreres edicions del Campionat amb els seus equips masculins i femenins.\nAquest Campionat estarà dividit en dues fases: una primera fase que és una lliga a una volta, i jugaran tots contra tots, i una segona fase en la qual els dos primers classificats disputaran una final per proclamar-se campions.\nDes de la FCECS, volem desitjar tots els èxits a tots els equips participants i que gaudeixin d’aquesta experiència!


Portada · Sanitat i salut · Consultori municipal · Notícies\nPetit canvi d'horari al CAP d'Arenys de Munt\nA partir d’avui, dilluns 19 de febrer, el CAP d’Arenys de Munt farà l’horari fins a les 8 del vespre. A partir d’aquesta hora, els vilatans hauran de trucar al 061 o seran atesos per l’equip d’atenció continuada del CAP d’Arenys de Mar.\nL’afectació al vilatà serà mínima; fins ara, en horari de 8 a 9 del vespre no es feien visites programades i només s’atenien les urgències. A partir d’avui, aquestes visites seran ateses pels professionals de l’atenció continuada al CAP d’Arenys de Mar.\nAquest horari s’està adoptant a tots els equips d’atenció primària de la Metropolitana Nord (Vallès Oriental i Occidental, Barcelonès Nord i Maresme). D’aquesta forma, els professionals faran el mateix horari que els professionals d’altres proveïdors de salut i també els de territoris propers al nostre (Barcelona, Metropolitana Sud i Girona).


Barcelona. Dilluns, 11 de setembre de 2017. 05:25\nActualitzat Dilluns, 11 de setembre de 2017. 05:25\nEl PSC ha canviat d'actitud. Després de les purgues que han empetitit l’espai socialista, Miquel Iceta ha imposat una deriva que el porta a fer costat als unionistes\nSom en un camí sense retorn. La majoria dels alcaldes i alcaldesses catalans s’han compromès amb el referèndum. Només s’hi resisteixen els ajuntaments que dominen els socialistes amb majoria socialista o que estan condicionats per Cs, com el de Lleida, presidit per Àngel Ros, un home que anys enrere es presentava com el capdavanter del sector catalanista del PSC. L’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, juga a l’ambigüitat per resoldre els seus problemes interns. A Catalunya en Comú hi ha un sector que és rabiosament i agressivament espanyolista, per bé que es manifesta poc, però que existeix i que s’estén per les universitats i CC.OO, però també té gent que creu en l’autodeterminació. Si finalment Ada Colau fa com els alcaldes socialistes i no facilita la votació, quedarà clar quin sector ha guanyat. Tanmateix, el suport dels alcaldes és important però no decisiu per poder celebrar el referèndum, en especial a les grans ciutats, on el Govern té múltiples alternatives per superar els entrebancs.\nLa Diada d’enguany és una de les més transcendents dels darrers anys. Caldrà estar preparats per suportar el creixent autoritarisme del govern espanyol, que actua contra impremtes i mitjans de comunicació com si estiguéssim sota un estat de setge amb la complicitat del PSOE i Cs i el silenci dels periodistes i els intel·lectuals espanyols. Caldrà resistir i fer com la gernació congregada davant la seu del setmanari El Vallenc, que quan la Guàrdia Civil va retirar-se a correcuita es va posar a cantar aquella cançó de La Trinca que diu “Passi-ho bé i moltes gràcies./ Passi-ho bé, passi-ho bé,/ Passi-ho bé!/ Passi-ho bé fins l'any que ve”. Quin contrast entre aquest adéu sarcàstic a la Guàrdia Civil i els aplaudiments entusiastes als Mossos d’Esquadra després de l’atemptat del 17-A. Fa temps que una bona part dels catalans i catalanes estan desconnectats de l’Estat espanyol. Viuen el dia a dia com si ja fossin independents.\nPARLAMENT VÍDEO: L'unionisme es posa dempeus i aplaudeix Coscubiela Carlota Camps


El conseller Santi Vila i Cemex reafirmen el compromís amb la planta d'Alcanar - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nEl conseller Santi Vila i Cemex reafirmen...\nEl conseller Santi Vila i Cemex reafirmen el compromís amb la planta d'Alcanar\nEl conseller Vila i membres de la delegació catalana amb representants de l'empresa Cemex a la seu central que tenen a Mèxic DF.\nTerritori i Sostenibilitat i l'empresa mexicana estudien fer una prova pilot per implantar l'ús del formigó en la construcció de carreteres\nEl conseller de Territori i Sostenibilitat, Santi Vila, va mantenir ahir una reunió de treball amb els responsables internacionals de l’empresa cimentera Cemex, que va servir per reafirmar el compromís que té la companyia mexicana amb la consolidació de la planta d'Alcanar com a primer productor exportador de ciment de l'Estat.\nDurant la reunió, a la qual també hi va assistir el director general de Transports i Mobilitat, Pere Padrosa, es va avaluar el funcionament de l’acord a què van arribar Ports de la Generalitat i Cemex a començaments d’any. Segons aquest compromís l’empresa cimentera es comprometia a mantenir l’operativa industrial de la fàbrica i de les instal·lacions portuàries al port d’Alcanar durant els propers 10 anys, a canvi que la Generalitat dragués el canal d’entrada del port per permetre l’arribada de vaixells de gran tonatge i, en conseqüència, l’obertura de l’empresa a nous mercats d’exportació.\nEls treballs de dragatge, amb una inversió de 4,5 MEUR, ja van finalitzar abans de l’estiu i aquest mes de setembre el port d’Alcanar va rebre el primer vaixell de 40.000 tones. La capacitat màxima del port, abans del dragatge, era de vaixells de 25.000 tones.\nEl 87% de la producció de Cemex a Alcanar es dedica en aquests moments a l'exportació, principalment amb països del nord d'Àfrica, Regne Unit i el Brasil. Els responsables de l'empresa van mostrar la seva intenció d'obrir nous mercats, com per exemple als Estats Units, que atorguen a la planta d'Alcanar un alt potencial de creixement. La producció de Cemex a Alcanar superarà aquest 2014 el milió de tones.\nEstudis del MIT i la UNAM\nD'altra banda, els responsables de Cemex van presentar dos estudis sobre l'eficiència del formigó com a material per pavimentar carreteres elaborats pel Massachusetts Institute of Technology (MIT) i la Universidad Nacional Autónoma de México (UNAM).\nAquests estudis revelen els beneficis a llarg termini d'utilitzar formigó en substitució de l'asfalt en alguns trams de la xarxa viària catalana. En aquest sentit, Cemex i la Generalitat estudiaran la realització d'una prova pilot que permeti comprovar els beneficis de l'ús d'aquest material.\nLa reunió amb Cemex formava part del programa de la missió empresarial del Port de Barcelona a Mèxic, que encapçalen el conseller Santi Vila i el president de l’autoritat portuària de Barcelona, Sixte Cambra, i integrada per 35 empreses importadores i exportadores, del sector logístic i del sector portuari.\nJPG - 0,119 MB\nTerritori i Sostenibilitat Delegació a les Terres de l'Ebre


Torre d'Hèrcules (la Vila Joiosa) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nTorre d'Hèrcules (la Vila Joiosa)\nEntitat territorial administrativa la Vila Joiosa (Marina Baixa)\n38° 30′ 59″ N, 0° 11′ 49″ O / 38.51633°N,0.19707°O / 38.51633; -0.19707\n26 gener 1990\nLa Torre d'Hèrcules o Torre de Sant Josep és un monument funerari romà de la meitat del segle ii dC, situat a la partida del Torres del municipi de la Vila Joiosa (a la Marina Baixa, País Valencià). Té forma de torre de planta rectangular i consta d'un podi esglaonat de cinc grades, de les quals la primera està parcialment soterrada. Sobre aquest es troba el cos central, als cantons del qual se situen pilastres de reforç, mentre que els panys dels murs són llisos. La construcció és rematada amb un segon cos realitzat molt probablement al segle xviii, ja que apareix als dibuixos de Laborde. Per les restes trobades al voltant (i que permetrien la seua restauració) se sap que els capitells de les pilastres eren d'estil corinti; també s'han trobat restes de l'arquitrau. S'ha plantejat la hipòtesi (segons L. Aband) que el remat del monument fóra un cos piramidal, en posar-lo en relació amb altres monuments funeraris de l'època romana. L'interior consta d'una única sala coberta amb una volta de canó. Aquest monument funerari està representat en diversos documents gràfics d'Antoni Valcárcel Pío de Savoia i Moura, més conegut com el comte de Lumiares, (segle xviii) i de Laborde (segle xix), on es representa com és en l'actualitat. Gaudeix de la declaració de BIC amb el número de referència RI-51-0006819.\n«Resolució de 20 de setembre de 1988, de la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, per la qual s'incoa expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural amb la categoria de Monument a favor de l'anomenada Torre d'Hèrcules a la Vila Joiosa (Alacant)» (PDF). Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, núm. 917, 20-09-1988, p. 5147.\n«Reial Decret 109/1990, de 26 de gener, pel qual es declara bé d'interés cultural, amb categoria de monument, la denominada Torre d'Hèrcules, a la Vila Joiosa (Alacant)» (PDF). Butlletí Oficial de l'Estat, núm. 27, 31-01-1990, p. 3040.\nFitxa BIC de la Direcció General del Patrimoni Cultural Valencià\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Torre d'Hèrcules\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Torre_d%27Hèrcules_(la_Vila_Joiosa)&oldid=19713797»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 4 març 2018 a les 10:06.


tobuushi: d’octubre 2011\nEnguany és el 3er que celebrem la Castanyada a la nostra nova casa, a la ciutat de Hiratsuka, aquest cop havia de ser especial, després de dos anys de proves amb bons resultats, mal m'està dir-ho, els panellets estaven llestos per veure la "llum pública" així que vam decidir convidar uns amiguets de l'escola de la Shikibu perquè veiessin que hi havia alguna cosa més al món que ditxós Halloween. La Castanyada és difícil d'explicar per a qualsevol, però al Japó és molt fàcil ja que tenen festivals d'aquest tipus, en record dels difunts, però alhora festius, sense entrar en la grolleria macabra dels anglo-saxons. Al Japó hi ha el festival de l'"Obon" del què ja us en vaig parlar fa un temps. Per això quan em preguntaven què era la Castanyada només els havia de dir que era com un Obon. Al Japó també els agrada molt menjar productes de la tardor com caquis, moniatos o castanyes, també els agrada molt menjar pastissets de la mida dels panellets, però ells els fan amb massa d'arròs. Tot plegat molt proper a la seva cultura, malgrat la distància. És curiós com les coses es poden arribar a semblar tant.\nEl problema de fer panellets és el temps que es triga, almenys dos dies, primer per preparar la massa i després en elaborar-los, he descobert una botiga on tenen tots els productes que necessito, ametlla en pols i sucre llustrat, fins hi tot pinyons, els pinyons al Japó tots són de la Xina, són més rodons que els nostres i no tan bonics, però també són bons.\nCada cop tinc més ajudants, és important perquè seran ells el qui hauran de fer panellets pels seus fills quan arribi el moment. Fer panellets és divertit perquè és com jugar a per figuretes de plastilina, almenys això em va dir la Shikibu.\nLa patufeta em va ajudar amb els de xocolata, que és com encarregar a un ratolí que et vigili el formatge, i en Miró separava els pinyons bonics dels trencats, de fet es menjava els trencats, i algun de bonic també (^_^)\nÉs molt important seguir les instruccions del "mestre pastisser", tant la gran com el petit van prestar molta atenció a com s'havien de modelar, jo no sé vosaltres, però a Badalona, que jo recordi, els panellets tenen sempre la mateixa forma, si són de coco, cònics, de pinyons, rodons i els d'ametlla semblen panets.\nL'endemà vaig parar taula, els convidats vindrien cap a les dues, al Japó es dina d'hora, entre les onze i les dotze, hi a partir de les dues es berena. Finalment vam fer 1.5 quilo de panellets, que "regaríem" amb un amb vi dolç i un bon cava.\nEncara tenia una ampolla de vi dolç d'Alella, ostres era tant bo! Dolç però amb un puntet àcid que no el feia empaŀlagós com el Moscatell, va tenir molt èxit tot i que els japonesos no s'estimen gaire les begudes dolces. Però és clar panellets i vi dolç és com tastar un troç de Catalunya, i la nostra terra té molt bon gust.\nVaig trobar fa temps aquest cava en una botiga del poble del costat, Pere Ventura és boníssim, sempre que puc en compro un parell d'ampolles, per cert, un dels convidats ens va portar una ampolla de cava, també molt bo, Proyecto cu4tro es diu, amb una ampolla molt maca platejada, van triar-la per que sempre que puc els explico que a Catalunya fem cava que és com un xampany, sembla que la meva promoció a la fi té resultats, senyors del Consell Regulador del Cava, ja us passaré la factura.\nVam menjar panellets de pinyons,\nvaig voler fer una prova amb "kinako", una farina de soja dolça, van quedar molt bons,\ni de xocolata, que tenen forma de cor perquè ho vol la princesa Shikibu,\nVam comprar castanyes torrades a l'estil xinès, no sé com les fan però són molt bones, queden fosques per dins i la pell està vernissada amb una mena d'oli que fa olor com de regalèssia, però e sabor de castanya no és tant diferent de les nostres.\nEl primer convidat va arribar d'hora i disfressat del Detectiu Conan, la Shikibu en té un Manga així que es van posar a llegir a la seva habitació, m'escanta aquesta foto, per això us la volia ensenyar.\nEls panellets i les castanyes potser són massa pesats per la canalla petita, però les llaminadures i la xocolata triomfen arreu, un convidat va portar pastissos de Disneyland en forma de caps de Mickey i jo vaig trobat mongetes de "tots els sabors" com les de Harry Potter.\nDisfresses i molt de sucre! La millor combinació perquè la mainada xali d'allò més, el pares també s'ho van passar bé gaudint del cava fresquet i els panellets, els japonesos són molt oberts en qüestió de menjar ho volen tastar tot i són molt agraïts i quan van una mica gats són molt divertits.\nEn fi espero haver fet una mica de pedagogia pràctica sobre les nostres tradicions, almenys un petit grup de japonesos ja sap què és la Castanyada.\nPer cert un petit detall anecdòtic, la castanya en japonès es diu "kuri" jo vaig aprendre aquest nom recordant Madame Curie, ^_^\nPublicat per Isaac Zamora i Sitjà a 11:45 a. m. 18 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Isaac Zamora i Sitjà a 11:53 a. m. 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nAvui era jornada de portes obertes a la que serà, segurament l'escola primària de la Shikibu. És un complex escolar amb molts edificis, l'escola són un parell de construccions de 3 plantes ( planta baixa i 2 pisos ) similars, en paral·lel connectades per passareles, són molt lletjos i típics de les construccions d'aquest tipus.\nDins de les escoles, com dins de les cases, també cal treure's les sabates de carrer, fora unes línies grogues indiquen la zona per on no es pot trepitjar.\nA partir d'aquest senyal cal descalçar-se i posar-se les espardenyes per l'interior anomenades "wabaki".\nEls qui sou lectors de Manga o aficionats a l'Amine reconeixereu aquestes taquilles on deixar les sabates. Els números indiquen la classe. El prestatge de dalt és per les wabaki i el de sota per les sabates de carrer.\nCom que era hora de classe els passadissos eren buits.\nAixí com la sala de professors, molt típica oi? Sembla que hagi de sortir algun personatge de Manga d'un moment a l'altre.\nEls professors tenen una entrada diferent amb unes taquilles especials per les sabates. N'hi ha un munt!\nUna classe de primer, és fàcil de saber perquè els Randosel, les motxilles que es veuen al fons de l'aula van cobertes per un plàstic reflectant de color verd fluorescent, per seguretat vial. Només la canalla més petita ha de dur aquest senyal de precaució.\nHe vist molts dibuixos interessants, el nivell és molt bo, potser per això hi ha tants dibuixants al Japó.\nSembla una classe dels '60 oi? Tot plegat una mica atrotinat, aquests pupitres han tingut millors moments.\nMés dibuixos sobre llegendes japoneses, princeses i dimonis...\nAquesta classe de primer té un professor a qui li agraden les plantes, fa una mica més de goig que la primera.\nM'he fet un fart de fer fotos dels dibuixos de la mainada. Ep! Que només tenen 6 o 7 anys aquests.\nAquestes bosses serveixen per desar-hi la tovallola i els coberts o el raspall de dents, entre altres coses que es puguin menester.\nLes Randosel o Randoseru ( les motxilles ) són una part molt important de la iconografia dels estudiants de primària, la Shikibu ja té la seva, un dia us en parlaré, és tot un món.\nI com no, visca el Barça! Aquest nano a xalat d'alló més fent aquest collage, amb la bandera argentina, per Messi, suposo i una senyera de Sant Jordi ( aquesta no sé perquè, no crec que conegui la nostra història ), m'hagués agradat preguntar-li. Fa il·lusió oi?\nExercicis de Kanji dels alumnes de 3er, és el signe per "oki" ( gran ), les lletres en carabassa són del profe que els ha corregit, si hi tenen un cercle vol dir que són correctes.\nPràctica de música.\nAbans d'entrar a l'aula cal rentar-se les dents i glopejar. Fer "buku buku pe"! Com diu el cartell.\nAquest són dibuixos dels de 5è, que ja tenen 11 anys.\nAquest Kanji són també dels de 5è, "Yama" " Michi", camí de muntanya.\nTreballs de socials penjats de la paret, fora la classe, així tothom els pot veure.\nUna nena filipina, orgullosa del seu origen, no sabia que dels filipins se'n deia "Pinoy"\nAquest s'ha fet una mica d'embolic, segons diu és un dibuix sobre esports, Japó i Paris? Però hi surt la bandera italiana, la pizza i els espaguetis, i hi ha dos Jedi fent Kendo al terrat d'un edifici. Et felicito fill!\nDesprés de veure l'escola em va semblar molt vella, tronada i bruta, recordo el meu institut a Badalona, projectat pel mateix estudi d'arquitectura que va treballar amb Lluís Peña Ganchegui per construir el Parc de l'Espanya industrial a Sants, i que va guanyar un premi FAD i se'm cau l'àmina als peus de pensar que la meva filla haurà d'estudiar dins aquest cau durant sis anys, però en sortir del laboratori he vist una cosa que m'ha cridat l'atenció, hi havia un cartell dels premis Nobel de Ciència japonesos, 15, 15! Al Japó potser no tenen escoles de disseny, però en surten premis Nobel, Japó 15 Catalunya 0. Aquest pensament m'ha animat una mica. Això i els dibuixos tan bonics de la canalla.\nPublicat per Isaac Zamora i Sitjà a 4:47 p. m. 7 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Isaac Zamora i Sitjà a 4:55 p. m. 7 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nAhir la Shikibu va perdre la seva primera de llet. Com mana la tradició va posar la dent dins d'un sobre sota el coixí aquest matí s'ha llevat plena d'exitació al comprovar que la dent havia desaparegut i al seu lloc l'Angelet de les dents li havia deixat una nina vestida de princesa.\nRecordo la meva primera dent, l'Angelet em va dur el cavall articulat d'en "Geyperman" amb el que vaig viure millers d'aventures del "Oeste". Com vaig xalar amb aquell cavall!\nEls nens catalans tenen molta sort, ja que tenen l'Angelet de les dents, el Tió, els Reis, i un bon grapat de tradicions tan boniques, tan nostrades i plenes de màgia.\nEls espanyols i els francesos no tenen Angelet però tenen un ratolí que s'endú les dents a canvi d'algun petit regal. He trobat que els bascs tenen la "Maritxu teilatukoa", la Maria de la teulada, no sé si com és aquesta llegenda però és cuirós que al País Basc tinguin una tradició molt semblant a la que tenim al Japó.\nAl Japó els nens llencen les dents de dalt de la boca d'amunt la teulada i les dents de baix sota la casa, ( abans les cases japoneses es sostenien d'amunt d'uns pilars que les deixaven sospeses a un parell de pams del terra per evitar la humitat, és el lloc on la Mei de Totoro cerca el petit "kototoro", pels qui hagin vist la peŀlícula de Miyazaki ).\nEl fet de llençar les dents és per bescanviar-les per les dents d'un ratolí, que no perden mai les dents. Una mica com el ratolí dels espanyols i francesos.\nPerò la Shikibu no és ni espanyola ni francesa, i el seu pare s'estima més que sigui l'Angelet, qui la vingui a visitar, potser no tindrà les dents fortes com les d'un ratolí ni tindrem el teulat de la casa ple de dents, però petita tindrà la iŀlusió de cada nit somniant amb la dent sota el coixí que torni a venir l'Angelet de les dents.\nPublicat per Isaac Zamora i Sitjà a 11:22 a. m. 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nAvui m'he llevat amb una bona notícia, no la mort de Gadafi, no la considero una bona notícia, crec que l'home, per molt dolent que fos no mereixia morir de la manera en que ha estat brutalment assassinat.\nLa bona notícia és que la Universitat de Tokai, que està a la meva ciutat, Hiratsuka, ha guanyat la World Solar Challenge, una cursa de cotxes impulsats per energia solar que es celebra anualment a Austràlia, enguany els participants havien de recórrer 3.000Km, els que separen les ciutats de Darwin fins Adelaide.\n37 vehicles representant universitats d'arreu del món, bé Catalunya no n'ha presentat cap, potser que ens ho fem mirar, eh! UPC.\nL'equip de la Tokai de blau, i els de la Nuon de carabassa, us imagineu de quin país són?\nEls vehicles solars anaven acompanyats per un seguici de tècnics i enginyers alerta en tot moment...\nFelicitats Tokai, felicitats a la meva ciutat!\nEls deu primers classificats han quedat així:\n1 Tokai University ( Japó )\n2 Nuon Solar Car Team ( Països Baixos )\n3 University of Michigan ( EUA )\n4 Ashiya University ( Japó )\n5 Solar Team Twente ( Països Baixos )\n6 Aurora ( Australia )\n7 Umicore Solar Team ( Bèlgica )\n8 UNSW Solar Team ( Austràlia )\n9 Istanbul University ( Turquia )\n10 Stanford Solarcar Project ( EUA )\nPublicat per Isaac Zamora i Sitjà a 9:10 a. m. Cap comentari: Enllaços a aquest missatge


El Catllar té a punt el Centre d'Interpretació del riu Gaià - Notícies de Torredembarra i Baix Gaià a diari d’informació local\nHome Cultura El Catllar té a punt el Centre d’Interpretació del riu Gaià\nEl Catllar té un ric patrimoni cultural i natural. Potser el màxim exponent és l’imponent castell que des de la seva recuperació és la seu del Centre d’Interpretació dels Castells del Baix Gaià.\nAra, però, el municipi té a punt un nou equipament cultural de primer ordre que s’ubica en l’antiga capella de Sant Ramon nonat. Una edificació construïda l’any 1603 a uns 500 metres del nucli urbà, en un turó molt proper al riu Gaià i l’emplaçament històric industrial de la Fàbrica.\nAquest espai de propietat municipal i que estava pràcticament perdut, acull des d’aquest any el Centre d’Interpretació del riu Gaià, que mitjançant un conveni, es gestionarà amb l’Associació Mediambiental la Sínia, entitat ambiental i de custòdia del territori.\nQuan sigui possible, està previst que s’hi puguin visitar dues exposicions. L’una de temàtica ambiental és titula “La conca del riu Gaià. A pas d’aigua, territori i biodiversitat” i permetrà donar a conèixer l’entorn natural, amb la fauna i flora que hi ha al voltant, i també l’aprofitament que s’ha fet de l’aigua del riu al llarg de la història.\nLa segona exposició és sobre el patrimoni local, en concret sobre el conjunt fabril del Catllar, on s’hi poden veure diverses maquetes d’en Josep Zaragoza.\nPer últim, un altre atractiu a destacar és que el Centre custodiarà la Xiloteca de la conca del riu Gaià d’en Joan Teruel, un recull de peces de fusta dels principals arbres i arbusts d’aquest espai natural.\nDe moment, però, s’està a l’espera que millorin les condicions sanitàries per poder-lo inaugurar i obrir-lo a visites guiades i activitats diverses que se sumaran a les propostes culturals amb les que ja compta el municipi.\nPer el moment, està tancat, encara que l’Ajuntament l’esta promocionant a través del següent vídeo.\nAnterior articleCREIXELL ANUL·LA EL CARNAVAL\nSegüent articleLa Regidoria de Joventut programa un curs ACTIC, gratuït i en línia, per a joves de 16 a 29 anys\nCIUTADANS A PUNT DE TRENCAR-SE A TORREDEMBARRA\nOPINIÓ: El curiós cas de la plaça de Torredembarra amb tres noms… o més,...\nJordi Guasch - 11 desembre, 2020\nTorredembarra viu una de les processons més lluïdes dels últims anys\nJordi Guasch - 26 març, 2016\nOna La Torre tanca el desè aniversari amb un dinar de germanor\nJordi Guasch - 28 maig, 2018\nTorredembarra es prepara per rebre, aquest dissabte, la campanya especial de donació de sang\nJordi Guasch - 26 març, 2019\n‘Els microplàstics, un món de plàstics’, l’exposició que es podrà visitar...


La innovació vista per Condom-Vilà, Marcet i Ferràs\nEls 'rockers' de la innovació\nEls experts Pere Condom-Vilà, Xavier Marcet, Xavier Ferràs i Jaume Valls analitzen el present i futur de la ciència, la tecnologia i la innovació a Catalunya i el món\nper Margalida Vidal Barceló Barcelona. 16 de desembre de 2020 05:30\nPere Condom Vilà presenta el seu llibre 'Ciència, tecnologia i startups' i parla sobre innovació | Cedida\n"Els rockers de la innovació", "Las Grecas del knowledge" o "Thelma & Louise". Qualsevol nom és benvingut per referir-se als experts en innovació que han participat a la presentació del llibre Ciència, tecnologia i startups del professor i investigador de la Universitat de Girona Pere Condom-Vilà. A més del mateix autor, aquest grup selecte d'acadèmics de l'ecosistema català inclou el consultor en estratègia i innovació Xavier Marcet, el professor d'ESADE Xavier Ferràs i el professor de la Universitat de Barcelona Jaume Valls. Junts, han establert els passos que ha de seguir Catalunya per aprofundir en la innovació i han analitzat la situació d'aquest camp a tot el món des de l'auditori del Parc Científic de Barcelona.\n"Què necessiten les grans empreses per innovar? Vida científica, tecnològica i emprenedora". Aquesta és la premissa sobre la qual Pere Condom-Vilà construeix el seu nou llibre. Montreal, Cambridge i Silicon Valley són tres dels exemples que posa com a ciutats que tenen el que busquen les empreses. I és que les grans corporacions surten de les seves fronteres a la recerca d'ubicacions on establir-hi centres d'R+D. "En els últims quatre anys, Montreal ha estat protagonista de moltes notícies relacionades amb la intel·ligència artificial: hi han establert centres de recerca Google, Facebook, Microsoft, Samsung, Huawei, Novartis i un llarg etcètera", ha explicat l'autor del llibre durant la seva intervenció.\nAssegura que la ciutat canadenca és molt similar a Barcelona, excepte el temps que hi fa. Però, què té de diferent que les empreses hi volen anar a innovar? "Les universitats i el govern aposten clarament per convertir la ciutat en un hub de recerca", ha respost la seva pròpia pregunta. El mateix passa amb Cambridge i Silicon Valley, totes dues amb una gran universitat com a pol d'atracció i generació d'empreses innovadores. "La creació d'empreses converteix la ciència i la tecnologia per lligar-la al territori, i així és com es promou el desenvolupament econòmic al segle XXI", ha afirmat Condom-Vilà. I ha afegit: "A la ciència li falta una pota: l'aplicació".\nXavier Ferràs: "Es parla molt de transferència del coneixement, però hauríem de parlar més de concurrència; no fem coses per després buscar on les col·loquem"\nEn aquest sentit, ha posat com a exemple -per no imitar- Teheran, la capital d'Iran. "És un dels principals pols científics del món en nombre de publicacions, molt per davant de Barcelona, però és una de les últimes ciutats rellevants en nombre de patents", ha explicat Condom-Vilà. És a dir, que "financen la ciència, però no n’obtenen la riquesa econòmica que se’n deriva".\nÉs precisament l'aplicació de les innovacions un dels principals problemes que trobem actualment, segons coincideixen els quatre experts. En aquest sentit, Xavier Ferràs posa en dubte l'ús d'un concepte àmpliament estès en innovació: "Es parla molt de transferència, però crec que el terme és incorrecte; fem coses i després busquem on les col·loquem. M’agradaria fer més concurrència que transferència: allò que hem fet ho han pagat els contribuents i que es quedi en una estanteria no és òptim".\nEl llibre 'Ciència, tecnologia i startups' de Pere Condom-Vilà | Cedida\nEn la mateixa línia, Pere Condom-Vilà reclama que "la ciència pensi intuïtivament en l’aplicació de les troballes: la part pràctica de la ciència hauria d’estar a la ment de l’investigador". I és que si hi ha molta recerca i innovació però no empreses que apliquin el coneixement generat, no hi ha retorn econòmic. Aquest exemple l'introdueix a la situació actual generada pel coronavirus: "Si no tens la capacitat de desenvolupar vacunes localment, no tindràs l’activitat econòmica derivada d’aquest desenvolupament i comercialització".\nPer a què i quan es fa la innovació?\nEl professor del Departament d'Economia de la UB Jaume Valls considera que hi ha un actor clau en tot aquest garbuix que és la innovació: les startups. El docent afirma que "no hi hauria vacuna anticovid sense empreses com Moderna, que ara ja són multinacionals però que van començar com a startups". Segons Condom-Vilà, les empreses emergents estan dissenyades precisament per innovar. "Les corporacions tradicionals, pel seu disseny, no poden assumir projectes de gran risc ni seguir el ritme dels canvis tecnològics; són els emprenedors i els inversors qui accepten els riscos".\nEl consultor i president de Lead to Change, Xavier Marcet, aprofundeix sobre el tema dels diners i com s'utilitzen per innovar. "A la vida el més fàcil és innovar amb els diners dels altres, però arriscar els teus és molt difícil", afirma. Segons Marcet, aquest és un dels problemes principals de la innovació a Catalunya, la dificultat de gestionar-la. Però n'hi ha un altre: "No tenim un ecosistema d'alt impacte: passen coses, però necessitem donar un salt i aconseguir que els polítics ens facin cas".\nXavier Marcet: "Tenim un conjunt de startups que no està malament, però en termes d'impacte en el PIB, és molt inferior del que tenen les empreses mitjanes; hem de créixer"\nÉs una mescla de diners públics i privats que ha d'aconseguir fer créixer l'ecosistema, que és el proper pas. "Tenim un conjunt de startups que no està malament, però en termes d’impacte en el PIB, és molt inferior del que tenen les empreses mitjanes. El proper pas és parlar de scale ups", ha afegit Marcet. Però puntualitza que "no és el nostre model que totes siguin unicorns, han de ser empreses que donin feina a la gent i que no paguin malament". Com a consultor, assegura que les empreses amb les quals treballa ja estan convençudes que és necessari innovar, però que les preguntes que els sorgeixen són dues: "per a què?" i "quan?".\nAra, tant Ferràs com Marcet veuen una oportunitat en els fons europeus del programa Next Generation EU. "La UE ens està dient: 'heu de competir en innovació, és o ara o mai'", els defineix Ferràs. Vaticina que vénen uns anys molt bons per a la innovació a Catalunya i a Europa, que encara no ha trobat el seu lloc en "una guerra freda de competitivitat entre una Xina amb projectes monstruosos i uns EUA que no volen perdre el temps".\nPerquè siguin, realment, uns anys bons, Marcet es pregunta si sabrem aprofitar l'oportunitat dels fons del Next Generation EU: "Com a ecosistema, hem de tenir molt clar quantes oportunitats per metre quadrat som capaços de generar i quantes som capaços d'aprofitar; en els darrers anys n'hem tingut moltes del primer tipus; ara, ens falta el segon".


115 infants van poder gaudir del tast de la fruita a Golmés gràcies a la campaya Disfruita-la a l'estiu\nterritoris.cat/ Maria Blanch 15:50 04/07/18\nmés campanya golmés inaguren d'un ‘disfruita-la’\nImatge de Disfruita-la a l'estiu a Golmés 2018\nAquest dimarts, 3 de juliol va tenir lloc a les piscines de Golmés el tret de sortida de la campanya Disfruita-la a l’estiu, impulsada per Unió de Pagesos i Diputació de Lleida. Hi van assistir 115 nens i nenes, provinents de dos Casals d’estiu diferents, en els quals es promou l’anglès. Aquest acte ha comptat amb la presència de la vicepresidenta de la Diputació de Lleida i alcaldessa de Tàrrega, Rosa Perelló; l’alcalde de Golmés, Jordi Calvís; el coordinador territorial de la Unió de Pagesos de Lleida, Jaume Pedrós i el coordinador comarcal de l’Urgell d’Unió de Pagesos, Joan Borda, entre altres autoritats.\nAquesta campanya espera tenir l’assistència de prop d’uns 600 nens i nenes d'entre 3 i 14 anys de tota la demarcació. En aquesta edició, a més de la participació del municipi de Golmés, també acollirà la campanya Vallfogona de Balaguer (Noguera), Rosselló (Segrià), El Soleràs (Garrigues), Solsona (Solsonès), Anglesola (Urgell), Torà (Segarra) i Talarn (Pallars Jussà). Les sessions de la campanya inclouen un espectacle d’animació anomenat Disfruita-la xic, a càrrec del grup La Cremallera, que exposa de manera lúdica i divertida que la fruita formi part dels àpats diaris i d’un bon esmorzar, a la vegada que defineix les propietats i els beneficis de la fruita.\nEls infants que acudin a les degustacions i a l’espectacle, rebran una carmanyola en forma de poma Disfruita-la perquè l’utilitzin per guardar i transportar les peces de fruita durant l’estiu i el dia a dia. També rebran un díptic on s’explicarà l’ús de les carmanyoles i un seguit de consells per fomentar el consum de fruita entre els infants. D’aquesta manera s’espera implicar de forma més activa a les famílies en la responsabilitat de fomentar la fruita entre els infants.\nPedrós ha subratllat que com a capital de la fruita, continuaran lluitant i defensant la difusió i el consum de fruita dolça, com sempre han fet.\n'Espais Naturals de Ponent' descobreix l'ornitologia a l'Espai Natural d'Anglesola-Vilagrassa


Sueca celebrarà una Cursa Nadalenca virtual – RiberaTV\nLa Regidoria d’Esports de l’Ajuntament de Sueca ha preparat per a enguany una edició especial de la tradicional Cursa Nadalenca. “Des de fa ja alguns anys se celebra esta cursa que compta sempre amb una gran acceptació per part de la ciutadania. En l’edició anterior, va ser organitzada pel club Cobarde’s Team; però, enguany, la crisi sanitària ens impedirà gaudir-la com estàvem acostumats, amb les nostres disfresses i en companyia dels nostres familiars, amics, etc. Per este motiu, des de la Regidoria hem pensat a fer-la de manera virtual, reconvertint-la en un concurs de disfresses amb diverses categories. D’esta manera, les actuals circumstàncies no ens privaran del tot de poder gaudir, en grups molt reduïts, això sí, d’un moment de diversió”, ha explicat la regidora d’Esports, Celia Beltrán.\nEn el concurs de disfresses podrà participar tota la ciutadania de Sueca. Les fotografies podran realitzar-se de manera individual, per parelles, en família, per associació, col·lectiu, etc., i enviar-se al correu suecaregidoriaesports@gmail.com, del 13 al 22 de desembre. Per a l’alcalde de Sueca, Dimas Vázquez, l’adaptació d’esta carrera a les circumstàncies actuals en forma de concurs de disfresses, “suposa un al·licient més perquè la ciutadania puga, per un moment, evadir-se dels problemes i gaudir d’una activitat lúdica amb els seus sers estimats en estes dates tan assenyalades”.\nSueca celebrarà una Cursa Nadalenca virtual added by Grup Televisió on 11 desembre, 2020


El Govern central preveu rebaixar avui l’impost sobre l’electricitat - Diari de Girona\nEl Govern central preveu rebaixar avui l’impost sobre l’electricitat\nEl Col·legi d’Enginyers Industrials de Catalunya proposa consolidar l’IVA de la llum al 10% i estudiar que es converteixi en el 4%\nUna usuària posa una rentadora en una imatge d’arxiu. | FERRAN NADEU\nEl Govern preveu aprovar avui algunes de les mesures destinades a pal·liar els efectes de la pujada del preu de l’electricitat. Una d’elles consisteix a reduir al màxim permès per les directives europees el tipus actual del 5,11% que grava el consum elèctric. Aquest últim és un tribut que recapta l’Estat i transfereix a les comunitats autònomes, amb el que hauria de compensar-les si el rebaixa. Una altra de les mesures que s’analitzen és estendre la baixada de l’IVA del 21% al 10%, que ja va entrar en vigor durant tot 2021.\nMentre el preu del megawatt per hora (MWh) no para de batre rècords i, després d’una lleu treva aquest cap de setmana, encara una altra setmana a l’alça. Ahir va tornar a trencar el seu sostre en situar-se en els 154,16 euros, el preu més alt de la història i un 6,9% superior al registrat aquest diumenge (144,18 euros). Van ser 21,5 euros més que el dilluns anterior i gairebé quatre vegades més que el 13 de setembre de l’any passat.\nAteses les franges horàries, la més barata d’ahir va tenir lloc entre les 5.00 i les 6.00 hores, quan baixarà a 125 euros. Per contra, la més cara es es va donar entre les 20.00 i les 21.00 hores, quan el preu es va disparar a 170 euros.\nA conseqüència d’això i de la batalla política que ha alliberat aquesta escalada d’un servei essencial, l’executiu té sobre la taula un altre conjunt d’iniciatives com traslladar el cost de les primes a les renovables que paguen els consumidors en el rebut de la llum a les empreses que embenin electricitat, gas i productes petrolífers.\nD’altra banda, la Comissió d’Economia del Col·legi d’Enginyers Industrials de Catalunya ha proposat consolidar l’IVA de la llum en el 10% en potències contractades inferiors a 10 kW, una mesura temporal del Govern espanyol per intentar frenar l’escalada de preus de l’electricitat, i que s’estudiï que sigui del 4%, en línia amb altres països europeus. Aquesta és una de la desena de mesures que els enginyers han suggerit per abaratir del preu de la llum.\nAltres propostes són l’aplicació de fórmules que el PVPC sigui «menys abrupta», amb una ponderació quadrimestral i un no a un procediment de trasllat diari del preu del mercat majorista als consumidors domèstics; i l’afavoriment de l’autoconsum. Els enginyers també es mostren partidaris de modificar el repartiment abans i després, «i si cal amb caràcter transitori», dels drets d’emissió de CO2 actuals per tal d’augmentar l’assignació a les centrals de cicle combinat impactant directament en el seu preu.


La Biblioteca de Hartfield: The Fault in Our Stars (John Green)\nElisabeth Gea Sastre 3 de juny de 2014 a les 7:20\nDesprés de llegir molt bones crítiques sobre el llibre per internet, me’l vaig endur amb mi a Cambodja per llegir-me’l aquest desembre. I em va decepcionar tant que fins i tot em vaig enfadar. No trobo per enlloc la credibilitat dels personatges, ningú (i menys un adolescent) parla com ho fa l’Augustus. I el viatge a Holanda i tota la relació amb l’escriptor que després apareix al cotxe de la Hazel no l’acabo d’entendre del tot. Potser quedo com una insensible, però no vaig trobar el llibre commovedor, el vaig trobar trampós...\nZarita 3 de juny de 2014 a les 12:06\nJajaja, Elisabeth, no coincidim mai en gustos!!\nEt reconec que el curs dels esdeveniments no és creïble, no. És una trampa. Com la que hi ha a moltes altres novel·les, d'altra banda.\nI no, ningú parla com l'Augustus i la Hazel. Però tampoc ningú ho fa com els personatges de Hemingway i tot i això són personatges que et resulten molt vius...\nElisabeth Gea Sastre 4 de juny de 2014 a les 2:27\nMai, mai, tampoc... que et vaig aconseguir enganxar als llibres de HP! *bwahahahaha* :D


El PSM opina. 26/01/2005\nA les Balears, el PP apuja el preu dels habitatges\nSegons el darrer número de Quaderns Gadeso, de gener de 2005, l'habitatge es la màxima preocupació dels habitants de les Illes Balears.\nNo obstant, al Partit Popular li importa un rave, i ens ha felicitat el 2005 encarint més el seu preu. Això sí, ha actuat amb tanta cautela que ha passat inadvertit a la majoria de ciutadans. Encara ressona el seu eslògan de campanya «Sí a menos impuestos» i ja la mos han pegada, incrementant la càrrega que fer la fibra més sensible del contribuent.\nEs tracta de l'impost sobre els Actes Jurídics Documentats (A.J.D.) el qual, de la mà del Govern encapçalat per D. Jaume Matas, ha sofert un augment del cent per cent. Sí, ho he dit bé, s'ha duplicat, encara que d'una manera silenciosa, sense fer renou, amb nocturnitat i alevosia.\nLes preguntes òbvies soón: què suposa aquesta pujada i a qui afecta realment? Considerant que estem parlant d'un impost lligat a les hipoteques i les noves construccions, és obvi que la primera conseqüència és un augment directe del preu dels habitatges. Els afectats, els ciutadans en general i els joves en particular.\nI els promotors i constructors, què hi tenen a dir? De moment no han piulat. Ben segur que si aquesta decisió l'hagués presa el govern del Pacte, encara ara escainarien, però governant qui governa els convé mantenir-se al marge. Al cap i a la fi és un cost que han repercutit de forma immediata als compradors.\nAmb un obrir i aclucar els ulls, l'impost que afecta els Actes Jurídics Documentats ha passat del 0,50 % a l'1%, i el seu efecte recau, bàsicament, sobre les declaracions d'obra nova, la divisió horitzontal, i la compravenda d'immobles subjectes a l'IVA. A més, totes les hipoteques que es duen a terme dins la Comunitat Autònoma han sofert el mateix increment, i convé no oblidar que més del 90% d'habitatges que es construeixen a les Illes es financen mitjançant hipoteques bancàries.\nEs veu que al P.P., per seguir pagant el deute als Douglas per la compra de Costa Nord, mantenir un equip ciclista d'elit per acontentar el Sr. Rajoy, costejar els mals vicis d'alguns consellers, fer autopistes a escala monumental, fer front al dèficit en sanitat i educació (dèficit que ells mateixos crearen, cal tenir-ho present)..., no els ha quedat altre remei que gratar les butxaques dels de sempre.\nAixí dons, l'any que tot just acaba de començar ens ha obsequiat amb un augment real dels preus dels habitatges que ronda el 2,4%, significant, entre d'altres coses, que els joves que comprin un pis valorat en 200.000 euros n'hauran de pagar 4.800 més (quasi 800.000 de les antigues pessetes) que si ho haguessin comprat dins el 2004.\nLa veritat és que la sensibilitat del Partit Popular entorn a les preocupacions dels ciutadans no deixarà mai de sorprendre'm.


INTRODUCCIÓ  | Historia Antigua (UB) | Unybook\nPRÒXIM ORIENT I EGIPTE Pobles i territoris - Influència del medi en la civilització. Mesopotàmia (grec ‘’entre rius’’): paisatge molt ampli amb més de 80mil m2, naturalesa molt diversa que donarà lloc a realitats històriques ben diferenciades.\n- Limitat entre muntanyes al nord i sud, oest desert de Síria i Aràbia, est golf Pèrsic.\n- Es pot dividir en tres regions: - Alta Mesopotàmia: (nord) Síria, molt muntanyosa, economia de tipus ramadera, ciutats destacables com Nínive.\n- Centre: país de Accad, zona entre rius Èufrates i Tigris, regió molt fèrtil, ciutats com Babilònia, Sippai o Accad (encara no descoberta).\n- Baixa Mesopotàmia: (sud) regió molt àmplia i gran: Sumer (sumeris). Zona molt plana i pantanosa, tocant el Golf Pèrsic. Molt fèrtil per això, idònia per a l’agricultura. Ciutats com Eridur, Ur, Uruk, Nippur, Lagash, Umma...\n- Zona entre rius, molt important: civilitzacions hidràuliques.\n Èufrates (2800 Km). Neix a Anatòlia, passa per les zones muntanyoses que separen Anatòlia de Síria, travessa aquesta, passant per l’actual Iraq i desemboca finalment en el Golf Pèrsic.\n Tigris (1950Km): molt més regular que l’Èufrates.\n- Avui en dia desemboquen allà mateix, en la mateixa boca al Golf, però en l’antiguitat no era així ja que la línia de costa ha retrocedit, el desert ha guanyat terreny. Això es veu, p. ex, en que la ciutat de Eridu es troba enmig del desert, sense cap sentit, ja que abans es trobava al costat del mar.\n- Darrers 10mil anys el clima i la vegetació no han variat gaire. El clima segueix essent extrem: calent i sec a l’estiu, i més fred i humit a l’hivern. A la primavera els rius es desbordaven, cosa que provocava la gran fertilitat d’aquesta terra.\n- Això va obligar als seus habitants a unificar els seus esforços per controlar l’aigua, aquestes crescudes del riu.\nEs transporta l’aigua a través de canals guanyant terreny per l’agricultura.\n- A més, la zona era molt rica per la ramaderia.\n- No obstant, en concepte de matèries primeres era una terra molt deficitària: no arbres, no canteres, no minerals... cosa que obligarà a haver d’anar a buscar-los fora del país: comerç a llarga distància.\n- La inexistència de matèries primeres, per altra banda, influirà entre d’altres per exemple en les construccions.\nAixí, si Egipte els grans edificis monumentals estan construïts en pedra (mentre les cases en maons), a Mesopotàmia, degut a la carència, utilitzen els maons per tot tipus de construccions.\n- El sud és la zona més habitada per qüestions de fertilitat i de conreu. Vida sedentària, agricultura. Mentre que al nord dominarà més la vida transhumant i per conseqüència la ramaderia, menys ciutats, tipus de vida-economia diferent.\nLlengües i pobles del Pròxim Orient - Pobles molt diversos = llengües (i cultures) molt diverses.\n- Pobles de llengua semita: originaris d’Aràbia, d’un mateix tronc comú. Es poden dividir en dos troncs lingüístics: - Zona més occidental (amorreus, fenicis, hebreus, arameus, eblaïtes, ugarítics).\n- Zona més oriental (accadis, assiris, babilonis).\n- Pobles de llengua indoeuropea: (es situen normalment a la perifèria de Mesopotàmia) hitites, elamites, iranis, hurrites.\n- Pobles de llengua aglutinant (la nostra és flexible): sumeris, protagonistes de la primera part de la història de Mesopotàmia.\n- Hi ha altres pobles del Pròxim Orient dels quals no coneixem exactament d’on provenen, la seva ètnia, la seva llengua... ex: gran part dels hurrites, cassites...\n- Les excavacions del gran nombre de ciutats de Mesopotàmia han tret a la llum una important quantitat de tabletes d’escriptura cuneïforme:  Inventada possiblement a Uruk c. 3500 aC: necessitat humana d’identificar productes. Els canals han provocat un excés de la producció, que ja no es destina sols per sobreviure, sinó que s’ha creat un excedent, provocant que s’hagi de fer un registre del que estàs guardant. Uruk comença a esdevenir important.\n Fases: Escriptura pictogràfica. Un sol signe per a representar un concepte. Com a sistema d’escriptura és encara molt limitat i simple. A partir d’ella: - Ideogrames. Segona fase, evolució. Però també molt limitats, tampoc permeten representar conceptes abstractes. Sorgeixen: - Fonogrames. Agafen una sèrie de signes i representen com sonen: pots crear tot tipus de paraules.\nCodi de la llengua, com sona.\n- - S’escriu amb punxó amb forma de cunya (‘’cuneïforme’’) sobre tauletes d’argila, allò que més tenien a la seva terra. Traduïda gràcies a la Roca de Behistun:  Inicialment els descobridors treien tauletes sense saber el seu significat.\n Roca en un penya-segat, de molt difícil excés (cosa que ha permès la seva conservació).\n Inscripció d’inicis del segle V aC, del rei Darios I, rei que va fer la guerra als grecs.\n El mateix text es troba en tres llengües diferents: persa antic, elamita i babiloni.\n L’orientalista Rawlison esbrina el seu significat. Mitjan XIX ja capaços de desxifrar aquests textos.\n munt d’informació nova sobre el Pròxim Orient sortida a la llum.\nLa dinàmica nòmades/sedentaris - Una convivència complexa i unes relacions ambigües. Punts de referència (organització): - Sedentari = temple-palau.\n- Tribu = nòmades.\n- Matisació de tòpics: - Els nòmades: ni tan agressius ni tan improductius. Es dediquen a la ramaderia.\n- Sedentaris no més antics pel simple fet de ser-ho, com es sol creure.\n- Es necessiten mútuament: comerç (pell, carn... nòmada / intercanviada a la ciutat per productes seus: agrícoles i manufacturats). Es complementen, es necessiten. Bescanvi de productes.\n- Evident desconfiança i recel entre uns i altres. Nòmades, p. ex: algun poble sedentari esclavitza els nòmades per vendre’ls com esclaus o per lluitar baix el seu mandat en una batalla. Sedentaris: (a més del tòpic d’esser agressius o salvatges) els nòmades viatgen d’aquí a allà, es mouen, i són incontrolables: por al que no es pot controlar.\n- Egipte. Trets principals:  Aïllament. Geografia fa que estigui envoltat per fronteres naturals: protegit dels enemics exteriors, gairebé mai envaïts.\n Monarquia teocràtica. Durant la major part de la seva història governat per un sol rei. Faraó = déu.\n Religió politeista. Normalment un déu principal: el més important de la capital del moment. S’articulen generalment en una tríada: pare-mare-fill (Ossiris-Iris-Orus). Déu més important del país és el més important de la tríada de ciutat capital.\n Nil: allò que realment marca la seva existència i defineix Egipte. Aigua, via de transport, provisió d’aliments, fertilitat de la terra, proporciona peix...\n- És dels grans rius del món que misteriosament corren de nord a sud a través de 6756 Km. Altre misteri: juliol aigües creixien (a causa de les pluges del Monsó de maig-juny, però ells això no sabien, que provocava la pujada del Nil al juliol). Avui això no passa per la pressa d’Assuan.\n- Per tant, terra molt fèrtil: aigües portaven un llim que era molt beneficiós per a la terra i per tant per a l’agricultura.\n- Marca tota l’evolució de la civilització egípcia: també civilització hidràulica.\n- Egipcis també conscients de la seva gran importància: fins i tot el divinitzaren, Hapy, el déu del Nil (amb pits i sexe masculí, símbols de fertilitat).\n- Principal via de comunicació d’Egipte (autopista).\n- Vinculat d’alguna manera amb el Nil, dos fenòmens climatològics encara vigents: - Sequedat de l’aire.\n- Mancança de pluges.\n- En aquest sentit, dues zones ben diferenciades: - Delta.\n- Vall del Nil. En la unificació importància la creació de Memfis, en un punt estratègic.\n- Diversos noms dels diversos territoris: Kemet (‘’terra negra, pels llimbs), Desheret (‘’terra roja’’=desert), Udja ur (‘’gran verd = mar), país de Uauat (Baixa Núbia), país de Kush (Alta Núbia).\n El Baix Egipte (zona del delta).\n Zona molt àmplia on l’aigua arriba per tot arreu: 2/3 terra conreable d’Egipte.\n Zona més fèrtils de la Terra: agricultura ‘’còmoda’’.\n Petita propietat familiar. No grans senyorius, ni prínceps.\n Per això, més ciutats, més centres d’intercanvi i comerç. Prioritat. No tants centres funeraris.\n L’Alt Egipte (zona de la vall).\n La terra conreable arriba fins on arriben les inundacions anuals.\n Grans construccions de canals. Treball comunal: es necessita una autoritat. Per tant, societat diferent d’alguna manera. ‘’Necessitat’’ de reis.\n Grans necròpolis, luxoses, on són enterrats aquests ‘’protoreis’’.\n Important en la mentalitat dels egipcis.\n 800km de llargària, però molt estreta.\n La única zona habitable és fins on arriba la influència del Nil, per tant esforços col·lectius dels seus habitants per canalitzar l’aigua i fer-la arribar als llocs desitjables, guanyant terreny al desert.\n En el moment que hi ha una autoritat forta els canals es treballen i hi ha una prosperitat econòmica i productiva, però si no és forta els treballs de canalització es deixen de banda provocant la minva de la producció agrícola i la gana, i conflictivitat social.\nEls recursos naturals d’Egipte - Argila negra del Nil: llim que queda quan es retiren les aigües: maons que serveixen per a la construcció.\n- Pedra (que no trobem al Pròxim Orient). Disponibilitat de grans canteres, possibilitat de grans monuments.\n- Poca fusta de bona quantitat ni minerals d’importància. Així, per exemple, faran expedicions a continues a Núbia per fer-se amb el seu or, per comprar i importar la fusta del Líban (cedres).\n- Agricultura dominada pel conreu del cotó, lli, cereals (blat i ordi), cebes, alls, enciams i fruites.\n- Ja d’època predinàstica es documenta la domesticació de braus, vaques... i en l’imperi antic ja comencen a domesticar altres espècies (fins i tot intenten la domesticació d’algunes espècies com les hienes o les gaseles).\n- Així, la caça esdevé important i es divideix en major, destinada a desfer-se d’animals considerats perillosos com lleons o hipopòtams (‘’esport’’ per les classes altes), i en menor (aus, peix...), destinat al menjar.\n Així, podem dir que és un país ric en recursos, a diferència del Pròxim Orient.\nL’escriptura jeroglífica - Llengua egípcia: tronc lingüístic camito-semític.\n- Escriptura: formada durant el període predinàstic (3200-3100aC), segurament al delta segons alguns autors.\nAltres creuen que l’escriptura es va formar a l’Alt Egipte i que les mostres més antigues les trobem a les tombes de la ciutat d’Abidos.\n- Es creu que té un sentit originari igual que al Pròxim Orient, com una necessitat humana per a registrar assumptes administratius. Però avui en dia s’ha dit que a Egipte pot tenir una motivació diferent: les primeres mostres es troben en ceràmiques que eren ofrenes als déus en el temple. Per tant: - Finalitat pràctica? - Finalitat simbòlica i religiosa? Faraó mort vol que el déu al qual li ha fet una ofrena sàpiga que ha estat ell que li ha fet.\n- A partir d’aquí es va creant, com al Pròxim Orient, els pictogrames a partir dels quals es creen ideogrames pictogràfics, que ja poden representar accions, tot i que sigui encara molt limitat.\n- Sorgeixen els fonogrames a partir dels quals es poden escriure tot tipus de paraules.\n- No obstant, els pictogrames es segueixen utilitzant i fins i tot apareixen al costat dels fonogrames i a vegades els substitueixen.\n- No escrivien les vocals, 150 signes (800 signes pictogràfiques), es pot escriure igual de dreta a esquerra i a la inversa, no separen les paraules...\n- Jeroglífic: en grec ‘’escriptura sagrada’’: quan els grecs arriben a Egipte observen només la jeroglífica associada a temples i vinculada a motius religiosos: li confereix el caràcter d’escriptura sagrada.\n- La seva complexitat els destina només a ser una escriptura sagrada, trobada les parets dels temples...\nL’escriptura hieràtica - Forma cursiva de la jeroglífica, més simplificada. Escriptura habitual que utilitzen els escribes.\n- Ja l’observem des d’època molt antiga (Imperi Antiga).\nL’escriptura demòtica - Forma simplificada de l’antiga escriptura egípcia hieràtica.\n- Època més tardana: baixa època s. VIII-VII aC.\n- Escriptura més comuna, del poble, del dia a dia (ex: contracte de tipus privat).\n- Ostrakons: trossos trencats de ceràmica no llençats, reutilitzats, que servien per escriure-hi, com si s’escrigués en brut (els nens ho empraven pels primers esborranys).\n- Suport bàsic? Es diferencia del Pròxim Orient. Malgrat tenir també molta argila a la seva disposició, van fabricar un altre suport a partir d’un material que tenien en abundància: la planta del paper del Nil.\n- Sabem que en època predinàstica ja es fabricaven papirs, però encara no era emprat com a suport per escriure, Imperi Antic si.\n- Mena de pinzells i tintes fetes amb pigments naturals dissolts en aigua: color negre i vermell sobretot.\nEls últims jeroglífics - S’utilitzaren durant tota la seva història, fins i tot quan són baix el domini de Roma.\n- Darrera que es coneix: inscripció del temple de Filae (24 d’agost del 394 dC), emperador romà Teodosi I.\n- A partir d’aquí el jeroglífic es deixa d’emprar.\n- Expedició napoleònica del 1799 a Egipte fa que aquest sigui altre vegada observat per Europa, despertant una gran fascinació cap aquell país exòtic i d’una cultura tan antiga, misteriosa i interessant.\n- Es descobreix la famosa Pedra Rosetta: inscripció d’època dels ptolomeus , és a dir, quan Egipte està sota domini grec-macedònic, després de la conquesta d’Alexandre el Gran i la seva mort. Faraó Ptolomeu V. Llengua de la cort grec, tot i que la llengua del poble segueix sent l’egipci: text reproduït en dues llengües i tres tipus d’escriptura: jeroglífica (superior), demòtica (central) i grec (inferior).\n clau per traduir l’escriptura jeroglífica // no tasca fàcil. Jean-François Champollion l’aconsegueix desxifrar el 1822, només 23 anys després de la seva troballa. Posa les bases perquè els seus seguidors puguin seguir desxifrant els textos jeroglífics.\nPeriodització d’Egipte (cronologia apart) - Predinàstic: anterior a les dinasties, anterior a la unificació.\n- Tinita: època de formació. Nom: els faraons provenien de la ciutat de Tinis (-Abidos). Capital a Memfis.\n- Els imperis (antic, mitjà i nou) corresponen a l’Egipte unificat, dinasties de faraons fortes. Quan no s’anomenen imperis, Egipte està dominat per guerres civils, sense unificar i dividit.\n- Baixa època: major part de l’època està dominat per potències estrangeres, com els perses o els grecs.\n- Desintegració de l’Imperi d’Alexandre el Gran, dividit entre els seus generals. Egipte: Ptolomeu: dinastia dels ptolomeus o làgides. Darrer faraó de la dinastia és Cleòpatra, que mor el 30 aC, amb la incorporació a Roma.\nFonts per a l’estudi del Pròxim Orient - Llista Reial Sumèria: permet conèixer la successió de les dinasties del període sumeri-accadi, fins al segle XVIII aC (des del XXIV). Escriptura cuneïforme.\n- Hi ha que anar en compte perquè conté diverses errades (ex: alguns reis baixen directament dels cels i regnen durant milers d’anys).\nFonts per a l’estudi d’Egipte - Annals (històries que van d’any en any: any II del rei...) i llistes reials: Llista reial de Sakkara, Llista reial d’Abidos, Llista reial de Karnak, el papir de Turí, la pedra de Palerm la qual ens dona informació sobre les cinc primeres dinasties... Les llistes reials són una successió ‘’ordenada’’ de noms dels diferents reis i dinasties, més simple que els annals: nom del rei i successors.\n- Història d’Egipte (Aegyptiaca) de Manetó: escrita al III aC, és una llista de reis dividida en 30 dinasties, per un sacerdot, en els inicis de l’època dels Ptolomeus. Més o menys fiable, escrit en grec. És important que Manetó té una concepció diferent de la història egípcia, ja que els egipcis no veien els seus reis com una successió de dinasties sinó que simplement un rei substituïa un altre quan l’altre moria. No es conserva l’original, la coneixem a través de fonts indirectes posteriors que feren un resum, com per exemple alguns autors cristians que feren una història universal.\n- Heròdot (c. 486-425 aC), Històries, llibre II. Entrevistes directes a sacerdots. Però història bastant alterada i allunyada de la realitat no es sap ben per què. Potser sacerdots falta de memòria o burlar-se...\nHistoria Antigua - Examen Segon parcial: Grècia i Roma (2017) Examen\nHistoria Antigua - Res Gestae divi Augusti (2015) Apunte


MOTOR: Més d’un centenar de pilots al català de motocròs disputat a Rufea\nDoble victòria en MX1 del pilot del Moto Club Segre, Cristian Oliva, al que les diverses situacions li han estat favorables. A la primera mànega a les poques voltes ja ocupava la primera posició, després d’haver avançat a Nil Arcarons i a Francesc Mataró. Una topada d’Arcarons amb un pilot caigut, que també l’ha fet anar per terra a la segona mànega, l’ha obligat a retirar-se i li ha posat la cursa més fàcil a Oliva, que només ha hagut de vigilar a Mataró per guardar l’avantatge. Al podi, després d’Oliva i Mataró, Roger Ballús ocuparia la tercera plaça. D’altra banda, Pau Doñate i Ander Valentín s’han repartit les victòries a les mànegues de MX2, però la sisena posició de Valentín a la segona mànega li ha donat la victòria final al pilot de Tortosa. La tercera posició final ha estat per a David Boixeda.\nJavier García Vico, expilot mundialista, que de tant en quant, encara participa en alguna cursa, ha estat el doble vencedor a la classe dels pilots veterans, MX3, amb molta superioritat. Darrere Vico, es classificarien Josep Font i Ignasi Motje. Per la seva banda, el corredor d’Alpicat, Alfred Camps, s’ha imposat en MX4, per davant de Juan Carlos Rey i Joaquin Suñol.\nEn MX85, la classe juvenil ha estat dominada amb molta superioritat per Mar Hernández, per davant de Sergio Notario i Silver Gómez. Pel que fa a la classe cadet, el triomf se l’ha emportat Roger Oliver, seguit d’Angel Perales i Jordi Sala.\nEls darrers en sortir a pista han estat els pilots de la categoria Inici 50, la classe que menys participació ha tingut. Raul Sánchez i Edgar Canet han estat els vencedors a les mànegues de cursa, però el triomf final ha estat per a Canet al vèncer la segona. Canet, Sánchez i Guillem Farrés han ocupat els tres esglaons del podi.\nPel que fa a la Challenge MX Yamaha, Aleix Díaz, s’ha emportat la victòria en MX1; Joan Noguera, en MX2; Sergi Puigmal, en MX3 i Joan D. Rosell, en MX85.\nPublicat per Lleida Sports Web a 23:19


El militant de la CUP Marc Sallas respon en aquest article a unes declaracions recents de l'ex-diputat Josep Manel Busqueta\nLes paraules de Josep Manel Busqueta en el transcurs d’un col·loqui organitzat per la publicació Diagonal ens aboquen a fer un conjunt de reflexions sobre el punt on es troba el nostre país, el nostre poble i la CUP.\nL’esquema presentat en aquesta intervenció descriu una CUP i un país dividits: entre el país més anticapitalista i el país de les zones rurals i més patriòtiques. El problema de l’esquema presentat no és ni que sigui un esquema ni que sigui una simplificació o un ‘resum’ (que sempre deixa fora part de les complexitats). El problema central d’aquest esquema és que, justament, aquest ha estat el relat central de l’autonomisme i l’espanyolisme que l’esquerra independentista ha combatut aquests darrers quaranta anys. Tot i això, aquestes paraules ofereixen l’oportunitat de començar un debat pendent. Un problema de fons que convé començar a explicitar i a tractar en tota la dimensió, que no és pas petita.\nAixò que es diu representa una dura estigmatització de tota una part del país i, en el fons, de l’independentisme en general. Aquesta part del país seria el país de les zones rurals (?). Si això fos cert, es tractaria de zones amb un comportament polític i electoral on prevaldrien les qüestions nacionals per damunt de les socials. Aquesta divisió no és nova. És la vella teoria de les dues Catalunyes, allò que alguns han anomenat ‘soleturisme’, és a dir, la tesi de la divisió ètnica de fons: els catalans de la ceba preocupats per les qüestions nacionals perquè tindrien les qüestions materials garantides i els catalans amb uns altres orígens preocupats fonamentalment per les qüestions materials, per la supervivència, sense preocupacions d’ordre nacional. La Catalunya catalana i socialment reaccionària i la Catalunya social i ‘a-nacional’. Aquesta tesi s’exemplifica en un relat específic sobre la suposada divisió política de la CUP per territoris que es correspondria a la divisió del país que acabo d’esmentar. Així, tindríem ‘la zona metropolitana con un planteamiento netamente de izquierdas anticapitalista […] y candidaturas de las zonas rurales con un componente más patriota que de contenido social’.\nDiu la b(v)ella cançó d’en Raimon que ‘qui pregunta ja respon’. La tesi que hi ha al darrere d’aquestes paraules, que en cap moment de la intervenció no se sustenta amb cap dada, respon al vell esquema sobre el qual ha funcionat aquest país durant l’autonomia postfranquista. L’esquema que comença a apuntar Jordi Solé Tura, pare de la constitució del 1978, quan es debat contundentment amb Josep Termes sobre els orígens dels catalanisme. Per l’un, els orígens són de caire eminentment burgès i, per l’altre eminentment populars. I això, traduït a la nostra època, ens explica l’existència d’una esquerra no independentista (històricament: PSC-PSOE, PSUC i ICV) i una dreta nacionalista no-independentista (fonamentalment, CiU). D’una banda, un país ‘a-nacional’ i d’esquerres i d’una altra un país conservador i nacional. Entorn d’aquest esquema gira l’autonomisme i el repartiment del poder entre el PSC-PSOE i CiU durant el període 1979-2015.\nEls uns feien servir les qüestions econòmiques per afeblir la lluita nacional i els altres, lluny de voler fer avançar la ruptura amb l’estat, abraçaven la bandera per no parlar de la desigualtat entre els catalans. L’esquema mental que dibuixava aquesta divisió era clar: catalans conservadors contra obrers espanyols. Girona contra el Baix Llobregat. I contra aquest esquema es va alçar l’esquerra independentista, contra aquest esquema va néixer la nostra tesi del Poble Treballador Català que, vingués d’on vingués, tenia interès a oposar-se de la mateixa a l’opressió nacional de l’estat i a l’explotació de l’oligarquia. Al final d’aquest argument trobem que els interessos de les zones rurals o independentistes (sic) són diferents dels interessos que podríem trobar a les zones metropolitanes, essent els uns els interessos patriòtics i els altres uns interessos socials. Interessos antagònics, diríem, perquè uns i altes es frenen mútuament. I aquí és on apareix l’objectiu de la independència com un objectiu de classe al si del corpus teòric independentista i d’esquerres. Lluny de la separació binària a la qual el règim autonomista ens havia enfonsat, la independència com a alternativa estratègica uneix l’emancipació social i la nacional en la mesura que aquesta independència té moltíssimes opcions (justament per les característiques del país) per esdevenir una eina molt potent de les classes populars. I és una eina de les classes populars, atès que no podrà ser-ho de cap altra classe perquè, sinó, no podrà mai ser (heus aquí la indestriabilitat). I tot plegat com casa amb el moment actual? Doncs amb el fet que l’oligarquia catalano-espanyola (la que mana de debò), tal com demostra el ‘procés’, no tan solament no el lidera sinó que hi és contrària (La Caixa, Foment, Círculo Eqüestre, Banc de Sabadell i amics). I és aquí on s’obre la gran oportunitat (que no certesa absoluta) per a les classes populars de bastir els fonaments d’un altre model social i econòmic que els sigui molt més favorable i que, sens dubte, serà costós de construir i que no podrà ser a curt termini.\nAquesta divisió política que es presenta a les declaracions, doncs, rebenta el nostre projecte polític. L’explicació, el perquè, del nostre independentisme que, històricament, no s’ha basat en l’essencialisme ni en apriorismes identitaris sinó justament en això, en el fet d’intentar esdevenir una eina central de les classes populars catalanes per al nostre benestar, llibertat i felicitat. Les afirmacions fetes (o els apriorismes que les sustenten) rebenten la possibilitat de construir un projecte compartit entre el barri de Sant Narcís de Girona i el barri de Ca n’Oriac de Sabadell. Entre l’estimat barri del Progrés de Badalona i el barri de Sant Ponç de Sant Celoni. Aquesta anàlisi també passa per alt tot allò que fa un equip de govern de l’àrea metropolitana com el de Badalona, amb Dolors Sabater al capdavant. La Dolors, de l’ANC i ex-membre la Junta d’Òmnium Cultural de la ciutat, impulsora del primer Consell de la Joventut a l’any 1980, referent de la lluita per la insubmissió i l’objecció de consciència ara fa més de vint anys, lluitadora incansable per l’escola pública i per la cohesió de tots els barris d’una ciutat molt desestructurada… on encaixaria en tot aquest esquema de les dues Catalunyes? Aquest país no s’explica sense tenir en compte les múltiples Dolors que hem tingut i que continuem tenint.\nNo és aquest el lloc per a entrar a debatre a fons, des d’un punt de vista empíric, la falsedat d’aquesta suposada divisió, però tan sols apuntaré algunes idees per començar. Per exemple: què ho fa que el barri on més vots (en percentatge i gairebé en vot absolut) treu la CUP a Sant Celoni sigui el barri de Sant Ponç (barri de famílies treballadores i àmpliament castellanoparlant), on arriba gairebé a un 20%? Si ens posem a mirar les dades amb detall, veurem que això no és un fenomen aïllat al país cupaire. Feu una ullada als resultats de més barris de més viles. Si bé és cert que la CUP té un sostre de vidre en aquells entorns on la precarietat és més viva (també per l’hegemonia d’aquesta visió, fins avui, en el terreny de l’esquerra i en el sindical) , també ho és que l’assumpció del projecte independentista com a projecte propi per part d’amplíssimes capes populars és un fet. Si no fos així no podríem explicar l’eclosió independentista dels darrers anys que tant ha molestat l’status quo català: el més de dretes i el suposadament més d’esquerres.\nPer cert, i en relació a la divisió territorial de les classes socials, on penseu que és més alta la renda familiar (fent servir els correctius que calgui): a Salt, a Celrà, a Mataró o a Sabadell? Vistos els canvis en l’estructura social i política del país, un dia caldrà reanalitzar de debò la relació entre classe social, territori i vot a Catalunya perquè ens adonem fins quin punt cada vegada hi ha també menys excuses de caire empíric per a sustentar segons quines visions. I tancar falsos debats i dicotomies d’una vegada.\nFinalment, també és preocupant, no únicament que sustenti aquesta tesi sinó que, per fer-ho, s’afirmin coses absolutament falses com ara: ‘Debemos tener en cuenta que en la última asamblea nacional un 30% de la organización estaba dispuesta a ir con Junts pel Sí y eso es así.’ Ningú mai, en cap espai de l’organització, ha presentat aquesta opció. Per què ho esmenta, doncs? I en el cas que algú l’hagi mal informat, per què s’ho creu? Segurament perquè aquesta prova quadra a la perfecció amb l’esquema prefixat. I, així i tot, és fals.\nCom es veu, doncs, nosaltres no som aliens a aquest esquema binari de fortes reminiscències autonomistes i que ha dominat la vida política, social i cultural del país durant més de tres dècades. Tornant a en Raimon, qui pregunta ja respon i potser començaria a ser hora de fer-nos les preguntes que més ens enforteixen, de fer-nos les preguntes que no enfrontin la mà dreta amb la mà esquerra.\nMarc Sallas, militant de la CUP i de Guanyem Badalona\nPD: escric aquest article per ampliar i matisar la seqüència de piulets que vaig fer sobre el tema. Sóc conscient dels riscos dels 140 caràcters i, per si vaig molestar a algú, vull puntualitzar les meves paraules.


Nom: ESGLÉSIA DE SANT ESTEVE DE MARENYÀ\nLocalització: Tallada d'Empordà, la - Marenyà (Baix Empordà)\nNúm. Registre / Catàleg: 11863-I\nData publicació: 25/11/2011\nÉs un edifici d'una sola nau amb absis semicircular i un cos afegit al mur de la banda nord, la sagristia. La façana, de composició simètrica, presenta una porta central formada per dos arcs de mig punt en gradació, amb llinda i timpà llis. Més amunt hi ha una obertura circular, per damunt de la qual s'eleva el campanar, actualment integrat a la fortificació construïda sobre els murs de l'església. Els murs laterals presenten, com a element més remarcable, dos grans contraforts a cada banda i diverses obertures (només al mur meridional). L'absis mostra decoració d'arcuacions i de bandes llombardes, que defineixen l'alçària original de l'edifici, i dues obertures d'arc de mig punt atrompetades. L'interior del temple es cobreix amb volta de canó, i té un arc triomfal doble i cor als peus. El cos de la fortificació afegit té una elevació similar a la de l'església, i amb la integració del campanar genera un espai unitari que s'estén fins a l'absis, on s'obren espitlleres a dos nivells. El conjunt de la construcció és bastit en pedra, amb diversos tipus d'aparell.\nLes pintures romàniques de l'absis de l'església de Sant Esteve foren descobertes l'any 1930. Només se'n conserven restes molt fragmentàries i esborrades. L'església de Sant Esteve es troba situada a la part més elevada del nucli de Maranyà.\nÉs un edifici d'una sola nau amb absis semicircular i un cos afegit al mur de la banda nord, la sagristia. La façana, de composició simètrica, presenta una porta central formada per dos arcs de mig punt en gradació, amb llinda i timpà llis. Més amunt hi ha una obertura circular, per damunt de la qual s'eleva el campanar, actualment integrat a la fortificació construïda sobre els murs de l'església. Els murs laterals presenten, com a element més remarcable, dos grans contraforts a cada banda i diverses obe...\nLes primeres notícies històriques sobre aquesta església semblen situar-se en el segle XIII (1279), tot i que l'estructura de la part més antiga de l'edifici (murs laterals i absis) té el seu origen en un període anterior dintre de l'estil romànic (segles X-XI). Al segle XIII correspondria la construcció de la façana d'accés, que conserva l'aparell de carreus regulars fins a l'alçaria de la porta. En una època posterior va elevar-se el cos de fortificació per damunt de l'edificació romànica, així com els contraforts laterals, i entre els segles XVII-XVIII s'hi afegí una sagristia entre els contraforts del mur nord. Les primeres notícies històriques sobre aquesta església semblen situar-se en el segle XIII (1279), tot i que l'estructura de la part més antiga de l'edifici (murs laterals i absis) té el seu origen en un període anterior dintre de l'estil romànic (segles X-XI). Al segle XIII correspondria la construcció de la façana d'accés, que conserva l'aparell de carreus regulars fins a l'alçaria de la porta. En una època posterior va elevar-se el cos de fortificació per damunt de l'edificació romànica, així com els contraforts laterals, i entre els segles XVII-XVIII s'hi afegí una sagristia entre els con...


El darrer treball del duet pictòric "A la sombra", pintat a una paret d'Ascó.\nEls il·lustradors ebrencs Henry Knight i Ferran Orta formen el duet pictòric 'A la sombra'\nSi passegeu pels carrers d'Ascó, veureu moltes parets vestides amb murals de dibuixos i colors vius, bona part obra del duet pictòric de Henry Knight (Ascó, 1988) i Ferran Orta (Riba-Roja d'Ebre, 1989), que fa dos anys que treballen braç a braç sota el nom de 'A la sombra'. Cada un amb el seu estil propi, els il·lustradors creen un tercer llenguatge surrealista i amable plagat d'infants i animals fantàstics que conviden a apropar-s'hi i descobrir més coses sobre el seu treball.\nPintar al carrer et permet interactuar amb la gent i hi ha un diàleg més directe amb l'espectador\nSi les condicions sanitàries ho permeten, el 28 i 29 de novembre 'A la sombra' estaran realitzant una de les seves intervencions artístiques al barri del Serrallo de Tarragona, ja que van ser la candidatura més votada del projecte MAR-MUR per apropar la cultura i afegir un nou atractiu artístic als carrers d'aquest barri pescador.\n- Els dos sou il·lustradors, com naix la passió pel grafiti?\nHenry Knight: Sempre m'ha agradat dibuixar, però quan tenia 16 anys uns companys em van descobrir el món del grafiti. I va ser gràcies a sortir a pintar al carrer que es van crear altres vincles que no m'ha deixat parar de pintar. A banda, al Ferran el conec des que érem petits, però tot i tenir una vida paral·lela mai ens posavem d'acord quan quedàvem per dibuixar...\n- Com comenceu a treballar junts?\nHenry Knight: Un dia el vaig convèncer per anar a pintar un mural al poble i allí va ser quan Cupido va disparar la seva fletxa. Reconec que va ser un gran pas, perquè des que pinto amb ell m'ha canviat molt la meva perspectiva com a dibuixant.\nFerran Orta: Va sorgir d'una manera molt natural: jo tenia concepcions molt separades del que era la il·lustració i el dibuix mural, però Henry em va fer entendre que, tot i que canvia el suport i el format, el treball mural també consisteix a seguir il·lustrant. Crec que és just això mateix el que jo li he fet entendre a ell, així que ens complementem força bé.\n- Tot i que en molts llocs es considera art, fa pocs anys el grafiti es creia com una forma de vandalisme. Què n'opineu al respecte?\nHenry Knight: És que el grafiti ha de tenir un punt de vandalisme. És un art il·legal.\nFerran Orta: El vandalisme va implícit. Quan penses en grafiters et venen al cap les famoses pintades als metros i al tren de Nova York, i a partir d'aquí ja s'ha creat el street art i mil noms i etiquetes més que se li han volgut posar. Com a nosaltres no ens agraden les etiquetes, si hagués de definir el que fem de forma molt general diria que som il·lustradors de gran format.\n- Quines diferències hi ha de pintar sobre un paper o en digital a una paret?\nHenry Knight: En la il·lustració de gran format el temps és molt important, ja que és més limitat. Podria semblar que no ha de ser així, però has de tenir sempre en compte que no és eficient passar-te dies i dies fent el mateix mural. A més, és un treball que dura unes quantes hores, però que saps que és efímer i que en qualsevol moment desapareixerà o algú altre farà una pintada a sobre. Al contrari, la il·lustració la tens a casa i la pots reprendre o millorar quan vulguis.\nFerran Orta: L'altra cara de tot plegat és que la il·lustració porta intrínseca una vida molt solitària i l'art mural, com el fem amb parella, és més dinàmic i enriquidor. Afegiria també que pintar al carrer et permet interactuar amb la gent i hi ha un diàleg més directe amb l'espectador.\n- Un il·lustrador, sobretot de paper o mural, ha de saber que no pot esborrar fàcilment els errors.\nHenry Knight: Al final equivocar-se no és el més important, perquè pots pintar per sobre i mai sol passar res. El que sí que hem de tenir molt clar és la base, anar amb el dibuix clar i preparat.\n- Als vostres Instagrams veiem personatges fantàstics que molts cops comparteixen espai amb animals o infants. Són els vostres dibuixos preferits?\nFerran Orta: No tenim cap preferència concreta, però una característica de les nostres obres és que són surrealistes i màgiques, així com amables a primera vista. Tot això ens permet aglutinar un ventall de públic més ampli.\nUna de les creacions de Henry Knight i Ferran Orta on es mostren animals surrealistes.\n- El setembre del 2019 vau realitzar un mural més realista dedicat a Neus Català.\nHenry Knight: Va ser un encàrrec que vam realitzar de forma altruista per a un col·lectiu de Flix amb el qual simpatitzem. Altrament, vam decidir signar com a Henry i Ferran a més de com 'A la sombra', ja que no era el que solem fer habitualment i, tot i que va tenir una gran acceptació, representava un estil més combatiu i personal del que solem fer quan anem a duet.\n- Quina és la part del procés creatiu que us fa sentir més còmodes?\nHenry Knight: Ens agrada molt treballar la línia. Al final som dibuixants i tenim aquesta necessitat, és una cosa innata de la forma de treballar. Sabem que no som grans pintors, per això les mancances que tenim en un camp les intentem suplir amb l'altre.\n- Com uniu els dos estils per conformar un dibuix més o menys uniforme?\nHenry Knight: Cada un té el seu llenguatge pictòric, però al final els dos som gent de poble i hem crescut pintant sols i, quan això passa, surt un estil molt pur i particular. Al moment de crear una obra conjunta, tot i que algunes coses es pot identificar qui les ha dibuixat, es crea un llenguatge comú que és el de 'A la sombra', que a l'hora va evolucionant d'una manera natural.\nFerran Orta: Si mires tots els nostres murals veuràs que hi ha una essència que és sempre la mateixa, però encara seguim experimentant i cada creació és un món diferent.\n- Ferran, individualment també has fet àlbums il·lustrats per a infants.\nFerran Orta: N'he fet tres en total, dos per encàrrec i un com a projecte personal. La part del llibre com a objecte i vehicle per explicar històries és una de les que més m'agrada de l'ofici, tot i que no és una feina ben pagada, per això s'ha d'anar compaginant.\n- Henry tu ets tatuador. Són disciplines molt diferents que al final segueixen un mateix camí. Què té cada una d'especial?\nHenry Knight: He sigut dissenyador gràfic durant uns quants anys, però no tenia un gran volum de feina i em sentia com a executor de les idees dels clients, quan el que volia jo era dibuixar. Així que amb la idea que volia estar més lligat als meus dibuixos, i gràcies a l'empenta dels amics amb els quals vaig començar amb l'art mural, vaig fer el pas definitiu cap als tatuatges. Ara passo molt més temps dibuixant, però és una professió més i estic aprenent molt sobre els diferents estils, com funciona la pell, les agulles...\n- Com compagineu les vostres feines?\nFerran Orta: Quan tenim un encàrrec o ens conviden a un festival per nosaltres són com unes petites vacances. De la mateixa manera, no dibuixem només quan ens criden d'algun lloc, perquè podríem passar-mos mesos sense pintar, sinó que com Ascó té moltes parets lliures, al final, acabem anant a pintar per deformació professional.\nFerran Orta i Henry Knight pintant un mural.\n- Quin va ser el vostre primer mural?\nHenry Knight: Com 'A la sombra' el primer mural va ser a Ascó, l'agost del 2018. Un cop a l'any es fa un festival de street art i vam participar amb un dibuix d'una vaca, un petit guinyo a un amic nostre.\nFerran Orta: Vam començar dibuixant a mitges, passant-nos els esbossos: tu dibuixes una cosa, jo l'altra per sobre... Va ser un moment d'experimentació tècnica, però per sort els nostres dibuixos en parella sempre han sorgit d'una forma orgànica i poc premeditada.\n- Teniu algun nou mural pensat per pintar o encàrrec per realitzar?\nFerran Orta: Ara estem treballant en el dibuix a gran format que farem per al MAR-MUR, un certamen del barri del Serrallo de Tarragona en el qual vam ser els més votats.\nHenry Knight: I també estem projectant una botiga en línia per anar més enllà i poder seguir creant fins i tot des de casa, per això aquest cop ens volem centrar en treballs d'estudi que puguem anar compaginant amb les altres feines.\nInstagram A la sombra crew\nElbi Elem: "La meva intervenció es complementa perfectament amb l'espai"


Nike Explore Negre comprar i ofertes a Dressinn\nDescripció Nike Explore\nLa motxilla Nike Explore ofereix una silueta de càrrega superior amb butxaques internes i externes per portar el vostre equip a qualsevol lloc. El fons revestit ajuda a protegir-se de la humitat, mentre que els seus tirants ajustables proporcionen un transport personalitzable.\nEl tancament de càrrega superior amb sivella proporciona un emmagatzematge segur.\nFunda portàtil que ajuda a protegir el vostre dispositiu electrònic.\nMúltiples butxaques per emmagatzemar articles petits.\nLa corretja ajustable de l'estèrnum ajuda a estabilitzar el paquet.\nLes butxaques laterals proporcionen un fàcil accés a l’emmagatzematge de les ampolles d’aigua.\nEl poliester robust 600D està teixit densament per crear un material pesat i resistent.\nLona resistent i resistent a l’aigua a la part inferior ajuda a mantenir l’engranatge sec.\nMides: 22´´ H x 12´´ W x 8´´ D\nFes la compra online de material esportiu sense haver de sortir de casa. Amb dressinn ja és possible! És la teva botiga online especialitzada en material de moda . Volem que gaudeixis del teu temps lliure d’una manera única, per això t’oferim una gran varietat de Motxilles de la marca Nike. Dóna un cop d’ull a tots els productes de moda que t’oferim en catàleg, com per exemple Nike Explore. Dissenyat per donar-te el màxim confort i seguretat mentre estàs practicant el teu esport favorit o les teves activitats diàries.\nCaracterístiques Nike Explore\nTecnologias Nike Explore\nSostenibilitat Nike Explore


El CAP Roger entrarà en funcionament dilluns després d'anys de reivindicacions dels veïns del barri de Sants-Badal La República\nACN Barcelona.-El centre d’atenció primària (CAP) Roger, situat en el carrer homònim, entrarà en funcionament aquest dilluns al barri de Sants-Badal. La consellera de Salut, Alba Vergés, i l’alcaldessa de […]\nACN Barcelona.-El centre d’atenció primària (CAP) Roger, situat en el carrer homònim, entrarà en funcionament aquest dilluns al barri de Sants-Badal. La consellera de Salut, Alba Vergés, i l’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, han encapçalat aquest dissabte la comitiva institucional en la jornada de portes obertes, en què han participat desenes de veïns que han volgut visitar l’equipament que feia anys que reivindicaven. El centre, situat en un edifici de l’Ajuntament de Barcelona i gestionat per l’Institut Català de la Salut (ICS), atendrà 26.000 persones. L’edifici disposa d’una superfície de 2.056 metres quadrats, distribuïts en cinc plantes i un soterrani. El pressupost total ha estat de 3,2 milions d’euros, dels quals 2,8 corresponen a l’obra, avançats pel consistori, i 435.000 euros per a l’equipament.\nEl CAP Roger és el centre que pren el relleu del CAP Carreras Candi, que es va tancar el 2016 per problemes estructurals, i l’equip d’atenció primària es va haver de traslladar a l’ambulatori de Sants. El centre del carrer de Carreras Candi havia estat pendent de tancament per deficiències durant molt de temps i els veïns havien reclamat reiteradament un equipament en el mateix barri. La mateixa alcaldessa de Barcelona ha afirmat que el nou centre és una “conquesta dels veïns i dels professionals” i que és “de justícia” que a partir d’ara el tinguin a la seva disposició després “d’anys defensant la salut en condicions de molta precarietat”. El nou CAP comptarà amb els serveis bàsics de medicina de família; infermeria; treball social; activitats comunitàries i atenció en consulta, programada, espontània i a domicili. També tindrà serveis avançats, com ara crioteràpia -teràpia basada en el fred per tractar lesions, cirurgia menor o infiltracions osteoarticulars, i activitats de suport a l’atenció especialitzada, com endocrinologia, neurologia o urologia. La consellera de Salut, Alba Vergés, ha destacat que tots aquests serveis permetran augmentar la resolució de l’atenció primària, així com la proximitat i la continuïtat. “Aquesta capacitat resolutiva permetrà que els veïns no s’hagin de desplaçar fora del barri”, ha ressaltat. Un CAP en una futura superilla d’equipaments L’edifici s’ha construït en un terreny cedit per l’Ajuntament de Barcelona i el CAP forma part d’un futur eix del barri al voltant de la urbanització del carrer Juan de Sada, en què es preveu desenvolupar un centre de barri, una escola bressol i un equipament esportiu municipal. “Hem de continuar per reparar la manca d’equipaments al barri. S’han començat les obres d’una escola bressol i un poliesportiu. Aquí tindrem una superilla d’equipaments que ja era hora que arribés”, ha afirmat Colau. Vergés demana a l’Ajuntament reforçar la col·laboració per a altres CAPsLa consellera ha recalcat la “gran col·laboració” de l’Ajuntament per fer possible el CAP Roger i ha demanat al consistori “enfortir” aquest relació per a altres centres d’atenció primària de Barcelona que “necessiten un lloc on poder-se fer de nou o ampliar”. Tot i que no l’ha anomenat explícitament, un d’aquests centres que fa anys que esperen una nova ubicació és el CAP Raval Nord. Població de referència de 26.000 persones El CAP Roger donarà servei a les més de 26.000 persones que viuen a la zona delimitada pels carrers Riera Blanca, Badal, avinguda de Madrid, la Ronda del Mig i la Rambla Brasil. El centre s’afegeix al CAP Sants, CAP Numància i CAP Bordeta en aquesta zona. Els menors de 14 anys se seguiran visitant al Centre d’Atenció Pediàtrica Integral Barcelona Esquerra (CAPIBE), al carrer de Numància, que des del 2012 disposa d’atenció d’urgències pediàtriques; equip territorial pediàtric per a la població infantil de Sants, Sants-Badal i Les Corts, i atenció especialitzada de suport a tota la població pediàtrica de l’àrea de Barcelona Esquerra. L’atenció de les urgències es continuarà fent al Centre d’Urgències d’Atenció Primària Manso, sempre obert. L’equip d’atenció primària del nou CAP està integrat per 13 metges i metgesses de medicina familiar i comunitària; 12 professionals d’infermeria; 8 administratius; una professional de treball social i una de tècniques auxiliars de cures d’infermeria. També compta amb 10 professionals d’atenció especialitzada de suport en el centre.


Actualitzada 23/05/2019 a les 20:57\nDimecres van sortir publicats al mateix moment dos articles d’opinió de signe polític contrari. En un d’ells, al Diari d’Andorra, l’exministre Jordi Cinca justificava el pacte de govern entre les tres forces polítiques; i en l’altre, al diari BonDia, la consellera general Susanna Vela parlava de política i valors després que els seus coaligats a les llistes parroquials acabessin pactant el Govern amb el màxim rival electoral. Més enllà del deix partidista inevitable que cadascun d’ells fa, crec que són dos articles recomanables que, des de la lectura responsable que sempre n’hem de fer com a ciutadans, ens conviden a reflexionar –que no a prendre partit– sobre el nou tauler polític en el qual es mouran les peces a partir d’ara.\nDic això perquè molt probablement el que ens fa falta ara, després de tanta crispació de forma continuada durant tants mesos, és cert assossec en l’exercici de la política. Una tranquil·litat, una calma d’esperit que aporti la serenitat necessària per afrontar els debats i les decisions cabdals. I això no vol dir que no es faci ús del legítim dret a la discrepància, de l’oposició a l’altre... al contrari, vol dir que el dret a la discrepància, exercit amb serenitat i amb base sòlida, serveixi per enriquir-se els uns dels altres, faci que s’assentin millor els fonaments del que s’ha de construir d’allò que en depèn el futur del país. És així com s’assoleix la solidesa que acaba mereixent la confiança de la ciutadania. La resta –la crispació, la demagògia, el tacticisme, l’engany...– l’única cosa que fa és portar al fracàs no només polític sinó de tota la societat.\nQui es deixa emportar per les "tendencies", perd l'esperit crític, revolucionari i es converteix en una mena manso, sense vida, opinió, ni parer.


Salut concerta una nova planta a la Fundació Sociosanitària Santa Susanna - SANTASUSANNA\nSalut concerta una nova planta a la Fundació Sociosanitària Santa Susanna\nLa fundació calderina disposa de 24 noves places sociosanitàries concertades pel Servei Català de la Salut i passa a tenir 99 llits per atendre la població de la comarca.\nEl Servei Català de la Salut ha confiat a la Fundació Sociosanitària Santa Susanna el concert d’una nova planta sociosanitària que ha entrat en funcionament el 3 de desembre. Els 24 llits s’ubiquen a la planta 10 de l’edifici del carrer Font i Boet 16, ocupant l’espai de residència que la Fundació d’Acollida Santa Susanna va tancar el passat mes de juliol a causa de la crisi provocada per la pandèmia.\nAmb aquesta ampliació, la Fundació Sociosanitària Santa Susanna ha creat 18 nous llocs de treball, ampliant la plantilla de 98 professionals i disposant actualment de 99 places d’atenció sociosanitària que permetran atendre uns 200 vallesans més a l’any.\nEls serveis d’internament sociosanitaris formen part del sistema català de salut i la pandèmia del Covid-19 n’ha evidenciat la seva necessitat. L’accés a aquests recursos es realitza prèvia derivació dels recursos de salut de la comarca (atenció primària, PADES o hospitals). L’existència d’aquests recursos a Caldes de Montbui beneficia a la seva població.\nLa Fundació Sociosanitària Santa Susanna ofereix aquests recursos des de l’any 1992 i el 2019 es van atendre 352 persones al recurs de convalescència, 158 a la llarga estada, 75 a cures pal·liatives i 46 a estades privades.\nAltres serveis de la Fundació Sociosanitària Santa Susanna són: l’Hospital de dia, PADES, els serveis diürns, estades privades, rehabilitació, consultes externes i l’atenció al dol i a les pèrdues.\nPrevious Post Previous Post Art solidari\nNext Post Next Post Estalviant energia amb les plaques solars


ASSOCIACIÓ SANT LLUC PER L'ART: NOUS CURSOS DE TÈCNIQUES ARTÍSTIQUES\nLa nostra companya Teresa Vidal Peig ens informa del nou espai que s'acaba d'obrir a Mataró i a on ella impartirà cursos. És l' Espai Maker i podeu accedir al seu web clicant sobre el nom.\n"Un espai de fabricació digital pioner al Maresme. En ell s'hi poden trobar tot tipus d'eines per a l'elaboració de les noves escultures 3D d'impressió digital, i també hi ha un espai de formació. També hi haurà un curs de dibuix i pintura DIGITAL, amb eines com el Photoshop i l'Illustrator, i està pensat pels dissabtes tarda de 16 a 18h, amb un preu mensual de 58€, durant tot el curs 2016/17"\nEns indica que els socis de Sant Lluc tindran un descompte en els diferents cursos. Si hi esteu interessats, entreu al web i consulteu preus i característiques dels cursos, taller i equipaments.\nTambé el company Jordi Jubany ens comunica els nous cursos d'oli i aquarel·la que impartirà al seu taller del carrer Iluro 30, els dimarts i dijous de 17 a 20h, així com de l'aprenentatge (nivell iniciació) de la tècnica del sumi-e (pintura monocromàtica amb tinta xinesa de l'escola japonesa/zen).\nLes places són limitades, i podeu resoldre qualsevol dubte trucant-lo al\nTambé podeu ampliar informació sobre en Jordi i la seva obra entrant al seu web


Les cambres austríaques diuen que Catalunya creix en ple procés d'independència\n‘Catalunya registra el creixement econòmic més alt dels darrers nou anys.’ Amb aquest títol, el portal a internet de les Cambres de Comerç d’Àustria presenta una informació sobre el creixement econòmic de Catalunya. S’hi parla d’un creixement del 3,5% el 2015 i s’hi indica que és el més alt de l’estat espanyol. ‘Cal destacar que fins ara només quatre països de la zona geogràfica de la UE han superat el creixement català: Irlanda, Malta, Luxemburg i Eslovàquia’, diu, i deixa clar que aquesta bona situació no es troba pas afectada pel procés cap a la independència.\nLes cambres de comerç diuen també: ‘Aquesta evolució positiva de l’economia té un impacte directe sobre el mercat laboral; el 2015 consten un 3,5% més de persones assegurades que l’any anterior, fet que equival al creixement més gran des del 2006.’ I afegeixen: ‘L’augment es deu principalment a una taxa més elevada d’ocupació en el sector serveis. No obstant això, la desocupació, situada entorn del 17,7%, continua essent el punt delicat de l’economia catalana.’\nI continua: ‘En ple debat sobre la independència, Catalunya manté l’estatus de regió econòmicament forta i continua atraient els compradors estrangers. El desglossament del PIB per regió a l’estat espanyol mostra que Catalunya continua anant un pas endavant. El 2015 les exportacions també hi van créixer d’un 6,1% i van assolir els 64 milions d’euros, que per a Catalunya representa una xifra rècord per cinquè any consecutiu.’\nI acaba així: ‘El desembre passat, el creixement arribà a ser del 6,9%. Segons dades del Ministeri d’Economia i Competitivitat espanyol, això vol dir que Catalunya genera el 25,5% del total de les exportacions espanyoles. Pel que fa a les inversions estrangeres, el darrer any s’assolí un valor de 4.800 milions d’euros, considerada la millor dada des del 2010.’


Els Astros Valencia guanya la final de la Copa del Rei de beisbol - Fundación Deportiva Municipal Valencia\nEls Astros Valencia guanya la final de la Copa del Rei de beisbol\nL’equip valencià de beisbol Astros Valencia s’ha convertit en el nou campió de la Copa del Rei d’aquesta modalitat després d’imposar-se, aquest cap de setmana, per 8-7 al Tenerife Marlins Puerto de la Cruz en l’entrada extra (extrainning). El partit final del torneig nacional va repetir participants, els mateixos equips que en la passada temporada, i de nou va acabar amb els Astros com a conjunt guanyador.\nEls valencians van aconseguir ampliar la renda amb tres carreres més (4-0) en el tercer inning. A continuació, en el quart inning, ressorgia el Tenerife Marlins Puerto de la Cruz amb les carreres de Richard Montiel i Meléndez (4-2). Va ser en la cinquena entrada quan es va produir l’empat, que arribava amb el doble de Velázquez que va facilitar les carreres de Yancarlo Franco i Meléndez (4-4).\nJosé Luis Salazar es va convertir en el protagonista del sisè inning, aprofitant l’error del catcher dels Astros per a anotar i donar la volta al marcador. Poc després marcava Osorio impulsat per Luis Rodríguez (4-6) per a situar per primera vegada al Tenerife Marlins Puerto de la Cruz per damunt en el marcador.\nEl partit va mantenir l’emoció entre els afeccionats fins al mateix instant en què va arribar a la finalització. Jorge Balboa va llançar pels Marlins fins a la vuitena entrada, instant en el qual Francisco González va prendre el relleu. En l’entrada extra el quadre valencià va aconseguir la copa en aconseguir anotar amb un base per bola en el torn de bat.