Segon triomf en dos enfrontaments per a l’equip absolut masculí del CT Urgell a la Lliga Catalana\nEl triomf de l’equip masculí absolut en la segona jornada de la Lliga Catalana Comarcal va ser una de les notes destacades de la jornada de tennis del cap de setmana passat per als representants del CT Urgell.\nEntre els nostres cal destacar que el duel entre els equips alevins femenins del Reus Monterols i el CT Urgell va ser ajornat pel vent.\nPassant a les competicions individuals, al Màsters Copa Catalana Provincial que es disputa al CT Lleida, en Round Robin, Daniela Carmona (benjamí femení) va patir dos derrotes i no es classificarà per a les semifinals; Nil Rubio (aleví masculí) i Alejandra Carmona (infantil femení) van tenir un balanç d’una victòria i una derrota, amb la qual cosa mantenen possibilitats de classificar-se; Nil Jiménez (infantil masculí) va signar dos victòries, de manera que té força opcions de classificar-se; i, finalment, Marc Verdú (infantil masculí) va patir dos derrotes i no es classificarà.\nEn aquesta mateixa competició, però en el quadre normal, vam patir l’eliminació a quarts de final de Pere Verdú (cadet masculí) i Óscar Traid (juvenil masculí), però per contra Jan Rubio (cadet masculí) va guanyar i ja és a les semifinals, el mateix que Jaume Lluís Fontanet (+45). Cal destacar que és força important arribar a les semifinals, atès que també t’atorga la classificació per al Màsters de la Copa Catalana que es jugarà el 14 i 15 de desembre a les pistes de la Vall D'Hebron amb rivals de tot Catalunya.\nFinalment, al Sasco Express del RC Polo, tot van ser bones notícies per als nostres representants, amb triomfs d’Eloi Pericón (aleví masculí 2) i Alejandra Carmona (infantil masculí 2) que els suposen la classificació per disputar la final de les seves respectives categories el cap de setmana vinent, sense oblidar tampoc que Nil Rubio (aleví masculí) també va vèncer i jugarà les semifinals dissabte i la final diumenge si guanya. Per últim, al Sasco Express del Sánchez-Casal, Alejandra Carmona va superar els setzens de final.


Comença la rehabilitació de l'antic ajuntament per acollir la Casa de l'Esport - Canal Terrassa\nEls treballs de rehabilitació de l’edifici de l’antic ajuntament de Terrassa han començat, tenen un termini d’execució de 10 mesos i un pressupost de licitació d’una mica més de 949.000 euros. Quan acabin les feines, l’immoble serà la seu d’un nou equipament: la Casa de l’Esport Terrassenc i de l’Hoquei.\nLa intervenció té com a objectiu principal garantir l’accessibilitat de tots els espais i preservar els elements històrics i arquitèctonis de l’edifici. Així, s’instal·larà un ascensor que comunicarà totes les plantes i s’anivelleran els forjats procurant no malmetre els paviments de rajola vermella existents, que quedaran exposats en part a través de peces de vidre.\nEs construirà una nova escala des la primera planta fins a la coberta adaptada a la normativa actual. Es remodelaran els banys i es renovaran totes les instal·lacions. La rehabilitació de la coberta mantindrà la teula ceràmica existent però s’haurà de reconstruir per modificar l’alçada de l’últim pis, les golfes, i poder-lo utilitzar. També es recuperaran els paviments hidràulics i s’intervindrà sobre la façana recuperant la seva visió original.\nUn dels elements destacables d’aquest edifici del segle XVIII és la sala noble de la primera planta. L’actuació mantindrà el sistema de politges de les llums canviant el cablejat elèctric, es rehabilitaran els vitralls de les obertures, es recuperarà i exposarà el mobiliari original i es climatitzarà per tal de no afectar els béns patrimonials i per conservar els murals existents.\nAquesta sala havia estat decorada amb plafons pictòrics d’Alexandre de Riquer l’any 1901 i es va tornar a decorar pel pintor Joaquim Vancells, incloent-hi làmpades, vitralls i mobiliari de l’any 1904. Les pintures d’Alexandre Riquer es troben actualment a la Casa-Museu Alegre de Sagrera.\nLa construcció consta de planta baixa, dues plantes pis i golfes i té una coberta a quatre aigües. Les balconades de ferro de fosa del pis principal van ser obra del constructor Agustí Alland al 1842 i la cornisa dentada amb canaló de recollida d’aigües és obra de l’arquitecte municipal Lluís Muncunill, que va realitzar una remunta de la coberta en els primers anys del segle XX. És un bé patrimonial local i el projecte de rehabilitació ha estat consensuat amb el Museu de Terrassa.\nUna vegada rehabilitat, l’edifici es convertirà en la Casa de l’Esport Terrassenc i de l’Hoquei, un compromís del programa de Govern d’aquest mandat. Acollirà el servei municipal d’Esports i serà la nova seu del Consell Esportiu del Vallès Occidental. També hi haurà un espai d’atenció a les entitats i els clubs de la ciutat.\nTags: antic ajuntament de TerrassaCasa de l'Esport Terrassenc i l'Hoqueirehabilitació\nLlibre-homenatge a Marta Pessarrodona per celebrar els 80 anys de l’autora


Semalt: Leideanna Meabhracha maidir le Bainistigh an Ghníomhaire Python Deadly Ó Do Windows OS\nEn general, l'spam de referència de Google Analytics és correu brossa que es produeix quan els hackers intenten enviar-losdades al vostre compte de Google Analytics mitjançant l'API de recopilació de dades d'anàlisi de Google que normalment s'anomena protocol de mesura.En el sentit real, aquest no és un trànsit real al vostre lloc web. Tanmateix, hi ha petites sol·licituds de trànsit enviades al vostre lloc per un bot d'algunsamable i agradat o no, apareixeran a les vostres referències.\nMichael Brown, el gerent d'èxit del client de Semalt ,afirma que no és el motiu de la desesperació. En primer lloc, heu de saber que el vostre lloc no està orientat específicament. Els pirates informàticssimplement creen IDs falsos i us envien missatges de trànsit falsos. No és res personal, però pot ser bastant molest.\nGoogle ha presentat una iniciativa per ajudar-vos en el tema. Tot el que has de fer ésaneu a la configuració de la vostra visualització a la interfície de l'administrador, desplaceu-vos cap avall fins al filtratge de Bot i comproveu l'opció "Exclou tots els cops dels botons conegutsi les aranyes. Aquesta no és una solució a llarg termini, però, ja que es generaran referències falses cada dia.\nUna altra solució que podeu provar és filtrar amb la intenció d'excloure'lsreferrers.Això implica anar a la secció d'administració i, a continuació, anar a Filtres. Aquí podeu configurar un filtre anomenat referentfiltre d'exclusió basat. Això s'aconsegueix fent clic a Agregar filtre, seleccionant el tipus personalitzat i, a continuació, escrivint els noms de domini de referènciala secció del patró del filtre.\nNo obstant això, fins i tot si podeu carregar completament el vostre lloc amb filtres d'exclusió, el momentapareixerà un nou domini de referència, haureu de generar noves exclusions i eliminar-ne les anteriors. A més, pot estar aclaparat amb elnombre de filtres que heu de gestionar.\nAixò planteja la pregunta, puc automatitzar els filtres? La resposta és sí, pots anaraquesta ruta. Un bon exemple d'aquest servei és el Blocador de Spam de Referrer. És un gran servei ja que connecta la seva plataforma amb la vostraCompte de Google Analytics, a continuació, tria la vista que voleu que es protegeixi el vostre lloc. En conseqüència, afegeixen filtres d'exclusió ales teves opinions.\nTant com aquesta és una solució atractiva, no la podeu utilitzar per a la majoria d'empresesja que tenen normes estrictes sobre com els tercers poden accedir als seus serveis SaaS. Com ara, aquest és un servei gratuït,però, eventualment, estan obligats a ser víctimes del seu èxit i implementar un model de fixació de preus, que pot no ser en benefici del vostreclient\nNo obstant això, el filtrat només arribarà fins ara, i els serveis automàtics no tendeixenper ser fiables a la llarga. Això deixa les claus de recollida de dades. Amb aquesta opció, les vostres dades es filtren i Google Analytics només ho faràreteniu trànsits que compleixin amb les vostres dimensions personalitzades. És un mètode únic que no es veurà afectat pels spammers. A més, és segur ifiable, sense necessitat de cap coneixement tècnic per configurar-lo. Això fa que sigui la millor opció per al vostre compte de Google Analytics Source .


3 mesos i 10 dies després, TORNEM! | BC Morabanc Andorra (web oficial)\n3 mesos i 10 dies després, TORNEM!\nDissabte 7 de març. El rellotge marcava prop de les 21h i el MoraBanc Andorra sortia en bus cap a Andorra després de guanyar a la pista de l’UCAM Múrcia un partit important per seguir a la part alta de la classificació. Aquella nit l’equip va començar un parèntesi que desconeixia de més de 3 mesos sense partits. Ni la pretemporada és tant llarga. Però ha acabat. Demà s’acaba. Els tricolors debuten demà a les 15h30 a la Fase Final de la Lliga Endesa contra l’amfitrió València Basket en partit que es podrà veure en directe per Vamos. Un debut complicat, a porta tancada i en un ambient marcat del tot per les estrictes mesures sanitàries que l’ACB ha marcat per poder garantir la seguretat de tots els integrants del torneig, principalment els jugadors.\nDes del punt de vista estrictament esportiu els tricolors juguen en una pista que en aquesta etapa ACB ha estat totalment prohibida als seus interessos i que en el darrer precedent va anar en aquesta línia perquè els taronges es van imposar clarament en el primer partit de la pretemporada (89-68). Després la temporada ha acreditat sobradament la competitivitat dels d’Ibon Navarro però aquell dia, per moments, van ser una joguina en les mans dels de Ponsarnau. Per aquest motiu el partit de demà és d’aquells amb molt a guanyar i poc a perdre. I més encara per les baixes en el joc interior del MoraBanc, que no pot comptar amb Moussa Diagne i Dejan Musli. El nou fitxatge Tunde donarà un cop de mà i pel que s’ha vist en els entrenaments pot ser una bona peça en el joc col·lectiu perquè és jugador d’equip. Per part local el base Guillem Vives tampoc serà de la partida ni del torneig.\n“Crec que tots pensem que arribem bé però en el fons no ho acabem de saber del tot perquè fa molt temps que no juguem un partit i per tant saber com arribem és molt difícil” afirmava avui en roda de premsa Ibon Navarro, que afegia que “portem dies treballant per intentar competir el millor possible en una pista que, encara que no hi hagi públic, sabem que és molt complicada”. Al costat del tècnic ha comparegut Dejan Todorovic que ha comentat que “serà un torneig molt exigent però els jugadors, com qualsevol professional que torna a la feina, només podem donar gràcies de tornar a jugar i tenim moltes ganes de fer-ho”. Todorovic ha afirmat que “l’equip porta més d’un mes de feina i tota la que abans havíem fet a casa, tenim moltes ganes de jugar”. Sobre les baixes al joc interior, Ibon Navarro, ha afirmat que “està clar que influeixen però ens haurem d’adaptar com ja hem fet aquesta temporada quan ens vam quedar sense el Moussa o sense els dos quatre, estem treballant en això”.


Articles etiquetats amb: CAP\nPosar-se la vacuna és especialment recomanable en aquest context de pandèmia per la pròpia salut i també per contribuir a no saturar els serveis sanitaris\nL’Ajuntament de Sabadell col·laborarà amb l’Atenció Primària en la campanya de vacunació de la grip d’aquesta tardor-hivern. D’aquesta manera la campanya, que comença avui mateix, es portarà a terme tant als Centres d’Atenció Primària (CAP) com també, per primera vegada, a alguns centres cívics i espais municipals. D’aquesta manera, la campanya es podrà realitzar de manera més confortable tenint en compte l’establiment de circuits i àmbits molt delimitats als CAP en l’actual context de pandèmia, complementant els espais de què disposa l’atenció primària i mantenint en tot moment les mesures de seguretat.\nEls Centres d’Assistència Primària mantenen a l’agost el seu horari habitual\nAmb motiu d’unes obres de climatització, els serveis de pediatria i odontologia del CAP Creu Alta es traslladen al CAP Concòrdia fins a finals de setembre\nEl consultori del Poblenou tancarà durant l’agost però els usuaris podran visitar-se al CAP La Serra i s’hi reforçarà l’atenció domiciliària\nEls Centres d’Assistència Primària de Sabadell estaran oberts durant el mes d’agost sense variar el seu horari habitual de funcionament, tal i com ve passant els darrers estius. El Servei Català de Salut ha comunicat la proposta a l’Ajuntament de Sabadell, que està coordinada amb els proveïdors sanitaris de la ciutat, l’Institut Català de la Salut i la Corporació Sanitària del Parc Taulí.\nNomés tanca el consultori del Poblenou, però els usuaris podran visitar-se al CAP La Serra, desplaçant-se amb bus urbà de forma gratuïta


Herois: Madrid 0- Barça 2. El tercer Barça-Madrid. - Coses a dir\nPublicat el 27 d'abril de 2011\nHerois: Madrid 0- Barça 2. El tercer Barça-Madrid.\nNo sé si de manera premonitòria TV3 va programar “Herois“, una gran pel·lícula catalana que em va tocar la fibra… tant com els dos gols de Messi avui al Bernabeu. I és que de vegades els bons guanyen (com deia Iu Forn a la TDP poc després d’acabar el partit). Els nostres HEROIS juguem molt bé al futbol, com advertia Guardiola: “parlarem sobre la gespa”. No sé quines excuses inventarà ara Mou, però un àrbitre internacional, neutral, ha expulsat un jugador del Madrid altre cop, l’entrada fa por de veure, li hagués pogut fer molt mal. Mourinho juga a no jugar ni deixar fer-ho, el Madrid no ha regat la gespa una hora abans tal com havien acordat amb la UEFA i el Barça, i aquest darrer presenta una reclamació. Ni amb gespa alta i seca poden contra el Barça, l’únic equip amb idees i joc avui al Bernabeu… De tant en tant el Barça hauria d’anar a jugar a Madrid per a què vegin què és jugar a futbol…\nL’última: La CNN compara la el Barça amb “la lluita de Catalunya per la independència” respecte el “règim nacionalista” de Madrid. Em pregunto: si la CNN és capaç d’entendre això perquè no és capaç d’entendre-ho el flamant (i desaparegut) president del Barça? Sempre haurà de ser Guardiola qui faci d’entrenador, de president, de defensor de la catalanitat del club i del sistema de joc? (s’ha escolat alguna estel·lada al Bernabeu, tot i la prohibició a l’entrada). El català també s’ha pogut sentir, tot i els temors del Madrid i la UEFA per la seguretat (en quin país volen que visquem?).\n28 d'abril de 2011 a les 12:09 am\nUuuuff, quina felicitat !! Ha estat un partit fantàstic.Tots els ‘madrileñus’ muts i a la gàbia. Hem pogut veure com ens reben a Madrid ….. El Barça juga a futbol, estima l’esport i lluita i treballa. Endavant !


Tatxaaaaan…! Us presentem el Recrea’t, la festa de Tombs Creatius el 12 d’octubre – Tombs Creatius\nA Tombs Creatius estem de celebració. Complim 20 anys de trajectòria i no volem que la data passi desapercebuda. Tenim moltes coses a celebrar i per això, organitzem una festa, oberta a tothom, que aglutinarà, la tarda del 12 d’octubre, propostes artístiques per a tots els públics a la plaça 1 d’octubre de Bellpuig.\nHem batejat la festa amb el nom de «Recrea’t», amb tota la intenció de barrejar en una mateixa jornada el talent creatiu i les ganes de jugar i emocionar, que són la base de l’activitat de Tombs Creatius al llarg de tot aquest temps. Així, el divendres 12 d’octubre, la plaça de l’1 d’octubre de Bellpuig i el recinte de les Piscines, acolliran una tarda de festa d’entrada lliure entre les 16h i les 20h. Un total d’11 companyies d’arreu de Catalunya i també d’altres indrets de l’estat espanyol, que han compartit vivències al llarg de dues dècades amb nosaltres, portaran les seves propostes com a regal d’aniversari.\nUs expliquem com anirà:\nA partir de les 16h, a la plaça 1 d’octubre de Bellpuig, tothom podrà gaudir d’una «olla barrejada» d’instal·lacions de jocs de carrer de Katakrak, Toc de Fusta i Tombs Creatius, amb els millors 15 jocs de cadascuna de les seves col·leccions. En aquesta estona, també podreu participar en la construcció d’estructures i circuits que ens proposa L’Obrador i ser protagonistes de les creacions interactives de l’artista Toni Ortiz.\nTambé entre les 16h i les 19h, el recinte de les Piscines, al costat de la plaça, acollirà els entresorts (les actuacions de fira i de petit format) que portaran Itinerania, A2manos, Ymedio Teatro, Holoqué, Peus de Porc, Cia Anna Roca, compartint l’espai amb Tombs Creatius, perquè instal·larem El Viatge i la Caravana Puck.\nA les 19h, a l’escenari de la plaça, el concert de La Tresca i la Verdesca, Zum, servirà per acabar la festa, bufar les espelmes, menjar el pastís i celebrar-ho amb un final sorpresa.\nL’objectiu de la festa Recrea’t és lúdic. Com si d’una festa d’aniversari d’infants es tractés, Tombs Creatius convida companyies amb qui té una relació especial a jugar plegades a la plaça. Els seus obsequis són tresors: cadascuna d’elles porta el seu talent i juntes, es posen al servei del públic per convertir la festa d’aniversari en tota una celebració creativa oberta a tothom.\nAquí teniu el cartell. Així que reserveu el dia 12 d’octubre a l’agenda per al Recrea’t i digueu-ho a tothom. Compartiu l’esdeveniment a Facebook, repiuleu els tuits, poseu cors a instagram, parleu-ho a l’ascensor, comenteu-ho a l’entrada de l’escola, xarreu-ho a la panaderia, crideu-ho des del balcó! Escriurem un capítol més de la nostra història i volem que en formeu part. Serà un bon moment per trobar-se amb gent estimada i compartir una estona de joc, deixant anar la creativitat i l’infant que -siguem criatures o no- portem a dins. Serà un bon moment per recrear-se en tot allò que ens emociona, que ens fa gaudir, que ens fa vibrar.\nAquesta festa no us la voldreu perdre! I nosaltres volem que hi sigueu.


Llengua i Cultura Archives - Pàgina 3 de 17 - El Diari de l'Educació\nEl Ministeri d’Educació preveu usar el 155 per renovar els concerts amb les escoles de l’Opus\n16/02/2018 - Arturo Puente\nMéndez de Vigo anuncia després del Consell de Ministres que es renovaran tots els concerts que caducaven aquest any, entre els quals els dels centres que segreguen per sexe. Les forces independentistes havien pactat no renovar aquests convenis, però la falta de Govern deixa la decisió en mans de Moncloa.\n16/02/2018 - Pau Rodríguez\nLa comunitat educativa torna a tancar files amb la immersió lingüística davant la possibilitat del seu desmantellament amb el 155: l’alarma s’ha encès després de l’afirmació del Govern espanyol que són “sensibles” a la petició d’algunes famílies d’escolaritzar en castellà. Fins ara les sol·licituds de preinscripcions recollien en el peu de pàgina l’opció de demanar atenció “individualitzada” en castellà en P-3\nEl valencià torna a les aules: Les Corts aproven la nova llei de plurilingüisme\n14/02/2018 - Redacció - El Diari de l'Educació\nEs planteja un únic Programa d’Educació Plurilingüe i Interculturalitat que equipara les hores de docència del castellà i del valencià com a mínim del 25% i del 15 al 25% per a l’anglès\n20/11/2017 - Mar Domènech\nAquest dilluns se celebra el Dia Universal dels Drets de l’Infant i aquests llibres parlen de la importància que els drets dels més petits siguin respectats\n16/11/2017 - Sònia Calvó\nEl judici a la Seu d’Urgell i altres denuncies per parlar de l’1-O a classe fa que alguns mestres s’autocensurin i que algunes direccions demanin als seus docents evitar el tema.\n18/05/2017 - Carlota Porredon\nSón una peça clau de l’activitat d’aquestes institucions, una figura essencial en la seva tasca educativa; tanmateix, es tracta d’una professió poc reconeguda i generalment força devaluada.\n17/05/2017 - Pau Rodríguez\nPere Viladot és mestre i ha estat cap d’educació del Museu de Ciències Naturals de Barcelona durant tretze anys: “És un error mesurar l’èxit dels museus per la quantitat d’alumnes que hi van”\n28/04/2017 - Jaume Cela


Tot i que la Paeria vol portar-ho al jutjat, el ministeri públic avisa que han de ser les víctimes les qui denunciïn\nLa fiscalia de Lleida ha apuntat que només es reobrirà el suposat cas d'abusos sexuals a l'Aula de Teatre si hi ha noves denuncies de casos no prescrits. Després de fer-se públic al cap de setmana el relat de desenes de casos d'alumnes d'entre 15 i 18 anys, de suposats abusos per part del qui va ser director i professor del centre, A.G., i d'un altre professor, R.E., la Paeria va anunciar que tornaria a portar el cas a la fiscalia. Això no obstant, fonts del ministeri públic han explicat a l'ACN que la Paeria no pot denunciar res i que només ho poden fer les víctimes. Les mateixes fonts han recordat que el fet més greu que es va portar als jutjats va prescriure al 2014 i que de moment no s'ha rebut cap més denuncia.\nLa fiscalia va arxivar al març de 2019 els cas dels suposats abusos sexuals per part de l'exdirector i un professor de l'Aula de Teatre de Lleida perquè els fets havien prescrit. En aquest sentit, fonts judicials han assenyalat que al seu dia, les afectades haurien pogut reproduir aleshores una denuncia al jutjat per l'arxivament del cas però que cap ho va fer. La Paeria i l'associació cultural titular de l'Aula també van ser notificades de l'arxivament. Així mateix, també s'apunta que els Mossos d'Esquadra van investigar si hi havia més afectades a banda de les 9 que havien portat els abusos a la justícia i no van trobar cap indici.\nEl Diari Ara ha recopilat aquest cap de setmana el relat de diverses alumnes de l'Aula de Teatre de Lleida sobre suposats abusos sexuals que haurien patit per part del que va ser director i professor del centre, A.G., i d'un altre professor, R.E.. Els testimonis apunten que A.G. hauria abusat de diverses noies d'entre 15 i 18 anys, durant 20 anys, fins la seva marxa del centre el juliol de 2019. Segons elles, els abusos haurien estat diversos encara que sempre es repetien els mateixos patrons: classes totalment sexualitzades i un abús de poder per part del docent. Així, l'home hauria aprofitat les classes per fer tocaments a les noies afavorint-se de "l'admiració" que li tenien. R.E., per la seva banda, també hauria vexat i abusat d'alumnes.\nLa Paeria vol "assumir el control" de l'Aula de Teatre pels presumptes abusos i estudia canviar-ne el model de gestió


Relleu empresarial en forma de cooperativa | Ateneu Cooperatiu Terres Gironines\nConveni dels Ateneus Cooperatius amb Reempresa\nLa transmissió d’empreses ha esdevingut una de les opcions més avantjoses i segures per a les persones emprenedores. Els Ateneus Cooperatius de Catalunya han signat un conveni amb Reempresa per sumar esforços i contribuir al relleu empresarial en forma cooperativa.\nInformar a les persones treballadores\nComunicar la transmissió empresarial a la plantilla pot ser un tema delicat. Sovint la persona o empresa cedent opta directament per no informar-ne o ho fa l’últim moment. Els Ateneus Cooperatius podem ajudar-la a plantejar la comunicació a la plantilla com una oportunitat per trobar solucions i no com un problema o un risc.\nGenerar espais per a les primeres converses i negociacions\nEn un procés de transmissió de la propietat d’una empresa pot aparèixer l’opció d’oferir-la a les pròpies persones treballadores. Els Ateneus Cooperatius disposem d’un protocol que facilita l’acompanyament a la persona o empresa cedent en l’exploració d’un escenari que garanteixi la continuïtat empresarial. Generem espais de confiança entre les parts i dinamitzem el procés d’apoderament de les persones treballadores a través de formacions i informació clara i didàctica.\nLes cooperatives són empreses de propietat col·lectiva i gestió democràtica que es regeixen per principis diferents als de les empreses capitalistes. Aquesta singularitat s’ha de tenir en compte des del primer moment, especialment per definir el pla estratègic del projecte de relleu.\nCalen coneixements i competències per dissenyar sistemes de governança i d’organització d’acord amb els principis cooperatius. Els Ateneus Cooperatius donem a conèixer les eines per aconseguir l’eficiència i sostenibilitat dels projectes de relleu a través de plans estratègics adaptats al marc legal de les cooperatives.\nVols més informació sobre el relleu empresarial?


Carlos Castillo i Miguel Beistegui, nous professors d’investigació ICREA de la UPF - Notícies - Unitat de Coordinació Acadèmica de Ciències Polítiques i Socials (UPF)\nCarlos Castillo i Miguel Beistegui, nous professors d’investigació ICREA de la UPF\nCarlos Castillo i Miguel Beistegui, nous professors d’investigació ICREA de la UPF - Notícies\nVinculats als departaments de Tecnologies de la Informació i les Comunicacions i Ciències Polítiques i Socials,respectivament, les seves recerques se centren en abordar temes de rellevància social mitjançant mètodes computacionals i en l’estudi crític de conceptes filosòfics com el desig, la crisi i les forces nocives per a l’ésser humà.\nMiguel Beistegui (Departament de Ciències Polítiques i Socials) i Carlos Castillo (Departament de Tecnologies de la Informació i les Comunicacions) són els dos darrers nous professors d’investigació ICREA de la UPF, una condició que ostenten des de principis dels mesos d'octubre i desembre del 2021, respectivament.\nD’aquesta manera, s’incorporen al col·lectiu de professors d'investigació de l’Institució Catalana de Recerca i Estudis Avançats (ICREA), una comunitat dinàmica de científics i investigadors de totes les àrees del coneixement, vinculats a 48 institucions de recerca de Catalunya, que contribueixen al progrés de la humanitat amb els seus estudis, interpretacions i preguntes.\nActualment, la UPF té un total de 45 professors d'investigació ICREA en actiu. El repartiment per departaments és el següent: Economia i Empresa (11), Ciències Experimentals i de la Salut (8), Tecnologies de la Informació i les Comunicacions (8), Humanitats (6), Traducció i Interpretació (6), Dret (3) i Ciències Polítiques i Socials (3).\nÚs de mètodes computacionals per abordar temes de rellevància social\nCarlos Castillo Ocaranza és doctor en Ciències Computacionals per la Universitat de Chile (2004) i l’any 2017 es va incorporar com a investigador al DTIC-UPF, on actualment dirigeix el Grup de Recerca en Ciència Web i Computació Social (Web Science and Social Computing, WSSC). Anteriorment, va fer recerca vinculat a l’Eurecat Centre Tecnològic, al Qatar Computing Research Institute i a Yahoo! Labs.\n“El meu objectiu és abordar temes de rellevància social mitjançant mètodes computacionals i recerca interdisciplinària, amb un enfocament basat en l’equitat algorítmica”, afirma Carlos Castillo. Expert en mineria web i recuperació d’informació, ha treballat en àmbits com la informàtica de crisi i la qualitat i credibilitat del contingut web. Els seus projectes, àmpliament reconeguts, inclouen un llibre sobre Big Crisis Data, monografies sobre informació i propagació d’influència i Search Adversarial Web).\nAl llarg de la seva trajectòria ha analitzat mètodes automatitzats d'avaluació de riscos que compleixen criteris d'equitat algorítmica, com ara la separabilitat i la suficiència, i els ha validad mitjançant investigacions interdisciplinàries en dos entorns diferenciats: polítiques d'admissió a la universitat i predicció de reincidència criminal.\nUn concepte crític de la filosofia per ajudar a entendre millor les crisis actuals\nMiguel Beistegui, format en Filosofia a França (llicenciat i màster a la Universitat París I-Sorbonne), als Estats Units (doctor per la Universitat Loyola de Chicago) i Alemanya (estada postdoctoral al Hegel-Archiv, de Bochum), abans d’esdevenir professor d’investigació ICREA de la UPF, va ser professor de Filosofia a la Universitat de Warwick (Regne Unit) durant més e 25 anys.\n“Sóc un filòsof amb un ampli ventall d'interessos, per a qui la filosofia implica un compromís sostingut i crític amb altres camps i disciplines, però també amb el seu propi present”, afirma l’investigador, que es va formar en fenomenologia, una escola de pensament de la qual continua valorant el rigor.\nEl seu concepte pràctic de la filosofia es pot definir com a “àmpliament crítica, on la crítica vol dir la crítica a nosaltres mateixos —les nostres maneres de pensar, entendre qui som, governar-nos a nosaltres mateixos i als altres— amb l'objectiu de viure més independentment, amb unes vides empoderades i lúcides”.\nLa seva recerca més recent s'ha centrat en el desig com a procés de subjectivació i emancipació; en les forces nocives, com l'estupidesa i el malestar, que disminueixen la capacitat de pensar de l’ésser humà, i en la crisi com a forma de vida nova i permanent.\nEl seu ventall d’interessos, sobre els quals ha escrit un llarg catàleg d’obres, és ampli (ontologia, estètica, ètica i filosofia política). Actualment està treballant en un projecte de llibre, Philosophy in a Time of Crisis, amb el qual pretén construir un concepte rigorós de crisi; distingir entre tipus i nivells de crisi i mostrar com aquest concepte ens pot ajudar a entendre millor les crisis més importants del nostre temps i a participar-hi.\nUna fundació per impulsar la recerca d’excel·lència a Catalunya\nICREA, Institució Catalana de Recerca i Estudis Avançats, és una fundació finançada pel govern català i està governada pel seu patronat, que treballa conjuntament amb les universitats catalanes i els centres de recerca per integrar els professors d'Investigació ICREA al sistema de recerca del país.\nVa néixer l’any 2001 com a resposta a la necessitat de noves fórmules de contractació que permetessin competir en condicions d'igualtat amb altres sistemes de recerca, orientada a la contractació del personal científic i acadèmic més extraordinari i amb més talent.\nActualment, ICREA compta amb 273 investigadors de tots els camps del coneixement, que porten a terme la seva recerca a 48 institucions d'acollida. Ofereix noves posicions d'investigador, a través de contractes permanents, a investigadors d'arreu del món, per venir a treballar a Catalunya, amb l’objectiu de promocionar la recerca mitjançant l’obertura internacional i l’excel·lència.


ROSES, DESTINACIÓ DE PLATJA EN FAMÍLIA - Visit Roses\nAmb el segell de Platja en Família, l' Agència Catalana de Turisme acredita Roses com a Destinació de Turisme Familiar. Aquesta marca distingeix els municipis que són especialment sensibles a aquest segment de la demanda i que ofereixen uns equipaments i serveis adaptats a les necessitats de les famílies amb nens. Això implica també disposar d'establiments d'allotjament, de restauració i d'activitats d'oci certificats també de forma individual amb el segell de Platja en Família, un cop verificats per personal tècnic de l'Agència Catalana de Turisme.\nVine en família a Roses i passa-t'ho genial!\nAGENDA ACTIVITATS INFANTILS I FAMILIARS\nDurant l'estiu, dimarts i dissabtes a les 19 h a la Ciutadella de Roses, espectacles infantils variats com titelles, narració de contes, circ, animació musical, teatre....converteixen als nens en els reis de la festa.\nTambé la resta de l'any, al teatre, a la biblioteca, a Ca l'Anita, a la Ciutadella i al castell de la Trinitat, trobareu visites, espectacles, tallers i jocs adreçats als menuts.\nLes festes assenyalades són igualment una molt bona ocasió per a passar-ho bé en família: Nadal i Carnaval es viuen a Roses amb molta passió.\nUs convidem a consultar l'AGENDA D'ACTIVITATS\nDemostra el teu poder de deducció i d'orientació, localitzant els 10 punts d'interès de Roses tot seguint les pistes!\nSi tens fins a 12 anys, pots participar al circuit de descoberta de Roses, acompanyat d'un adult responsable.\nQuan arribis a cada lloc indicat, has de trobar la placa amb el pictograma corresponent a cada indret per poder segellar la prova de pas, reproduint el gravat sobre la fitxa correcte.\nTens 10 dies per a completar el circuit! Quan tinguis totes les fitxes, vine a recollir el teu merescut premi a l' oficina de Turisme de Roses!\nPASSEJADES EN FAMÍLIA PER ROSES\nL'entorn natural excepcional de Roses convida a gaudir-lo de diverses maneres. A continuació us recomanem alguns itineraris fàcils per fer a peu per la zona urbana de Roses i pel Parc natural del Cap de Creus:\nPer fer a peu.\nCamí de ronda-El far\nItinerari megalític de la pedra seca I\nitinerari megalític de la pedra seca II\nRuta dels masos de Roses\nUn passeig per a gaudir de la majestuositat dels Parcs Naturals del Cap de Creus i dels Aiguamolls de l'Empordà segur que sorprendrà a petits i grans amb la gran bellesa i diversitat dels seus paisatges\nLes opcions per a gaudir d'aquest entorn excepcional són variades: un creuer amb visió submarina, una excursió en trenet turístic , observar els ocells amb prismàtics, practicar el senderisme o la bicicleta o bé iniciar-se en alguna activitat nàutica ....\nConsulteu les propostes a: ACTIVITATS FAMILIARS DE LLEURE.\nALLOTJAMENTS CERTIFICATS - PLATJA EN FAMÍLIA\nEMPRESES DE LLEURE I CULTURA CERTIFICADES - PLATJA EN FAMÍLIA\nELS BLAUS DE ROSES - CREUERS MARÍTIMS\nASOCIACIÓ D'EMPRESARIS ROSES CAPDE CREUS\nDurant els mesos de juliol i agost, el Club infantil situat a la platja Nova, davant de la plaça de Catalunya, és el punt de trobada pels nens de 4 a 10 anys. Monitors titulats els guien en diferents activitats lúdiques, jocs i tallers.\nObre totes les tardes de juliol i agost de 15h a 19h i els nens poden venir una hora al dia gratuïtament.


La Conselleria de Cultura col·labora per segon any en el festival de novel·la negra Febrer Negre\nDarrera actualització: 01 febrer 2019\nEl festival de novel·la negra es durà a terme del 6 al 28 de febrer del 2019, a diverses localitzacions de Palma. La Conselleria de Cultura, Participació i Esports, a través de l'Institut d'Estudis Baleàrics, dona suport a aquest festival per segona vegada. Enguany celebra la seva desena edició.\nL'objectiu primordial d'aquest esdeveniment és difondre la novel·la negre, impulsat per Embat Llibres i Quars Llibres. Entre les diferents activitats, s'han programat presentacions de llibres d'aquest gènere, taules rodones, sessions de cinema negre en VOS i la IV Ruta Criminal.\nLa cloenda del festival serà un concert de jazz, el dia 28, al Club Jazz Voyeur, amb format de 'jam session', i on Rafa Martin crearà un còctel únic que anomenarà Febrer Negre per celebrar aquest desè aniversari.\nEl director de l'Institut d'Estudis Baleàrics, Francesc Rotger, i el responsable de l'àrea de literatura, Antoni Planas, formen part de la programació d'enguany. El director de l'IEB es farà càrrec de l'acte de presentació del llibre 'Tigres de cristal', de Toni Hill, dimecres 6 de febrer a les 18.00 h a la llibreria Quars. Per la seva banda, Antoni Planas participarà en la taula rodona 'Mallorca, els espies i la literatura' divendres 15 de febrer a la llibreria Embat a les 19.00 h.


La ubicació dels quatre aljubs del castell d’Almenara | Ràdio Vall de Segó\nInici Almenara-H La ubicació dels quatre aljubs del castell d’Almenara\nEstel Bosó Doménech /Investigadora\nEn el castell d’Almenara (La Plana Baixa) existeixen quatre aljubs de factura islàmica. Els quals estan distribuïts per diferents espais de la fortalesa. En aquest article descobrirem la seua ubicació dins del recinte.\nDibuix de F.Rico1 L’aljub del camí a l’antiga torre Borgamuza\nL’aljub del camí a la torre de l’Agüeleta\nEs troba en el camí d’accés a l’antiga almenara. Es tracta de l’aljub que està en la zona més a l’Est de la fortalesa. A 130m d’altura del nivell del mar. Es pot accedir des de la zona del raval del castell en direcció Est o des de la celoquia (zona més alta) descendint per la senda en direcció Sud-est.\nFoto de l’aljub del camí a l’antiga torre Borgamuza, Pere Hormigos2 L’aljub de la celoquia\nL’aljub de la celoquia\nSe situa en la zona de major altura i central de la muntanya del Castell d’Almenara. Es troba a 178 m. d’altura del nivell del mar. Està en la plaça d’armes de la celoquia, soterrat baix de la nomenada plaça.\nFoto de l’aljub de la celoquia de Pere Hormigos3 L’aljub de l’albaca\nL’aljub de l’albacar\nEs troba en la part central del castell d’Almenara. Dins del recinte murat de l’albacar. A 170 m. d’altura del nivell del mar, en la vessant Nord de la muntanya.\nFoto de l’aljub de l’albacar de Pere Hormigos4 L’aljub del raval\nL’aljub del raval\nEs troba en la part més baixa del recinte del castell d’Almenara. Aquesta part es nomena com el raval del castell. Es troba a 145 m. d’altura del nivell del mar en la vessant Nord.\nFoto de l’aljub del raval de Pere Hormigos\nEn el mapa inferior podeu veure la ubicació dels aljub del castell d’Almenara.\nMapa de Jorge Fernández\nArticle anteriorTorrijas: receta tradicional del mejor postre de Semana Santa\nArticle següentSólo Almenara suma nuevos positivos por coronavirus en la Vall de Segó\nEntrevista a Estel Bosó sobre la recuperació de «La Jota d’Almenara,...


Barcelona crearà un viver de cooperatives per donar suport a aquestes empreses\nLa trobada Internacional de municipalisme i economia solidària s'obre amb intervencions que fixen la posició del govern local respecte a l'economia del bé comú\n22.10.2015 - 19:31\nInauguració Trobada Internacional de Municipalisme i Economia Solidària\nL’ajuntament de Barcelona aposta fort per l’economia social i solidària com a motor de l’impuls econòmic a la ciutat. Una mostra d’això és l’anunci de la creació d’un viver per acompanyar la formació de cooperatives, en l’estructura de Barcelona Activa. El regidor responsable de l’àrea d’ocupació, Agustí Colom, ha aprofitat l’acte d’inauguració de la Trobada Internacional de Municipalisme i Economia Solidària, que se celebra a Barcelona Activa, per donar pistes de la nova orientació que complementarà la tradicional tasca de suport als que volen crear una nova empresa. A la trobada hi participen responsables de 28 localitats de Catalunya Espanya, el Quebec, França i Itàlia.\nDavant del comissionat d’Economia Social i Cooperativa, Jordi Via i d’unes 200 persones que assistien a l’acte, el regidor a manifestat que en el nou mandat es tindrà en compte l’existència d’altres tipus d’empresa a més de les convencionals. Per això ha donat algunes pistes en l’àmbit simbòlic. El servei d’atenció a l’empresa de Barcelona Activa es transformarà en servei d’atenció a les empreses, en un plural que vol incloure altre tipus d’organització com les cooperatives i figures de l’economia solidària.\nEls plans d’ocupació que impulsa l’ajuntament de la capital de Catalunya tindran també en compte les cooperatives. Especialment quan les empreses s’han creat, en el moment en què es realitza l’acompanyament. En aquest punt el nou consistori vol superar la mancança anterior de promoció d’empreses especialitzades en economia verda o economia ecològica. Un altra decisió que pot semblar simbòlica però que mostra el nou camí és la creació d’una incubadora d’empreses cooperatives, que s’afegirà a les altres incubadores que impulsa Barcelona Activa.\nEn el mateix acte d’inauguració, Jordi Via ha fet tot un manifest que és una mena de declaració de principis. ha parlat dels orígens del nou cooperativisme, nascut d’una banda dels treballadors que van reaccionat a la crisi dels anys 80 creant les seves pròpies empreses. També d’aquelles persones que avançats els anys 90 del segle passat van decidir que no havien d’esperar a canvis globals per intentar treballar i viure d’acord amb la seva visió de la vida i de l’economia. El tercer component serien els rebels nascuts a l’escalf de la revolta del 15 M.\nParticipació dels usuaris en els serveis socials cooperatius\nTambé ha parlat Via de les noves figures que d’una manera potser diversa posen en marxa serveis a la ciutadania, s’agrupen en el que es denomina tercer sector, i al seu si hi ha des de bancs del temps fins a horts comunitaris o altres artefactes a partir dels quals els veïns i veïnes intervenen la transformació social.\nAgustí Colom, regidor d’ocupació de l’Ajuntament de Barcelona\nEl comissionat apostarà perquè del seu àmbit en surti la promoció de treball de qualitat: “s’ha vist que és molt més resistent a les crisis” ha puntualitzat.\nBarcelona és, ha dic, un lloc amb gran activitat basada en economia social i solidària, més de 4.000 empreses, que donen feina a més de 30.000 persones directament, i més de 500.000 barcelonins i barcelonines vinculats amb cooperatives de consum son una bona mostra d’aquesta potència, que Via vol organitzar.\nEl comissionat ha parlat també de què Barcelona ja fa una important tasca de suport a les persones, a partir d’empreses cooperatives. En la seva visió de fer que l’economia pública es vinculi més a la ciutadania ha considerat que encàrrecs com els que s’han fet fins ara a cooperatives haurien d’obrir-se també a la participació dels usuaris per exemple del servei d’atenció domiciliària.\nLa primera activitat de la trobada ha estat en forma d’entrevista a l’exresponsable d’Economia Social i Solidària de l’ajuntament francès de Caen, Annie Berger, que ha explicat la seva experiència en integrar en la gestió municipal els principis de l’economia social. “Molta gent veia aquesta activitat com a reparadora”, ha afirmat. Ha destacat la necessitat de veure l’Economia social i com a transversal, de forma que afecti a tots els àmbits de l’actuació municipal. En aquest sentit s’ha mostrat satisfeta del fet que quan ella ha plegat el seu lloc hagi estat assumit per una altra persona amb les mateixes inquietuds, cosa que suposa que els responsables municipals han entès la importància del nou enfocament en la vida local i comarcal.


El Bodegón de l’Eixample: el pedrer, el xoriço i El Editor\nJuan Manuel Sabatino i José Faccini elaboren part del que ofereixen: les pastes, la massa de l’empanada, la ‘focaccia’ i l’embotit vermell\n27 de d’octubre del 2021. Actualitzada 29 de d’octubre del 2021 a les 11:01\nJuan Manuel Sabatino és un cuiner argentí amb una vintena d’anys en l’ofici que mai havia treballat en un restaurant argentí fins que va obrir el seu, El Bodegón de l’Eixample, amb José Faccini. Atenció als cognoms italians perquè aporten pasta (de la de menjar).\nArribo a El Bodegón de la mà d’El Editor, que no és argentí però li agraden els restaurants argentins, edita autors argentins i de vegades m’ha citat en restaurants argentins. «¿Dimecres al millor argentí nou de BCN?», em va comunicar amb el tam-tam de WhatsApp.\nAsseguts ja a la terrassa, pentinats pels cotxes de Muntaner, El Editor vol saber: «¿T’agraden els pedrers?». M’encanten els pedrers, responc, però és una cosa que em pregunta cada vegada. Llavors, pedrers. La veritat és que tinc debilitat per aquest apèndix i immediata simpatia i complicitat amb qui les consumeix. Som de la societat secreta El Timo, un altre nom de la glàndula.\nDe seguida ens posem d’acord amb el Juan Manuel, que es desdobla en cambrer i que abans del servei ha preparat la pasta (tallarines, ‘agnolottis’ i ‘sorrentinos’) i és una cosa que valoro, perquè gairebé cap restaurant, incloc la majoria d’italians a Barcelona, pasta el que bull.\nMalgrat que m’interessa aquest apartat, El Editor i jo hem llimat les dentadures: pedrers, xoriço i empanada per començar. Costella, ‘bife’ de xoriço (llom baix), ull de ‘bife’ (llom alt) i patates (per posar-hi alguna cosa de la terra) per seguir. Crep americana amb almívar de llet per acabar: Juan Manuel suggereix el volcà, però m’intimida el nom. I el cabernet franc La Mascota 2019 perquè aquesta orgia de vísceres i sang pugui ser diluïda.\nLa graella, que gestiona el José, és de pedra volcànica perquè, ¡ai!, en aquests baixos no hi havia condicions per extreure fum seriós. «¡No sabeu el mal que ens fa!», diu el Juan Manuel, acostumat al rostit amb llenya en una quadra de Buenos Aires.\nEls pedrers són de gol de final contra el Brasil i el xoriço també puntua: l’han barrejat, amanit i embotit ells, encara més sorprenent perquè ¿qui perd el temps als restaurants amb aquest trofeu de cansaladeria? La fórmula és de l’avi del José, que va ser carnisser: 90% porc, boví, ceba, cúrcuma, pebrot vermell picat, ‘ají’ molt i orenga.\nMassa d’empanada casolana, així com la ‘focaccia’ (aquests paios fan moltes hores: són els seus caps, són els únics empleats), farcides amb xai cuinat a baixa temperatura, formatge de cabra i olives de Kalamata. Bona, tot i que hi afegiria més lacti per augmentar la cremositat.\nMereix meditació l’ús d’una tècnica contemporània, la baixa temperatura, aplicada a un farcit d’empanada, si bé encara és més xocant traslladada a una de les peces que formen part de la graellada: la costella, extraordinària. Cuinada al buit durant 10 hores a 66º i, a l’hora del servei, ajaguda sobre els ferros. Que no se n’assabentin a Buenos Aires.\nEl ‘chimichurri’ com a salsa de passat i salsa de futur perquè, símbol mundial de l’argentinitat, també evoluciona (Sacha, a Madrid, treballa un ‘chimichurri’ mare) i a El Bodegón la varien amb llimona adobada i llima ‘kaffir’ per enriquir un xai.\nPenso en una mantega Cafè de Buenos Aires per al filet, com ja existeix la celebèrrima Cafè de París, que va néixer a Ginebra i no a la capital de França.\nLes carns arriben amb un ‘chimichurri’ amb julivert, ‘ají’ molt, all, orenga, romaní, sal i una part de vinagre per dos d’oli. En gasten entre cinc i set quilos a la setmana i comencen la nova tanda amb la base de la vella.\nEm quedo amb el pedrer, el xoriço, la costella i el criteri carnívor d’El Editor.


Sense activitat – A*Desk\nAvui hi ha vaga general a Europa. A*DESK s’actualitza diàriament. I avui tornem a treure un article. I probablement molts seguirem treballant, des d’A*DESK o des de casa. Treballadors per compta pròpia, amb les seves baixes quotes de seguretat social (com els seus baixos salaris), sense horaris, el que significa en realitat, amb horaris estesos, sense atendre a tancaments de fàbriques o comerços, fills d’aquestes noves modalitats de treball, enganxats als e-mails, telèfons i ordinadors.\nI voldríem fer vaga. Almenys, voldríem manifestar amb intensitat el seu significat: un rebuig radical a les polítiques econòmiques i antisocials dels governs europeus, una necessitat de parada per pensar els models socials i polítics, no dependents de les grans oligarquies econòmiques en les que vivim. Però davant dels nous mètodes de treball, també ens preguntem a qui afecta verdaderament la vaga. Els governs s’estalviaran una bona pila de dies de sou; les grans indústries pararan una mica la producció, potser així es lliurin una mica de l’excés d’estocs que pateixen; els treballadors perdran un dia de sou, de les seves precàries economies, com les petites empreses o iniciatives un dia de facturació de les seves inestables finances; molts treballaran de totes maneres, a casa seva, en aquestes noves formes de treball sense horaris; o els recuperaran al dia següent…\nAlgú escoltarà la queixa general (fa temps que es produeix), segurament no l’atendrà (fa molt que no l’atenen) i pensarà en com li ha anat. Altres farem comptes també, de com ens ha anat, i com ens va.


Maison De Vacances - Pignans Besse-sur-Issole França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nMaison De Vacances - PignansPignans, Besse-sur-Issole, França - Veure al mapaMaison De Vacances - PignansVeure més fotosPiscinaVeure més fotosVeure totes les 28 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsjardíaparcament de cotxespiscina [exterior]\nSobre l'allotjamentDescripcióTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Maison De Vacances - Pignans és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Pignans. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Maison De Vacances - Pignans asseguren una estada plaentera als seus clients. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de piscina exterior, jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Pignans, faci de Maison De Vacances - Pignans la vostra llar.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcament de cotxes Coses a fer, maneres de relaxar-sejardípiscina [exterior] Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióneverarenta vaixellesbanyeraplat de dutxareproductor de DVD/CDempolles d'aigua de cortesiarentadora Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Belvilla t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. Les despeses de l'electricitat no estan incloses en el preu i caldrà abonar-les el dia sortida en funció del consum del client.Mostrar més


XY + Jo Jet i Maria Ribot :: Espectacles externs :: Temporada 16 / 17 :: Gran Teatre del Liceu Utilitzem cookies per poder estudiar i millorar l'experiència d'usuari dels visitants de la web. Si continues navegant pel web entendrem que acceptes la nostra política de cookies.\nXY + Jo Jet i Maria Ribot\nCompra araDissabte 29 d'octubre de 2016Foyer del Liceu - 21:30h\nX és Laura Cruells, cantant de formació jazzística. Y és Marçal Ayats, violoncel·lista provinent del món del clàssic i de la música contemporània. XY és l’equilibri perfecte entre totes dues personalitats artístiques. Entre la tendresa i la força. Un projecte on la veu de Cruells i el violoncel d’Ayats exploten al màxim els seus recursos tècnics i emocionals, entrellaçant-se i perseguint-se fins a trobar-se en un mateix punt.\nUn duet elegant, allunyat de convencionalismes, que fa dels seus temes pures peces d’orfebreria. Lletres i harmonies que transporten l’espectador, l’hipnotitzen i trenquen la barrera dels sentits. Un equilibri senzill i pur que arriba directe al cor de qui ho escolta per primera vegada.\nAquesta idea d’harmonia total entre les dues parts que integren el duet empelta també el seu disc de debut, des del títol Equilibrii (Música Global), a les cançons, la meitat són de la Laura, l’altra meitat d’en Marçal, n’hi ha d’alegres i de melangioses, i d’essencials a més elaborades.\nLaura Cruells: veu\nJo Jet i Maria Ribot és una de les noves propostes de cançó amb més projecció del moment. Un cantautor i una cantant, que junts fan música senzilla, on parlen amb naturalitat de la vida, de l’amor i els neguits.\nUna proposta de proximitat que escurça les distàncies espacials i emocionals entre músics i espectadors. Amb un repertori musical i vivencial que sap teixir ràpidament un clima de calidesa i complicitat amb un públic que respon amb una atenció sincera i el cor obert les cançons que van brollar de les veus i la guitarra del duet. Músiques Sensibles és una ocasióúnica per a endinsar-se en el projecte Jo Jet i Maria Ribot. Presentaran per primer cop les cançons de la seva segona entrega, el llibre-disc Lliure o descansar (Autoedició), on han comptat a la producció amb Jordi Casadesús, músic de La Iaia, Pau Vallvé i productor de Núria Graham, i a la part tècnica amb l’home orquestra Mau Boada, d’Esperit! i ex Les Aus. Formació\nJordi Serra: veu i guitarra


Carles Marquès - MATERIALS RECICLABLES: 2013\nSergi Pàmies: “Les estructures narratives no funcionen amb l’esquema clàssic, ja no hi ha temps” (1992)\nSergi Pàmies acaba (el 2013) de ser guardonat amb el premi de periodisme esportiu Vázquez Montalbán. Fa més de vint anys publicava la novel·la L’instint i li fèiem aquesta entrevista. Conserva el mateix instint, de saber veure les coses extraordinàries que hi ha en les ordinàries.\nAvui, 26 de setembre del 1992\nDavid Castillo/Carles Marquès\nDesprés de publicar dos llibres de narracions breus, ‘Infecció’ i ‘T’hauria de caure la cara de vergonya’, Sergi Pàmies es va decidir per la novel·la amb ‘La primera pedra’. Dos anys després, publica ‘L’instint’, la seva segona novel·la. Es tracta d’un text que sorprendrà per la seva qualitat i pel domini del ritme i la progressió qualitativa que l’escriptor està aconseguint.\nPer Sergi Pàmies, nascut el 1960, ja no hi ha temps. En la novel·la, el temps ja no és el de Flaubert, temps d’escriure amb plantejament, nus i desenllaç, temps per dedicar-se a escriure, i a llegir, amb aquest esquema. Ara és el temps del zàping, el que marca la televisió i, en la novel·la, el temps de trencar el temps, de dinamitar-lo. El temps sempre ha preocupat Pàmies. En una de les seves primeres redaccions escolars, va decidir que ell mateix era un rellotge. Ara acaba de publicar la segona novel·la, L’instint, que és el quart llibre que edita, després de dos de contes i la novel·la La primera pedra, tots a Edicions dels Quaderns Crema.\nL’instint li ha fet deixar tot un poble sense llum per seguir les petites misèries diàries dels habitants, portades a l’extrem per la foscor. Però l’instint també li diu com cal ser un escriptor d’aquest temps, sense prejudicis contra els clàssics de la literatura catalana, però. “L’interès dels de la nostra edat per la literatura catalana és absolutament accidentat. Si haguéssim tingut uns avis amb una biblioteca collonuda, i una torre a Viladrau on anar els caps de setmana i follar-nos les nostres cosines, haurien canviat moltes coses a les nostres vides, i una de les coses que haurien passat és que hauríem llegit Foix, Sagarra i Pla. Sobretot els dos primers, que em semblen uns escriptors extraordinaris, completament vàlids avui dia”. L’instint de Sergi Pàmies, que sap veure l’extraordinari en l’ordinari.\n- En L’instint, tot i que comença amb un fet diguem-ne extraordinari, un caçador que tomba a trets una torre d’alta tensió, no hi passa res més, aparentment, que no sigui corrent, quotidià. Tanmateix, crea una sensació d’angoixa, gairebé terrorífica. La quotidianitat pot ser terrorífica?\n- Sí, qualsevol cosa ho pot arribar a ser, depèn de com ho expliquis. La gent atabalada, per exemple, t’explica les coses més meravelloses com si fossin una desgràcia absoluta i terrorífica. Aquest sistema és molt útil, primer com a element de tensió de la història, i després per anar creant un suspens. La quotidianitat va molt bé, perquè no expliques res espectacular i fas que el lectir cregui que passarà alguna cosa greu, perquè encara no ha passat. Sempre hi ha una expectativa, amb elements quotidians. En canvi, si ja comences en el primer capítol fent sortir un drac d’una nevera, hi ha un element molt fantàstic, que et situa en un altre pla. Fent avançar la novel·la amb petites misèries, si arribes al final, i no ha passat res, és com una trampa. A més, jo tinc la tendència a parlar sempre de cosetes, de detalls, d’aquestes coses que tots veiem, però de les quals normalment no es parla a les novel·les.\n- Hi ha una necessitat, ja en els contes i en l’altra novel·la, i també en els seus articles, de partir d’una anècdota, una anècdota que moltes vegades pot passar desapercebuda. Per què incideix sempre en aquest punt?\n- Perquè necessito un suport. Si no, a part d’unes quantes reflexions que puguis anar introduint, com una obsessió, necessites alguna ossada on aguantar-te. Aleshores les anècdotes, els detalls, són de vegades més significatius que el que tothom veu. Per exemple, si ara entrés en aquest bar un senyor i caigués desmaiat a terra, i comencés a treure baves per la boca, segur que no em fixaria en això; estaria pendent dels cordons de les sabates, de si li ha caigut un bitllet de mil de la butxaca, de si porta una pestanya d’un color o d’un altre. Jo parteixo de la base que d’allò essencial ja se n’ocupen altres. Sóc una mica carronyer.\n- Normalment la literatura és transcendentalista, grandiloqüent, i en una novel·la ens trobem amb l’estructura clàssica de plantejament, nus i desenllaç, provinent del segle dinou. Les seves obres, i les d’alguns altres narradors, estan més en contacte amb altres corrents d’Europa que es desenvolupen més a través de la tècnica?\n- Aquesta estructura de novel·la no té res a veure amb el que faig jo. El d’escriptor és un dels pocs oficis que queden que pots fer el que vols, i més en un país que figura que tot es pot editar, que no hi ha censura. Censura oficial, vull dir. Per tant, posar-se límits és una estupidesa molt gran. Si jo partís de la base que només es pot escriure una novel·la amb plantejament, nus i desenllaç, és com si digués que a Mataró només hi puc anar amb burro. No, s’hi pot anar amb cotxe, amb avió, amb helicòpter, nedant... i jo trio l’opció que m’agrada, me’n responsabililtzo, és a dir, que si hi vaig a peu, em cansaré. Amb la novel·la em passa el mateix: si jo agafo l’estructura clàssica no me la noto com a meva. Per exemple, un telefilm ja fa molts anys que no funciona amb aquesta estructura. Quan vénen aquí els senyors que fan màsters de guions, t’expliquen allò de: conflicte més acció més obstacle, més publicitat, pam!, pausa... Tot aquest ritme és el meu, és el que he viscut. A mi, què feia Flaubert m’és igual: no he tingut el gust de coneixe’l. Segurament, si hagués viscut aleshores, els elements sí que serien aquests, però abans a Mataró només s’hi podia anar d’una o dues maneres, i ara s’hi pot anar de vint-i-cinc. Utilitzo molt les dreceres, amb absoluta llibertat, perquè l’ofici m’ho permet. És clar que t’arrisques que sigui un bunyol, però jo sempre busco que hi hagi molts elements i no tinc un model. No dic: ara vaig a fer una novel·la com Peter Handke, que ara és un pallisses, o com Echenoz... Echenoz em smebla un cas de novel·lista en absoluta llibertat; no té cap problema, agafa el fum de la pipa d’un tio que va amb vaixell a Tailàndia, el segueix i fa un zoom fins a un bar de París. Això seria intolerable per a Flaubert però ara s’entèn. Depèn de la gràcia que tinguis a fer-ho. Per això dic que no entenc les estructures que em diuen que he de respectar, no són les meves, no són les del meu temps. Em sembla que les estructures narratives actuals, que consumim cada dia, no funcionen amb l’esquema clàssic, ja no hi ha temps.\n- Sembla que, com vostè ha dit, funcionen bastant pel ritme que dóna la televisió. En la seva novel·la, estan molt marcats els personatges pel mitjans de comunicació?\n- Sí, i també pel cinema. La barreja de cinema i ràdio és en aquesta novel·la més present que mai. Si tens un convidat a la ràdio, n’has d’explicar la vida en tres ratlles: aquest senyor ha fet això, pim, pam, pum... Generalment, hi ha un error, que el convidat te temps de corregir, i, immediatament, l’estructufra que tu havies somiat és transgredida. A més, de cop i volta, hi ha una publicitat, que també hi és a la novel·la: hi vaig introduint elements com ara publicitat, notícies, com si fes zàping. La idea meva era posar-ho tot, explicar les coses com es fa ara, que no es pot fer linealment, perquè en passen moltes.\n- La majoria dels petits capítols de la novel·la acaben amb una idea, una situació, o una paraula, que és la mateixa amb què comença el següent. Això potser va lligat amb aquesta idea de zàping, però no hi ha també un cert fatalisme, de situació sense sortida?\n- És més formal que de contingut. Em recordava un truc cinematogràfic: l’escena d’un senyor que penja el telèfon i immediatament, en l’escena següent, veiem una senyora que l’aixeca en un altre lloc. És a dir, que el telèfon serveix de nexe d’unió entre dues escenes. És un recurs estilístic, d’anar encadenant les escenes, i fer que passi el corrent que uneix aquestes situacions, com si un lampista hagués connectat una cosa amb l’altra. No vull dir que no hi hagi sortida, sinó que m’interessa que la narració sigui com un cuc, que es vagi movent, però que el moviment del cap afecti la cua.\n- Però, en aquest cuc de la novel·la, es van produint uns quants fets que es repeteixen més endavant. Aquesta mena de retorns, o més ben dit de tornades, també és un recurs formal?\n- No, això sí que seria més de contingut: fins i tot en un poble petit i miserable, en què hi ha tres tios desperts, a tots tres els passa el mateix. És per anar creant un ambient de claustrofòbia: a la gent li passa el mateix, pensa el mateix, diu el mateix, amb les mateixes paraules sovint. Ho he fet per demostrar la poca imaginació que de vegades tenim tots plegats, però també és alhora com un joc, propi de la música. En un tema de jazz, tots van tornant. Vuit compassos te’n vas sol, i després tornes al tema.\n- Aquesta potser és la idea que el distingeix d’altres narradors més rústecs, aquesta lleugeresa que van imposant les cadències. Des de les seves primeres obres, T’hauria de caure la cara de vergonya i Infecció, hi ha una necessitat de buscar un estil propi. Pot agradar o no, però hi ha una recerca d’aquesta diferenciació, quan altra gent l’única cosa que ha fet és buscar paral·lelismes i mestratges. Com definiria aquest estil?\n- Encara que sonarà una mica pedant, a mi el que m’interessa és tenir veu pròpia, que la gent digui: “això és Pàmies, només ho pot escriure ell”, perquè parteixo de la base que explicar una història nova, descobrir la sopa d’all el 1992, és difícil, és pelut. En canvi, explicar que algú va descobrir la sopa d’all a la meva manera sí que em veig amb cor de fer-ho. Tornant a la música, em passa exactament el mateix: els que hem tocat algun instrument, o hem intentat acostar-nos al món de la música, sabem que no tocarem la guitarra com cinc milions de guitarristes que toquen de puta mare. L’única cosa que es pot fer és dominar prou la pròpia tècnica, per expressar allò que només tu tens a dins. Jo he anat en aquesta direcció; només m’interessa explicar històries que s’adaptin a la meva tècnica per poder explicar allò que em ve de gust. Si tots aquests elements es donen, sortirà un Pàmies. Si fujo d’això i faig un projecte de paròdia, ja em perdo. Per això, segurament es diu L’instint.\n- En començar les dues parts en què la divideix, hi ha dues notes que fan referència a les rates-pinyades. Aquestes rates-pinyades, són només els personatges de la novel·la, o bé li sembla que tothom vola per la foscor per intuïció?\n- La rata-pinyada és la metàfora de la gent en una situació en què no hi ha llum. No és que tots ho siguem sempre, sinó que en una situació d’apagada, sí que ho som. Però em feia molta gràcia a la primera part dir això, que hi ha aquest instint de moure’s en una situació sense llum, i començar la segona part dient que les rates-pinyades se la foten constantment, que són un absolut desastre. És a dir, que el tòpic que s’aclareixen a la foscor, tampoc no és cert. Sempre tinc aquestes dues idees: en parteixo d’una més o menys positiva, i vaig cap a la negativa. Creiem que, en una situació de foscor, ens en sortirem amb un sisè sentit, i topem contra els mobles, contra els cantells, i ens fem mal, i ens caguem en Déu.\n- Tota la novel·la manté un llenguatge molt planer, amb frases simples, i després, dos o tres cops, hi ha unes erupcions de llenguatge mèdic i científic. Per què?\n- És el que deia del zàping. Tu veus un concurs, un culebró, un telenotícies, i de cop i volta, saltes a un programa on un tio fot un rotllo increïble sobre els micos de Tanganyika, i aleshores especialitzes moltíssim el llenguatge. D’altra banda, em venia molt de gust també treballar amb el llenguatge dels prospectes de les enciclopèdies. En el símil de la música, seria “estic tocant com toca aquell”. Imites, però ho fas també teu. S’ha fet molt, no és cap invent: agafes un llenguatge que no hi correspon i l’utilitzes. És molt divertit de fer, i m’imagino que de llegir. A més a més, és un descans, perquè aquest estil tal sec, de vegades pot fer-se molt feixuc.\n- Li dóna vida a objectes vulgars, com una maleta, per exemple, que li passen coses, que pateix... Els personatges diguem-ne humans tenen una gran càrrega de moralitat en la seva obra. N’hi ha de bons i de dolents. Els objectes, els de la novel·la, són bons o dolents?\n- No m’ho havia plantejat mai, hauria de pensar-ho. Per exemple, la maleta és bona, la bombeta i l’espelma també. Segurament hi ha més compassió amb els animals i amb els objectes que amb les persones. Els tracto més bé, són més inofensius. La idea de fer això amb els objectes, d’una banda, em ve dels dibuixos animats, i de l’altra, d’una redacció que vaig fer que es deia Soy un reloj. La vaig fer quan estudiava i va tenir molt d’èxit. A part que en aquest cas hi venia molt bé, no ho pots fer sempre.\n- Tot l’ús del llenguatge que fa, precís, sense ornaments, fa la impressió, sobretot al començament, de ser el guió d’una pel·lícula a punt de filmar. Té vostè una mirada cinematogràfica, de càmera, d’enquadrament, de la realitat?\n- Sí i no. enquadro després; miro normal, com tothom i després ho estructuro en plans. Més que mirar com el cinema, el que faig és ordenar les coses que passen com el cinema. Si segueixo una seqüència, per exemple, si veig un tio que va cap a la bossa d’una iaia i l’arrossega pel carrer, ho estic veient normalment, però ja ho estic estructurant cinematogràficament: ja veig els plans de la iaia caient... hi ha fins i tot càmera lenta. Tinc un ull molt educat per veure les coses d’aquesta manera. La primera impressió és cinematogràfica.\n- El seu estil, en la part del llenguatge, és molt periodístic, molt en la línia de Hemingway, o Fitzgerald, o altres novel·listes que van guanyar-se la vida en els mitjans. I, pel que a l’estructura, hi ha un aspecte de trencament del temps, fins i tot també de l’espai, que recorda una mica la novel·la europea després dels anys cinquanta i seixanta, l’herència del nouveau roman, de Robbe-Grillet... Hi pot haver alguna relació amb aquestes dues tendències, de llenguatge i d’estructura?\n- No, jo ho veig bastant més senzill. L’obsessió pel llenguatge sense complicacions és de lògica personal: si pots explicar-ho senzill, no tens per què complicar-te la vida. Però això en tot: si m’enfilo a un arbre, no crido un helicòpter i em llenço des de dalt, sinó que m’enfilo a l’arbre i ja està. Quin és el llenguatge que va més al gra, i que et permet una certa personalitat, que no és fred? Per a mi, és el del periodisme per una raó òbvia: i és el que s’ha dedicat a explicar les coses durant un segle, aquest és el llenguatge bo. I en l’altre aspecte, el de l’estructura, estic molt més a prop. De Robbe-Grillet, n’he llegit només algunes pàgines a la meva vida, de Hemingway, dos llibres, de Fitzgerald no he llegit res... Em guio molt més per la tele, pel cinema, per la ràdio que per tots aquests autors. El que sí que admiro molt dels escriptors que llegeixo és la llibertat de què parlava abans. I l’estructura de temps, l’estan trencant constantment el cinema i la televisió. Si algú tenia problemes amb el trencament del temps fa trenta anys, és un problema d’ell. Jo tinc la sort que el temps en què vivim no hi ha cap problema en trencar-lo. El dinamitarem si cal, però tampoc per postura estètica, per pertànyer a l’avantguarda de res.\nPublicat per Carles Marquès a 1:44\nEtiquetes de comentaris: David Castillo, Diari Avui, L'instint, periodisme esportiu, Premi Vázquez Montalbán, Sergi Pàmies\nManuel Vázquez Montalbán, “L’ofensiva cultural dominant vol desqualificar tot el que significa memòria i utopia” (1)\nAra que fa deu anys de la mort de Manuel Vázquez Montalbán vull recuperar, com a petit homenatge i record, una entrevista de fa gairebé vint. Aquí en teniu la primera meitat.\n“Poeta, narrador, assagista i periodista, Manuel Vázquez Moltalbán ha popularitzat la seva obra literària gràcies a les aventures de Pepe Carvalho. Exemple de l’antiheroi, outsider i escèptic, Carvalho ha viscut des dels anys 70 sota el canvi de paisatge de la societat barcelonina. Ara, Planeta acaba de publicar El hermano pequeño, un conjunt de vuit històries, la primera de les quals dóna títol al recull. Una fosca història d’especulació econòmica amb el rerefons de la corrupció política esdevé l’escenari on el detectiu investiga. A El hermano pequeño, l’autor reviu la decepció dels ideals d’una esquerra perduda entre els compromisos i l’excés de poder. El flash-back continu, l’altra cara de la veritat, formen part d’un territori d’ombres del que s’havia somiat i del que ha estat la realitat. En la conversa, l’escriptor explica les analogies entre la novel·la i l’actualitat europea mentre reivindica la construcció d’un nou imaginari maleït de la ciutat i constata les transformacions de la geografia urbana. Ens trobem en el preludi de l’anunciat final del personatge, mentre tot el que ha estat el seu àmbit s’esvaeix.\n- Fa un any va dir que jubilaria Carvalho el 1995. ¿Serà capaç d’eliminar del seu món literari aquest personatge?\n- És un compromís amb mi mateix. El vaig assumir el 1974 quan publicava Tatuaje. En aquell moment, vaig desconcertar la societat literària perquè havia editat llibres de poemes, novel·les experimentals i tota mena d’articles. Aleshores, vaig anunciar que iniciava una sèrie de duració limitada, que la realitzaria d’una manera natural i que no forçaria mai el ritme de publicació i de vida del personatge. No volia tampoc que Carvalho anés més enllà d’ell mateix. Per aquest motiu, la sèrie té una combinació de temps. Hi ha el temps narratiu lligat al temps interior i hi ha el temps històric, que és com una mena de paisatge sòcio-històric. També hi ha el temps biològic, perquè no és el mateix el Carvalho de Tatuaje que el d’El hermano pequeño, és a dir, un home gran que ja no pot fer determinades coses. Tinc el compromís de no viure d’aquest personatge amb una fidelitat total. Per aquest motiu, vaig declarar que acabaria amb ell el 1995. Ara, el temps m’ha fet distanciar el projecte. Però el 1196 o el 1997 tancaré el cicle amb les dues últimes novel·les de la sèrie, El premio i Milenio.\n- És a dir, que Pepe Carvalho no veurà el segle XXI...\n- Efectivament, Milenio serà l’última novel·la. Les característiques que té el personatge fan que ja no resulti versemblant. Un heroi fix ha de resultar versemblant. Jo mateix li he creat molts problemes perquè no sigui versemblant més enllà d’aquest temps. Maigret va ser construït l’any 1930 i era el mateix el 1936 que el 1970. Els mateixos lectors de Simenon ens vam sorprendre quan va dir que el jubilaria. El mateix passa amb Poirot o Sherlock Holmes. No tenen edat, Carvalho sí.\n- Es podria trobar alguna mena de relació amb el Maigret de Simenon per la introducció que vostè també fa de reflexions o per les dosis de poesia, cosa que contrasta amb el conductisme típic del gènere.\n- Crec personalment que tant a Simenon com a mi la part d’intriga i de tecnologia de misteri que comporta certa novel·la policíaca no ens interessa gens. Hi ha el recurs del que és el procés interior del protagonista. És un procés al qual el lector no arriba mai en la seva totalitat, però que apareix com una mena de Guadiana. Això fa creïbles els personatges. El procés d’inducció o de deducció al qual arriba el lector com a conclusió té una certa garantia lògica. De fet, però, respon a una gran arbitrarietat. La part de comprovació de nivell enigmàtic, de tecnologia de novel·la de misteri, les novel·les de Carvalho no l’aguanten. Si hi ha complicitat, s’ha d’establir en un altre àmbit, per exemple, en el viatge de la lectura arbitrari, personal, literari, dins del qual hi ha alguns elements d’interacció. Fonamentalment, ha d’haver-hi una complicitat psicològica, de mirada de la realitat. És a dir, una relació tàcita entre el lector i el personatge, el que es considera, en definitiva, el punt de vista. Això fa que Carvalho tingui més similituds amb Maigret que amb qualsevol altre personatge.\n- Però a El hermano pequeño fa un homenatge a Agatha Christie.\n- Sí, perquè sempre m’ha divertit molt aquesta escriptora. A més, va escriure una novel·la sensacional, The murder of Roger Ackroyd. Tècnicament és un cas curiosíssim de construcció narrativa. Els estructuralistes francesos la van recuperar perquè des del seu punt de vista, significava una gran aportació a l’estructura de la novel·la. Qui t’està contant la novel·la és el mateix assassí. Tota la resta és una manière de descriure, sempre gratificant. Sempre saps el que trobes i com ho trobes. Ha creat tota una sèrie d’elements semàntics, referencials, bàsics. Un gest, un majordom o una copa de Porto de l’Agatha Christie són d’ella, no poden ser de cap altre escriptor. A més, l’adjectivació sempre l’utilitza d’una manera molt precisa. Tot crea un conjunt d’ítems que crec que mereix una certa atenció, una certa valoració. Ja vaig fer una conya abans, en una col·lecció de contes, Pigmalión y otros relatos. Vaig exposar l’assassinat d’Agatha Christie. L’assassí era Poirot. La matava perquè estava fins als collons d’aquesta dona, perquè sempre l’havia descrit com un home lleig, perquè l’única cosa que li feia dir en francès era “Oh, la, la!”. Aquesta va ser la primera aproximació irònica que vaig fer. Ara s’ha ampliat amb dos relats d’El hermano pequeño que ironitzen sobre el seu món habitual i sobre l’ordre lògic intern de les seves obres.\n- Si Carvalho té més nexes amb Maigret, ¿vostè no se sent més pròxim als Chandler, Hammet o Chester Himes?\n- Sí. Miri, quan vaig publicar Tatuaje, les primeres traduccions franceses l’anmenaven el Philip Marlowe català. Jo, en realitat, havia llegit molt poc Chandler. Hammett l’havia llegit més a partir d’una recomanació de Josep Maria Castellet a L’hora del lector. Castellet parlava de Hammett com un dels introductors del behaviorisme, lligant-lo a l’experiència del nouveau roman francès d’una manera objectiva. El vaig llegir com una curiositat de lletraferit, més que com a autor de novel·la policíaca. A Chandler el vaig llegir més tard. El seu detectiu, Marlowe, que té un to davant la vida i davant la resta del món distanciat i irònic, que podia tenir algun tipus de relació amb Carvalho, té a la vegada, unes diferències abismals. Marlowe és un personatge que no té passat, ni històric ni cultural, i Carvalho sí que en té. I aquest passat forma part del seu joc i de la gràcia del personatge. Carvalho quan crema un llibre és perquè el té i, en canvi, l’única preocupació cultural que té Marlowe és saber quin equip ha guanyat un partit de beisbol, què ha fet Joe DiMaggio. La seva conversa preferida és amb l’home del quiosc. Pel posat, per la distància irònica, per un cert anarquisme mental i lúdic davant la realitat, per la seva relació amb la policia com a representació de l’ordre establert i de repressió pública, per aquestes característiques, Carvalho s’assembla a Marlowe, però per poca cosa més.\n- ¿Vostè llença els llibres a la llar de foc com fa Carvalho?\n- No, mai. Una vegada que va venir una televisió francesa per a un d’aquests programes que van de llibres, van voler filmar com cremava un llibre. Aleshores vaig anar a la biblioteca i vaig triar La República de Fraga Iribarne. I l’entrevistador, que era un paio que sabia de què anava, em va preguntar si el cremava perquè era d’un home de dretes. Li vaig explicar que el cremava, simplement, perquè el tenia repetit.” (Continuarà)\nPublicat per Carles Marquès a 5:07\nSergi Pàmies: “Les estructures narratives no funci...


Conversem amb Valentí Gual, Raimon Masdéu i Rafael Català - CAOC.cat\n[name] => conversem-amb-valenti-gual-raimon-masdeu-i-rafael-dalmau\n[post_date] => 2022-01-12 12:15:22\n[post_date_gmt] => 2022-01-12 11:15:22\nEn Valentí Gual i Vilà, Doctor per la UB i professor d’Història Moderna, i en Raimon Masdéu i Térmens, Doctor per la UAB, han realitzat múltiples estudis sobre la història catalana, com ens demostra la seva extensa bibliografia.\nEspecialitzats en demografia històrica, han publicat LA IMMIGRACIÓ OCCITANA A LA CATALUNYA MODERNA (Rafael Dalmau, Editor, 2021, col·lecció Episodis de la Història, núm. 371), on analitzen aquest fenomen migratori, cabdal per a la nostra història, des del final de l’Edat Mitjana fins al segle XVIII. Aquest llibre ha estat el fruit d’un exhaustiu estudi per part d’ambdós historiadors.\nRedacció.- Per a tots aquells que ho desconeguin, ¿què és la Demografia Històrica?\nÉs una disciplina auxiliar de la Història que estudia l’evolució i les característiques de les poblacions pretèrites, amb atenció a factors quantitatius i qualitatius.\nRedacció.- Catalunya, per la seva situació geogràfica, ha estat terra de pas i destinació de diverses migracions (grecs, romans, visigots, musulmans...). Per què, malgrat la importància de la immigració occitana en la història i en la configuració del nostre país, i l’existència de més de dos-cents cinquanta escrits, encara és massa desconeguda per a la majoria de la població?\nBàsicament, a causa del desconeixement general d’una història nacional que ha estat amagada, tergiversada, reduïda i esclavitzada a causa de les pressions i dels intents reiterats de genocidi cultural que patim els catalans.\nRedacció.- Són molts els motius que ens recorden aquesta immigració (cognoms, topònims, cultura popular...), però heu realitzat una àmplia recerca també per arxius. Quines han estat les principals dificultats que heu patit en aquest procés d’investigació?\nTot i l’ampli ventall de fons documentals disponibles, no responen tots els interrogants plantejats. Les pèrdues de fons sacramentals, per exemple, menen a la impossibilitat de dur avaluacions de gran abast. Tenim fonts molt diverses, de naturalesa radicalment diferent. A més, no tots els registres són de consulta fàcil.\nRedacció.- Per què marxaren aquests contingents de persones des d’Occitània? Guerres de religió? Pobresa endèmica? Altres motius? Provenien preferentment d’algunes comarques occitanes?\nBuscaven un lloc millor on viure i que oferís possibilitats. Les pressions conjunturals en un marc de pobresa endèmica hi van ser decisives. Pensem en les guerres de religió entre catòlics i calvinistes (hugonots) al darrer terç del segle XVI que van migpartir bisbats, comtats i pobles.\nRedacció.- I per què escolliren com a “terra promesa” Catalunya? Per proximitat? Per unes arrels històriques? Per semblança cultural i lingüística?\nHi va haver altres “terres promeses”, però Catalunya tenia forts lligams amb Occitània que la desfeta militar de Muret, el 1213, no havien anul·lat. Vincles culturals, religiosos, dinàstics, lingüístics. El Casal de Barcelona havia intentat bastir una gran entitat mirant el nord, i França li ho va impedir amb el vistiplau de Roma i la disfressa d’una croada contra l’heretgia càtara.\nRedacció.- Com era la Catalunya que es van trobar aquests immigrants occitans? Feblesa demogràfica, econòmica, conflictes ...? Expliqueu al llibre que no hi hagué cap generació de catalans en aquest període històric que no patís alguna calamitat.\nCatalunya era un país d’una gran feblesa demogràfica. Devia tenir uns 400.000 habitants. Per tant, les densitats eren molt baixes i es requerien braços joves i mà d’obra barata. El nostre país patia problemes i dèficits importants en els àmbits social, econòmic i polític. És impossible de respondre en condicions aquí, en poc espai. De tota manera, bandolers, bruixes, pirates i corsaris, pugnes in crescendo en les relacions polítiques amb la monarquia hispànica, crisis agràries intermitents, el flagell de la pesta... L’afirmació que tanca la vostra demanda queda a bastament raonada en el llibre.\nPodeu llegir l’entrevista completa aquí.\n[post_title] => Conversem amb Valentí Gual, Raimon Masdéu i Rafael Català\n[post_excerpt] => "Els occitans cercaven a Catalunya un lloc millor per viure".\n[post_name] => conversem-amb-valenti-gual-raimon-masdeu-i-rafael-dalmau\n[post_modified] => 2022-01-12 17:52:18\n[post_modified_gmt] => 2022-01-12 16:52:18\n[guid] => https://caoc.cat/?p=16165\n[queried_object_id] => 16165\n[request] => SELECT   wpcaoc_posts.* FROM wpcaoc_posts  WHERE 1=1  AND wpcaoc_posts.post_name = 'conversem-amb-valenti-gual-raimon-masdeu-i-rafael-dalmau' AND wpcaoc_posts.post_type = 'post'  ORDER BY wpcaoc_posts.post_date DESC\n[query_vars_hash:WP_Query:private] => b4c760bcef552d1ca39ad0491810c833\nConversem amb Valentí Gual, Raimon Masdéu i Rafael Català\nRedacció.- Catalunya, per la seva situació geogràfica, ha estat terra de pas i destinació de diverses migracions (grecs, romans, visigots, musulmans…). Per què, malgrat la importància de la immigració occitana en la història i en la configuració del nostre país, i l’existència de més de dos-cents cinquanta escrits, encara és massa desconeguda per a la majoria de la població?\nRedacció.- Són molts els motius que ens recorden aquesta immigració (cognoms, topònims, cultura popular…), però heu realitzat una àmplia recerca també per arxius. Quines han estat les principals dificultats que heu patit en aquest procés d’investigació?\nRedacció.- Com era la Catalunya que es van trobar aquests immigrants occitans? Feblesa demogràfica, econòmica, conflictes …? Expliqueu al llibre que no hi hagué cap generació de catalans en aquest període històric que no patís alguna calamitat.\nCatalunya era un país d’una gran feblesa demogràfica. Devia tenir uns 400.000 habitants. Per tant, les densitats eren molt baixes i es requerien braços joves i mà d’obra barata. El nostre país patia problemes i dèficits importants en els àmbits social, econòmic i polític. És impossible de respondre en condicions aquí, en poc espai. De tota manera, bandolers, bruixes, pirates i corsaris, pugnes in crescendo en les relacions polítiques amb la monarquia hispànica, crisis agràries intermitents, el flagell de la pesta… L’afirmació que tanca la vostra demanda queda a bastament raonada en el llibre.


Arrenca el programa d'activitat física i esport per a gent gran a Figueres - Empordà\nA partir de dilluns dia 5\nArrenca el programa d'activitat física i esport per a gent gran a Figueres\nAquesta activitat està basada en la pràctica d'esports tradicionals i organitzats en sessions adaptades\n02.10.2015 | 16:30\nTornen les activitats per a gent gran a Figueres EMPORDA.INFO\nEl proper dilluns 5 d'octubre l'Àrea d'Esports de l'Ajuntament de Figueres posa en marxa el programa d'activitat física i esport per a gent gran.\nL'objectiu d'aquest programa és fer arribar la pràctica d´activitat física i l´esport a aquest col·lectiu, tenint en compte els beneficis que es poden obtenir per millorar la qualitat de vida de les persones que hi participen, desenvolupant les relacions socials, l´autoestima i confiança en un mateix, les habilitats motrius bàsiques i capacitats coordinatives i, en definitiva, esdevenir una alternativa immillorable per ocupar el temps lliure.\nAquesta activitat està basada en la pràctica d'esports tradicionals i organitzats en sessions adaptades a la gent gran. També es fan activitats dirigides al ritme de la música, totes encaminades a millorar la qualitat de vida en aquesta edat. El programa es realitza a les instal·lacions esportives municipals els dimarts i els dijous en dos torns, a les 9.00 i a les 10.00 h.\nPrograma d´activitats aquàtiques per a gent gran\nSón sessions d'exercicis suaus i divertits realitzats en el medi aquàtic. Es pretén orientar i donar a conèixer les possibilitats que ofereix el medi aquàtic per millorar la salut i el benestar general i també la capacitat física i psicològica dels participants. Es realitza a la piscina municipal climatitzada els dilluns i els dimecres en dos torns, a les 7.45 i a les 8.30 h.\nPer a més informació i inscripcions cal adreçar-se a la Piscina Municipal Climatitzada trucant al 972 509 001.


Prodis i Fupar tornen a manifestar-se aquest dimarts Diari de Terrassa | MónTerrassa.cat\nProdis i Fupar tornen a manifestar-se aquest dimarts\nLes dues organitzacions protestaran davant de la Conselleria de Treball, Afers Socials i Famílies\nper Redacció 21/05/2019 10:06h\nProdis ha format part de la manifestació per Barcelona per exigir millores a col·lectius com el seu | PRODIS\nAquest dimarts 21 de maig, d’11h a 13h del matí, Fupar i Prodis es tornen a mobilitzar a Barcelona per segona vegada en poc més d’un mes per defensar l’actual model d’inserció laboral i per garantir la continuïtat dels serveis assistencials destinats a les persones amb discapacitat i especials dificultats.\nLa darrera manifestació, que va tenir lloc el dia 11 d’abril a Barcelona, va comptar amb una participació de 6.000 persones, entitats i famílies de tot Catalunya. Aquesta vegada les entitats es concentraran davant la Conselleria de Treball, Afers Socials i Famílies. Les persones, famílies i entitats fa mesos que estan denunciant la greu situació dels serveis d’atenció i suport a les persones amb discapacitat i especials dificultats.\nDenuncien que porten 10 anys de congelació del finançament, retallades, problemàtiques sobrevingudes que no s’han abordat, avenços socials com l’increment de l’SMI que no s’ha contemplat com fer-los efectius per la seva realitat; i arriben al 2019 amb una situació límit on la manca de finançament públic posa en risc 10.000 llocs de treball i la sostenibilitat dels serveis d’atenció a més de 40.000 persones. "Després de la manifestació de l’11 d’abril ens hem sentit escoltats i el nostre govern comparteix que hi ha una greu problemàtica que cal solucionar, però ens emplacen a seguir parlant-ne durant els pròxims mesos. La situació és molt greu i necessitem compromisos immediats i solucions urgents", lamenten les dues organitzacions.\nAquest 21 de maig es tornen a manifestar, aquest cop davant la conselleria de Treball Afers Socials i Famílies perquè fan "confiança" en el govern, que consideren que "és qui ha de liderar la concreció de les solucions que necessitem i estem convençuts de la seva responsabilitat envers les persones amb discapacitat i especials dificultats. El que no tenim és el temps que ens demanen per esperar les solucions".\nCal remarcar que també denuncien que "des de l’estat no es destinen els recursos suficients a Catalunya per cobrir les necessitats del model d’inserció laborals de les persones amb discapacitat. Cal que es destinin més recursos i també cal que aquests es concretin al més aviat possible. A hores d’ara l’estat encara no ha confirmat la quantitat total de recursos que rebran les comunitats autònomes, quan hi havia el compromís que ho concretarien el mes d’abril". No hi ha cap previsió de quan es concretaran aquests recursos.\n"Creiem fermament que hi ha marge per trobar solucions i per arribar a acords que a curt termini permetin trobar solucions conjuntes de futur. Per això, continuarem denunciant que la situació ha arribat al límit i el dia 21 de maig tornarem a sortir al carrer per exigir solucions urgents i efectives a un problema de país que afecta les persones més vulnerables", exposen les dues organitzacions.\n- El lideratge per trobar les solucions urgents i necessàries a una problemàtica transversal i de país.\n- La concreció de solucions urgents i dotar els recursos necessaris que permetin: arribar al 75% de l’SMI de subvenció per les persones amb especials dificultats que treballen en CET; Incrementar les tarifes de finançament dels serveis d’atenció; Solucionar l’envelliment prematur; i Recuperar les subvencions a la inversió.\n- Seguretat i estabilitat en el finançament: tenir una planificació plurianual del finançament i acabar amb els retards en els pagaments.\n- Que el sistema de repartiment dels fons estatals per als CETs es faci en funció del número de treballadors de cada comunitat autònoma en lloc de fer-ho en base a criteris generalistes com fins ara. Cal incrementar els recursos per CET que es destinen a Catalunya ja que té el 23% de les persones amb discapacitat que treballen a CET del conjunt de l’estat, però només rep el 16% dels recursos (aquest 23% arriba al 27% si ho parlem en termes de persones amb especials dificultats).\n- Que es reuneixi amb caràcter d’urgència la Conferència Sectorial espanyola de Treball, prevista per l’abril passat, que ha d’aprovar l’assignació de recursos per als CETs de les diferents comunitats autònomes per al 2019.\nEl col·legi d'Advocats de Terrassa crea una comissió sobre dret mercantil\nEs lliuren els guardons als millors curtmetratges de Terrassa Fem Cinema!


L'ARRÒS - Arròs de Pals\nEL NOSTRE ARRÒS\nEl nostre arròs sempre ha gaudit d'un merescut prestigi gràcies al conreu acurat, al saber fer dels pagesos de la zona i a un conjunt de factors ambientals que no es donen en d'altres llocs, com són el clima, el sòl i l'aigua.\nEl secret del nostre arròs es troba en l'arrossar, ja que diàriament supervisem el creixement i el desenvolupament de la planta per buscar la màxima qualitat i el millor rendiment.\nDuem a terme una producció d'arròs respectuosa amb el medi ambient. El nostre cultiu agroambiental és molt restrictiu amb l'ús d'adobs i de productes fitosanitaris. Podem garantir que el nostre arròs és totalment natural i que no conté cap mena de conservant.\nEspecificacions tècniques format 1Kg\nEspecificacions tècniques format 5Kgs\nÉs una varietat especial per preparar paelles, amanides o altres plats en els quals la salsa es serveix a part.\nL’arròs de gra cristal·lí absorbeix menys suc durant el procés cocció i per tant no s’enganxa. Una vegada cuit, tarda més a passar-se i conserva molt bé la seva textura.\nEl temps de cocció oscil·la entre 18 i 20 minuts.\nA l’arròs integral només li hem eliminat la pellofa externa i conserva la major part del segó de la pellofa, el pericarpi i la pell, els quals suposen una major font de fibra, vitamines B1, B6 i E i minerals, així com també un menor índex glucèmic.\nNecessita una cocció més lenta i prolongada (de 35 a 40 minuts), tot i que si es vol escurçar la cocció, es pot fer deixant-lo en remull el dia anterior.


La intrusa – Llibres – Time Out Barcelona\nTrad. Anna-Maria Corredor\n100 pàg. 12 € Una novel·la prima però de gran alçada. Així és 'La intrusa' d'Eric Faye: breu però llarga en propòsit i rabassuda i rodanxona en el que suggereix. Al seu país l'han guardonada amb el Gran Premi de Novel·la de l'Acadèmia Francesa. Al nostre, l'ha ben traduïda Edicions de 1984 de la mà d'Anna-Maria Corredor (reivindico pujar punts al cos de lletra del traductor en les cobertes dels llibres!). Ambientada al Japó, la 'nouvelle' comença a navegar amb el vent de cara: una bona història inspirada en una notícia que Éric Faye va llegir en un diari. Shimura-San, meteoròleg, madur, metòdic, sospita d'una presència a la seva llar. Vigila, a través d'una webcam, i descobreix que una intrusa s'esmuny cada dia a casa seva en busca de cau, de llodriguera.\nEll, un escarràs anònim, i ella, una dona que ha fet de la discreció un art per sobreviure, estan més a prop del que es pensen: "Diuen que els bambús d'una mateixa soca floreixen el mateix dia, i moren el mateix dia, per molt allunyats que siguin els llocs on han estat plantats". Això els passa, sense saber-ho, als protagonistes que esdevenen narradors alterns i reflexos, l'un per l'altre, de persones que han perdut i de relacions que no han viscut mai. Es necessitaran sense conèixer-se. Se sentiran desemparats després que ella s'hagi plantat dins de casa seva, com una cérvola enmig d'una clariana sense saber que el llop l'ha vista. I així, amb un aplom majestàtic, 'La intrusa' arriba a bon port de la mà d'un escriptor que des de les primeres línies fins a les últimes demostra ser un bon llop de mar.


Jornades Horitzó Àsia – Festival Nits de cinema oriental de Vic\nINICI / Actualitat / Jornades Horitzó Àsia\nJornades Horitzó Àsia\nEls dies 13 i 14 de juliol a les 10 del matí tindran lloc a la seu de Creacció les III Jornades Empresarials Horitzó Àsia, que se celebren en el marc de la Universitat d’Estiu de la UVic-UCC coincidint amb la celebració del Festival Nits de cinema oriental. El seu objectiu és donar a conèixer les possibilitats comercials del continent asiàtic.\nL'entrada és gratuïta. Cal confirmar assistència per a cada una de les sessions a ogc@uvic.cat\nCartell III Jornades Horitzió Àsia (PDF)\nLa primera taula rodona porta per títol Artistes osonencs al Japó. Hi participaran la ninotaire Pilarín Bayés i el músic i membre del grup White Noise, Quico Solà, que ens explicaran la seva experiència de treball al mercat japonès i el fet que la seva obra s’hi hagi exposat o editat. Moderarà l'acte la regidora de Cultura de l'Ajuntament de Vic, Susagna Roura.\nL'endemà serà el torn d'Antoni Puntí, enginyer industrial, empresari i president de Pioneer Electronics Iberica entre 1986 i 2005, i Jordi Figueras, Sales Manager de Cacao Sampaka. Protagonitzaran la taula rodona El Japó, una nova oportunitat per a les empreses catalanes, amb la moderació de Jorge Lasheras, president del Círculo Empresarial Japón-España. El Japó és un dels mercats més exigents de l’Àsia, però quan les empreses occidentals hi accedeixen la confiança està garantida i suposa una dosi de prestigi i un reconeixement a la qualitat i a la feina ben feta.\nLa Casa de Convalescència de Vic acollirà també l'exposició Paper i Lletres, l'Art de la cal·ligrafia japonesa. Mihoko Ono, pintora i poetessa japonesa, expressa en aquesta exposició la peculiaritat i sensibilitat de la traça de les lletres japoneses a partir de materials com ara el paper japonès (washi) i la tinta xinesa. S'inaugurarà el 13 de juliol després de la primera de les Jornades Horitzó Àsia i es podrà veure fins el 31 d'agost. L’exposició es complementarà amb un taller de cal·ligrafia a càrrec de l’artista que se celebrarà l'endemà, el dijous 14 de juliol a les 18.00 h.\nNits literàries »