EL MÓN D'EN YARI: de juliol 2011\nDesprés de la pedals teniem pensat, en Pasku i jo, anar a Tarragona a disputa la segona edició de la VipXtrem, una cursa d'uns 135 km i 3500 md+.\nJo no ho tenia gaire clar, em vaig apuntar sense saber si tindria ganes de tornar a agafar la bici després de la non stop.\nLa setmana abans de la cursa va ser molt dura per mi. Primer en Pasku em diu que no vindria. Tenia problemes fisics després de donar-ho tot a la pedals, arribant a meta amb poc més de 14 hores. Impresionant. Jo, per la meva part, vaig guardar forces i vaig arribar força bé. Però, no se per nervis o pels potingues que ens fotem els ciclistes, però diumenge ja estva fotut de l'estomec. La nit de diumenge a dilluns la vaig passar al lavabo, ara mirant endavant ara mirant enrera. Bomits i cagarrines. Dilluns, dimarts i Dimecres, després d'una medicació, no vaig anar de ventre, amb un dolor estomacal impressionant. Dijous nit on ja em començava a trovar una mica bé, va i bomito tot el sopar.\nEn fi, un és masoca, i si t'agrada la bici, t'agrada patir, aixì que divendres, ja una mica recuperat però amb uns quilos de menys, decideixo anar cap a Tarragona.\nDissabte em desperto a les 4.30, pensan ...que cony faig!, trec el cap per la finestra per veura si plou i tenir una excusa per tornar al llit, però que carai, un cop em desperto ja no se tornar a agafar el son, així que ala. cap a Tarragona que la sortida és a les 7.\nUn cop a Vimbodí, agafo dorsal, preparo la bici i m'entra un apretón. merda!(mai millor dit) vaig cap al lavabo i després d'una estona que feia cua, em toca el meu torn. Tot d'una deixo una peça desmostrant que ja funciono al 100x100.\nA les 7 es dona la sortida i el ritme és franétic. Vaig fent a bon ritme i m'enganxo amb uns que van una mica més fort del que jo volia.\nPer sort aquest any no feia la calor de l'any passat. Anava arribant als avituallaments amb molta diferencia de temps respecta l'any passat.\nL'organització la va ensertar, des de el meu punt de vista en ficar tots els corriols en la primera part del recorregut.\nEl trams de pujada et trencaven el ritme amb tanta pedra, i a la baixada era una odisea. Vaig arribar a casa amb més dolor als braços que a les cames.\nEn fi, resumin, és el segon any que acabo aquesta cursa, i és la segona vegada que dic que no hi tornaré. La raó principal és el terreny, no estic acostomat i no m'agrada. Però l'organització, la zona, i per què no, l'arribada amb piscina, em fa pensar-ho.\nRespecta l'any passat he retellat més d'una hora (posició 92 amb 09:06). Hem de tenir en conta que no ha estat tant dur amb les pujades ni la calor, però crec que hi han agut més corriols i això fa anar més lent. En fi, que estic molt content del resultat.\nP.d. Si l'any que bé treuent les pedre tornaré a participar, ah! va guanyar un tal Heras amb 06:30, BRUTAL!!!!\nPublicado por JORDI en 17:22 Cap comentari:\nTot va començar l'any passat. En Pasku i en Marc, dos amics de tota la vida, és proposaven fer aquest repte. Jo, fins fa poc menys d'un mes, ho veia una bogeria, algu inalcansable per mi.\nM'explicaven les seves experiencies viscudes, les seves sensacions en estat limit, però a mi no em deia pasa res.\nNo se com em vaigf anar ficant en el tema sense tenir gaire clar les meves possibilitats.\nGràcies a en Cristian, d'Independentbike Torelló, vaig aconseguir un planing d'entreno que molts haureu pogut llegir. Haig de dir que la seva ajuda a estat fonamental. Eren constants les trucades i xerrades que tenim, que si les repeticions, que si no podia fer tantes hores, que las series per muntanya no se que... en fin, crec que per ell vaig ser un calvari però si llegeixes aquestes linies, vull que sapigues que has estat un gran pilarper mi, i que t'agrairé sempre el teu suport. Moltes gràcies.\nEn fin, em trobem el dia 24 a Vielha. En Jordi, en Pasku amb la familia i jo amb la dona i la peque.\nEstic nervios, però ho porto controlat. Passejada pel poble, montar bici, briffing, sopar i cap al llit, que demà sona el despertador a les 3.30.\nHa arribat el dia. Que ràpit passa tot. Mesos d'entreno per el dia de avui, tinc un nus a l'estomac i haig de menjar tot el que pugui.\nAl menjador no parla ningú, tothom amb la seva pel·licula. Intento menjar alguna cosa però aquestes hores no en tinc pas de gana.\nEn preparem i anem cap a la oficina de la Pedals on es donarà la sortida a les 5 en punt.\nJa hi som, estic fotut en un dels petes mes importants de la meva vida, sento que diuen Un minut!!! enganxo les botes, ens piquem de mans amb en Jordi i en Pasku i ens desitgem sort.\nQue comenci l'espectacle!!!! Tothom surt com si es tractes de una cursa de 40 km. Anem un tros pel poble però rapid ens enfilem per uns rampots, on el terreny és mig suelto, no si veu res gràcies a la meva merda de frontal. Les cames es calenten enseguida amb aquelles pujades. Serà que ens preparen de bon començament pel que ha de venir.\nArribem per pista a la carretera, poc abans de l'entrada del túnel. En Jordi i jo anem junts, i així ho tenim pensat fer durant tota la cursa.\nDintre del túnel agafem roda d'uns més ràpits que nosaltres.\nUn cop fora del túnel, baixada per carretera fins que un Mosso ens desvia a l'esquerra per entrar per pista. Bastant pedregosa, rellisca que dona gust.\nAnem febnt vora el riu, passem pels pobles de Forcat, Vinyal i Ginast direcció a Vilaller, aqui està el primer avituallamiento de la ruta i on no és necesari firmar.\nIniciemt el segundo puerto de la jornada, Coll de Serreres. Son 4Km. amb un 8% de mitja. És de bon fer i en Jordi i jo no apretem. Tenim molt per endavant i la filosofia a de ser la mateixa.\nBaixem per un tram tècnic, on hem de fer força tros a peu. Aquí crec que on en Jordi es cau i per el conta. Perdem uns minuts però ja tornem a estar en carrera tot i que ens han passat uns 10 bikers, un dells la Nuria Lauco.\nEns fan baixar per unes escales totalment molles i perilloses. Ho fem a peu per no arriesgar.\nAnem de pujada a Iran. És asfalt i es fa ver, 4km suaus fins l'últim km que puja una mica més. Adelantem a la Nuria i algún més. Passem per davant de Can Joanot on recordo la meva estancia l'any 2007 amb el Pasku. .\nCoronem el coll de Sant Salvador. Direcció a Gotarta, on tenim el segon avituallamen. Firmo i veig que en Pasku ja està a 20 min. Aquest any està molt fort. Omplim bidons mentres pasa la Nuria Lauca que ja no la veurem fins el final.\nDescens de 4Km fins a Malpàs i carretera fins a Castellars. 3er port del dia. El Coll de Sas, 6km dels quals 3 són molt durs que no baixen del 10%. Les cames estan a tope i porto un ritme que no em fan patir. En Jordi és aprop i crec que ho portem força bé.\nBaixada cap a les Esglésies. Control de pas i firma. Estem a les portes del segon port més dur de la Pedals. El Coll de Permir i el Coll de l'Oli. Pista pedregosa durísima que supera el 14%, no es pot agafar un bon ritme i costa molt que passin els km.\nUn cop dalt el Coll de Pemir, comença el de l'Oli, on s'ha de fer un bon tros a per, saltejant roques i pedres. Aquí en Jordi pateig molt de la Clavicula fisurada dies abans a la Transcatalunya i fa que l'esperi en cada roc per ajudar-lo amb el pes de la bici. L'espera del meu amic em fa descansar i gaudir de l'entorn. Crec que no podia pendrem aquesta primera Non Stop d'una millor manera.\nPer fi arribem al Coll d'Oli, ara toca una baixada complicadissima i que en la seva major part farem a peu.\nUn cop a baix carretera direcció a La Torre de Capdella. 4art avituallament amb dinar. Descansemt per afrontar el mitic port de la Pedals. El Coll del Triador. 12 km i 900 md+ .\nEn Jordi ja fa estona que esta tocat, porta una pajara de collons. Em diu que tiri, que fagi sol l'altre mitat de la ruta que mesta retresant. Jo no li vull fer cas. Però passat els primers km del Triador, veig que porta un ritme molt vaig i decideixo marxar per la meva conta. Amb el seu consentiment esclar.\nComenço el port amb molt bones sensacions, però mica en mica, amb la calor i els ja més de 100km em fant possar a lloc. Vaig agafant uns cuants cadavers pel cami. Miro enrera i diviso el Jordi bastant avall. Definitivament s'ha quedat i hauré de rodar sol el que hem queda de cursa.\nLes forces es van perden, però la concentrasió i la motivició les tinc pels núvols. Se que quant arribi a dalt portaré uns 120 km, 4500 md+, em quedarà una baixada i arribada a Espot, referencia que em va dunar en Pasku. - Si arribes bé a Espot d'espres ja està tot fet-\nI el més gran. Si arribo a Espot em retorbaré amb la Montse i la Nora. Aixó és el que de devor em donava forces per afrontar el Coll, per afrontar les ja 120 km, per afrontar tot el que se'm posses per davant. Les avia fet patir molt durant els últims mesos i ara no ho podia deixar estar. Tenia que arribar com fos i demostrar, a elles, a mi o a qui fos que tot l'esforça anteriro valia la pena.\nUn cop al avituallametn dalt el Triador, menganxo amb un noi, Marc, que em serviar de roda fins als km finals.\nDespres de coronar el Triador, venen11 km de que puja i baixa que acaben al Coll de la Portella. Sostre de la Pedals amb 2268 m de altitut. En aquest trams et dones conta realment de per què aquesta ruta, sigui Non Stop o per etapes, és tant gran.\nAra toca un gran descens per la pista d'esqui de Espot, on recopero forces fins a un desvio, zona nova d'aquesta pedals, un tram tècnic de 3 km força macos que et deixen disfrutar amb el fang i les branques.\nUn cop al control de Espot em trobo amb la meva familia. Amb el cansament no em donc conta a primera vista del que porten possat. I és que tant ella (la Montse) com la Irina (dona d'en Pasku) i les dos peques Nora i Jan, porten unes samarretes de suport. Us ho prometo que em van caure les llàgrimes. No puc descriure les sensacions i energies que això em va donar, però us asseguro que gràcies a elles vaig tenir les forces necessaries per continuar endavant.\nEm despedeixo d'elles amb les llagrimes als ulls i els i dic que m'esperin a Vielha que aixó ho acobo per collons. Sortim en Marc i jo direcció a Estais. Passem per una pista pedregosa que em farà veure que el que em queda no serà pas fàcil tot i la ilusió que hi duc. Arribat a Son, iniciemt el Camí del Calvari, un corriol precios, de lo millor de la Pedals.\nEstem a la c-28, cami de la Bonaigua. Queden un tram per mi força dur fins a Alós D'Isil. En Marc està més for i em porta a remolc. Ens agafen un grup de 6 bikers de Castelló, seguirem junts fins a Montgarri.\nArribat al control portem 176Km., la meta està cada vega més aprop. Queda la pujada a Montgarri. Sembla mentira però en Marc i jo impossem un ritme molt alt que farà que els de Catelló es quedin enrera. Més tart pago la novata i em comencen a fer figues les cames. Els últims km a Montgarri son més durs i jo no puc seguir el ritme d'en Marc. Passen el de Castelló menys un que va com jo. Ens ajuntem a Montgarri, firma i seguim. En Marc i els de Castelló van per davnt meu, però abans d'arribar al Pla de Beret, passo a un d'ells que ja no el veure fins a meta.\nEL descens del parquing de Beret a Artiesel faig sol, bé, he tingut temps d'encendre per primera vegada a amb tota la ruta el Mp3, busco la canço més canyera i baixo a tope, sembla mentira que encara tingui forces i pugui baixar d'aquella manera. Tinc tantes ganes d'arribar que baixo com mai he baixat, em menjo les pedres, salto les arrels, la improdencia és màxima i no la controlo.\nA Arties hi ha un Control sorpresa, firmo i segueixo a tot drap. Paso per Betrén, uns carrers de Vielha, pont de fusta i.....\nLa dona, la peque, en Pasku la Irina tots m'aplaudeixen i jo sonric fins a dia d'avui de orella a orella per haver pogut acabar una cosa que fins feia poc creia que només estava a l'abast de pocs.\nHan estat 218 km i 6500m de desnivell positiu amb poc més de 16 hores.\nPublicado por JORDI en 15:15 6 comentaris:


S’intensifica la desinsectació de paneroles\nEl Servei de Salut atén totes les sol·licituds de la ciutadania que hi arriben\nEl Servei de Salut de l’Ajuntament de L’Hospitalet intensifica amb l’arribada de l’estiu les zones de clavegueram tractades amb insecticides per tal de garantir l’espai públic lliure d’insectes. Des del mes de maig, es fa un control sistemàtic amb pintura insecticida en el clavegueram dels carrers principals que te un efecte d’uns sis mesos aproximadament.\nEn altres zones de L’Hospitalet es fa un tractament amb gel insecticida en les zones de risc alt i en altres carrers de tots els districtes, on es valora fer un seguiment, però presenten un problema inferior. En aquests espais es fa la prospecció i aplicació tres vegades durant els mesos de maig, juliol i setembre.\nA més de les actuacions ja programades, el Servei de Salut atén totes les sol•licituds de la ciutadania que hi arriben. Llavors es fa prospecció de les arquetes o pous de registre i s’aplica el producte insecticida en els llocs de la infraestructura pública on s’observa insectes.\nD’altra banda, també els focus d’insectes poden estar en l’interior de les finques o bé en els claveguerons particular, per la qual cosa correspon a les comunitats de veïns gestionar les mesures adients per evitar possibles plagues, com pot ser la neteja anyal, com a mínim, de les arquetes interiors, així com portar a terme les tasques necessàries de conservació i manteniment de les parts comuns de les finques, i també si és el cas contractació d’empresa per al control de plagues. En cas de sospita de proliferació de paneroles als espais públics, contacteu amb l’Ajuntament per tal que determini les actuacions que cal dur a terme (OAC tel:934029494, TIC tel: 93 4029444, Servei de Salut tel. 93 403 29 16 o inspecciosalutp@l-h.cat).\nDestacar en aquest sentit que el servei d’atenció de queixes ciutadanes del Servei de Salut acaba de rebre el reconeixement de bona pràctica i ha estat inclòs al Banc de Bones Pràctiques dels Governs Locals de Catalunya de la Federació de Municipis de Catalunya i de la Fundació Carles Pi i Sunyer d’Estudis Autonòmics i Locals.


“Química”, de Weike Wang, o la dura vida del doctorand | Des de la Mediterrània\nPàgina d'inici › Ciència i Tecnologia › “Química”, de Weike Wang, o la dura vida del doctorand\nA començaments d’any, la revista Nature es feia ressò d’una enquesta que havien contestat més de 4.000 científics del Regne Unit i que retratava de manera més aviat sinistra les condicions laborals en què desenvolupaven la seva feina. En un entorn altament competitiu (i sovint hostil), més del 80 % dels investigadors es planyien de patir estrès, ansietat i fins i tot assetjament, provocats per la pressió, les jornades de treball maratonianes i la inseguretat laboral.\nPortada de la versió anglesa de la novel·la\nBen segur que la protagonista de la novel·la Química, de Weike Wang (Empúries, 2019), pertany a aquest 80 %. Està preparant la seva tesi doctoral en química orgànica a Boston. Els seus pares, immigrats xinesos, n’estan molt orgullosos i tenen moltes expectatives dipositades en la seva filla. Té una parella brillant, també químic, que li acaba de proposar que es casin. Però de sobte, com a bona observadora científica, analitza el seu entorn laboral i emocional i es comença a fer preguntes.\nLa primera part del llibre està salpebrada de referències a la seva activitat com a investigadora. El doctorat de la protagonista s’allargassa, els resultats experimentals no arriben i la pressió perquè hi arribin és gran. Només un tast de la novel·la per fer-nos-en una idea:\nHi ha un professor al meu departament a qui ja no deixen dirigir tesis. Sota la seva tutela, massa doctorands han comès suïcidi. La seva exigència de feina és excepcionalment alta. (…) Si no poden justificar catorze hores de feina, el professor dictamina que l’estudiant no va prou enfeinat i li posa més feina.\nL’entorn familiar també és complex. D’una banda, a causa de la dualitat de cultures (americana i xinesa). De l’altra, perquè els pares (que mantenen una situació conjugal molt allunyada de ser una relació feliç) també li exigeixen que acabi el doctorat i que treballi en una feina que li aporti estabilitat i riquesa. D’altra banda la seva parella també la pressiona perquè la relació vagi un pas més enllà.\nTotes aquestes pressions configuren un panorama que porta la protagonista a la crisi: no es troba bé i no sap com encarar la seva vida, i l’obra ens descriu totes les etapes d’algú que afronta la crisi existencial dels trenta observant amb una ment analítica i molt clara tot el que li està passant, i disposada a retrobar la pau amb la química com a teló de fons que amara tota l’obra.\nL’autora és Weike Wang, llicenciada en química i doctora en salut pública, i amb aquest llibre va guanyar el prestigiós premi PEN/Hemingway al millor debut.\nEditorial Empúries, 2019\n‹ Variació fenotípica de l’endemisme alpí ‘Lilium pomponium’ dins del seu rang geogràfic (Ecologia mediterrània, 49/2020)\nLa pèrdua de biodiversitat a Catalunya en els darrers 20 anys (Conservacionisme mediterrani, 50/2020) ›


La metodologia Kids&Us i per què és important començar a aprendre anglès des de ben petits – Kids and Us Horta – Guinardó\nLa metodologia Kids&Us i per què és important començar a aprendre anglès des de ben petits\nData: gener 24, 2019Autor: kidshorta\nUna pregunta que ens fem sovint, i cada vegada de forma més repetida, és: “quina és la millor edat per aprendre un idioma?”. A poc a poc, a la nostra societat ens hem anat adonant, per experiència pròpia, que com més aviat aprenem una cosa, més ràpid i amb més firmesa ens queda gravat a la ment.\nSi això ho ampliem a l’aprenentatge d’un idioma, encara queda més aguditzat, ja que a mesura que ens fem grans ens és més feixuc aprendre un idioma i hi hem d’invertir molt més temps i esforços. De fet, diversos estudis ens confirmen que en els primers anys de vida, els infants poden aprendre un segon i tercer idioma sense problemes de la mateixa forma que es familiaritzen amb la seva llengua materna.\nEls nadons arriben al món dotats d’un cervell en el qual la majoria de circuits estan desconnectats, entre els quals es troben els del llenguate. Per tal de connectar i activar aquesta xarxa, l’hem d’envoltar d’estímuls que potenciïn al màxim les habilitats innates per aprendre.\nÉs per aquest motiu que a Kids&Us volem aprofitar i optimitzar tots els mecanismes que s’activen durant els primers anys de vida per posar-los al servei de l’aprenentatge de la llengua anglesa. I això ho fem amb el Natural English, una metodologia d’aprentatge pròpia basada en el proces natural d’adquisió de la llengua materna, un procés que té lloc en un ordre determinat, natural i espontani.\nPer a més informació sobre el nostre mètode feu un cop d’ull fent clic aquí.\nAra que ja sabeu que la millor edat per començar és des de nadons, us animeu a apuntar els vostres fills i filles a Kids&Us Horta?\nclases extraescolares inglésescola anglèsescola d'anglès per a nens\nAnterior Entrada anterior: Ha arribat el dia, els alumnes de Linda ens demostraran que són “big boys and girls”!\nSegüent Entrada següent: Aprenentatge i recursos pels alumnes de la Metodologia Cambridge!


De tard en tard: La foto dels editors\nEn l'espai Fòrum de la Fira de Frankfurt d'enguany es muntarà una exposició sobre la indústria editorial catalana. Un dels elements de la mostra serà una fotografia dels editors catalans. Ahir ens vam trobar sinó tots, una bona representació dels editors de Catalunya per fer-nos una fotografia conjunta. L'interior del Liceu va ser l'espai escollit per a la foto. Aquestes trobades em serveixen per poder intercanviar opinions amb altres editors sobre el moment editorial i altres qüestions, i també per presentar-te o donar-te a conèixer a algun editor amb el qual encara no havies parlat mai.\nAmb els que editem en català vaig voler comentar un tema que des de fa uns dies em preocupa: la Setmana del Llibre en Català. L'Ernest Folch va presentar la setmana passada la dimissió com a president i cal resoldre el seu relleu. Sembla que aviat se sabrà el nom de la persona que ocuparà aquesta responsabilitat. La Setmana és una activitat important per a l'edició en català. El sector necessita iniciatives promocionals i aquesta n'és una de fonamental. Els dos darrers anys la Setmana s'ha instal·lat a la plaça de Catalunya, cosa que ha suposat un increment important en el nombre de visitants i de vendes. Ara, sembla que hi ha problemes per seguir amb aquesta ubicació i aquest serà un dels primers temes que haurà d'afrontar el nou president.\nPublicat per Jordi Ferré a 19:07


Artur Mas, cabdill populista | Opinió | EL PAÍS Catalunya\nArtur Mas, cabdill populista\n18 DES 2016 - 18:03\tCET\nArtur Mas no vol que es confongui el moviment sobiranista amb el populisme. Això de moment només passa a Espanya, perquè en l'àmbit internacional ningú inclou l'independentisme català en la llista dels populismes que proliferen i creixen a tot Europa. Això és així, probablement, per una qüestió de visibilitat. Malgrat els quatre anys de Procés, la internacionalització segueix sent un autèntic problema. L'atenció de l'opinió pública europea és escassa i intermitent i s'entén perfectament per què. La idea de la secessió catalana té molt poca entitat per a una Unió Europea atabalada pel Brexit, el terrorisme, la gestió dels refugiats, la polarització amb Rússia o ara l'arribada de Trump a la Casa Blanca; i és evident, després de la investidura de Rajoy i la bon comportament de l'economia espanyola, que no entra en el catàleg dels perills per l'estabilitat i la governança, com Cinque Stelle a Itàlia, Marine Le Pen a França, Gert Wilders als Països Baixos o Alternative für Deustchland a Alemanya.\nMalgrat l’escassa visibilitat internacional, és cada cop més evident pels observadors exteriors que l’independentisme es nodreix en molts aspectes d'un malestar social i polític anàleg i que utilitza mètodes també molt similars als dels populistes. L'aliança amb una força tan colorista i expressiva com la CUP i la persistent utilització del carrer i de la pancarta per part del govern i de les institucions controlades per l'independentisme, així com l'apel·lació a un moment insurreccional o de ruptura, són la cirereta del pastís. És difícil que no li diguem ànec a un animal que claca com un ànec, camina com un ànec i té un bec com un ànec.\nEl president català, Carles Puigdemont, en un tret d'humor argumental, ha invertit els termes amb la fabricació d'un oxímoron tan intens com el de la tòpica negra claredat: l'acció del govern de Rajoy correspon a un "populisme constitucionalista". Segons Puigdemont, aquesta entitat externa i enemiga que és "l'Estat" pretén coartar les llibertats del "poble català" i impedir que es reuneixi, que s'expressi lliurement i que voti. És a dir, la democràcia està en perill. Del que s'infereix, per descomptat, que tots els que no prestin el seu suport i els seus arguments a la convocatòria unilateral del referèndum no són demòcrates. Som de ple en el regne de la post-veritat, de gran efecte local i de nul·la credibilitat exterior i sobretot internacional.\nSense tant humor ni perícia, l'expresident català Artur Mas i responsable inicial del Procés, com a mínim en la seva arrencada i en el seu primer naufragi, ha volgut defensar-se directament de les acusacions de populisme en un article publicat a La Vanguardia el 4 de desembre titulat "El nostre sobiranisme no és populista", del qual es poden deduir dos arguments ja coneguts. El primer, que els populistes sempre són els altres. El segon, que completa el primer, que en un grau menor o major tots som populistes. Reconegut això, que el sobiranisme alguna cosa té d'aquesta desagradable component política tan actual, Artur Mas assenyala que en tot cas no forma part del seu "cos central", com se suposa que els passa als altres. Notem que la CUP no apareix ni de passada en l'enumeració dels populismes.\nEl curiós del cas és que es fa difícil descartar al sobiranisme contemporani català d'aquest corrent si atenem als criteris que utilitza el mateix expresident de la Generalitat per caracteritzar els populistes. Hi ha un poble, entitat mitificada que s'oposa a un enemic, normalment una elit al servei d'interessos exteriors o directament exterior. Cal polaritzar el combat polític, de manera que no quedi res entre el poble i els seus enemics: la construcció de l'oposició entre independentisme i unionisme és exemplar pel que fa a conceptualització populista. Cal oferir idees senzilles a problemes complexos: el dret a decidir és la millor de totes i la més imbatible. Amb una excepció: el populisme d'Artur Mas i el seu moviment sobiranista tenen moltes coses en comú amb Iglesias i Podem, però es diferencien en una cosa tan notable com que els sobiranistes, a diferència dels podemites, no volen reconèixer-se com a tals.\nQue Catalunya està vivint un moment populista és un fet que ningú assenyat pot posar en dubte. El regne de la post veritat s'ha instal·lat entre nosaltres des del 2012, molt abans que el Diccionari d'Oxford acollís el terme i que Podem tragués el cap. Un cop més, Catalunya ha estat a l'avantguarda. I Artur Mas té el mèrit de ser un pioner o precursor del populisme ara rampant, com va demostrar amb el seu inoblidable cartell electoral del 2012, en el qual apareixia amb els braços alçats com Moisès-Charlton Heston al Sinaí i acompanyat d'un eslògan inconfusible: "la voluntat d'un poble".


Ara que no ens llegeix ningú: un conte (2a part)\nAra que no ens llegeix ningú voldríem explicar-vos la segora part d'un conte. Un conte del qual tota semblança amb la realitat...\nAquesta segona part arrenca en el paràgraf de la 1a part: "La societat civil no va trigar a organitzar-se amb la creacó de l'Assemblea Nacional Catalana (ANC, 2011). Aquí apareix una menja, un bolet de sota terra olorós i gustós: la tòfona (retingueu a la memòria el verb trufar de la que en parlarem en la segona part)."\nAquesta segona part va d'això, de tòfones i sobretot de trufar.\nQuina és la missió de l'ANC? Mobilitzar i conscienciar la societat catalana dita el poble.\nAquesta missió la comparteix ex aequo amb dues organitzacions més, la primera és Òmnium Cultural i l'altra és Súmate. D'Òmnium ja en sabem tot o gairebé tot. I de Súmate sabem el que hem de saber: neix de sectors socials castellanoparlants "apartidista i sense ànim de lucre l'objectiu de la qual és informar i promoure el vot independentista entre aquells catalans que tenen la llengua i la cultura espanyoles com a pròpies". Súmate neix el 2013 i l'objectiu és propagar l'ideal independentista entre aquest sector de població catalana que alguns il·lustrats consideraven refractària al fenomen. L'associació també ha estat trufada des de dins i des de fora pels partits, afins, amics, coneguts i saludats...\nTotes tres entitats van donar publicitat a una Idea Força imparable:\nAprofitar el descontentament de les classes pooulars i mitjanes per fer el procés d'independènciade Catalunya.\nA aquesta idea força va anar lligada a altres tres no menys potents:\n1. La creació de l'ANC, que des dels seus inicis va estar trufada de militants i exmilitants dels partits polítics sobiranistes, afins, amics, coneguts i saludats... i resultant en més o menys discussions internes -lluites entre els esmentats anteriorment per fer-se ideològicament hegemònics dins l'ANC, no ho perdèssim de vista...-, com dèiem, la creació de l'ANC va servir per alenar, catalitzar i organitzar les mobilitzacions populars com a estructura dels suprapartits sobiranistes/independentistes: CiU (abans del trencament de la Federació i el sorgiment de Demòcrates de Catalunya), ERC i la minoritària CUP.\nEl que als partits podria costar-los sang, suor, discussions, debats interns i alguna que altra llàgrima van delegar-ho -implícitament- en l'ANC. Els partits han donat suport i han alenat a l'ANC a partir de militants i simpatitzants a mobilitzar-se -vist sense ser vistos (sense sigles de partits, volem dir)-. Unitat social sense -en aparença- unitat política.\n2. ERC també havia de fer la seva petita transició ja que el partit havia de renovar-ne el lideratge, Oriol Junqueras va ser escollit pel setembre del 2011, i superar així, l'etapa tripartita i la poc reeixida tàctica de la pluja fina imulsada per Carod-Rovira i cia.\n3. I última. La implosió del sistema de partits autonòmic (alguns amb més història que altres, tot sigui dit). Això és: la federació Convergència i Unió, el Partit dels Socialistes de Catalunya i, en un altre sentit, els hereus del PSUC, Iniciativa per Catalunya-Verds que tractarem més endavant.\nEl trencament de la federació CiU podem dir que va ser una jugada per fer net.\nNet del llast que representava Josep Antoni Duran i Lleida i els seus acòlits i la seva manera de fer política -el pujolià peix-al-covisme-. Un trencament forçat per CDC. I això tenia dos precedents públics i notoris:\n1. l'operació Vila d'Abadal, fallida\n2. la negativa del govern de l'Estat a ni tan sols parlar del Pacte Fiscal i de l'exercici del Dret a Decidir.\nAquesta segona va propiciar el decantament d'un potent corrent intern favorable a la independència de Catalunya, l'escissió del 50% dels militants d'Unió que van crear el nou partit Demòcrates de Catalunya, decididament independentista. Resultat, l'ensorrament social i polític del que en va quedar del partit fundat pel màrtir Carrasco i Formiguera.\nPel que fa al PSC, el trencament intern es va produir per la disjuntiva de donar suport al Dret a Decidir. Les famoses dues ànimes es van visualitzar més que mai amb el sorgiment de corrents interns sobiranistes provinents del sector més obertament catalanista: Avancem i Més van ser les dues plataformes resultants.\nAvancem va pactar/aliar-se amb CiU/CDC i Més va pactar/aliar-se amb ERC. La socialdemocràcia catalanista es repartia entre els dos partits sobiranistes/independentistes dominants. La resta del partit es va tancar en la defensa d'un impossible dret a decidir pactat amb l'Estat de Pere Navarro o bé d'una, també impossible, reforma federal d'Espanya -a dia d'avui fantasmagòrica-.\nHi ha un factor que tot seguit explicarem: l'aparició de Podemos i el factor eleccions europees per a calibrar si el fenomen era només això o pitjor (bluf) o quelcom més (consolidació electoral). Per tant les eleccions al Parlament Europeu de 2014 en serien la prova perfecta per a mesurar forces o obtenir la pista de com podrien evolucionar.\nLa incògnita de Podemos a Catalunya era, quin espai ocuparia i qui el formaria. En les seves diverses formes: BeC o CSQeP ja sabem quin espai polític ocupen, qui en forma part i per a què serveixen respecte del PROCÉS.\nA partir d'aquí cal primer que feu una ullada a aquest vídeo que enllacem:\nTeatro y del bueno, aquesta ha estat la tàctica/estratègia del sobiranisme/independentisme català.\nEns expliquem: presentar una fràgil unitat dels partits sobiranistes/independentistes i usar a la vegada l'efecte d'olla a pressió amb un objectiu: desorientar el contrari.\nTant CDC com ERC han mostrat de 2012 a 2015 aquest efecte:\n1. han mostrat les seves diferències en públic (trufades apart), mentre que\n2. al Parlament de Catalunya feien palesa una unitat d'acció -amb els seus més i menys-.\nPerò aquí és on sorgeix un factor distorsionador: la transformació/evolució de part de la PAH en Bec's-Podemos-CSQeP i el seu paper després de les eleccions municipals del 2015. Això comprta un altre factor: la no implosió d'IC-V amb la força d'UDC o el PSC. La IC-V de Joan Herrera i Dolora Camas va reinventar-se i va pactar amb PAH i Podemos per a no desaparèixer del mapa electoral. El resultat va ser una confluència heterogènia de sectors socials políticament desamparats o que IC-V havia deixat de representar. Un magma trufat d'activistes socials, membres o ex-membres de la plataforma PAH, de partits minoriaris o ultra minioritaris sense cap possibilitat d'obtenir representació institucional si es presentaven ells solets i finalment, de membres de certes institucionetes, organitzacions i fundacions d'amics, coneguts, saludats, passavolants, despistats (o no) i subvencionats.\nLa no tan esquerra independentista i la no esquerra van portar a terme allò tan cacarejat de l'argot popular i de les xarxes: "feed the troll" en favor de l'esquerra independentista. Però el resultat no va ser el que alguns pensaven i Colau va alçar-se amb la victòria -tot i que pírrica- a les eleccions municipals.\nel sistema de partits autonòmics ha implotat\nhi ha una majoria independentista al Parlament\nhan desaparegut UDC i IC-V (com a tal) de les institucions\nCSQeP sembla que vulgui fer de tap al Procés\nla trufada ANC es troba en plena fase de repensar-se\nmembres de Súmate estan al Parlament i al Congreso de los Diputados\nhi ha tertulians i opinadors molt nerviosos\ni Mas va fer un pas al costat designant Carles Puigdemont.\nPer últim, pel Palau de la Generalitat van desfilant tots. Només falta que s'hi doni un tomb el propi Obama.\nAquí un gat i aquí un gos i aquest conte, ja s'ha fos (de moment).\nPublicat per sarrianenc a 17.4.16 Cap comentari:\nAra que no ens llegeix ningú: un conte (1a part)\nAra que no ens llegeix ningú voldríem explicar-vos la primera part d'un conte. Un conte del qual tota semblança amb la realitat...\nEl Tribunal Constitucional del Regne d'Espanya després de duríssimes discussions, havans i reunions en places de curses de braus va decidir que aquell fill del Parlament votat en referèndum pels catalans i previ ribot de la Comisión Constitucional del Congreso de los Diputados havia de ser escapçat, retallat, reinterpretat, mutilat i passat pel bisturí de tan brillants ments constitucionals patris.\nAquella decisió lluny de satisfer els insaciables catalans va portar a enervar-los una mica més. Els nivells de sentiment d'incromprensió van portar el 10 de juliol de 2010 -amb el cos de l'Estatut encara calent sobre la taula d'autòpsies constitucional- a llençar al carrer a milers i milers de catalans i catalanes farts de tal ignomínia.\nUna altra escopinada que regalimava galta avall, agre, purulent i mocosa. Fins aquí hem arribat! Ja n'hi ha prou! Una àmplia capa de la nació catalana sortia al carrer. Hi havia de tot. Des de burgesos, burgesets, aburgesats, menestrals, treballadors de nòmina, autònoms, obrers, masovers, pagesos. De tot color i condició.\nAquesta manifestació marca l'inici del que d'ara en endavat en direm PROCÉS. Procés de recuperació de la sobirania/independència del poble de Catalunya i de les seves institucions.\nAquella manifestació va servir als líders polítics catalans i forans, la força del protosobiranisme. Clar que van aprofitar-la i van motivar el poble a sortir al carrer.\nAl cap d'uns mesos, el President de la Generalitat, José Montilla donava per esgotat el seu mandat -ell havia estat ministre del govern de José Luis Rodríguez Zapatero que va ribotar el text- i convocava eleccions al Parlament que va guanyar la coalició Convergència i Unió amb una majoria de 62 diputats amb la proposta flamant i il·lusòria del cacarejat Pacte Fiscal: una mena de concert econòmic al qual, el govern espanyol s'hi va negar en rodó.\nLa cara de la moneda va ribotar l'Estatut i la creu va ser la recollida de firmes en contra d'ell -¿una firmita contra los catalanes?- i la presentació del recurs d'inconstitucionalitat posterior.\nAmb tot, Mas i Duran -qui?- van pactar amb la creu iniciar una política d'ajustament pressupostari altra ment conegut pel seu àlies: retallades. La idea era simple a partir de l'eslògan acunyat pel partit polític Solidaritat Catalana per la Independència: "Madrid ens roba". Va calar.\nLa societat civil no va trigar a organitzar-se amb la creacó de l'Assemblea Nacional Catalana (ANC, 2011). Aquí apareix una menja, un bolet de sota terra olorós i gustós: la tòfona (retingueu a la memòria el verb trufar de la que en parlarem en la segona part).\nEl 2012, l'ANC promou una de les majors mobilitzacions ciutadanes que mai hagi viscut la capital del país amb el lema Catalunya: Nou Estat d'Europa. Milers i milers de catalans i catalanes es manifesten i Mas dissol el Parlament i convoca noves eleccions per al 25 de novembre. Majoria de CiU amb 50 diputats més 21 d'ERC que havia canviat de líder en Oriol Junqueras, alcalde del baixllobregatí Sant Vicenç dels Horts. La idea de la campanya va ser el dret a decidir un nom light per al dur Dret d'autodeterminació.\nAra, sí, el protosobiranisme s'havia convertit, gràcies a unes eleccions en sobiranisme. Amb ell o contra ell. I la idea va calar com aquella de SI: tots els partits que es van presentar s'hi van abocar: tots excepte el PP i C's hi van estar a favor -amb més o menys matisos-.\nEl juny de 2013, es crea El Pacte Nacional pel Dret a Decidir. Organització que havia de reunir a totes aquelles institucions i institucionetes, xiringuitos i altres oficines de col·locació favorables a la convocatòria d'un referèndum dita consulta -no fos pas que a algú li agafés un atac de feridura- per a que els catalans i catalanes decidissin el seu futur polític, nacional, jurídic i el que fos.\nCastella va cremar. De nord a sud de les Espanyes cremava: ¿qué se han creído estos catalanes?. Podeu fer una repassada a l'hemeroteca de les lindeses que ens van dedicar.\nPel setembre de 2013 l'ANC proposava la Via catalana. Unir de sud a nord el país amb una cadena humana i pel desembre de 2013, després de cafès, reunions, pastetes, macarrons i pollastre es va acordar la pregunta del referèndum o consulta popular.\nAbans de la consulta -un exitàs com mai- va haver una altra mobilització la de l'11 de setembre de 2014 Ara és l'hora, que va unir la Gran Via de les Corts Catalanes i l'Avinguda Diagonal a la Plaça de les Glòries -obres apart-.\nL'ANC va tenir la missió de mobilitzar i conscienciar el poble i així arribem al gloriós 9 de novembre de 2014. 2 milions de persones surten de casa a votar. Un èxit. Un exitàs.\nAquí un gat i aquí un gos i aquesta primera part del conte, ja s'ha fos.\nUn paper sobre CDC\nL'altre dia manteníem una conversa amb un amic tot fent una cervesa i tot xerrant xerrant de la situació política que vivim aquests dies, diexant de banda la confecció de LA LLISTA, la llista electoral de totes les llistes vam analitzar els papers de cada un dels actors polítics.\nEl resultat és un document que ens va fer arribar del qual no s'ha tocat ni una sola coma del text original sobre Convergència Democràtica de Catalunya.\nCLAUS PER AL RELLANÇAMENT IDEOLÒGIC DE CDC\n1.- Què està passant?\n· Factors demogràfics. La tendència demogràfica generalitzada en el món occidental i desenvolupat indica que les societats s’envelliran cada vegada més, i la població se situarà per sobre dels 30-40 anys d’edat de mitjana. A aquesta dinàmica se suma el fet, estadísticament comprovable, que una persona evoluciona ideològicament al llarg de la seva vida, introduint-hi elements de conservadorisme en la seva manera de pensar (per experiència; per estabilitat familiar –cònjuge, fills,...-; per progrés professional personal...).\nÉs ben cert que ideològicament ens trobem en un moment en què la crisi ha alimentat els extrems polítics i aquests se n’aprofiten, molt sovint abusant de la demagògia i el populisme gruixut: això explica l’auge de les extremes dretes a Europa o l’explosió de moviments alternatius situats a l’altra banda de l’espectre ideològic (CUP, Podemos,...). Tanmateix, això ja ha passat en d’altres moments de la història i s’ha demostrat que són dinàmiques acotades en el temps: aquests moviments influeixen però acaben no perdurant, pel motiu que sigui (dissolució –Maig del 68- o col·lapse –Partit Nazi-). A tot això, cal precisar que la CUP podria ser una excepció digna d’estudi.\n· Factors polítics. L’evolució política del país, tant demoscòpica com de resultats electorals, indica que els ciutadans han canviat el seu comportament en els processos de votació. Aquest canvi ve caracteritzat sobretot per una preponderància abassegadora de l’eix nacional per sobre de l’eix ideològic (esquerra-dreta) però també, si parlem dels partits clàssics, per una infidelitat creixent que deriva en una tendència al canvi ràpid i radical d’opció política (sense impàs “intereleccions” - vot blanc/nul o abstenció-, i sovint amb oscil·lacions dràstiques en l’eix esquerra-dreta tradicional).\nA Catalunya, com a conseqüència, estem en una nova fase política, en certa mesura inexplorada, en què la possibilitat de construir un nou estat independent ho condiciona tot. De fet aquesta qüestió portaria, si la realitat avança tal i com està previst, al dibuix d’un nou sistema polític amb uns actors nous, uns altres de “renascuts” o redefinits i uns altres que desapareixerien (i per tant que deixaran orfe o “pendent de destí” les capes de la societat que hores d’ara representen).\n· Factors ideològics. La història del segle XX, el segle de les ideologies, ha significat una sacsejada d’aquestes, a mesura que anaven deixant la seva empremta en les societats europees (ja sigui des d’un punt de vista revolucionari com pel que fa l’ordenament de la societat a través de l’exercici del govern). Agafant com a referència un esquema clàssic derivat de la Revolució Francesa, amb eix esquerrà i eix dretà, l’exercici pràctic d’aquestes ideologies ha derivat en un marc mental en què, malgrat que totes les maneres de pensar tenen llums i ombres, hi ha un excés de maniqueisme: algunes opcions sempre tenen més llums i d’altres sempre tenen més ombres.\nA Espanya, quaranta anys de dictadura i una democràcia encara molt jove deriven en una manera de veure les ideologies profundament rància i antiquada: més, fins i tot, que en el cas d’altres països. Una realitat en què, a Catalunya, les esquerres clàssiques han sabut vendre les seves virtuts, completant un procés de patrimonialització audaç de conceptes que són universals però a casa nostra semblen exclusius d’aquestes forces polítiques: progressisme, protecció social o ecologisme en són exemples ben representatius. Aquesta manipulació semàntica ha anat en paral·lel a la injecció indiscriminada de negativitat en d’altres idees vinculades a les formacions restants (que anomenarem “no-d’esquerres”, perquè la pròpia acció d’etiquetar els partits també està pervertida): liberalisme, desregulació o seguretat en són mostres, en aquest cas.\nEn aquest context cal dir que, de la mateixa manera que segurament tindrem en els propers anys un nou mapa de partits, el procés iniciat a Catalunya també ens podria oferir un nou marc de joc ideològic-mental que deixarà enrere molts tòpics o estereotips; així, les formacions polítiques podrien vincular el seu renaixement (una refundació necessària per a tothom sense excepció, en tant que es crearà un nou país) a aquells conceptes que més els interessi, però amb aquest nou marc mental més modern com a terreny de joc: sense els límits de la visió superideològica pròpia del segle XX.\n2.- Què es pot fer?\nPartint de la premissa que l’estancament electoral de CDC fa imprescindible el seu rellançament, i tenint en compte els factors descrits en el punt anterior, cal:\n· Fixar el target objectiu present i futur. En base a l’evolució demogràfica prevista de la població catalana, CDC ha de tenir clar que es dirigeix a un públic cada vegada més envellit i que tendeix al conservadorisme però com a sinònim d’estabilitat, no com a antònim de progressisme (veure punt sobre reposicionament ideològic). Això vol dir que els catalans són de dretes, parlant en la lògica –antiga i rància- de com s’han entès fins ara les ideologies? No diria tant. Però sí que vol dir, segurament i parlant encara en aquests termes, que els catalans són sentimentalment d’esquerres però a la pràctica són de centre-moderat.\n· Trencar la federació de CiU. Ja hem dit que el procés català condueix al dibuix d’un nou mapa de partits. Això implica, necessàriament, trencar la federació amb UDC i absorbir tots aquells efectius d’aquest partit que així ho vulguin. I aquesta mesura no només s’explica per l’efecte distorsió de Duran i Lleida en el dia a dia polític tant del país i de la federació -que també-. L’explicació més important té a veure amb el propi disseny d’aquest nou mapa de partits, en què el conservadorisme d’inspiració catòlica (UDC) pot tenir un espai propi suficientment gran, en tant que el PP segurament deixaria de tenir sentit en una Catalunya independent.\n· Reposicionar-se ideològicament. Això no significa moure’s, sinó reivindicar els punts forts de la política de CDC, potser no suficientment posats en valor o visualitzats a nivell de societat (per la coalició amb UDC, per la visió ideològica antiga i la subseqüent perversió del llenguatge,...). Quins han estat els models de CDC en els anys de construcció del país? Les democràcies escandinaves. I què fan allà? Socialdemocràcia liberal, per dir-ho en els termes polítics que acostumem a utilitzar. Pot ocupar CDC aquest espai en el futur i després d’una eventual independència del país? Rotundament sí.\nSeguint amb l’anàlisi del ciutadà del futur que conformarà la centralitat -“més envellit i menys arrauxat”-, es tracta d’aquella persona que vol protecció social però sense pervertir la llibertat individual; que vol respecte multicultural però sense renunciar a la pròpia cultura; que vol inversió pública però sense deixar de quadrar els números. Això, a Europa i el món, és el liberalisme social. Un liberalisme social que a Catalunya, encara que sense anomenar-lo així, ha practicat CDC però també el propi PSC. Tocaria reivindicar això, que en circumstàncies normals atreia electoralment al gruix de la població.\nLes esquerres tradicionals europees acostumen a dir que el Partit Demòcrata dels EUA seria considerat de dretes en les nostres societats. Això és opinable, però més aviat el problema no és el liberalisme del Partit Demòcrata sinó la manera d’entendre les ideologies a casa nostra i aquesta perversió del llenguatge que comentàvem abans. Liberalisme, desregulació, seguretat, ordre... no són termes negatius. I progrés, ecologisme, justícia social,... no són conceptes patrimoni de ningú. Cal dominar la semàntica, adoptar el llenguatge que agrada a la societat i incorporar-lo al corpus ideològic sense apriorismes basats en esquemes ideològics antics. Cal, en definitiva, ser valent i reivindicar-se tal com s’és, no com els demés et veuen i t’han etiquetat. I segurament ets quelcom que encara no s’ha definit a casa nostra.\nSi intentem vendre “beguda edulcorada gasificada amb extractes”, o definim el nostre producte així cara a la societat, no en vendrem ni una. Si venem “Coca-Cola” i diem que és una beguda que refresca i dóna energia, potser en vendrem més. El branding és el nom de la cosa i com definim la cosa, i en política, sobretot en el moment que ens ha tocat viure, segurament tenim una oportunitat única per redefinir-nos, reposicionar-nos i enfortir-nos recordant exactament què som i com ho som. Per això, per últim, caldria també valorar si el reposicionament ideològic que definim podria reforçar-se amb un canvi de nom i sigles.\nPublicat per sarrianenc a 14.7.15 Cap comentari:


Javier Vilanova: “Per a un autèntic ecumenisme cal una conversió del cor i santedat de vida” | Catalunya Religió\nJavier Vilanova: “Per a un autèntic ecumenisme cal una conversió del cor i santedat de vida”\n(Conferència Episcopal Tarraconense) La basílica de Santa Maria del Mar ha acollit aquest dilluns la celebració ecumènica amb motiu de la setmana de pregària per a la unitat dels cristians. Per primera vegada, el bisbe auxiliar de l’arquebisbat de Barcelona, Javier Vilanova ha presidit la celebració, acompanyat dels pastors i representants de les diferents confessions cristianes.\nA causa del context de la pandèmia, la celebració va ser en alguns moments diferent dels anys anteriors, però igualment sentida, ja que, un any més totes les confessions s’han pogut unir per a pregar.\nUnits per a donar fruit\nEl lema d’enguany ha posat l’accent en la lectura de Joan: Manteniu-vos en el meu amor. Donareu molt de fruit (Jn 15,5-9). Un missatge especialment necessari en aquest moment que viu la societat, que pateix els efectes i les repercussions de la Covid-19. En aquest sentit, la directora del Secretariat d’Ecumenisme, Montserrat Puigdellívol, va fer una menció especial en record d’aquells que aquest any no hi són a l’inici de la trobada.\n“Un any marcat pel dolor de món a causa de la pandèmia. – exposava Puigdellívol-. Un dolor universal implica una pregària universal. També una solidaritat universal. Un dolor que en fa adonar de la nostra fragilitat, però també ens fa adonar de la necessitat d’ajudar-nos els uns als altres”.\nPuigdellívol va destacar la comunitat monàstica de les germanes Grandchamp que ha triat el lema. Totes elles de diferents tradicions, països i continents. “En la seva diversitat, són una icona de comunió on la pregària, la vida de comunitat i l’acolliment dels hostes és el seu eix vertebral”, exposava. Va destacar tres pilars bàsics d’oració, vida comunitària i hospitalitat. Tots tres una “font d’aprenentatge” per avançar en “l’ecumenisme espiritual i el diàleg de caritat i de vida”, va dir.\nEl rector de la parròquia de la Protecció de la Mare de Déu de l’Església Ortodoxa del Patriarcat de Servia, el Martí Puche i el director europeu del moviment AGAPE, el Javier Garcia van exposar el seu testimoniatge. El Puche va destacar la necessitat d’estar units, ara encara més necessari per la crisi de la pandèmia.\nEl Garcia, per la seva banda, va recalcar la lectura de Joan quan cita, “Jo sóc el cep”. Recordava així, com el més important és romandre en l’amor de Déu. “Jesús és el cep veritable que suporta, proveeix, alimenta i dóna vida a les seves branques. Separats d’Ell serem estèrils i improductius”, va dir. A partir de la “poda” d’allò innecessari la relació amb ell serà més forta i a partir de “romandre en una relació íntima i plena amb Ell” experimentarem la seva plenitud, explicava Garcia. “Déu vol fer visible en nosaltres la seva naturalesa. Deixem que la seva saba corri pel nostre interior i ens transformi”, va dir.\n“Que tots siguem u”\n“Aquesta assemblea vol ser un signe d’aquest desig que tots portem al cor i que Déu també espera poder veure un dia que tots siguem U, com el Fill està unit amb el Pare i l’Esperit Sant”. Així, posant l’accent en la unió de tots, començava l’homilia el bisbe Javier Vilanova que va insistir en la necessitat d’estar “units en amor del Senyor”. “Ens crida, ens demana que ens fiem plenament d’ell, que ho deixem tot”, va dir. “Tots nosaltres hem de tenir set de Déu, i que sigui conegut per tota la humanitat”.\nVilanova va exposar com “a partir de la trobada amb el Fill de Déu hi trobem la capacitat de donar fruit”. En aquest sentit, va explicar la història d’un jove que, tot i trobar-se en una situació problemàtica, va poder sortir-se’n gràcies a la trobada amb Déu. Un retrobament que va viure entrant en una comunitat cristiana, la qual hi va obrar “un canvi preciós en el seu cor”.\nVa recalcar que “per poder viure un autèntic ecumenisme espiritual ens cal no només pregar per la unitat dels cristians, sinó també una conversió del cor i santedat de vida”. Tanmateix, va destacar “què necessària és la comunió amb el Crist per poder viure la comunió entre nosaltres. Com més ens separem de Déu, més ens separem els uns dels altres”. Finalment va convidar a fer de tots el lema de les germanes de Grandchamp: “Prega i treballa perquè Déu regni”.\nCandeles, signe de fraternitat\nEnguany, el moment de la pau va ser especialment sentit com a signe d’unió fraterna. Va desenvolupar-se diferent, ja que a part de la reverència que es fa per mantenir precaució davant la pandèmia es va encendre unes candeles. El caliu de l’abraçada es va substituir pel de les flames de les candeles que cada un dels pastors de les diferents confessions depositar a l’inici de l’acte al davant l’altar. Així, en el moment de la Pau, aquestes es van encendre com a “signe de fraternitat ecumènica que ha de ser la llum que il·lumini tots els pobles”.\nEn acabar la celebració, el bisbe Vilanova va obsequiar les diferents confessions amb la darrera encíclica del Papa Francesc, la ‘Fratelli Tutti’.\necumenisme, Javier Vilanova, Barcelona, Episcopat, Religions


INSTAL·LACIONS | CAN DISPÈS\nSituat al tranquil poble de Viladamat, el mas que acull Can Dispès es remunta fins al segle XIX. Des de llavors, i fins al seu actual ús com a allotjament turístic, la masia ha vist passar il·lustres habitants. Un d’ells, Joaquim Dispès, és qui dóna nom a aquest espai de somni. Dispès era astrònom de vocació, i el seu gran cor ha fet que aquest allotjament sigui un homenatge a la seva figura.\nEl mas està format per diversos espais, entre els quals destaquen les set habitacions completament reformades amb mobiliari antic, que els confereix un encant especial i únic. A més, també disposa d’espais comuns, com dues sales d’estar amb televisió, una sala d’estar amb llar de foc i una zona de lectura.\nLa piscina exterior d’aigua salada de Can Dispès és un esplèndid lloc per gaudir del bon temps durant els mesos més calorosos. Està envoltada de vegetació que convida al descans i a la desconnexió per sentir l’Empordà amb tota la seva esplendor. El seu ús és exclusiu per a clients\nMés de 3.000 m2 perquè els nostres clients gaudeixin rodejats de natura. El jardí està dividit en diversos espais que inclouen una piscina d’aigua salada i racons on relaxar-se llegint un llibre. La pèrgola és el lloc ideal per fer un mos a la fresca i descansar d’un llarg dia de turisme.\nA Can Dispès oferim un espai de gimnàs per als nostres clients més esportistes amb bicicletes, el·líptiques i d’altres màquines per realitzar tant exercicis cardiovasculars com de força.\nUna trobada familiar, una cerimònia íntima o un cap de setmana d’aniversari amb els amics, a Can Dispès creiem que la vida està per celebrar-la, per això t’oferim el nostre establiment per tot tipus d’actes. Refresca’t a la meravellosa piscina i descansa als jardins mentre gaudeixes de les persones que més estimes.\nPROPOSA’NS UN PLA I NOSALTRES ET FEM UN PRESSUPOST A LA TEVA MIDA.\nA Can Dispès volem que durant la teva estança amb nosaltres et sentis com a casa, per això t’oferim múltiples serveis encarats al teu confort. Si necessites quelcom especial, no dubtis en consultar-ho amb el nostre equip.\nper saber la política\nAscensor per accedir a les habitacions.\nEspai per fer exercici\nLloguer de bicicletes disponible\nGaudeix els nostres sopars\n*aquesta temporada no és possible\nLa millor manera de saber\nquè es menja.


Javi Vélez - Aules · Escola d'Arts Escèniques\nComença la seva formació a l’Escola Memory on cursa el Grau Inicial Juvenil. Posteriorment comença els estudis de Comèdia Musical a l’Escola Coco Comin i completa la seva formació graduant-se a l’escola Aules · Arts Escèniques amb el Recorregut de Formació Professional.\nDarrerament, ha interpretat a Hector MacQueen a l’espectacle Assassinat a l’Orient Express de Focus al Teatre Condal [direcció Iván Morales]. També ha format part del cast de Rent, El Musical de Focus al Teatre Condal [direcció de Daniel Anglès], de l’espectacle musical Fins Als… Nadals al Club del Teatre Condal [direcció Míriam Escurriola i direcció musical de Jordi Taixés] i del musical Antiòpera de les Oblidades a l’Escenari Joan Brossa [direcció i dramatúrgia de Marc Chornet i música de Neus Pàmies i Gerard Marsal]. També ha participat en el procés de creació de l’espectacle musical Només és viure de Jumon Erra, Miquel Tejada i Pere Faura.\nHa treballat a diferents musicals infantils, entre els quals destaca Un Cau De Mil Secrets a La Pedrera de Barcelona d’El Musical Més Petit [direcció de Roger Julià i direcció musical de Joan Vives]. Va ser guanyador del concurs Marató de Solistes: Monday Monday 2018/19 i va formar part del concert teatralitzat Plaers Infinnits al Teatre Eòlia [direcció de David Pintó]. Va formar part del grup vocal Jarks [direcció de Jordi Taixés].\nA més, imparteix classes de Teatre Musical a l’escola Aules · Arts Escèniques.\n“Viu com si haguessis de morir demà, treballa com si no et fessin falta els diners i balla com si ningú t’estigués mirant.”


El Consorci recupera espais de pastures per proporcionar-les als ramaders\nX.VALERI Diari de Girona - [Feature]\nEl Consorci de l'Alta Garrotxa ha acabat, en els darrers dies, una actuació de recuperació de pastures a la muntanya del Comanegra. La finalitat ha estat proporcionar espais als ramaders i millorar l'habitat de l'ocell, conegut com escorxador. Segons el Consorci, la rehabilitació ha suposat una millora en l'atractiu visual del Comanegra.\nLa tècnica del Consorci, Sara Sánchez, ha explicat que el treball ha afectat vuit hectàrees. El cost ha estat de 1.500 a 2.000 euros per hectàrea. La diferència de l'import, segons Sánchez, es quantifica per causa dels diferents pendents i també de la quantitat d'arbustos. La tècnica va explicar que l'Alta Garrotxa necessita més actuacions com aquesta que milloren l'atractiu visual del paisatge, la gestió ramadera i disminueixen el risc d'incendi. 'S'haurien d'obrir moltes pastures', va dir la tècnica. Pel que fa a l'espai de pastures obert, Sánchez ha expressat que 'ho hem pogut fer perquè sabem que hi ha uns ramaders que ens la mantindran'.\nEn aquests aspecte, segons ella, ha estat vital el fet que existeix una pista forestal que porta a les pastures. Al peu del Comanegra, de 1.517 metres d'altura, hi ha les basses de Monars, que són uns dipòsits d'aigua naturals. Les basses ha estat usades des de fa segles pels ramaders per proporcionar aigua al bestiar. Sara Sánchez ha indicat que la sequera que en els darrers anys afecta Catalunya ha incidit en el nivell d'aigua de les basses, així com en totes les fonts naturals de la zona.\nL'altre beneficiari de la recuperació de pastures és l'escorxador, un ocell que forma part de les espècies incloses en la directiva de la Unió Europea. Es tracta d'una au de la família dels lànids , d'uns 17 cm de llargada, plomatge castany al dors i gris al cap, amb una taca negra a la zona de l'ull que contrasta amb la gola blanca. L'ocell nia en mates i en arbustos, per la qual cosa, segons la tècnica del Consorci, Sara Sánchez, l'empresa de treballs forestals que ha fet la feina ha deixat peus de ginebró a l'àrea tractada perquè serveixin de refugi a l'au.\nL'actuació s'ha portat a terme aquest hivern perquè l'escorxador cria a la primavera i tal com ha explicat Sara Sánchez no se'l pot molestar perquè es posaria en perill l'èxit reproductor. Per tal de poder decidir quines són les zones, on les actuacions de recuperació de pastures són prioritàries, el Consorci de l'Alta Garrotxa, disposa, des fa molt poc, de la tesi del doctor Diego Varga Paisatge i abandonament agrari, la muntanya mediterrània. Una aproximació de les Valls d'Homoier i Sant Aniols. Sara Sánchez va explicar que el treball proposa una metodologia per localitzar les zones i recuperar-les.


Malamalama - blog: Dimarts dia 9, tornem a fer un cercle de sanació amb Ho'oponopono\nDimarts dia 9, tornem a fer un cercle de sanació amb Ho'oponopono\nEl proper dimarts tornem a trobar-nos per fer un cercle de Ho'oponopono. Com que és el segon dimarts de mes farem el cercle que proposen des d'Agartam. Com sempre farem una sanació individual, una grupal i una planetària\nHem quedat a les 19:30 i la duració aproximada és d'una hora.\nSi pots venir, recorda avisar-me per poder preparar la sala.\nCom sempre l'activitat és gratuïta (amb una aportació de 5€ per al manteniment de l'espai).


El temps a l'Escala: Previsió Meteorològica pel 10 i 11 d'Agost de 2020\nINICI DE SETMANA MARCAT PER LES BOIRES AL COMENÇAR EL DIA I LA CALOR I XAFOGOR AL CENTRE DE LA JORNADA.\nDilluns 10 d'Agost de 2020:\nEstat del cel: Cel variable de matinada i matí, de nou amb boires i núvols baixos . A mig matí començarà a aclarir i a la tarda ja tindrem un cel més serè, amb algunes bandes de núvols prims. Es mantindrà l'humitat elevada i una xafogor intensa tot el dia.\nVent: Calma de matinada i matí. A migdia i tarda dominarà la marinada fluixa de llevant a xaloc, de força 2/3. Al mitja tarda entrarà mitjorn fluix.\nDimarts 11 d'Agost de 2020:\nEstat del cel: Cel variable de matinada amb una combinació de núvols prims i també boires a mar. Al matí s'anirà aclarint i a migdia i tardael cel estarà molt més serè. Ambient xafogós i molta sensació de calor.\nVent: Calma de matinada i matí. A migdia i tarda dominarà la marinada fluixa de llevant a xaloc, de força 2/3. Al final dela tarda entrarà mitjorn fluix.


Miquel Lupiáñez es dona de baixa del PSC i renuncia a l'alcaldia de Blanes - Tribuna Selvatana - Diari comarcal de La Selva - Actualitat, notícies, opinió...\nFotografia: Lupiáñez, en la imatge com a cap de cartell de les passades eleccions.\nMiquel Lupiáñez es dona de baixa del PSC i renuncia a l'alcaldia de Blanes\nLupiáñez, que també plegarà de regidor, fa aquest pas després del malestar que li ha causat la posició del seu partit en relació a la situació política que està vivint el país.\nL'alcalde Blanes, Miquel Lupiáñez, va anunciar ahir davant l'assemblea local de militants del PSC que ha pres la decisió d'estripar el carnet del PSC i renunciar a l'alcaldia que ostenta des del maig del 2015, on va agafar el relleu de Josep Marigó. Lupiáñez, que també plegarà de regidor, fa aquest pas després del malestar que li ha causat la posició del seu partit en relació a la situació política que està vivint el país, especialment davant l'aplicació de l'article 155 de la Constitució i l'empresonament dels dirigents de l'ANC i Òmnium, així com de part dels consellers del Govern de la Generalitat.\nDe fet, ja fa unes setmanes que el batlle blanenc s'havia quedat sense els seus socis de govern, PDeCAT i ERC, precisament per la posició dels socialistes davant l'aplicació del 155. Ara caldrà, doncs, que el PSC mogui fitxa per rellevar Lupiáñez amb un nou regidor i cerqui nous acords per mantenir l'alcaldia, a la qual ja ha anunciat que no vol renunciar. Aquest matí el fins ara alcalde de Blanes ha convocat una roda de premsa per explicar els motius que l'han portat a prendre aquesta decisió tan dràstica.\n-> Veure l'entrevista que li va fer Tribuna Selvatana durant la campanya electoral


Vallesos 11 - Carpeta - Un nou Coro a Sentmenat, fet “per la patilla”\nUn grup de voluntaris i jubilats reconstrueix l’ateneu cent anys després\nJudit Permanyer (text)\nEl Museu Nacional Nacional d’Art de Catalunya (MNAC) va fer d’aixoplug el 16 de desembre passat d’un reconeixement poc comú i, paradoxalment, als antípodes de les inversions que van inspirar la seva construcció el 1929, per acollir-ne l’Exposició Internacional. Era la nit dels Premis Ateneus 2015, organitzat per la Federació d'Ateneus de Catalunya (FAC). Un dels guardons, dedicat al foment de la participació, va premiar La Patilla, un singular exemple de voluntariat i treball intergeneracional que impulsa des de fa nou anys un grup de socis i voluntaris de l’ateneu de Sentmenat, la Societat Coral Obrera la Glòria Sentmenatenca, o el coro, com és conegut. El repte era i és la rehabilitació integral d’un edifici que, com molts ateneus centenaris, ha acusat de manera significativa el pas del temps. I que, també com la majoria d’ateneus, no tenia ni la més mínima possibilitat financera d’afrontar pressupostàriament de cop, ni a través de subvencions, la seva total rehabilitació.\nAixí que, l’alternativa va ser tirar pel dret. “La tasca que ens vam proposar el 2007 ratllava la inconsciència perquè a caldera vella, bony o forat” reconeixia l’actual president, Josep Permanyer, a l’escenari d’un pompós Palau Nacional de Montjuïc. Però la reconstrucció del “Coro” va començar “a lo tonto, sense ni proposar-nos-ho”, de la mà de l’anterior junta encapçalada per Cesc Permanyer i Anna Vilardell. Calia reconstruir la paret d’accés al teatre perquè amenaçava de desfer-se, recorden.\nUn grup de joves van començar a trobar-se els dissabtes per picar-la i arrebossar-la de nou. Es trobaven “per la patilla”, i aquest va ser el detonant i embrió del grup de socis i voluntaris, majoritàriament del ram de la construcció, joves, professionals en actiu i jubilats, que es van consolidar mesos després com a artífex d’un somni: el Projecte de Reconstrucció Integral de l’Edifici “per la patilla”, per la cara. Una gran il·lusió col·lectiva i la força del treball han permès nou anys de dedicació intensa per part d’un grup d’una dotzena de voluntaris que, quan les dificultats de les obres ho han requerit, s’han ampliat fins a la quarantena.\nEls socis, com fa cent anys\nSense intenció inicial, “La Patilla” ha emulat el que fa cent anys abans van fer alguns dels avantpassats dels actuals emprenedors i bona part de la classe popular de Sentmenat. Segons explica Jaume Verdaguer en l’exhaustiu llibre que recull la història del “Coro” amb motiu del centenari de l’entitat, un “esclat de voluntarisme” impensable va fer possible la construcció del “coro” a primers de segle xx. L’actual “Societat Coral” va ser construïda amb el treball voluntari i els estalvis dels obrers del tèxtil i pagesos de Sentmenat, que es van embrancar en la compra d’uns terrenys al bell mig del poble per poder fer-hi la seu de reunió i de cant. El primer edifici construït va ser el del cafè, el 1908. La sala d’actes (el teatre), va ser posterior, el 1911.\nTenint en compte la magnitud de les obres, un pot imaginar-se perfectament aquella primera 'megapatilla', en un context social de primers de segle passat, radicalment diferent, amb un societat classista i pobre.\nEl testimoni d’aquella generació explica que anaven a arrencar terra i a obrir fonaments fins a les dotze de la nit, a pic i pala i a cops de mall, a la llum de les llanternes d’oli, i a carregar carros de rocs i sorra a la riera havent sopat. Això després de les llargues jornades al camp. Els materials els aconseguien com podien, des dels milers de maons i rajoles que el rajoler de la bòbila de Can Palau havia fet al seu forn particular per cobrar-los quan la Societat Coral tingués diners, fins a aconseguir que a can Castellví de Barcelona cedissin bigues, bastiments, portes, finestres, i tota la fusta necessària per a les obres, gràcies a la generositat de dos fiadors.\nCent anys després, cada dissabte, un grup de voluntaris molt divers ha afrontat la reconstrucció dels dos edificis del “Coro” aportant-hi la mà d’obra, una part molt important del cost d’una rehabilitació així, que ha comptat amb el pressupost del Coro, i algunes subvencions de les institucions, minses en una conjuntura de crisi. En certa manera s’ha repetit el patró, perquè els 'patillaires', ja coneguts, han comptat amb la col·laboració d’industrials, constructors i comercials de l’entorn que s’han solidaritzat amb “la causa” i els han fet bons preus. Aquest grup plurifunció de voluntaris ha acabat generant uns llaços d’amistat que els van dur a agafar el relleu de la Junta en bloc fa 3 anys. Amb l’eina del Projecte constructiu dibuixat gràcies a la direcció del nou president, arquitecte de professió, la tasca de “La Patilla” s’ha instaurat com a cita sagrada setmanal, igual que el descans per esmorzar dels dissabtes. “Voler emular els nostres avis, ha sigut un repte”, reconeixen.\nImatge actual de la Societat Coral Obrera la Glòria. Foto: Societat Coral Obrera la Glòria Sentmenatenca\nL’últim repte: el teatre\nL’origen de la “Societat Coral Sentmenatenca”, però, és anterior als dos edificis i no duia encara el cognom “d’Obrera”. Es va constituir el 1885 com a iniciativa d’un grup de treballadors del camp i de les fàbriques de teixits que, després de la llarga jornada de treball, es reunien a l'antiga cerveseria Valentí del carrer de Caldes. Bevent de les influències de les ciutats veïnes com Sabadell, van decidir formar un cor a rebuf del moviment impulsat per Josep Anselm Clavé. I fins avui dia, el cant coral, la música, el ball de gitanes, el teatre, les sardanes, el rock i l’excursionisme, han centrat les activitats del “Coro”, una entitat amb uns 800 socis.\nVeient com s’ho han fet, es pot dir que els voluntaris d’avui han funcionat amb la professionalitat d’una petita constructora, comprant els materials i fent-se’ls transportar fins a la seu, per tenir-los a punt el cap de setmana i ser àgils. Han comptat amb col·laboracions externes per a les feines especialitzades com soldar les bigues, i han llogat una grua per al transport i instal·lació, quan ha calgut. Però el grup s’ha encarregat de tot, des de la feina més delicada i difícil que va suposar “recalçar l’edifici, que va ser com tornar a fer els fonaments del teatre de nou”, explica l’actual president, fins a instal·lar les bigues a la sala de música o a les noves llotges del teatre.\nDel 2007 al 2014 va quedar rehabilitat l’edifici inicial: el Cafè, la cuina i el seu terrat, el Salonet, la terrassa, el vestíbul amb els passadissos i escala d'accés, Sala de Música, i part de la terrassa. I els darrers dos anys, han afrontat el repte més ambiciós: el teatre. Entremig, una campanya de recollida de diners batejada com a “Operació Rajola” va emplaçar a socis i amics a comprar i decorar rajoles de ceràmica que són les que vesteixen ara les parets del vestíbul del teatre. I a més, una quota extra de socis, també s’ha abocat a les obres.\nMolts dels pagesos i obrers que van participar en la construcció inicial del “Coro”, van morir veient la “seva” estimada “Societat Coral” expropiada a la Guerra Civil. Molts anys després, l’actual junta i els voluntaris han pogut gaudir de l’ús del Coro reestrenat. En certa manera, han recollit el seu llegat i s’han fet seu el somni: “estem a punt d’aconseguir-ho. Tindrem edificis del Coro, per cent anys més”, diuen satisfets.\nEls voluntaris de “La Patilla”, en plena feina de restauració de l’espai de les llotges de Coro.Foto: Societat Coral Obrera la Glòria Sentmenatenca


Els preveres d’Urgell obsequien Mons. Vives amb una Creu pectoral\nDins de la celebració de la jornada de formació permanent per als preveres i diaques que va tenir lloc el dia 4 de febrer a la Casa d’espiritualitat del St. Crist de Balaguer, els preveres i diaques d’Urgell van voler obsequiar a Mons. Joan-Enric Vives, Arquebisbe d’Urgell i Copríncep d’Andorra, amb un regal ben significatiu amb motiu dels seu XXVè. aniversari d’ordenació episcopal.\nEl Vicari General Mn. Josep M. Mauri va adreçar-se a l’Arquebisbe Joan-Enric en nom de tots els preveres per manifestar-li l’estima i apreci de tot el presbiteri diocesà envers la seva persona i envers el seu ministeri com a Bisbe diocesà, Pastor i Pare de la Diòcesi.\nEl regal que els preveres van lliurar-li al Sr. Arquebisbe fou un bonic pectoral obra del mestre Manuel Capdevila de “Capdevila joiers i argenters de la ciutat de Barcelona”. El pectoral té en la seva part frontal quatre pedres incrustades procedents de Terra Santa amb les quals l’artista Capdevila va voler manifestar l’amor i estima que Mons. Vives té envers Terra Santa i els cristians que hi habiten. Són 4 pedres de Jerusalem, el Riu Jordà, Natzaret i la Muntanya de les Oliveres. En el revers del pectoral hi figura la inscripció “XXV anys. Joan-Enric Vives. Els preveres d’Urgell. 2018”.\nTal i com va manifestar el Vicari General Mn. Josep M. Mauri, el Sr. Arquebisbe havia volgut celebrar el seus 25 anys d’ordenació episcopal amb senzillesa i austeritat en diverses celebracions: en la passada Missa Crismal amb els preveres que també celebraven els seus 25 i 50 anys d’ordenació presbiteral; amb els laics del Consell Pastoral Diocesà; amb la Cúria diocesana les passades festes de Nadal i amb la seva família i amics al setembre.\nEl pectoral vol ser una mostra de l’estima dels preveres envers l’Arquebisbe Joan-Enric, que va quedar palesa en l’aplaudiment sincer i calorós que els preveres van fer en el moment del seu lliurament a l’Arquebisbe.\nL’ordenació episcopal de Mons. Vives tingué lloc a la Catedral de Barcelona, el 5 de setembre de 1993, juntament amb els altres Bisbes auxiliars de Barcelona, Mons. Pere Tena (a.c.s.) i Mons. Jaume Traserra (a.c.s.).


Miquel Porquer, fins ara regidor d'El Pi, es converteix en el nou batle de Muro\n26 maig 2022 07:34\ndBalears | 19 febrer 2022\nMiquel Porquer, fins ara regidor d'El Pi-Proposta per les Illes Balears, ha estat nomenat aquest dissabte batle de l'Ajuntament de Muro fruit del pacte de govern amb Convergència Democràtica Murera i el PP, que establia que Porquer assumiria la batllia el darrer any i mig de legislatura.\nEl nou batle, que ha exercit responsabilitats de govern a l'Ajuntament de Muro des de l'any 2011, ha explicat que aquesta nova etapa que assumeix al capdavant del Govern municipal «és un repte». En primer lloc, «per la pandèmia que ha condicionat tota l'acció política del govern municipal», i, en segon lloc, «a nivell personal», ja que afronta aquesta nova etapa «amb gran responsabilitat i amb un objectiu ben clar, fer feina incansablement per millorar la vida de tots els murers i mureres».\nAixí mateix, amb relació a les principals accions a desenvolupar durant aquest any i mig, Porquer ha indicat que les prioritats són: acabar el centre de dia i l'arxiu municipal, i iniciar les obres de l'escoleta de 0-3 anys.\nEn aquest sentit, el president de la formació, Tolo Gili, ha mostrat la seva alegria per aquesta nova batllia que assumeix El Pi. «Com sempre dic, som un partit arrelat al territori, amb una força municipalista molt important. Amb la batllia de Muro, ja són nou els municipis on estam al capdavant dels governs municipals», ha afirmat.


Venbariarismes: Germà sol\nEncara que la nit hagi estat molt llarga, encara que el dia anterior hagi sigut complicat i feixuc de portar, encara que faltin hores de son, independentment de trobar-se bé o malament, de que acompanyi la fortuna o la dissort, sempre trobo deliciós el sol.\nEspecialment de bon matí, i veure com foragita les ombres, com treu cap a poc a poc, com imposa la seva llum sense ferir la fosca, i com encomana la il·lusió.\nSi el dia és nuvolat i la pluja ha guanyat la partida, el sol pensament de saber que ell està a l’aguait , pendent de poder deixar-se veure, encomana com qui no vol, el millor.\nPenso aquestes coses molts matins, des del tren que em duu del Baix Llobregat a l’Anoia, en un trajecte preciós, de tren, de riu, de vinya, de ciutat i poble, de Montserrat i de muntanyes.\nTinc la sensació que fins i tot els dies que dormo , absent del paisatge, que el sol m’observa i que frisós espera que em desperti per saludar-lo.\nPublicat per glòria a 10:57\nEtiquetes de comentaris: fotografies, opinió, textos lírics Glòria


5 D'OCTUBRE, FINAL DEL MERCAT\nEl tècnic del Barça encara confia que la directiva de Bartomeu li proporcioni el davanter que necessita per completar la seva plantilla\n28 de de setembre del 2020. 09:25\n«Si guanyes hi ha tranquil·litat». I el Barça no només va guanyar el Vila-real amb quatre gols a la primera part sinó que també, com ha reconegut el mateix Ronald Koeman, ha guanyat tranquil·litat per preparar el doble duel d’aquesta setmana: dijous a Vigo davant el Celta i diumenge rep el Sevilla al Camp Nou. Després de la marxa de Luis Suárez a l’Atlètic, el tècnic encara confia que li arribi el ‘nou’ que necessita per completar la seva plantilla. El mercat es tanca el 5 d’octubre.\n«Sempre és bo tenir un ‘nou’ fix», ha confessat Koeman després del seu debut amb triomf il·lusionant en la primera jornada de la Lliga per al Barça. «Estem treballant per ocupar aquesta posició», ha afegit després el tècnic holandès.\nDepay, el candidat de Koeman\nMemphis Depay, el davanter de l’Olympique de Lió, és el gran candidat per ocupar la plaça que va deixar buida Suárez. El golejador holandès no va ser titular en l’empat del seu equip davant el Lorient (1-1). Va aparèixer, això sí, en la segona meitat, mentre la junta de Bartomeu intenta recollir els diners necessaris per al seu fitxatge. El club holandès, conscient que a Depay només li queda un any de contracte, confia a obtenir més dels 30 milions d’euros que pagaria el Barça.\nA l’espera del ‘nou’, Koeman ja té clar que li toca a Messi exercir el rol de ‘fals nou’. Per això, ha canviat el circuit ofensiu del Barcelona amb Griezmann a la dreta, Coutinho de mitja punta, Ansu Fati a la banda esquerra i Leo a la punta de l’atac, amb llibertat, això sí, per moure’s per tot el front.


El que mou la passió: Dia 17 (10:40 - 11:30)\nÉs redundar en el mateix, és gestionar l'energia i traçar-se mini-reptes mentalment premiant els sobreesforços amb descansos. Ens torbem en l'Hospital Universitari Doctor Peset Aleixandre, a la altura de la parada de Safranar i en nostre següent destí és el Barri de Sant Isidre. Qui m'anava a dir llavors, quan feia la ruta, que Sant Isidre s'anava a convertir en un lloc màgic. Gràcies a tot l'esforç, he pogut col·laborar en un magazine de radio sobre falles i conèixer gent magnífica que s'ajunta per les vesprades en una emissora amb seu en aquest barri, La Mega Radio. Un premi posterior que demostra que val la pena lluitar pels somnis. En aquesta zona perifèrica trobem dues falles, una primera que visitarem i que competix a la secció 1B amb un monument que em sona pel seu ninot central. Per a qui vuiga consultar-ho, li recomane veure imatges de la falla Sueca-Literat Azorín en l'any 2005, també obra d'un gran artista com és Pere Baenas:\n260 - Barri de Sant Isidre\nLema: Classes socials\nInfantil - Barri de Sant Isidre\nLema: La curiositat dels xiquets\nEntre terrasses que ja experimenten un bon ambient, s'ajunten fallers que prenen l'esmorzar i veïns que aprofiten el dia festiu per trobar-se amb el amics i jugar unes partidetes a les cartes. I es que quan un dia ix perfecte, s'ha d'aprofitar. Pugem per José Andreu Alabarta fins Ángel Lacalle i un parell de carrers després trobem el segon monument de Sant Isidre:\n317 - Camí Nou de Picanya - Nicolau Primitiu\nLema: i estalvia que?\nInfantil - Camí Nou de Picanya - Nicolau Primitiu\nLema: Funció de teatre\nPrimer obstacle, el calor fa que m'haja begut tota la botella d'aigua, necessitem urgentment un lloc per a omplir-la. Pensareu que em puc comprar una en qualsevol lloc, però si per alguna cosa destaque es per ser extremadament gasiu, si em puc estalviar d'uns cèntims, per a que malbaratar-los?. Creuem l'Avinguda de les tres creus i per l'Alqueria de Benlloch, pròxima falla. Enhorabona comissió pels dos primers premis aconseguits a la secció 3B:\n316 - Arxiduc Carles - Músic Gomis\nLema: Malalties falleres\nInfantil - Arxiduc Carles - Músic Gomis\nLema: De major voldria ser\nSeguim amunt pel carrer Alqueria de Benlloch, a la nostra dreta un enorme solar. La següent falla serà un poc atípica, veurem com el carrer de Fontanars del Alforins es plena de flors:\n327 - Pintor Pascual Capuz-Fontanars\nArtista: Julio Vicente Fabra Múñoz\nInfantil - Pintor Pascual Capuz-Fontanars\nLema: Adivina adivinança quina lletreta falta\nCom ja hem dit, les passejades mereixen recompensa i a vora del carrer Arxiduc Carles trobem un parc on tenim la sort de que hi ha una font que funciona. Reposem uns cinc minuts, anem bé de temps, si tot continua així, aplegarem a casa abans de l'esperat. Per això no perdem el temps i anem directes a la falla Virgen de la Cabeza:\n282 - Virgen de la Cabeza - José María Mortes Lerma\nLema: Circ d'actualitat\nInfantil - Virgen de la Cabeza - José María Mortes Lerma\nLema: On està el país de les fades?\nPublicado por Dani García en 12:52\nAntonio 10 de junio de 2012, 14:55\nque guapes et vaig a enviar una fota que va fer la meva mare l'any passat d'una falla que va dir que l'anava fer per mi i em encant haver si a tu també t'agrada i la poses al bloc\nDani García 12 de junio de 2012, 16:43\njejeje si que em va agradar molt Antonio ;) espere que algun dia sigues tu mateix qui gaudisca en directe de l'espectacle faller


Peugeot llança al mercat la seva nova gamma d’E-Bikes | ElMotordeGirona.cat\n14 agost, 2017 albertalsina 0\nPeugeot ha presentat la seva nova col·lecció d’e-Bikes com un “pilar essencial” de l’oferta de mobilitat sostenible de la marca del lleó. Unes bicicletes que qualifica de “pràctiques, econòmiques i ecològiques”.\nTot i que Peugeot ja va presentar en primícia mundial alguns d’aquests models al Saló de Ginebra 2017, és ara quan estan disponibles per al públic català a través dels diferents distribuïdors locals de la marca del lleó.\nDiversos nivells de assistència\nA nivell general, els models d’e-Bikes Peugeot compten amb de tres a cinc nivells de assistència que modulen l’esforç en la pedalada. Alguns, a més, compten amb Walk Assist, que facilita el desplaçament automàtic de la bicicleta a 6 km / h en terrenys plans.\nEl cost mitjà d’energia utilitzada en una d’aquestes bicicletes és de 0,03 euros cada 100 quilòmetres de mitjana, ja que les bateries de Liti / Ion permeten recórrer entre 30 i 145 quilòmetres segons el model.\nFabricant des de 1882\nPeugeot fabrica bicicletes des de 1882, i la gamma d’e-Bikes porta al mercat des de 2009. La nova col·lecció 2017 de Peugeot està concebuda per a satisfer tots els gustos, butxaques i públics que optin per aquesta tecnologia, per això cada bicicleta porta el nom segons el seu ús urbà, tot camí, tot terreny, etc., així com el seu nivell de gamma .\ntags: bicicleta elèctrica e-bike mobilitat elèctrica mobilitat sostenible Peugeot\nprevious 2a Trobada de Vehicles Clàssics a St. Joan de Palamós\nnext Begur compte amb 12 pàrquings a l’entorn del nucli urbà


La PAH ocupa el BBVA de Gaietà Vínzia de Mollet durant més de 24 hores - somMollet\nLa PAH ocupa el BBVA de Gaietà Vínzia de Mollet durant més de 24 hores\nEs reclama un lloguer social per a una família que ocupa un pis del BBVA i el banc la vol fer fora\nDivendres, 1 de juny de 2018 | 18:55h\nLa PAH ocupa el BBVA de Gaietà Vínzia de Mollet durant més de 24 hores | PAH Mollet\nLa Plataforma d'Afectats per la Hipoteca (PAH) ha ocupat el caixer del BBVA del carrer Gaietà Vínzia de Mollet des del dijous al matí fins a aquest divendres al migdia per reclamar un lloguer social per a una família molletana.\nFa diversos anys que la família implicada ocupa un pis del qual és propietari el BBVA, que els vol fer fora de l'habitatge. La família, però, ja fa temps que ha presentat els documents corresponents a les administracions i al banc, segons expliquen des de la PAH, per tal de legalitzar la seva situació amb un lloguer social. Tanmateix, l'entitat bancària no es mostra favorable a accedir a aquesta demanda. Per aquest motiu, desenes de membres de la PAH han ocupat el banc durant més de 24 h, per fer-los saber que el que vol aquesta família "és pagar". "No tenim cap altra arma", assegura Inmaculada Mazuecos, membre de la PAH molletana. També afirma que "és molt trist que el BBVA tingui pisos buits, i vulguin fer fora a aquesta família".\nSortida pactada al migdia\nMazuecos explica que durant la ocupació, han hagut de trucar l'ambulància per atendre la dona implicada en el cas. El seu mal estat de salut s'ha sumat a que des del matí d'aquest divendres els guàrdies que custodiaven el banc des de l'exterior "han rebut ordres de no deixar entrar aliments ni begudes".\nAl final, els ocupants han pactat amb els Mossos d'Esquadra la sortida del BBVA a les 14 h. Tanmateix, la PAH i Mazuecos es mostren convençuts que "la lluita continuarà".


El Departament de Salut farà cribatges massius a Vilafranca a partir de dilluns - El Cargol l El setmanari del Penedès l Societat l Política l Economia l Cultura l Vins i Caves l Món casteller l Entrevistes l Esports\n8 Agost, 2020, 11:11\nEl Departament de Salut ha anunciat aquest matí que també farà cribatges a Vilafranca i a Santa Coloma de Gramenet a partir de dilluns. Aquestes dues localitats, s'afegeixen a les que va anunciar el departament fa quatre dies: Ripollet, Sabadell i Terrassa. Segons Salut, es faran unes 9.000 proves PCR per detectar les persones positives. A Vilafranca s'instal·laran carpes a l'Escorxador de 9:00h a 13.30h i de 16:00h a 19.30h.\nLes proves, que es faran del 10 al 14 d'agost, seran gratuïtes i es destinaran a persones d'entre els 19 i els 40 anys que, en els últims dies, hagin tingut contactes socials sense respectar la distància de seguretat, sense mascareta, en espais tancats durant molta estona, o en reunions d'amics, aglomeracions, etc., encara que no tinguin símptomes i que no hagin estat en contacte amb alun cas positiu de Covid-19. Els resultats s'obtindran en 48h, a través de la carpeta "La Meva Salut".\nAquests cribratges massius s'iniciaran dimecres també a dos barris de Ripollet; unes 4.000 i 3.000 proves més es faran a Sabadell, a la zona sud de la ciutat i al barri de Creu de Barberà, amb dues carpes, i a Terrassa, respectivament, també amb dues carpes.\nEl secretari de Salut Pública del Departament de Salut, Josep Maria Argimon, considera que la situació per la covid-19 és "una mica millor que fa deu dies". Pel que fa a les restriccions Argimon ha assenayalat que "no es pot controlar la pandèmia només amb restriccions" i ha dit que "el món de la salut pública no es basa en la prohibició, sinó en el convenciment. Conviurem molts mesos amb aquest virus i ha de ser pacíficament. No pot ser sempre tancant espais, amb confinaments, etc.", ha exposat.


Del 'No és No' al nou govern de Rajoy | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nDel 'No és No' al nou govern de Rajoy\n09 de Novembre de 2016, per Jesús Gellida\nA la segona temptativa en el ple d'investidura del dissabte 29 d'octubre Mariano Rajoy va aconseguir ser proclamat president per majoria simple (més sís, que nos) amb 170 vots a favor, 68 abstencions i 111 vots en contra. Rajoy va obtenir el suport del seu partit, de Ciutadans i de Coalició Canària i l'abstenció de la majoria de diputats del PSOE, els quals van votar dividits. S'acaba la interinitat de gairebé un any de govern en funcions i s'obri un nou cicle polític amb un executiu en minoria i un Congrés molt dividit on la geometria variable serà el dia a dia, no obstant això, el Partit Popular ja ha avisat que ofereix diàleg però sense concessions en les seves polítiques.\nEs va consumar la infàmia de la cúpula del PSOE (1) que atorgà el govern a un dels partits més corruptes d'Europa sense tenir en compte que la majoria de militants del seu partit eren partidaris de mantenir el "No és No". Una decisió que el portaveu del PSOE, Antonio Hernando, va intentar argumentar sense cap èxit alhora que es reivindicava com a una gens creïble primera força de l'oposició. La dimissió forçada de Pedro Sánchez com a diputat per no trencar la disciplina de vot ni la seva paraula i les declaracions que l'exsecretari general va fer al programa de 'Salvados' van suposar el tret de sortida de la seva campanya per reconquerir un PSOE que és un polvorí. Sánchez es va despatxar en l'entrevista amb Jordi Évole on va dir que Catalunya és una nació i va assegurar que va haver-hi un cop contra ell per evitar un govern d'esquerres amb Unidos Podemos com a soci prioritari, així com que les pressions dels sectors afins a Susana Díaz i Felipe González, d'empreses de l'IBEX35 com Telefònica i de mitjans de comunicació tals com el País van treballar per a què hi hagués un govern conservador.\nL'exlíder del PSOE va fer tard o no es va atrevir a configurar una alternativa de progrés. Tanmateix, Sánchez encara pot ser una amenaça real per a la cúpula actual del partit o, per contra, pot caure en l'oblit si com sembla ser es dilata en el temps la convocatòria del congrés extraordinari per escollir secretari general i nova direcció. En la mateixa línia la gestora del PSOE proposarà al comitè federal la revisió del protocol de relacions amb el PSC per així treure força als catalans -fent cada cop més palesa la ruptura pràctica entre ambdues forces-, i articulant a poc a poc un congrés a mida de Susana Diaz i els seus còmplices. No obstant això, la gestora intenta no fer més gran la fractura interna del PSOE i opta per només obrir un expedient sancionar als 15 diputats díscols que van trencar la disciplina de vot (entre ells els 7 del PSC) i evita així mesures més dràstiques, com l'expulsió del grup parlamentari, que suposarien una implosió del partit.\nPer la seva banda, Rajoy va jurar el càrrec davant del Rei el dia de Halloween, com si fos un presagi de les polítiques públiques en forma de noves retallades que estan per venir i que ja fan por a les classes populars i treballadores que continuen patint la crisi. El president reelegit ha configurat un nou govern continuista que necessitarà el suport dels seus socis d'investidura per governar al dictat de la Unió Europea i per fer front al nou desafiament sobiranista de Catalunya. Rajoy inicia així un segon mandat al capdavant de l'executiu espanyol i amenaça amb el discurs de què caldrà estabilitat i governabilitat, és a dir, que o el deixen governar o hi haurà eleccions. La mateixa estratègia del xantatge, que tan bons resultats ha donat al PP aconseguint la desitjada investidura, ara serà la tònica habitual en una legislatura intensa que veurem quant dura. La primera prova de foc seran els pressupostos del 2017, que previsiblement tiraran endavant gràcies al que el líder de Unidos Podemos, Pablo Iglesias, ha titllat de la Triple Alianza com una versió de la gran coalició entre el PP, PSOE i C's en el que als grans acords es refereix; tot i la retòrica d'enfrontament que s'utilitzi en el dia a dia en el Congrés i en les declaracions als mitjans de comunicació. Aquesta situació comportarà el manteniment de la darrera reforma laboral així com del dogma neoliberal del govern popular que augura noves retallades i ja preveu una nova visita dels homes de negre de l'FMI durant el novembre per avaluar l'economia espanyola.\nAixí doncs, la claudicació del PSOE davant l'establishment i el seu "sentit d'Estat" fa que el partit perdi tota credibilitat com a oposició al PP i obri una nova etapa de submissió davant de Rajoy que posa fi al 'turnisme' en el règim del 78. Una situació en la qual la cúpula del PSOE intentarà sobreviure a través de les quotes de poder institucional que encara controlen però que casa cop són menys. En aquest sentit l'estratègia de l'equip de Rajoy és la de donar l'aire suficient per no acabar d'asfixiar a un PSOE al qual necessiten com a crossa per governar, però sense deixar-li revifar com a alternativa de govern. A més, la situació interna del PSOE amb les darreres lluites fratricides -que no han acabat-, i el seu descrèdit actual suposen la fi de la seva hegemonia en l'imaginari col·lectiu de partit líder de l'esquerra deixant així via lliure a Unidos Podemos i les confluències per erigir-se com al bloc plurinacional que lideri l'oposició real al nou executiu.\nEn el context actual de crisi de governabilitat, de crisi de règim i de crisi econòmica el cicle de la socialdemocràcia espanyola representada per al PSOE arriba a la seva fi i obri una finestra d'oportunitat per a les forces del canvi per, des dels carrers i les institucions, construir una alternativa real. Un repte enorme que s'inicia en aquest nou període.


Antifrau va veure irregularitats en una vintena d'organismes públics fins al juny La República\nACN Barcelona.-L’Oficina Antifrau de Catalunya (OAC) va tancar durant el primer semestre d’aquest any un total de 22 investigacions a organismes públics per suposades irregularitats, cinc de les quals van […]\nACN Barcelona.-L’Oficina Antifrau de Catalunya (OAC) va tancar durant el primer semestre d’aquest any un total de 22 investigacions a organismes públics per suposades irregularitats, cinc de les quals van quedar arxivades i 17 van concloure amb un informe raonat, un document de recomanacions o directament comunicades a la fiscalia, els jutjats o altres autoritats administratives competents. Entre les institucions investigades hi ha el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, Aigües Ter-Llobregat (ATLL), TMB, el Consell Comarcal del Barcelonès, l’Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, i l’Associació Catalana de Municipis (ACM) i el Consorci Català de Desenvolupament Local, a més de 14 ajuntaments.\nLa majoria de casos són per qüestions urbanístiques, de contractació pública o de contractació de personal. En el cas de Treball, s’investiga el possible ús irregular de fons públics per un tracte de favor del Servei d’Ocupació de Catalunya a una empresa que va rebre una subvenció per lluitar contra l’atur juvenil i no va complir les bases de la convocatòria. TMB hauria restringit la lliure competència a l’hora de licitar i adjudicar un contracte de serveis. El Consell del Barcelonès, a través de Regesa, hauria adjudicat directament alguns contractes sense seguir les normes públiques.L’Ens d’Abastament d’Aigua Ter-Llobregat (ATLL) té dues investigacions tancades i comunicades a les autoritats competents. Una per dos contractes de serveis a una empresa contractista i una altra per la possible incompatibilitat i conflicte d’interès d’un treballador municipal que va prestar serveis a l’ATLL.L’ACM i el CCDL van signar un acord marc amb un únic adjudicatari per al servei d’assessorament i mediació d’assegurances que es va ampliar a molts ens locals, cosa que podria restringir la lliure competència. Finalment l’ICGC s’ha investigat per contractar serveis propis a una empresa entre el 2007 i el 2013 amb “importants sobrepreus”, incoherències, irregularitats en les ordres de comanda dels encàrrecs, fraccionaments injustificats i significatives demores en la publicació dels plànols encarregats.Pel que fa als ajuntaments, destaca el de Guissona (Segarra), amb dos casos oberts. Un és pel suposat tracte de favor a un empleat municipal que va passar de laboral temporal a funcionari sense cap procés selectiu que garantís els principis de publicitat, mèrit i capacitat. El consistori també va adquirir una sèrie de productes que, aparentment, no eren necessaris pels serveis municipals. El proveïdor, a canvi, hauria lliurat diversos regals a un regidor, que els hauria acceptat.També s’han enviat a altres institucions les investigacions als ajuntaments de Sant Hipòlit de Voltregà (Osona), Bescanó (Gironès), Vilanova del Vallès, Aiguamúrcia (Alt Camp), Sant Andreu de la Barca (Baix Llobregat), Cornellà de Llobregat i Esplugues de Llobregat. A més, hi ha una investigació conjunta oberta als ajuntaments del Morell, Constantí, Perafort i Vilallonga del Camp (Tarragonès), per haver suposadament adjudicat amb tracte de favor uns contractes de serveis determinats i recurrents sota la forma de convenis de col·laboració, eludint l’aplicació de les normes de contractació pública.