L'Agència Catalana del Consum i l'Oficina de Consum de Reus i Baix Camp informen dels punts que cal tenir en compte en les compres a distància, que són les que es realitzen sense la presència física simultània de la persona empresària i la consumidora. Aquestes s'efectuen mitjançant una tècnica qualsevol de comunicació a distància i dins un sistema de contractació a distància organitzat per l'empresa. Els mitjans més habituals de contractació a distància són: les botigues virtuals a Internet, el correu postal, la telebotiga de la televisió, el telèfon o el correu electrònic.\nAbans que la persona consumidora realitzi la compra de productes o el contracte de serveis, la persona empresària ha de facilitar informació clara i comprensible sobre determinats aspectes, com ara les característiques principals del producte o servei; les dades d'identificació de la persona empresària; el preu total i, si s'escau, les despeses addicionals; els procediments de pagament, lliurament i execució; el dret de desistiment o política de devolució, i la garantia legal.\nEn cas que es tracti d'una botiga virtual cal comprovar que tingui un web mínimament acurat, amb dades de contacte i informació detallada dels seus productes. També convé comparar preus i desconfiar si es detecten grans diferències. Una altra opció és buscar per la xarxa l'opinió d'altres persones consumidores sobre l'empresa.\nLes empreses no poden fer visites o trucades comercials sense el consentiment previ del consumidor o de la consumidora. Davant d'aquestes visites o trucades cal ser prudent i no precipitar-se a l'hora de comprar o contractar. Per tant, convé no facilitar dades personals, dades bancàries o factures anteriors si no se n'està ben segur ni tampoc acceptar o signar res que no s'entengui.\nEn el cas d'Internet les opcions de pagament són diverses:\nDe prepagament. Es poden recarregar amb l'import exacte de les compres.\nDe crèdit. Cal facilitar el número de targeta, la data de caducitat, el nom del titular i, com a mesura addicional de seguretat, el CCV2 o xifra de tres o quatre dígits que apareix en la zona posterior de la targeta, al costat de la signatura.\nDes del telèfon mòbil. L'aplicació mitjançant la qual es realitza el pagament ha de ser segura i fiable.\nPassarel•les de pagament segur (Paypal). Són plataformes intermediàries entre el client o clienta, el seu banc i l'empresa de venda en línia. El seu ús vincula les dades bancàries amb un compte d'usuari. Per tant, a l'hora de pagar l'única informació que cal facilitar a la botiga electrònica és el nom d'usuari i la contrasenya de Paypal.\nPer transferència bancària. Si l'entitat bancària del client o la clienta és diferent a la de la persona consumidora, el pagament no és immediat i pot trigar uns dies a fer-se efectiu. La botiga en línia no tramita l'enviament de la comanda fins que no verifica la recepció de la transferència. Aquesta pot ser l'opció menys segura i, per tant, només convé triar-la per a la compra en botigues confiança.\nD'altra banda, per confirmar que la pàgina és segura, en el moment d'efectuar el pagament, l'adreça ha de canviar d'http a https i a la part inferior del navegador hi ha d'aparèixer un cadenat tancat. Una vegada realitzada la compra del bé o la contractació del producte, la persona venedora ha d'enviar al consumidor o consumidora una factura, un tiquet o un justificant de la transacció.\nEl lliurament del producte o la prestació del servei s'ha de realitzar dins dels 30 dies posteriors a la realització de la compra, excepte si a l'oferta s'indica un altre termini. Si la persona empresària no compleix el termini, la persona consumidora por resoldre el contracte i reclamar les quantitats abonades.\nL'enviament via postal del producte ha de complir els següents requisits:\nContenir l'adreça de contacte de l'establiment, la factura corresponent, la garantia i el formulari de desistiment.\nLliurar-se al destinatari o la persona que aquest autoritzi o dipositar-se als casellers postals o a les bústies domiciliàries, individuals o col•lectives.\nAquest dret és obligatori en les compres a distància. La persona consumidora disposa d'un període mínim de 14 dies per retornar la compra o desistir del contracte. En aquest cas, la persona empresària té l'obligació d'abonar els diners en un termini màxim de 14 dies naturals des que n'és coneixedora. Podeu trobar més informació sobre el dret de desistiment en quest enllaç.\nEn cas que els béns sol•licitats no estiguin disponibles, l'empresari o empresària ha d'avisar a la persona consumidora perquè pugui recuperar les quantitats abonades en un termini màxim de 14 dies. En alguns casos el bé o el servei contractat es pot substituir per un altre de característiques semblants sense cap augment de preu, però cal que la persona empresària n'hagi informat prèviament la persona consumidora.


Espai Isidor: Desesperació\nDes de Twin Peaks que no seguia una sèrie des del primer capítol. Aquesta m'ha noquejat al segon round. Ho confeso: m'he enganxat a la reposició (instantània) de Mujeres desesperadas. Ara ja sabeu que faig els dimarts a les 2330.\nFeia temps que no reia tant amb una sèrie de televisió. Per cert, Teri Hatcher va ser premiada aquest any amb un Globus d'Or pel seu paper de Susan, totalment merescut. Em trec el barret.


Conveni entre el Consell i la Diputació de Castelló per la transparència pública i el rendiment de comptes - À Punt\nConveni entre el Consell i la Diputació de Castelló per la transparència pública i el rendiment de comptes\nLa Conselleria de Participació destina 14.520 euros a fomentar el govern obert en la gestió pública municipal.\nAquest conveni de col·laboració contempla la formació i la promoció dels valors i els principis associats a la transparència pública i el rendiment de comptes\n06 de març 2020 - 16:01\nLa Generalitat i Diputació de Castelló aniran de la mà per a millorar el compliment de la normativa vigent en matèria de transparència. Ho faran a través d'un conveni de col·laboració entre la Conselleria de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica i la Diputació de Castelló, que ha aprovat aquest divendres el Consell.\nAquest conveni de col·laboració contempla la formació i la promoció dels valors i els principis associats a la transparència pública i el rendiment de comptes, i el govern obert per part dels ajuntaments de les comarques del nord.\nEntre les actuacions previstes per a 2020 destaquen la difusió dels drets d'accés a la informació pública a través de la difusió de valors i principis lligats a la transparència, les dades obertes, la integritat institucional, el rendiment de comptes i el bon govern. A més, també es realitzarà un estudi del sistema de transparència pública local, es promocionarà el dret d'accés a la informació pública i es compartiran els coneixements i recursos utilitzats per a garantir el dret de la ciutadania a accedir a eixe tipus d'informació.\nAquest acord també posarà a disposició dels municipis de menys de 20.000 habitants un portal de transparència i els oferirà assistència jurídica i tècnica en la matèria. A més, difondran el dret a l'accés de la informació pública entre les entitats locals a través de l'aplicació informàtica de la Diputació Deman@.


Indicadors de recerca i innovació de les universitats públiques catalanes – El blog del CSUC\nPàgina d'inici / Indicadors de recerca i innovació de les universitats públiques catalanes\nCSUC / 14/01/2015 / Fes un comentari / Biblioteques\nEl passat mes de desembre, l’ACUP va fer públic l’Informe d’indicadors de recerca i innovació de les universitats públiques catalanes 2014, en un acte celebrat a l’Edifici Històric de la Universitat de Barcelona.\nSegons la presentació de l’ACUP, “aquest tercer informe d’indicadors respon al compromís de totes les universitats catalanes de seguir impulsant l’activitat de recerca i transferència, amb la convicció del paper fonamental que juguen totes les universitats públiques catalanes en la societat de la innovació, i emmarcat en l’actual context social i econòmic que s’està vivint”.\n“A Catalunya, les universitats públiques són les que generen més del 60% de l’activitat de recerca del país. Aquest informe també és una mostra de transparència i de retiment de comptes, com en totes les facetes de la nostra activitat com a institucions públiques. Amb aquest informe tenim un instrument per mesurar, analitzar i interpretar els resultats de les inversions i les accions del passat, per decidir estratègies de futur envers l’activitat de la recerca i la innovació del sistema universitari català”.\nEtiquetes: ACUP, Biblioteques, informe, innovació, recerca, universitats\n← Publicat l’informe de l’administració electrònica a les CCAA del 2014\nEl CSUC-CSIRT obté l’acreditació del servei Trusted Introducer →


Cadències i decadències - Ferran Sáez Mateu\n'Skyline' de Barcelona. PERE TORDERA\nSuposo que si el Cercle d'Economia hagués declarat que a Catalunya cal una pista de cúrling a cada capital de comarca, o que Barcelona s’ha de transformar en la capital mundial dels congressos de vexil·lologia, ningú no els hauria fet cas. A tot estirar, una rialleta sardònica. Però resulta que van pronunciar una paraula que genera pànic en determinats moments històrics: decadència. Quan les coses van molt bé –i això és una bonica paradoxa– el decadentisme sol posar-se de moda, tal com va passar a Anglaterra en els moments més econòmicament esplendorosos de l'era victoriana (Oscar Wilde) o a la daurada i opulenta França del Second Empire (Paul Verlaine). Quan venen mal encarades, en canvi, el terme decadència genera un neguit instintiu. Llavors ja no forma part d'un joc elegant i crepuscular sinó d'un present que no fa cap gràcia perquè deixa entreveure un futur que encara en fa menys, de gràcia. Vull dir amb això que les múltiples i variades respostes al Cercle d'Economia suggereixen, com a mínim, que passa alguna cosa. És cert, com explicava l'altre dia el Toni Soler, que tot això de la decadència forma part de la lletra d'una cançó més vella que l'anar a peu. A més a més, aquesta arnada cadència sobre la decadència no sempre és benintencionada. Però també sembla innegable que existeixen indicis perfectament quantificables que fan que l'ús d'aquest concepte no pugui ser considerat avui una mera sortida de to, com argumentava també fa ben poc la directora d'aquest diari, Esther Vera.\nConvé no juxtaposar els diferents aspectes que conflueixen en el tema tractat. Al meu entendre, la diagnosi (la suposada situació de decadència) és una cosa, i les causes directes atribuïdes al problema, una altra. Finalment hi ha la prescripció facultativa, és a dir, la manera com es planteja una correcció efectiva de la situació. Parlem, doncs, de tres coses que estan relacionades, òbviament, però que en realitat fan referència a assumptes diferents. Comencem per la primera. En la percepció de la decadència hi poden confluir elements molt subjectius, però també altres que són quantificables i perfectament objectius. Vull dir que no és el mateix un 20% d’atur que un 2%, ni és comparable una caiguda del PIB del 0,15% amb una del 15%. Etcètera. Tot plegat no té res a veure amb la cançó de l’enfadós, amb els laments dels ploramiques habituals ni amb res per l’estil. Cadascú és ben lliure d’interpretar els indicadors de la manera que cregui convenient, però sense passar-se de la ratlla.\nDesprés arriba el moment de carregar el mort als suposats responsables directes del problema. Uns focalitzaran aquesta responsabilitat en les conseqüències econòmiques d’un determinat procés polític (independentisme culpable) mentre que uns altres es faran ressò de l’escanyament col·lectiu que suposa el dèficit fiscal, la insuficiència de les infraestructures o la pressió institucional –monarquia inclosa– perquè la seu social de les empreses sortís de Catalunya (unionisme culpable). Que cadascú ho llegeixi com vulgui, però sabent que hi ha lectures tan allunyades dels fets que fan riure.\nEn tercer lloc, i pel que fa a la prescripció facultativa, és evident que almenys hauria de ser coherent amb la diagnosi. Hi ha coses que grinyolen. Vull dir, sense anar gaire lluny, que no es pot negar una situació de decadència... tot denunciant els qui teòricament l’han provocada. No té cap sentit, això. Tampoc sembla gaire seriós plantejar una situació tan aparentment complexa com si es pogués resoldre de cop i volta, per art d’encanteri, amb un simple canvi de govern. Plantejant-ho així, un ensuma intencions que potser tenen poc a veure amb les declarades.\nHi ha molts tipus de debats socials. Alguns són superflus. D'altres són malintencionats i només busquen la confrontació. N’hi ha molts de mal plantejats. Però em sembla que n’hi ha d’altres que tenen la seva raó de ser sempre que no derivin en cridòria. No sé si aquest és el cas. Sigui com sigui, ja he dit al començament que les reaccions que he sentit o llegit fins ara em fan pensar en alguna cosa que, formulada d’una manera o altra, interpretada així o aixà, molta gent ja tenia al cap. Cada cop hi ha més temes que no poden ser tractats públicament sense emprar l’empobridora sordina de la correcció política, és a dir, sense autocensurar-nos per por a la delació anònima associada a la cancel culture. M’agradaria pensar que de tot això encara se’n pot parlar amb una certa normalitat, sigui taral·lejant-ho amb una cadència o bé amb la contrària.


Més del 10% de les TMA de l’‘stop lab’ d’Encamp, positives | BonDia Diari digital d'Andorra.\nL’‘stop lab’ que va estar en funcionament a Encamp durant 10 dies.\nDl., 19/10/2020 - 19:25\nMés del 10% de les TMA de l’‘stop lab’ d’Encamp, positives\nM.P./Agències / FOTO: Facundo Santana\nL’stop lab mòbil que es va ubicar a Encamp ha dut a terme un total de 1.685 proves diagnòstiques entre el 8 i el 18 d’octubre. Així ho ha explicat aquest dilluns el ministre de Salut, Joan Martínez Benazet, que ha indicat que del total de testos TMA, més del 10% han donat resultats positius. De fet, la xifra supera fins i tot la mitjana global del país, que se situa en el 7,1%.\nAra bé, el ministre ha indicat que després d’aquests 10 dies s’ha detectat que la incidència a la parròquia s’ha reduït i per tant, s’ha donat per finalitzada la tasca. Així, tal com ja es va explicar quan es va posar en marxa, la voluntat és que vagi rodant per totes les parròquies com a complement de l’stop lab que hi ha a la capital. I de fet, des d’aquest dimarts ja té una nova destinació: el pavelló del Prat Gran d’Escaldes-Engordany. El Govern preveu que estigui en marxa durant tota la setmana funcionant tots els dies entre les 8 hores i les 20 hores. Com sempre, si s’hi vol acudir cal demanar cita prèvia trucant al 821955.\nBenazet ha indicat que s’ha escollit Escaldes com a segona destinació perquè és un indret amb una concentració important d’habitants i malgrat que l’stop lab central d’Andorra la Vella no queda gaire lluny, “volem facilitar les coses als ciutadans”.\nConstatades 85 infraccions de les mesures anti-Covid durant el cap de setmana\nEl cos de policia ha registrat fins a 85 infraccions durant el cap de setmana relacionades amb les mesures anti-Covid que hi ha vigents al Principat, com l’ús de la mascareta o el fet que no es pot fumar mentre es camina pel carrer.\nSegons les dades que va fer públiques aquest dilluns a la tarda el cos d’ordre, entre els dies 17 i 18 d’octubre s’han multat 56 persones que no portaven la mascareta posada. A més, s’han constatat 23 infraccions de persones que tot i portar mascareta no la duien correctament posada. És a dir, tapant la boca i el nas.\nD’altra banda, es van controlar quatre persones per fumar mentre caminaven per la via pública, fet que no està permès, ja que les mesures anti-Covid obliguen a apartar-te de la resta de vianants a una distància d’uns dos metres. Els agents també van controlar un ciclista que no duia la mascareta o no la portava ben posada en zona urbana i per últim, es va constatar una infracció per consumir a la barra d’un local, una altra acció que també queda prohibida per les restriccions aprovades corresponents als bars.\nTot i així, aquest dilluns a la tarda el ministre Benazet ha assegurat que s’ha notat un “canvi notable” en la conscienciació de la població, i ha remarcat que l’ús de la mascareta és massiu i que “ha disminuït molt la gent que fuma pel carrer”. Tot i així ha tornat a apel·lar a la responsabilitat i ha demanat que es redueixi la interacció social, es respectin les distàncies i es faci una correcta higiene de mans. “Aquest és el camí”, ha afirmat.


Panorama Piesendorf Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Piesendorf, Panorama és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nPanorama també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Piesendorf. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos habitació familiar.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, renta vaixelles, plat de dutxa per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent camp de golf (a 3 km), esquí. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Piesendorf, el Panorama és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


Mireu el tràiler del nou episodi especial d’Euphoria - Pel·lícules I Tv\nMireu el tràiler del nou episodi especial d’Euphoria\nA finals de l'any passat, els creadors de Eufòria va emetre el primer de dos episodis especials, centrant-se en una conversa despullada entre Rue (Zendaya) i el seu mentor de sobrietat Ali (interpretat per Colman Domingo). Al segon episodi independent, és el torn de Jules de Hunter Schafer.\nUn nou tràiler del proper especial, Fuck Anyone Who’s Not A Sea Blob, mostra a Jules reflexionant sobre l’any (òbviament terrible) passat, durant les vacances de Nadal del 2020. Rue va ser la primera noia que no només em va mirar, narra. En realitat em va veure. El jo que hi ha sota d’un milió de capes de no-jo.\nCoescrit per Schafer i Eufòria creador Sam Levinson, l’episodi s’estrenarà a principis (22 de gener) a HBO Max i s’emetrà a HBO el 24 de gener. Tal com es burla al tràiler, també s’inclourà una nova col·laboració de Billie Eilish i Rosalía, titulada Lo Vas A Olvidar. La pròpia cançó s’estrenarà el dijous 21 de gener.\nSam Levinson també hi ha estat treballant Malcolm i Marie , un romanç malhumorat que protagonitza Zendaya i John David Washington, com a cineasta i la seva xicota, la relació dels quals es desencadena al llarg d’una vetllada, mentre esperen les crítiques de la seva nova pel·lícula. La pel·lícula s’estrenarà a Netflix el 5 de febrer.\nMentrestant, mireu el tràiler del segon episodi especial de Eufòria baix.\nsegona part: jules\nemetre'l divendres a primera hora a les 21:00 i a les 18:00 pt @hbomax pic.twitter.com/JuajvKXyFA\n- Hunter Schafer (@hunters) 19 de gener de 2021\nprohibides les portades d’àlbums de cadàvers caníbals


JxA diu que posaran les coses fàcils al govern per aprovar els pressupostos del 2019 | Ràdio Arenys 91.2FM\nPolítica Partits Dijous 13 de desembre del 2018\nJxA diu que posaran les coses fàcils al govern per aprovar els pressupostos del 2019\nUna de les reclamacions és col·locar una passera al rial del Bareu ( Foto: Xavi Salbanyà )\nAnnabel Moreno i altres alcaldes del …\nEl partit a l’oposició afirma que entenen que la situació és complicada, arran de l’aplicació del Pla Econòmic Financer que afectarà de nou les arques municipals els pròxims dos anys. Tot i això, sí que han fet arribar al regidor d’Hisenda, Ramon Vinyes, diverses consideracions pel que fa les inversions en carrers i despeses en personal.\nEn concret, segons Estanis Fors, les inversions que l’Ajuntament podrà fer l’any que ve no superen els 300.000 euros. D’aquests, cal tenir en compte que 200.000 aniran pel pressupost participatiu, i la resta seran per obres a la zona del Maltemps. En aquest punt, JxA va proposar al govern que es tingui en compte posar diners a Canalies i també per la instal·lació d’una passera al rial del Bareu. Per altra banda, Fors va manifestar que no era necessari contractar un tercer arquitecte municipal perquè s’encarregui de l’oficina de l’habitatge que es vol posar en marxa el pròxim gener.\nIgualment, Estanis Fors ha posat en relleu la necessitat de crear habitatge social a Arenys de Mar. Fors diu que seria important marcar una data per definir el més aviat possible la creació d’uns nous pisos de lloguer assequible a la vila. Alhora, critica que el govern tiri endavant ara l’oficina d’habitatge social quan des del 2014 hi ha els diners necessaris per fer-la. En aquest sentit, creu que tot plegat és una mesura cara la galeria donada la proximitat de les eleccions municipals, igual que la gratuïtat del tobogan de Nadal.\nJxA també diu que li agradaria que s’incorporessin als pressupostos diners per fer obres al pavelló i per millorar l’accessibilitat a l’Ajuntament amb la instal·lació, per exemple, d’un ascensor. Estanis Fors afirma que l’endeutament actual de l’Ajuntament és d’un 30%, una xifra que demostra que les arques municipals tenen un bon estat de salut. Tot i això, com dèiem, l’aplicació de l’ARSAL fa que no es puguin fer totes les inversions que es voldrien. Per aquest motiu, diu que aquesta llei s’hauria de derogar cara el 2020 per poder fer ús de tots els diners que l’Ajuntament té de romanent.


El 1945 l’escriptor britànic George Orwell publicava Rebel·lió a la granja, una novel·la satírica que explica la història d’un grup d’animals d’una granja que expulsa als humans que els tenen sotmesos i creen un sistema de govern propi que acaba convertint-se en una altra tirania brutal. Amb aquesta faula mordaç Orwell, que era un socialista democràtic convençut molt crític amb el règim de Stalin, va fer la seva particular denúncia dels totalitarismes. L’obra constitueix també un anàlisi de la corrupció associada al poder i una de les faules més demolidores sobre la condició humana, que manté la seva vigència malgrat el pas del temps.\nL’essència d’aquesta faula política, on les diferents capes de la societat es representen a través de diferents animals va ser el referent que trenta anys més tard va inspirar el desè àlbum de Pink Floyd: Animals. Publicat el 1976, aquest és un disc sorgit en un moment en què el Regne Unit vivia una època marcada pel poder de la indústria, uns elevats índex d’atur i el brot de violència racista que es vivia als carrers. Enmig d’aquest context Roger Waters, que en aquella moment ja havia agafat el control creatiu de la banda, va recuperar els estrats socials que plantejava Orwell a Rebel·lió a la granja i prenent-lo com a model va fer una classificació dels éssers humans en tres grups, a cadascun dels quals els va dedicar una cançó del disc. Els gossos, representaven els patrons; les ovelles, els peons; i el porcs, s’identificaven amb els mandataris que exerceixen el poder i el control sobre la societat.\nDe les cinc cançons que conté l’àlbum, el darrer d’aquests col·lectius animals és el més present. A banda de Pigs (Three Diferent Ones), el tema propi que aquesta espècie té al disc igual que els gossos a Dogs o les ovelles a Sheep, els porcs són presents també en les peces d’obertura i tancament de l’àlbum i que es van titular Pigs on the Wing (part I i part II). Aquesta expressió era la que feien servir els pilots de la RAF britànica per avisar que tenien un avió enemic en un punt cec de la seva nau.\nQuan amb el disc ja gairebé acabat la banda va començar a buscar idees per a la portada, la figura d’aquest animal i tot els seu significat en l’imaginari conceptual de l’àlbum va tenir un pes destacat. Hipgnosis, l’estudi gràfic que s’havia encarregat de les cobertes dels discs anteriors de Pink Floyd els va presentar diferents propostes però cap els va acabar de convèncer. Waters, que en aquella època vivia a Clapham Common i sovint passava per la Battersea Power Station, una central temo-elèctrica emmarcada per quatre grans xemeneies va pensar que la imatge d’aquell edifici encaixava perfectament en l’al·legoria conceptual dels nivells socials dels països industrialitzats que recollia el disc i va decidir convertir-la en la imatge protagonista de la portada. Però li faltava algun element que acabés de completar l’escena i finalment la idea de d’afegir-hi un gran porc volador va ser la que va completar-li el quadre.\nLa banda va encarregar la construcció d’un enorme porc inflable a l’artista australià Jeffrey Shaw i, batejat com a Algie, el 2 de desembre de 1976 el van enlairar davant les imponents columnes de Battersea per poder disparar les fotografies que havien d’immortalitzar la imatge de presentació d’Animals. Enmig de l’operació però, el l’immens globus rosat en forma de porc es va deslligar i va enlairar-se pel cel londinenc interferint en la ruta dels avions que volaven des de l’aeroport de Heathrow, provocant el retard de diversos vols. Al cap d’unes hores Algie va aterrar finalment a Kent, on el va trobar un granger enfadat perquè l’immens porc havia espantat les seves vaques. Tot i haver recuperat l’animal inflable per reprendre la sessió fotogràfica, en l’edició final es va decidir sobreposar les imatges en el que va quedar com la icònica portada de l’àlbum. Des de llavors, els porcs inflables gegants van estar presents en nombrosos concerts i activitats promocionals de la banda i, de fet, han acompanyat Roger Waters en les seves darreres gires\nDogs, Pigs (Three different ones), Pigs on the Wing, Pink Floyd, Roger Waters, Sheep


.....Arc personal: Psicologia positiva\nParlem de psicologia (25)\nNeurocientífics, filòsofs occidentals, budistes orientals i psicòlegs positius: Conclusions coincidents\nNeurocientífics, filòsofs occidentals, budistes orientals i psicòlegs positius: Aportacions particulars\nFilòsofs occidentals (el filòsof Epicur)\nEpicur: La seva fórmula de la felicitat: Amistat, llibertat i reflexió.\nMeditació oriental. Els budistes\nNeurocientífics: La plasticitat del cervell\nTornant al principi: Psicologia positiva de Seligman\nLa meditació. Tècniques\nLa compassió (compartir sentiments)\nExercicis de psicologia positiva per ser més feliç\nWebs de Psicologia positiva\nPsicologia positiva (d'última generació):\nL'hereva actual (principis del segle XXI) de la psicologia humanista és la psicologia positiva. La unió entre pensament i meditació budistes i la ciència està donant grans resultats d'aplicació pràctica per al benestar i felicitat de la persona. La psicologia positiva és una disciplina que proclama que la persona pot aprendre a ser feliç i a compartir la felicitat amb els altres, només és qüestió de mètode.\nEs considera a Martin Seligman, psicòleg nord-americà, com el pare de la psicologia positiva. Es va dedicar durant molts anys a l'estudi clínic de la depressió, fins que va decidir que la psicologia podia servir per molt més que per curar malalties (recordem aquesta mateixa reflexió en Maslow, psicòleg humanista, autor de la teoria de les necessitats bàsiques humans i l'autorealització personal). La psicologia no ha de ser únicament un instrument clínic de curació, sinó que s'ha d'aplicar en les persones sense problemes per poder incrementar el seu benestar i felicitat personals. La psicologia per Seligman, autor de "L'autèntica felicitat" (2002), podia servir per ser més feliços.\nPer primera vegada neurocientífics, filòsofs, psicòlegs i budistes orientals treballen coordinadament a la recerca de la felicitat. Cadascun aporta els seus coneixements des de la seva perspectiva i camp professional i amb teories i explicacions diferents, però amb dues conclusions coincidents:\n1 La felicitat no es pot trobar mai en el "jo", es troba en el "nosaltres".\n2 A ser feliços es pot aprendre.\nA més: La felicitat és contagiosa: "Si l'amic del teu amic s'alegra, tu et alegres". Recordem el: "Jo estic bé - tu estàs bé": "Jo estic millor quan millor hi ha els que m'envolten" de la psicologia humanista.\nNeurocientífics, filòsofs, budistes orientals i psicòlegs positius\nDesprés d'una investigació de més de 2.500 anys, el setge sobre la felicitat s'estreny.\nEls neurocientífics diuen haver vist a través d'un monitor, en forma d'ones cerebrals gamma.\nEls filòsofs segueixen les seves empremtes en els textos clàssics, i els monjos budistes diuen sentir la seva presència en seure a la posició del lotus, tancar els ulls i recitar un mantra.\nLa nova corrent de la psicologia positiva, en canvi, sosté que la persecució és vana: la felicitat ha de (i pot) construir-se un mateix mitjançant tècniques molt concretes que tots podem aprendre.\nLa bona notícia és que, per primera vegada, científics, filòsofs, psicòlegs i meditadors han decidit posar les seves indagacions en comú. El resultat: un coneixement minuciós de l'anatomia de la felicitat i les seves causes. La felicitat, per fi, sembla estar a l'abast de la nostra mà.\nEl llarg recorregut que ens ha portat fins aquest punt va arrencar abans de l'era cristiana en les àgores atenencs, on va néixer una nova ciència que donaria molt a parlar: la filosofia. Noms com Plató, Sòcrates, Sèneca o Epicur van ser alguns dels seus fills més insignes, els primers a elevar preguntes fonamentals sobre el fet de ser humans i de com els éssers humans podíem arribar a la felicitat.\nPerò fins fa molt poc, per a la major part de la societat seus ensenyaments quedaven relegats als llibres d'història, sense connexió amb la vida moderna i, per descomptat, sense efecte sobre la nostra capacitat de ser més o menys feliços.\nTot això va canviar en els albors del segle XXI. Exactament l'any 2000, un filòsof del nostre temps, Alain de Botton, va posar als vells filòsofs a l'ordre del dia en un llibre que va vendre centenars de milers d'exemplars a tot el món: "Les consolacions de la filosofia". Hi demostrava que les paraules dels clàssics eren perfectament vàlides per donar resposta a les inquietuds de l'home modern ja l'eterna recerca de la felicitat. El passat 9 d'octubre de 2008, De Botton participar en la II Conferència Europea sobre la Felicitat i les seves causes, organitzada a Londres pel World Happiness Forum, una institució internacional sense ànim de lucre que propicia trobades multidisciplinars sobre el tema. Allà, De Botton va insistir que, per molts segles que hagin passat, la clau de la felicitat segueix en mans dels filòsofs clàssics.\nFilòsofs occidentals (el filòsof Epicur):\nL'any 306 a. de C., Epicur va fundar una institució filosòfica tenia com a objectiu promoure la felicitat, segons una definició pròpia que assegurava que "el goig és el principi i la fi d'una vida feliç". Aquesta afirmació va donar peu a nombrosos equívocs. Ja en els seus temps, Epicur era titllat pels seus veïns de depravat, i van circular a Atenes rumors sobre les orgies gastronòmiques i sexuals que es celebraven diàriament entre les parets de la seva escola. A què si no podria referir el savi quan predicava una vida dedicada al plaer? Molts haurien sorprès si s'haguessin atrevit a franquejar les portes de casa: un habitatge senzill, en la qual el menjar era escassa, procedent gairebé la majoria de les hortalisses cultivades en el seu propi hort, més aigua que vi, robes senzilles i, entre els seus habitants, un ambient de recolliment i amabilitat. "L'únic que passava-aclareix De Botton-era que, després d'un examen racional, Epicur havia arribat a conclusions sorprenents sobre les veritables fonts de la vida agradable."\nLa seva particular fórmula de la felicitat constava d'amistat, llibertat i reflexió a parts iguals ...\nEl filòsof predica amb l'exemple i va triar viure d'acord amb les seves idees.\nAmistat: escollir una casa gran al barri atenès de Melitea i allà va viure envoltat d'amics. Tenien estances privades i espais comuns, on menjaven junts, conversaven i reflexionaven. Segons el filòsof grec, "de tots els mitjans de què s'arma la saviesa per arribar a aquesta en la vida, el més important amb molt és el tresor de l'amistat".\nLlibertat: segons explica Alain de Botton, "per tal de no veure's obligats a treballar per a gent que no era del seu gust ni satisfer eventualment capritxos humiliants, es van apartar dels llocs de treball en els negocis de la vida atenesa i instaurar el que bé podria descriure com una comuna, acceptant un estil de vida més simple a canvi d'independència. Haurien menys diners, però mai es veurien obligats a complir les ordres de odiosos superiors ". Per sustentar aquesta vida autònoma, es van comprar un hort i conrear els seus propis vegetals ...\nReflexió: Epicur no va trobar millor eina per combatre l'ansietat que la reflexió. Sostenia que, a la llum de la raó, les angoixes concernents als diners, la mort o el desconegut es alleugen. Sostenia que aquesta era l'única forma de alleujar-les. No en va la raó és la pedra angular del pensament occidental i de la nostra concepció de la felicitat. Però això, és clar, és només un punt de vista.\nLa meditació oriental:\nDe l'antiga filosofia budista ens arriba una altra visió del món i de la felicitat que cada vegada guanya més adeptes a Occident. Proposa canviar la raó per la compassió (no s'ha d'entendre en el sentit espanyol de compadir d'algú, sinó en el sentit anglès d'empatia, de "sentir" juntament amb el / la altre / a). En la mateixa conferència sobre la felicitat en la qual De Botton mostrava la seva fe en el pensament occidental, participava el monjo budista Matthieu Ricard, traductor i assessor personal del Dalai Lama.\nFrancès de naixement, Ricard va viure la seva joventut a París i es va doctorar en Genètica Cel lular per l'Institut Pasteur, fins que un bon dia va decidir abandonar-ho tot i anar a Katmandú per estudiar les ensenyances budistes. Fa 30 anys que resideix al monestir Shechen, però sovint abandona la pau de les muntanyes per tancar-se en un laboratori on ell mateix és subjecte de nombrosos experiments en què s'analitzen els efectes de la meditació sobre el cervell.\nPels resultats d'aquests tests, es considera Ricard l'home més feliç del món. El 2003 va escriure l'exitós llibre "En defensa de la felicitat". Les seves primeres paraules en la conferència semblen una andanada contra Epicur: "Un dels principals errors en la concepció de la felicitat és confondre amb les sensacions agradables-afirma-," però les sensacions agradables no són fiables perquè depenen de les circumstàncies externes. L'autèntica felicitat és gairebé el contrari a això. És ser invulnerable a les condicions externes. Aquest tipus de felicitat t'ofereix les eines per fer front als alts i baixos de la vida amb equanimitat, fortalesa interior, llibertat, compassió i coratge. Sukhà és el terme budista que descriu aquest estat.\nÉs una manera de ser que conté aquestes qualitats, que tots tenim potencialment i que podem entrenar i conrear, com qualsevol habilitat. Com més les experimentes, més profundes, més estables i vastes seran ".\nRicard està parlant de qualitats com la llibertat interior, la paciència i la humilitat com antídots a les addiccions, la ira o l'orgull.\nI l'eina per cultivar és la meditació. "El que determina les nostres experiències és la ment-diu-, i la ment pot ser transformada. La ment pot cultivar per deixar de ser una font de patiment". La conclusió, al capdavall, no està tan allunyada de la d'Epicur. Però és possible aconseguir aquest estat de pau mental sense abandonar la vida mundana ni anar-se'n a les muntanyes del Nepal? La resposta, segons els més avançats neurocientífics del món, és un contundent si.\nNeurocientífics: El cervell plàstic:\nLa raó occidental i el saber oriental s'han donat cita en les dues últimes dècades en el regne de la neurociència. El mateix Dalai Lama, en coordinació amb el Mind and Life Institute, propicia des de 1985 trobades entre budistes i científics per establir ponts entre els dos móns.\nD'aquestes trobades han sorgit iniciatives tan interessants com les que el doctor Richard Davidson desenvolupa en el laboratori de la Universitat de Wisconsin (EUA), experiments en els quals monjos budistes com Ricard han participat com a subjectes d'observació per determinar si la meditació realment transforma el cervell.\nLes conclusions d'aquests test són sorprenents i emanen d'un dels descobriments més importants de la ciència en les últimes dècades: el cervell és plàstic. La vella idea que les neurones són les úniques cèl lules que no es regeneren i que el cervell es manté igual (o pitjor) des que vam arribar a l'edat adulta fins que morim és totalment falsa. Però això no es va saber fins al 1998.\nAra sabem que si produïm teixit neuronal nou i que el cervell pot crear noves connexions cerebrals o reforçar les ja existents mitjançant accions tant externes (acció) com internes (pensament).\nPer exemple, l'estudi de músics que havien dedicat més de 10.000 hores a practicar amb el seu instrument va mostrar que les àrees cerebrals que controlen el moviment dels dits eren molt més grans que a la resta de les persones. Més interessant encara, amb només imaginar aquests moviments, l'àrea cerebral relacionada activa també i pot exercitar.\nEl doctor Davidson utilitzar la ressonància magnètica funcional i el electroencefalograma per observar els cervells de monjos budistes amb més de 10.000 hores de meditació a l'esquena.\nAquestes tecnologies permeten, mitjançant elèctrodes col locats en el cap del subjecte, veure l'activitat elèctrica del cervell en cada moment i localitzar amb precisió l'origen de les diferents senyals. Els resultats van permetre localitzar les zones cerebrals que s'activen amb la meditació i amb pensaments com l'altruisme, l'alegria o la compassió.\nEn aquest últim cas, concretament, es va detectar un important augment del flux d'ones gamma que, en els meditats experts, es mantenia molt alt fins i tot després d'abandonar l'estat meditatiu. Quan aquest tipus d'ona era present, a més, es reduïa l'activitat cerebral relacionada amb emocions negatives com la tristesa i l'ansietat. És a dir, a força de pràctica mental, els monjos s'havien convertit realment en persones més compassives i feliços.\nAfortunadament, estudis més recents desenvolupats per la doctora Tania Singer mostren que fins i tot meditadors novells poden transformar lleugerament les seves ones cerebrals en només dues sessions.\nLa professora Singer és neurocientífica i desenvolupa la seva tasca en el Centre per a l'Estudi dels Sistemes Socials i Neuronals de la Universitat de Zurich. Per a ella, el comportament social humà es construeix amb aportacions de l'economia, la neurociència, la psicologia i la filosofia. Tot això afecta la nostra manera de relacionar-nos, i la clau del nostre èxit relacional (i, en gran mesura, de la nostra felicitat) es troba en la capacitat de comprendre com es senten els altres. Això s'anomena empatia. Si l'empatia ens condueix a l'acció, es converteix en compassió.\nEls últims experiments de la doctora Singer han descobert que tots els éssers humans tenim capacitat d'empatia de manera innata: quan sentim dolor físic, s'activa la mateixa zona cerebral que quan veiem a una altra persona patint el mateix dolor. Tot i que aquesta capacitat no és igual en tots, els seus experiments han demostrat que la capacitat per a sentir empatia pot entrenar i augmentar.\nTornant al principi (Psicologia positiva de Seligman)\nVa començar l'abordatge de les condicions d'una vida feliç de manera sistemàtica, ell i els seus col.laboradors han creat escales molt precises per mesurar el grau de felicitat o optimisme d'una persona, tests que considera tan precisos com una anàlisi de sang que mesuri el nivell de limfòcits.\nPer a Seligman, la felicitat consisteix en crear una vida que contingui moments agradables, dedicació i compromís amb la tasca que un té, i un propòsit vital que transcendeixi a un mateix.\nSeligman ha dissenyat una sèrie d'exercicis que entrenen la capacitat per ser feliç en cadascuna d'aquestes facetes. El seu mètode proposa fer el test de nivell de felicitat, fer els exercicis proposats i tornar a passar el test per comprovar els avenços. Garanteix millores. El test està disponible en espanyol a internet gràcies al professor Carmel Vázquez, catedràtic de la Universitat Complutense de Madrid:\nUn altre camí nou en psicologia ho està obrint el doctor Paul Gilbert, del Regne Unit. Gilbert ha desenvolupat la tècnica anomenada compassionate ment training (CMT), a cavall entre la meditació budista, els descobriments neurocientífics i la psicologia conductista.\nAquesta tècnica està ideada especialment per a les persones amb un fort sentiment d'autocrítica i vergonya de si mateixes que els fa experimentar sovint angoixa, ansietat, odi, depressió i agressivitat. És a dir, tot el contrari a la felicitat.\nPer revertir aquesta tendència, Gilbert creu que cal estimular el circuit oposat: aquell que ens connecta amb sensacions d'amabilitat, afecte, tendresa i compassió.\nAmb exercicis d'imatgeria mental, tracta d'activar el sistema fisiològic del pacient relacionat amb aquestes sensacions, que possiblement hagi estat debilitat o no prou estimulat en el passat. La gran novetat de la CMT és que s'utilitza com a eina principal de la imaginació per influir en el cos i transformar, per un principi similar al que fa que, només amb imaginar que es mossega una llimona, la boca produeixi més saliva. Per exemple, Gilbert proposa als seus clients que imaginin a altres persones en actitud compassiva cap a ells, que s'imaginin a si mateixos i que actuen com si fossin persones molt compassives, que s'escriguin cartes plenes de comprensió i amabilitat, que aprenguin l'art de l'atenció compassiva, el pensament compassiu i el comportament compassiu. Els estudis de Gilbert duts a terme en els darrers dos anys demostren que aquesta tècnica funciona, fins i tot amb pacients amb problemes greus.\nLa meditació. Tècniques:\nAprendre a meditar és senzill, almenys en teoria, i els beneficis que es poden obtenir en incorporar la pràctica a la vida quotidiana són múltiples. Les investigacions que relacionen la meditació no només amb el benestar psicològic, sinó també amb el físic, no paren d'augmentar. Està demostrat que la meditació alleuja l'estrès, prevé les cardiopaties, redueix la pressió arterial i ajuda a enfrontar-se amb el dolor crònic. Alguns centres de salut com la cèlebre Clínica Mayo ho han introduït ja en els seus programes.\nPer començar, cal distingir entre meditar o simplement relaxar-se.\nEncara que la meditació procura relax, aquest no és el seu objectiu. La meditació pretén el domini de la pròpia atenció i pensaments, la capacitat de dirigir cap a on volem. Es tracta d'aprendre a dominar la nostra ment, en comptes de que sigui aquesta la que ens domini a nosaltres. Si es decideix a provar, necessita un espai tranquil i concedeix un temps en què ningú li molesti. Se sent a terra amb les cames creuades, les palmes descansant sobre els genolls i l'esquena recta. Un petit coixí sota el isqui l'ajudarà a mantenir la posició. Respiri pel nas lenta i profundament. Senti com l'aire entra i surt del seu cos. Quan en qualsevol cas, comenci a meditar. Hi ha diverses tècniques per aconseguir-ho, les més habituals són:\n- Concentració sobre un objecte únic. Tria un punt on fixar la seva mirada, qualsevol objecte que es trobi en un radi aproximat d'un metre. Mantingui aquí la seva vista i també la seva atenció. Acudiran a la seva ment pensaments aliens a aquest objecte, no es impacient. Deixeu-los passar com núvols que suren al cel i torni a concentrar-se. Aquest exercici de fixar l'atenció una vegada i una altra està en la ment el que les repeticions en les màquines del gimnàs són els músculs.\n- Visualització. Amb els ulls tancats, imagini un objecte, persona o escena que li resulten familiars i agradables. Intenta recrear en la seva ment tots els detalls d'aquesta imatge, de fer presents com si estiguessin realment davant vosaltres. Els incorpori sense deixar que els seus pensaments es gent en una cadena de consideracions sobre el que s'imagina. Centre exclusivament en la imatge.\n- Meditació compassiva. És el tipus de meditació que sembla tenir més relació amb la felicitat a llarg termini. Segons Matthieu Ricard en el seu llibre "En defensa de la felicitat", es fa així: "Centre seva atenció en el sofriment dels éssers vius, pensi que, igual que vostè, tots aspiren a la felicitat i no volen patir. Senti com la seva ment s'inunda de compassió i amor per tots aquests éssers, coneguts i desconeguts, amics i enemics, humans i no humans. Es tracta d'un amor incondicional, sense càlcul, sense exclusió. Es engendra aquest amor en la ment fins que tot el nostre esperit quedi impregnat d'ell".\nEn qualsevol cas, comenceu a poc a poc i sense pretendre aconseguir el nirvana en la primera sessió. Si vostè és principiant, comenci amb sessions curtes, de cinc a deu minuts, i vagi agafant confiança fins a arribar als 20 minuts. Es recomana practicar dues vegades al dia, si és possible a primera hora del matí i última de la tarda. El prengui com un elixir per començar i acabar bé el dia.\nLa Compassió (compartir els sentiments)\nDes Epicur fins Buda, els experiments de Davidson als tests de la psicologia positiva o els exercicis d'imatgeria de Gilbert, tots els especialistes tenen dues coses molt clares. Una: podem transformar la nostra ment per ser més feliços. Dos: el camí cap a la felicitat passa per la relació compassiva amb els altres. Un no pot ser feliç si el seu entorn no és feliç, i si un és feliç farà tot el possible perquè el seu entorn sigui feliç.\nEl veritable futur de la felicitat sembla destinat a transcendir els límits individuals i convertir-se en una transformació social. Si a finals del segle passat tots els esforços (de l'economia, la psicologia, la ciència) estaven posats en el jo, el destí d'aquest segle XXI és el nosaltres.\nEl monjo budista Matthieu Ricard ho té molt clar: "És interessant que la ciència hagi corroborat que la meditació transforma la ment. Això proporciona credibilitat a l'entrenament mental, desmitifica la noció de meditació, i possiblement això ens permetrà fer una bona contribució a la societat.\nD'alguna manera tancaria el cercle introduint la meditació a les escoles com a part de l'educació emocional, perquè els nens desenvoluparan més altruisme, mostraran més atenció ...".\nAlguns psicòlegs han començat a provar-ho ja. Una psicòloga nord-americana ha estat treballant amb nins afectats per l'atemptat de l'11-S i ha aconseguit una gran millora de l'atenció i el rendiment escolar d'aquests nois a través de la mindfull meditació. L'octubre del 2009, Ricardo i altres membres del Mind and Life Institute celebraran per primera vegada una reunió als Estats Units en què participaran neurocientífics, educadors, sociòlegs, psicòlegs i contemplatius, i en la qual intentaran elaborar un programa experimental sobre meditació en les escoles.\nEn cinc o sis anys pretenen provar en centenars de nens, amb un grup de control, i comprovar si les tècniques de meditació són realment efectives en aquest àmbit. "S'ha de fer aquest tipus de prova per després implementar polítiques educatives a nivell nacional", diu Ricard. "Per això, perquè es converteixi en una decisió política, necessitem el suport de la ciència.\nEn aquest cas, per a nosaltres la ciència és un camí per aconseguir una societat més compassiva i feliç ". L'equip de la professora Tania Singer, d'altra banda, després d'haver localitzat els circuits cerebrals de l'empatia, està preparant una trobada a Zurich l'abril del 2010 en què es debatrà com la compassió pot entrar a formar part del sistema econòmic.\nAltres grans gurus del desenvolupament humà, com el doctor Deepak Chopra, Satish Kumar i Vandana Shiva, pregonen des de fa anys una transformació global de la humanitat des del punt de vista espiritual, econòmic i ecològic, però no ha estat fins ara quan aquestes idees es s'han reunit sota un mateix front.\nChopra lidera l'Aliança per la Nova Humanitat, que del 7 al 9 de novembre va organitzar a Barcelona el I Fòrum Humà Europeu. El seu lema:\nTrobades per a la transformació personal i social".\nLa felicitat, efectivament, sembla estar cada vegada més a prop, gairebé a l'abast de la mà, però serà probablement una felicitat diferent a la que imaginava la majoria. Encara que, clar, sempre hi ha excepcions: algú recorda la frase del Mahatma Gandhi: "Sigues el canvi que vols veure al món"?\nLa psicologia positiva ha desenvolupat exercicis molt concrets per entrenar la nostra capacitat de ser més optimistes o més feliços. El desenvolupament de la felicitat està relacionat amb el desenvolupament de certes aptituds personals com la perseverança, la gratitud o el perdó. Els següents exercicis, malgrat la seva aparença simple, són fruit d'estudis exhaustius, i la seva eficàcia ha estat comprovada pels psicòlegs que els van portar a terme:\nLes tres joies: Cada nit abans d'anar a dormir escrigui tres coses que li hagin anat bé durant el dia. A continuació, escriviu per què li sembla que van bé. Després d'una setmana, seguiu fent l'exercici cada nit, però sense necessitat de posar-ho per escrit. Segons el doctor Martin Seligman, practicar aquest exercici fa que les persones es sentin menys deprimides i més contentes, no només a curt termini sinó fins i tot mesos després. El que passa és que, durant el dia, la persona es va fixant en quines coses podria recordar abans d'anar a dormir. Aquest hàbit canvia la memòria, l'atenció i la forma de viure el dia a dia...\nVisita de gratitud. Recordeu alguna persona que fes alguna cosa bona per vostè molt de temps enrere i escriure una carta d'agraïment. Truqui-li i digui-li que vol visitar-la, però sense dir per què. Present a casa seva i lleial el que li ha escrit. S'ha demostrat científicament que incorporar aquesta pràctica redueix l'ansietat i la depressió i produeix més felicitat duradora. Dins dels trets de personalitat de les persones feliços, ser agraït és un dels que més sobresurten estadísticament. Com menys gratitud tingui en la seva vida, més infeliç serà. (Opció per tímids: si escriu la carta però no s'atreveix a lliurar, també notarà un lleuger augment de la seva satisfacció).\nQue tingui un bon dia. Es reservi un lapse de temps -una hora, mig dia o tot un dia- per a les seves activitats favorites. Marqueu aquest temps en la seva agenda i no ho canviï per res. Feu aquestes activitats com hagi planejat i prengui consciència de tot el plaer que li ofereixen. Aquest exercici ens ensenya a prestar atenció al plaer ia esforçar-nos perquè sigui intens i durador. És sens dubte el pas més divertit per assolir la felicitat.\nWebs de Psicologia positiva:\n- Web Happier.com (en anglès) de Martin Seligman\n- Web de psicologia positiva (en castellà) de Martin Seligman\n- Web de psicologia positiva de Beatriz Vera Poseck (en espanyol)\nPots comentar o preguntar el que vulguis:\nPublicat per Unknown a 12:59 p. m.\nEtiquetes de comentaris: Parlem de Psicologia, psicologia, psicologia positiva


Kokoshca i Rombo actuen aquest dijous als Concerts Movistar\nEl concert se celebrarà al Cafè del Teatre i la recollida d’entrades es podrà fer a les botigues Movistar\nper Redacció 19/06/2019 11:10h\nAquest dijous 20 de juny torna a Lleida el millor del panorama indie, rock i alternatiu de l'escena musical nacional de la mà de Movistar; Kokoshca i Rombo actuaran al Cafè del Teatre de l'Escorxador amb un concert gratuït invitacions de les quals es poden recollir a les botigues Movistar de la ciutat. El concert començarà a les 21.30 h amb Rombo com a teloner i seguirà amb l'actuació principal de Kokoshca.\n'El Mal' és el disc de confirmació de Kokoshca, el definitiu, un dels discos de l'any que ha de ser escoltat de principi a fi, sense pausa i sense descans. Aquesta banda de Pamplona està composta per Amaia Tirapu i Iñaki López, veu i guitarra; Iñigo Andión, baix; i Álex López, bateria. El seu últim disc està produït per Kaki Arakarazo (productor de Kortatu o Manta Ray) i Luis F. Bayo, d'Espanto, als Estudios Gárate, i masteritzada per Xavier Alarcón (La Casa Azul o La Bien Querida), un tàndem de luxe pel disc més ambiciós d'un grup que està obligat a fer un pas endavant.\nEl grup d'indie-pop femení de Barcelona\nKokoshca mereix estar entre els grans grups del rock nacional, una posició que s'ha guanyat durant gairebé una dècada amb algunes de les millors cançons en castellà que hem escoltat. Clara Molins, Montse Martín i Núria Curran forman Rombo, un grup d'indie-pop femení de Barcelona. El passat mes de maig presentaven el seu esperat segon disc 'Clara Montse Núria', amb vuit cançons plenes d'harmonies boniques que parlen d'estimar. Lluminoses i nostàlgiques, les cançons estan produïdes, gravades i mesclades per David Rodríguez (La Estrella de David, La Bien Querida, Beef...), amb qui el grup ja va treballar el 2015 pel seu disc de debut.\nLa gravació s'ha fet entre Madrid i Barcelona utilitzant tècniques de gravació poc ortodoxes, incloent-hi converses i crits. El disc també reflecteix els canvis que han viscut la banda durant aquest temps, com a sortida del grup d'Anna, la bateria inicial de Rombo, pel que la percussió del disc està feta a base de ritmes midi d'ordinador; és un disc amb algunes tristeses i absències que troben consol en l'amistat que tenen Clara, Montse i Núria.\nJoan Dausà actuarà al Teatre de la Llotja de Lleida el 8 de novembre


LES MILLORS MICROAVENTURES DE CADASCUN DELS ESTATS DEL NORD-EST - LA VIDA\nLes millors microaventures de cadascun dels estats del nord-est\nDurant els propers mesos, el GPS Uproxx s’està concentrant en les microaventures: excursions d’un dia, excursions ràpides i exploracions a petita escala que entraran perfectament en la vostra ocupada vida. Com a part d’aquesta iniciativa, comptem amb les millors excursions d’un dia a cinc regions diferents del país. Avui som al nord-est, on podeu passar la major part del temps a l’aigua i als boscos vells.\nCom que els articles sobre les millors microaventures de cada estat i altres articles de la nostra sèrie GPS Uproxx han anat tornant cap a casa, una microaventura és simplement una petita estada a la natura. És el moment d’allunyar-se del telèfon i de l’ordinador i submergir-se una mica al desert. No cal anar lluny ni cal romandre molt de temps. Una nit sota les estrelles és prou satisfactori per mantenir-vos a terra quan torneu a les rutines de la vostra vida diària.\nEn un esforç per ajudar-vos a dur a terme la vostra microaventura, hem compilat cinc guies basades en regions dels Estats Units. Després d'haver cobert Occident, Sud-oest, Mig oest i Sud-est , estem embolicant coses al nord-est. Aquests 11 estats ofereixen tobogans d’aigua naturals, espectaculars vistes de diversos estats i ponis salvatges. Sí. Cavalls salvatges salvatges.\nMaine: terres públiques de Cutler Coast\nRes més que el cel blau a la costa ☀ # cutlercoast #atlanticocean #mainething #backpacking #hiking @visitmaine #getoutdoors\nUna publicació compartida per Andrea Littmann (@ventureoffgrid) el 30 d'abril de 2017 a les 15:32 PDT\nEns encanten els promontoris i els promontoris de tot tipus, per això continuen apareixent en aquestes llistes. Penya-segats costaners; costes rocoses; onades altes i trencadores i piscines de marea ens delecten. El Terrenys públics de Cutler Coast inclou 4,5 quilòmetres de promontoris trencats per platges i cales de butxaca, a més de boscos de nabius, brucs i boscos. Es tracta d’un terreny de 12.234 acres que inclou 10 quilòmetres de senders i algunes de les millors vistes de l’estat.\nEls exploradors europeus van arribar per primera vegada cap al 1605 i els colons el van seguir el 1785, però una expedició arqueològica el 1984 va revelar roques i eines de pedra trencades amb foc, cosa que va indicar que els indígenes van utilitzar la zona durant segles. Cutler Coast va viure una sèrie de vides anteriors com a serradora, una granja de productes lactis i una fàbrica de formatges, abans de ser molt collida per a pulpa d’avet i avet. Maine va adquirir la part central de les terres públiques existents el 1989 i, el 1997, una generosa donació de The Conservation Fund / Richard King Mellon Foundation i Maine Coast Heritage Trust va quadruplicar la mida de la reserva.\nL’Estat de Maine informa de tres càmpings primitius a Fairy Head (encara que hi ha gent que creu que hi ha almenys un parell de llocs més establerts) que s’operen per primer cop arribat, primer servit sense reserves. La veritat és que haureu de tenir una mica de sort d’enganxar un lloc durant les èpoques més boniques de l’any. Els campaments tenen un vàter a fossa, però, en cas contrari, porteu tot allò que necessiteu. Els focs oberts estan prohibits i heu de treure les escombraries. Tot i que això sens dubte ho fa difícil, gaudireu d’una privadesa gairebé total i d’un entorn absolutament fenomenal. Aquest lloc és legítim.\nUn cop instal·lat el campament a primera hora, teniu la resta del dia per explorar. Definitivament, dediqueu temps a explorar piscines de marea. Llavors, fes algunes excursions . Assegureu-vos d’empaquetar sabates resistents perquè el terreny és accidentat i pot ser força relliscós quan més us acosteu als passeigs marítims i a les vores dels penya-segats. Ens agrada molt The Black Point Brook Loop, que arriba en un viatge d’anada i tornada de 5,5 quilòmetres. Es tracta de senders boscosos i excursions rocoses al cingle durant la part inicial, i la tornada és més suau.\nCàmping costaner a Maine.\nUna publicació compartida per Matt Fowler (@mattjfo) el 5 de juliol de 2017 a les 5:27 am PDT\nUna hamaca acampant sota les estrelles a la costa de Maine amb @enohammocks No hauria pogut demanar un lloc millor!\nUna publicació compartida per ANELL ENLLAÇAT (@linkedringphotography) el 18 de juny de 2015 a les 12:45 pm PDT\nSituat principalment a les ciutats de Savoia i Florida, Savoy Mountain State Forest és bastant remot. Es troba a la serralada Hoosac (una extensió de les Muntanyes Verdes de Vermont) i té quatre estanys, a més de set cims de muntanyes i turons. I, hi ha dues cascades força espectaculars. Si podeu, reserveu un càmping a principis de tardor per gaudir de la glòria del famós fullatge de tardor de Nova Anglaterra.\nEl 1918, l'estat de Massachusetts va comprar 100 acres de terres de cultiu abandonades i va crear el bosc estatal de Savoy Mountain. A la dècada de 1930, el Cos de Conservació Civil va reforestar la major part de la zona amb Noruega i Blue Spruce i va construir preses de formigó per substituir les més antigues. Ara hi ha prop de 120 acres de bosc antic i els arbres inclouen avet vermell, cicuta oriental, groc, bedoll i auró de sucre. Si us interessa explorar arbres amb edats compreses entre els 150 i els 400 anys, ho faràs amor excursionisme aquí.\nCaracterístiques del bosc estatal 45 càmpings en un antic pomerar; alguns d’ells són més remots, així que proveu de reservar-ne un; els altres estan una mica propers. Cada lloc té la seva pròpia taula de pícnic, armariet per guardar aliments i anell de foc. El guarda-guarda d’aliments és una cosa important perquè es tracta d’un país de l’Ós Negre i és vital que limiteu la temptació que els óssos vinguin a trucar al vostre campament. Durant la temporada principal d’acampada, els campistes tenen accés a dutxes, lavabos a ras i un abocador. Durant la temporada baixa, els campistes es limiten als lavabos de compostatge; les dutxes estan apagades i l’aigua potable només està disponible a l’edifici de la seu.\nHi ha 50 quilòmetres de senders boscosos que són molt divertits per caminar durant tot l'any i que creuen la majoria de senders al càmping. Utilitzeu Busby Trail per pujar a Spruce Hill, que ofereix vistes de prop de 360 graus des del seu cim. Això és especialment fresc durant la migració de falcons. O bé, proveu el Bog Pond Trail, una sèrie d’illes flotants de molsa de torba enfrontades als canals d’aigua tànica fosca. És possible que hi hagi albans, linces, coiots, guineus i óssos. També heu de fer un punt per veure Tannery Falls i Parker Brook Falls, que es troben on Ross Brook travessa una profunda escletxa i després cau en una piscina tranquil·la i clara.\nSi no heu caminat mai cap a una cascada quan neva, no sou de Nova Anglaterra\nUna publicació compartida per Matt Lewinski (@matt_lewinski) el 27 de novembre de 2017 a les 3:49 am PST\nUna publicació compartida per Hailey (@ hcow33) el 5 d'agost de 2017 a les 06:16 PDT\nM’agradaria que el fullatge de tardor hagués durat més #follatge de caiguda #ilovermont #intervenció d’hivern #firaetorera #més tard\nUna publicació compartida per Brielle Cerep (@briellecerep) el 20 d’octubre de 2016 a les 9:18 PDT\nÉs possible que us hàgiu adonat que incloem alguns llocs turístics ocasionals, però ens inclinem més cap a aquelles zones fora de pista. Si el propòsit d’una microaventura és connectar amb la natura, necessiteu una mica d’aïllament, una mica d’aïllament. Allis State Park ofereix això. En realitat, molta gent ho considera un dels secrets més ben guardats del centre de Vermont. La seva ubicació a la part alta d’un turó i el seu petit campament permeten mantenir-se tranquil. A més, és a tocar d’una de les úniques carreteres de grava que queden a l’Estat. Normalment, es tracta d’excursions d’un dia, pícnic i ferradures. Però, a Allis també podeu acampar, fer excursions lleugeres i observar la natura.\nEl parc rep el nom de Wallace Allis, que va deixar la seva granja estatal Bear Mountain a Vermont amb el propòsit de convertir-se en una àrea recreativa i un campament. Això el va permetre ser el segon parc estatal quan es va establir el 1928. El parc va ser desenvolupat a partir del 1932 pel Cos de Conservació Civil, que va construir totes les vies d'accés i va construir el pícnic i els càmpings, així com el pavelló de pícnic.\nEl càmping compta amb 18 llocs per a tendes de campanya i 8 camping-car. Els campistes tenen accés a lavabos, aigua calenta i freda, i dutxes (tot i que són monedes). No hi ha cap connexió, però hi ha una deixalleria sanitària i hi ha taules, graelles i xemeneies. Els llocs varien, així que consulteu les descripcions i les fotos abans de triar-ne una. Si no teniu aquesta possibilitat, és probable que us trobeu en un lloc privat i espaiós. Si acabeu a prop dels campistes veïns, us complau saber que el càmping observa hores de tranquil·litat. El lloc del grup està molt allunyat dels altres llocs, de manera que qualsevol festa nocturna no us hauria de molestar. Caram, fins i tot us podríeu plantejar participar-hi.\nAssegureu-vos de caminar per Sender de Bear Hill - un recorregut moderat de 0,5 milles amb una tona de flors silvestres i una gran observació d’ocells. I tothom s’ha de dedicar el temps a pujar a la torre de vigilància que es va erigir per detectar incendis forestals. En un dia clar, podeu mirar cap al sud i veure els pics de Killington, Pico i Mt Ascutney; mireu cap al nord i vegeu Camel’s Hump i Mt. Mansfield; mireu cap a l’oest i vegeu Abraham, Lincoln i Ellen; i mireu cap a l’est i veureu les Muntanyes Blanques de New Hampshire.\nPer últim, si teniu l'oportunitat, veure la sortida del sol des de la part superior de la torre és transformador.\nUna publicació compartida per Melissa Lux (@ mslux23) el 10 de novembre de 2017 a les 13:50 PST\nUna publicació compartida per Brie Hensold (@bzhensold) el 3 de juliol de 2017 a les 17:41 PDT\nChapman Falls al Devli’s Hopyard State Park!\nUna publicació compartida per Jason Paul (@jayyscapes) el 10 de gener de 2018 a les 10:51 am PST\nÉs una mica frustrant fer una llista com aquesta, ja que heu de trobar les zones més càlides i els càmpings que els hi convé. Creiem que tothom hauria de fer un viatge per veure Enders Falls a Granby, però no hi ha cap càmping Enders State Forest . Feu una excursió d’un dia, si podeu, i feu una nit al Devil’s Hopyard State Park (i no només perquè el nom sigui fantàstic). És un parc estatal preciós en una vall, i compta amb les seves grans cascades i interessants formacions rocoses conegudes com Scotland Schist.\nAixí que ... sobre aquest nom. No hi ha una sola explicació que es pugui oferir i verificar. Una de les llegendes més populars diu que un home anomenat Dibble posseïa un jardí per cultivar llúpol a la zona i, durant anys d’ús, la frase Dibble’s Hopyard es va convertir en Devil’s Hopyard. Per desgràcia, les recerques exhaustives mai han donat lloc a un agricultor Dibble que posseís un hort a la zona. Un altre conte se centra en els sots prop de les cascades (alguns dels millors exemples de formació de pedra de sots al país). Els primers pobladors, insegurs de la ciència darrere de la formació dels forats, van intentar explicar-los amb el sobrenatural. El dimoni, segons van dir, va passar per les caigudes i va mullar-se accidentalment la cua i el va fer enfadar. Quan es va allunyar de l'aigua, els peülles van deixar forats a les pedres.\nN’hi ha 21 càmpings boscosos prop d’una cascada pintoresca. Es fomenta la pesca amb rierols, però la natació pot ser força perillosa i, per tant, està prohibida. Els llocs estan disponibles des de mitjans d’abril fins al 30 de setembre i inclouen una graella de cuina de pedestal i una taula de pícnic. Hi ha disponibles allotjaments in situ, però no hi ha connexions ni dutxes. Els residents de Connecticut paguen 14 dòlars per nit per acampar, mentre que els de fora de l’estat han de guanyar 24 dòlars.\nA East Haddam (on es troba el parc estatal) es troba Chapman Falls, un exemple perfecte amb una bona quantitat d’aigua que cau en cascada per una cornisa escalonada. Aquí és on veureu els famosos sots causats per les roques atrapades a l’aigua que flueix. Per arribar-hi, pugeu al Devil’s Hopyard Orange Trail Loop, un passeig de 2,1 quilòmetres que és bo per a persones de tots els nivells d’habilitat, tot i que hi ha llocs on la inclinació desafia el fora de forma. Estigueu preparats per a respostes mixtes. La gent en forma pensarà que era massa fàcil i que les patates del sofà se suaran els culs. Si us caieu al mig, és una fantàstica caminada per a vosaltres.\nTambé podeu seguir el Millington Trail i veure caigudes. En ambdós casos, utilitzeu bones sabates perquè la pista sol estar enfangada.\nEstima’m algunes cascades durant els calorosos mesos d’estiu NO PODEU ESPERAR FINS QUE ENS MOGUEM AL SUD. . . Aneu a veure el meu canal de bellesa de YouTube, Enllaç a la meva biografia ... Espero que tingueu l'oportunitat de subscriure-us. . . . #beautiful #beautifulgirl #beautifulwomen #beautifulwoman #waterfall #bikini #bikinigirl #bikinimodel #bikinibody #confidence #confidentwomen #summerbody #anastasiabeverlyhills #smashbox #tartecosmetics #kikomilano #boxycharm #beauty #wetandwildcosmetics #ultabeauty #sephora #connecticut\nUna publicació compartida per Kaitlyn V Simmons (@ kaitlynsimmonsbeauty94) el 5 de gener de 2018 a les 6:55 am PST\nUna publicació compartida per Mike Douglas (@mike_douglas) el 20 de desembre de 2017 a les 14:41 PST\nSi sou una persona de l’oceà, podeu passar hores assegudes a la sorra veient com les ones corren cap a vosaltres i retrocedeixen mentre la vostra ment viatja tranquil·lament a través d’una sèrie de pensaments i el so de l’aigua us calma. I, hi ha moltes maneres de recuperar el solc oceànic quan visqueu a Nova York, un estat que l’Administració Nacional Oceànica i Atmosfèrica va declarar que té 2.625 milles de costa. Us suggerim dirigir-vos a l’extrem oriental de la forcada sud de Long Island, prop de Montauk. Parc estatal Hither Hills és una mica més concorregut que en general ens agrada per a les microaventures, però també és una platja absolutament bonica amb càmpings situats al llarg de la costa. No podem lluitar contra aquest sorteig.\nAquest parc estatal de 1.755 hectàrees estava previst per al desenvolupament privat en un moment donat. Gairebé es va convertir en un complex recreatiu amb totes les trampes estereotípiques de l'escorça superior, incloent una conca de iots i un camp de polo. Però, la Long Island State Park Commission va bloquejar aquest pla i una part de les finques privades es van vendre a l'estat de Nova York, que el va designar parc a l'agost de 1924. Preneu-vos això, gent rica.\nHi ha un Càmping de 190 emplaçaments a l’oceà. És possible que estigueu dormint literalment a pocs metres de les onades que cauen. Cada lloc té una llosa de formigó amb una taula de pícnic. Si temeu la pluja o el sol opressiu, porteu un dosser perquè els llocs no ofereixen cap cobertura del temps. No està permès tenir foc obert; així que, si esteu cuinant, porteu una graella. Hi ha banyeres amb lavabos i dutxes, i tot es manté net. A més, com que és un lloc popular, hi ha patrulles policials a la nit, de manera que no us haureu de preocupar perquè els vostres veïns es descontrolin i us mantinguin al dia. És realment tan còmode i còmode com pot aconseguir un lloc de carpes sense estar ple de glamping. Els llocs costen 31 USD per nit i 217 USD per setmana.\nL’oceà és imprescindible. Sortiu i pesceu, nedeu o esquitxeu-vos. Fins i tot assegut a la platja durant hores us ajudarà a recuperar el contacte amb el vostre aventurer interior. Però, assegureu-vos de dedicar-vos també temps per explorar i caminar pel sender boscós Hither Hills Overlook, un bucle de trenta quilòmetres molt transitat. La dificultat és moderada, però una persona que no camina tant al sol pot tenir dificultats a l’estiu. El límit est del parc compta amb les dunes exclusives per passejar del port de Napeague i una pista de 2,7 milles us recorre.\nUna publicació compartida per Lex 🤙 (@lexxamary) el 27 de juliol de 2017 a les 12:21 pm PDT\nRhode Island: Àrea de gestió i campament de George Washington\nUna publicació compartida per Jennifer A Hurst (@ hurst2600) el 22 d'octubre de 2017 a les 13:54 PDT\nL’àrea de gestió de George Washington, de 4.000 acres, alberga diversos boscos estatals, a més de Zona de càmping Memorial George Washington . Per tant, si realment us agrada acampar per boscos, aquest lloc farà el màxim per vosaltres. Entre l’àrea de gestió hi ha el bosc estatal George Washington Memorial, fundat el 1932 com el primer bosc estatal de Rhode Island. L’aventura a la zona us permet fer excursions entre vells creixements i veure postes de sol sobre el llac. No hi ha cap cascada, cova o arc ni cap meravella natural específica que us atregui a la zona. En lloc d’això, obtindreu una experiència clàssica en una part realment bonica de l’Estat.\nEl càmping generalment és dopatge, però intenteu entrar als llocs A1-A7. Aquests llocs es troben aïllats de 12’x12 ’de plataformes al llarg d’Angell Loop, una pista de 1,5 milles que serpenteja sobre petits turons i serpenta al llarg de la magnífica riba sud del pantà de Bowdish. Aquests llocs són d’excursions d’excursió a peu, així que estigueu preparats, però només heu de caminar 0,6 quilòmetres per arribar-hi. Si no esteu d'acord amb haver de transportar les vostres coses per acampar, hi ha 38 espais més per triar. En el passat, només hi havia vàters i exteriors; no hi havia dutxes. Ara hi ha una nova casa de banys amb dutxes i lavabos a ras. I l’aigua es subministra a través d’espigons compartits a tot el càmping. Els càmpings costen 14 dòlars per nit o 98 dòlars per setmana.\nUn bosc té un hàbitat extens i podeu accedir a la guineu, el coiot, el mapache, la llebre de raquetes de neu, els conills de cua cotó, els cérvols de cua blanca i l’esquirol gris dins de l’àrea de gestió. Si us interessa observar ocells, el pantà de Pulaski atrau un munt d’aus aquàtiques, inclosos l’ànec negre, l’ànec de fusta i els ànecs collverds. Després, hi ha les aus de caça: gall dindi salvatge, gall ferrujat i gallina. I la coberta forestal general converteix en un entorn acollidor per a tallarols, tords, mussols i falcons. En fer una caminada per la zona, podeu veure molta vida salvatge, així que porteu el telèfon o la càmera per documentar-la. Un bon sender a seguir és el nord sud i el sender central fins a l’embassament de Bowdish. És un bucle de 8,6 milles que us porta al costat del llac. El camí sovint es creua amb carreteres de grava, de manera que porteu bones sabates i mantingueu la motxilla lleugera.\nUna publicació compartida per Amber (@ambermchandler) el 16 de setembre de 2017 a les 16:06 PDT\nM’encanta el bosc. #Camping #ForestLife\nUna publicació compartida per Edward Villani (@critterglitter) el 30 de setembre de 2017 a les 13:15 PDT\nNova Jersey: High State State Park\nAlguna cosa al respecte és tan eteri i @citiesandthesky acaba de clavar-ho tot. Gràcies per compartir! Foto escollida per: @jermgonzalo ↠ ↠ ↠Voleu que aparegui? Segueix-nos i marca les teves fotos de North Jersey a #northjerseyadventures. ________________________________________ Segueix-nos mentre explorem la meitat sud de Nova Jersey amb @southjerseyadventures. Seguiu-nos per la costa a @coastaljerseyadventures! #nj #newjersey #jersey #northjersey #nyc #newyork #wildnewjersey #njspots #jerseycollective #instagood #jerseygrammers #instagood #insta_jersey #just_newjersey #njshooterz # shoot2kill #njwoods #scenicnj #gif #thecreatorclass #adventure #OfTheJourney\nUna publicació compartida per North Jersey Adventures (@northjerseyadventures) el 9 de gener de 2018 a les 10:38 am PST\nTres suposicions per què aquest és el nom del parc. Si una de les vostres respostes va ser que el parc es troba al cim de la muntanya més alta de l’estat, teniu raó. A 1.803 peus sobre el nivell del mar, la vista és un panorama espectacular de valls frondoses, terres de cultiu verds, bosc ric i turons en tres estats. Donat pel coronel Anthony R. i Susie Dryden Kuser, la terra per a Parc estatal High Point es va convertir en un parc dedicat el 1923. El parc va ser realment dissenyat pels germans Olmstead de Boston, que eren fills del destacat arquitecte paisatgista Frederick Law Olmstead, el dissenyador de Central Park. La seva destresa es mostra al parc actual, que inclou un monument en honor a tots els veterans de guerra. Completada el 1930, l'estructura de 220 peus permet als observadors accedir a la millor vista de l'estat.\nUna de les coses interessants de passar la nit aquí és que càmping no s’enfonsa contra els excursionistes del dia. En lloc de situar-lo al costat de l’estació de contacte al costat del llac Marcia (on la gent neda i es queda), es troba més al nord. Hi ha 50 llocs de tendes (sense remolcs) al llarg del llac Sawmill i cadascun té una taula de pícnic i un anell de foc. Els campistes estan a poca distància dels lavabos. Els espais són de bona mida i ofereixen una memòria intermèdia suficient entre els convidats perquè pugueu veure els vostres veïns, però no estaran prou a prop per forçar la conversa. Els residents paguen 20 dòlars per la nit i els forasters que no arriben de l’estadisme fins a 25 dòlars.\nHigh Point State Park té més de 50 quilòmetres de senders, de manera que teniu opcions durant tot l'any. Alguns són polivalents, cosa que significa que podeu optar per utilitzar-los en bicicleta de muntanya, senderisme, equitació, trineus de gossos, raquetes de neu, motos de neu i esquí de fons. Podeu seguir un curt recorregut per un sender de 0,5 quilòmetres o sortir completament durant 18.\nCreiem que el Monument Trail Loop no pot faltar. És un bucle de 3,5 quilòmetres moderadament difícil que dura aproximadament dues o tres hores. Aquesta és una bona manera d’accedir al monument i a les vistes. Aconsegueix una bona quantitat de trànsit, de manera que és probable que no passegeu sols, tret que la copeu a l'hivern i feu front a la neu (que és tan divertit). A més, és divertit el White Cedar Swamp Trail, un sender de 2,6 milles que us acosta a la vida salvatge.\n# caminada # punt culminant # statepark # neu # congelació!\nUna publicació compartida per jegash (@jegash) el 7 de gener de 2018 a les 18:25 PST\nHola hivern, però no estic preparat per acomiadar-me del fullatge de colors.\nUna publicació compartida per Wenqian Zhang (@verena_zwq) l'11 de novembre de 2017 a les 18:41 PST\nDelaware: parc estatal Cape Henlopen\nEl geocaching ha existit prou temps com per tornar a ser fresc o estem totalment estúpids per entusiasmar-nos per caçar quincalla deixats per desconeguts? Si aquest és el cas, aquesta micaventura es farà una mica estranya; però, anirem a les nostres tombes insistint que és una droga AF. Delaware té un ruta de geocaching que es compon de 69 bones ubicacions de geocache. Si obteniu les paraules clau d'almenys 24, l'Estat us concedirà una moneda commemorativa amb un mapa blau cel de l'estat i, si aquest viatge marca la vostra primera memòria cau, podríeu trobar-vos a la carretera de microadventures de planificació de carreteres només per captar més codis. Comenceu el vostre viatge a Parc estatal del Cap Henlopen , que té una memòria cau o dos, així com una gloriosa platja de natació designada. A la platja hi ha una mica de gent quan fa bon temps, però hi ha molt més a fer al parc que aviat trobareu una mica de tranquil·litat per trucar-hi.\nEl càmpings s’han renovat recentment, i n’hi ha 50 amb connexions elèctriques de 100 amperis, nous fogons, aigua, dutxes, lavabos, una botiga de campaments, bugaderia, abocadors i aparcament desbordant. També hi ha un centre de natura, una botiga, una botiga d’esquerre i aparells i concessions de menjar. No voldràs res. Recomanem els llocs de les tendes de campanya perquè ofereixen més privadesa. Durant la renovació, van afegir més llocs i això va reduir l'espai, de manera que la privadesa és una excel·lència. Tarifes depenen de la temporada i de si us allotgeu el cap de setmana o entre setmana.\nEl parc estatal de Cape Henlopen en té molts, molts senders . S’hi permet practicar senderisme a tots, però també hi ha qui fa doble tasca allotjant cavallers o ciclistes de muntanya. Si no esteu fent una trepidant excursió, ens encanta el camí de la natura de la costa, un passeig de 0,6 quilòmetres per superfícies planes i arenoses. Podeu veure alguns boscos de pins costaners, a més d’observar la badia de Delaware, el moll de pesca, l’escullera interior i el far de Henlopen (sabíeu que hi hauria almenys un far en aquesta llista). El parc també té un programa de lloguer de bicicletes, així que penseu a fer-ne un i accedir al Bike Loop Trail, un sender asfaltat de tres quilòmetres que rodeja molts dels llocs més importants del parc, com el Nature Center, el lloguer de caiacs i la torre d’observació.\nl’únic lloc del qual no em canso mai\nUna publicació compartida per Feeeel (@dr______pheelgoode) el 28 de febrer de 2016 a les 10:42 am PST\nVaig passar els darrers 4 dies parlant amb els visitants del Pittsburgh RV Show i explicant-los l’impressionant que és Delaware. Molta gent no havia estat mai a Delaware, ni havia acabat de conduir. Alguns fins i tot semblaven incrèduls, com Delaware no podria ser un lloc tan interessant. Només visc aquí durant aproximadament un any i mig, però aquest estat m’ha bufat. Podria parlar de Delaware tot el dia i crec que no em cansaré mai d’explicar a la gent el sorprenent que és. Per descomptat, probablement podria parlar només del cap Henlopen durant tot un dia.\nUna publicació compartida per Abby Shepard (@abbyventure) el 15 de gener de 2018 a les 16:11 PST\nCavalls salvatges. No, no parlem de la cançó dels Rolling Stones, de la portada dels diumenges ni de l’escena amb Mark Wahlberg a les palpentes de Reese Witherspoon a Por . Estem fent referència als cavalls salvatges molt literals que recorren Assateague Island National Seashore, el lloc del vostre microaventura de Maryland. Situat a Illa Assateague (una illa barrera vorejada a l'oest per la badia de Sinepuxent i a l'est per l'Atlàntic), la vora del mar forma part de l'únic passeig marítim de Maryland parc estatal , i ofereix als visitants activitats com nedar, prendre el sol, pescar, fer surf i observar cavalls salvatges. Si un d’aquests (cavalls no us emociona), estem preparats per registrar la nostra preocupació.\nEl parc estatal va trigar a establir-se, ja que els planificadors estatals el van suggerir tant el 1940 com el 1952 sense que es prenguessin mesures. No es va posar en marxa fins al 1956, quan Ocean Beach, Incorporated va donar 540 acres de North Ocean Beach a l’estat. El litoral nacional es va crear el 1965. Abans d’això, l’illa estava destinada a convertir-se en una comunitat turística privada, però un noreste va caure a terra i va destruir els pocs edificis que s’havien erigit i va trencar les carreteres. L’illa simplement no era prou estable per servir de base per a un resort. És perfecte per acampar i fer cavalls salvatges.\nEl parc estatal manté 148 càmpings per a les persones que fan servir tendes de campanya i per a aquells amb autocaravanes. Els campistes poden triar entre una parcel·la al costat de l’oceà o una de la badia. Si aneu per l’oceà, teniu l’avantatge d’estar a la platja. Però, a la vora de la badia, teniu unes vistes fantàstiques dels pantans on s’alimenten els cavalls, cosa que pot convertir-vos en fantàstiques imatges i records. Les instal·lacions inclouen aigua potable, dutxes fredes i lavabos químics. També teniu una taula de pícnic i un anell de foc al vostre lloc. Els campistes paguen 30 dòlars per nit per reservar un lloc. És un arranjament senzill i senzill.\nÉs clar, podeu fer excursions aquí. Hi ha tres senders força curts (cap d’ells no supera el quilòmetre). Hi ha una pista de dunes sobre la sorra, una pista forestal ombrejada per boscos i una pista de pantans en un passeig marítim elevat. Però volem gaudir de la nostra nena de set anys i centrar-nos en els cavalls. Els ponis de Chincoteague són, segons la llegenda, els descendents d’animals que van sobreviure a un naufragi a la costa. Però, és més probable que es remuntin a que els colons opten per mantenir els cavalls a una illa en lloc de construir paddocks i pagar impostos sobre tanques. I, com que els cavalls viuen sobre herbes salades, han desenvolupat petites panxes rodones i poca estatura; molts tenen menys de 4’8.\nTingueu en compte que aquestes xucladores picaran i mossegaran perquè són salvatges, de manera que es tracta d’estar entre ells i observar. No es permet alimentar ni acariciar.\nUna publicació compartida per Imatges de Assateague (@imagesofassateague) el 8 de gener de 2018 a les 6:27 am PST\nBenvolgut estiu, et trobo a faltar :(\nUna publicació compartida per Grace Beauchamp (@gracebeauch) el 10 de gener de 2018 a les 18:13 PST\nPennsilvània: parc estatal Ohiopyle\nCaigudes de gel | #ohiopyle #fallfall #frozen #river #frozenwaterfall #cucumberfalls #laurelhighlands\nUna publicació compartida per Fotografia de Ben Beard (@benbeard) el 29 de desembre de 2017 a les 20:45 PST\nAra hi ha molts càmpings a tot el país que compten amb parcs de tobogans aquàtics, que creiem que són una mica frescos (els tobogans aquàtics mai no poden estar completament freds), però no el que cal fer per tornar a la natura. Una microaventura amb tobogans naturals és perfecta perquè et proporciona tota la pressa associada a lliscar per l’aigua corrent al cul i et manté connectat al desert. Parc estatal Ohiopyle , situat a l’extrem sud de Laurel Ridge, té una superfície de 20.500 hectàrees de bellesa salvatge centrada a les aigües precipitades de la gola del riu Youghiogheny, on es troben algunes de les millors nàutiques d’aigües braves de l’est i dos bonics tobogans naturals. Com que el parc està obert tot l'any, també teniu l'opció de practicar esquí de fons, motos de neu i trineus quan el temps no és adequat per lliscar.\nPoc després que els colons europeus arribessin a aquesta part de la nació, les tribus natives americanes de la costa est van ser exterminades o van fugir per escapar d’aquest destí. Molts d’ells van acabar a la zona d’Ohiopyle durant el segle XVIII. De fet, el nom d’Ohiopyle prové d’una frase lenape que significa que es torna molt blanca, una referència no al canvi en la població de la zona sinó a l’escuma de les cascades locals. La regió va passar per períodes d'ús de pagesos, caçadors, caçadors i llenyataires abans que els ferrocarrils també la convertissin en una destinació preferida pels turistes. Quan l’automòbil es va popularitzar, es van enderrocar tots els edificis del complex de la zona i el bosc va recuperar el terreny abans de ser comprat per Western Pennsylvania Conservancy i venut a la Commonwealth de Pennsilvània per convertir-se en el primer i més gran parc adquirit en virtut del Projecte 70. Llei d’adquisició i endeutament de terres el 1964. Es va autoritzar l’entrada del públic el 1965 i el parc es va dedicar el 1971.\nPer a aquesta sortida, us quedareu al KentuckCampground - que compta amb 200 càmpings, 27 dels quals són walk-in. Ens encanten perquè generalment ofereixen més privadesa, però transportar les vostres coses pot ser un dolor, així que aneu amb el tipus de lloc que us sembli millor. Tots els llocs inclouen un ring de foc, taula de pícnic i plaça d’aparcament. Hi ha accés a lavabos rasants, dutxes amb aigua calenta, abocadors sanitaris i algunes connexions elèctriques. Aquest és el país dels ossos, de manera que haureu de guardar els aliments al cotxe per seguretat.\nSi tot voleu remar, el riu Youghiogheny us farà sentir exagerat: és la secció més transitada d’aigües braves a l’est del Mississipí per una raó. Si esteu a baix amb un caiac, una canoa tancada o una bassa de goma, fins i tot podeu executar les caigudes un cop a l’any. És transcendent. Però, per a una simple microaventura, els tobogans d'aigua poden ser tota l'acció fluvial que necessiteu. Feu lliscar a l’aigua freda i clara del tobogan aquàtic Natural Meadow Run i poseu-vos en contacte amb el vostre fill interior. La llarga i ràpida canaleta et fa girar i deixar caure a través de llençols de roca mare mentre els aerosols d’aigües braves marquen el teu rastre. Aterreu còmodament en una piscina poc profunda i voldreu córrer fins al cim i tornar a començar.\nUna publicació compartida per Jeremy Marshall (@ jeremymarshall92) el 7 de novembre de 2015 a les 15:06 PST\nUna publicació compartida per marley (@marleyevvans) el 22 d'abril de 2017 a les 17:18 PDT\nNew Hampshire: parc estatal Umbagog Lake\nDe tornada a Umbagog ... per desgràcia va caure pluja ahir a la nit allà #bettertanworking #paddletrip #camping #optoutside #maine #newhampshire\nUna publicació compartida per Keith Hoffman (@keith_hoffman_) el 4 de setembre de 2017 a les 15:56 PDT\nParc estatal Umbagog Lake és un dels millors llocs de caiac de tota la regió. El llac, que també forma part del Refugi Nacional de Vida Silvestre d'Umbagog, té una superfície de 7.850 acres, cosa que el converteix en el llac més gran de la frontera de New Hampshire i Maine. També és infinitament bonic, oferint als visitants tot el desert i la solitud que poden gestionar sense desviar-se del tipus d’escenari del divendres 13. La zona té un accés logístic, de manera que és tranquil·la i tranquil·la. I és un dels parcs adquirits més recentment del sistema. La divisió només va començar a gestionar-lo el 1998, cosa que significa que no té la notorietat que tenen els parcs dels anys trenta.\nEl càmping del parc té 27 llocs amb connexions elèctriques i d’aigua i 35 llocs remots , que són tan genials. Podeu literalment reclamar un lloc solitari en una mini-illa. No us preocupeu per no tenir el vaixell, el caiac o la canoa necessaris per sortir al vostre campament; tots estan disponibles per llogar. Cadascun dels llocs remots té un lavabo, una llar de foc i una taula de pícnic. No hi ha aigua, però podeu omplir-la al càmping principal i transportar-la a l’illa amb la resta de material. Heu de comprar tota la llenya a la botiga del campament per limitar el perill per als arbres de la zona. No hi ha escombraries, així que estigueu preparats tant per transportar-los com per transportar-los.\nConsell d’informació privilegiada: pensem càmpings 14, 28, 29 i 32 són les autèntiques joies. Reserveu-los si podeu.\nEl parc estatal Umbagog Lake té a veure amb el llac (impactant!). Aquest és un lloc fantàstic per nedar, remar i pescar. Però també hi ha moltes zones interessants per desconèixer i explorar. A Tyler Cove, hi ha una platja de còdols i, si seguiu un petit corriol de 0,2 quilòmetres, arribareu a una font natural. Una mica més d’aventura a la zona us portarà a les restes d’un camp de golf abandonat que data de dècades enrere. I, Harper’s Meadow, designat un monument natural natural de l’illa flotant és un pantà flotant que alberga moltes espècies diferents de besties salvatges.\nMireu àguiles, àguiles pescadores i llomons. Hi ha moltes aus aquàtiques, però també hi ha alces. Alces!\n'El que es queda a Umbagog, es queda a Umbagog.' ………. …………………………………………. a prop de la vora de les aigües, tots ens posàvem damunt de còdols molsosos, amb llum blau rosa que amenaçava de llançar el petit equilibri induït per la cervesa que ens quedava mentre relliscava per sota de l'horitzó. de peu sobre roques humides és difícil quan equilibris una ampolla de gall dindi salvatge en una mà i un sam adams en l’altra. gairebé ara mateix, la lluna va començar el seu lent descens darrere del siluetat teló de fons de les muntanyes blanques, que brillaven de color taronja contra el cel negre. 'allà va!' tots cridàvem a l’uníson, rient-nos de la redundància de les nostres exclamacions. ara mig amagat darrere de la línia d’arbres que travessen el llac, la seva forma de mitja lluna pintava una ombra prima a les ondulacions de l’aigua. el fum ens envoltava a tots, olla, tabac, boira rodant, era igual; respiràvem profundament i ens delectàvem en la forma en què l’aire penjava a la pell i als pulmons, lleugers com la lluna que es traia tan fàcilment de la vista per deixar lloc a les estrelles. 'Em dóna aquell contundent' que vaig sentir darrere meu, tirant cegament el braç cap enrere per no perdre ni un moment dels darrers segons de la lluna, lluitant per mantenir-me per sobre de l'horitzó, brillant el més lleuger que el que tenia lluny. el fum es barrejava al nas de nou mentre sentia 'El que queda a Umbagog, queda a Umbagog'. Vam riure, i riure, i riure alguna cosa més. un de nosaltres finalment va aconseguir preguntar-li: 'Dunkin volies dir ...?' 'Per descomptat que sí, el que queda a Umbagog, queda a Umbagog' i amb uns solemne gestos d'acceptació, vam girar la mirada cap al cel, observant en silenci com la via làctia ballava i brillava per sobre nostre en un espectacle de llum pròpia. .\nUna publicació compartida per Rylee (@ oh.ryleeee) el 29 d'agost de 2017 a les 5:40 am PDT\nUn altre gran viatge al llac Umbagog. El meu lloc preferit del món. Amb ganes de tornar aviat.\nUna publicació compartida per Joe Vigue (@joe_vigue) el 16 de setembre de 2017 a les 20:31 PDT


Vitrines - | mts. |\n937 52 20 54\nVitrines Expositores Refrigerades\nEn MTS Interiorisme Comercial som fabricants de vitrines frigorífiques a mida amb més de 25 anys d’experiència.\nLes nostres vitrines frigorífiques a mida estan construïdes amb materials d’alta qualitat i seguint els estàndards de qualitat i protecció del medi ambient.\nAl tractar-se de vitrines construïdes a mida, són exclusives i dissenyades de manera específica per a cada negoci, pel que ens adaptem a cadascun dels nostres clients.\nEn funció de les necessitats del local comercial i del negoci, fabriquem la vitrina frigorífica exclusiva en disseny, mides i materials, perquè s’integri de manera natural en el conjunt del disseny del local.\nTreball realitzat per MTS Interiorisme Comercial.\nConeix les nostres vitrines frigorífiques\nDes de MTS Interiorisme Comercial dissenyem i fabriquem vitrines frigorífiques què garanteixen l´òptima conservació d´aliments frescos gràcies a una idònia instal·lació frigorífica concreta per a cada tipus de producte.\nLA IMPORTÀNCIA DEL FRED EN UNA VITRINA FRIGORÍFICA\nFactors a tenir en compte a l’hora de triar una vitrina expositora frigorífica\nNo totes les vitrines expositores són iguals. Cada producte fresc té unes característiques de conservació diferent i a l’hora d´escollir una vitrina frigorífica cal tenir en compte el què es ven, com es ven i on es ven.\nUn sistema de fred adequat per a cada producte és el més important a l’hora de determinar la vitrina frigorífica que cobrirà les necessitats determinades d’un negoci.\nConservació dels aliments en la vitrina expositora frigorífica\nNo és el mateix el nivell de temperatura i humitat que necessita la vitrina expositora d’una carnisseria o polleria, què la d´una xarcuteria o especialitats de formatges. Amb el correcte sistema de fred per a cada tipus de producte, el client apreciarà el producte en perfecte estat i aspecte.\nUn sistema de frío adecuado a cada producto es lo más importante a la hora de determinar la vitrina frigorífica que cubrirá las necesidades determinadas de un negocio.\nExperiència en la fabricació de vitrines frigorífiques a mida.\nTenint en compte la importància d’una correcta elecció del fred en una vitrina frigorífica expositora, és bàsic assessorar-se per una empresa especialitzada. A MTS Interiorisme Comercial estudiem cada cas individualment i tenim en compte les necessitats concretes de cada client.\nDissenyem i construïm vitrines frigorífiques a mida amb un sistema de fred completament personalitzat.\nRelació qualitat preu a l’hora de decidir-se per una vitrina frigorífica.\nAvui en dia hi ha una gran oferta de vitrines estàndard, construïdes en sèrie, que no ofereixen les prestacions adequades. El fred no rendeix, l’eficiència energètica no és l’adequada, ressequen el producte i, per tant, fan que els aliments tinguin un aspecte què no és l´adequat i, com conseqüència d´això, una vida més limitada. Per aquest motiu, cal assegurar-se de que els materials empleats siguin de òptima qualitat, per garantir un correcte rendiment del sistema de fred i que els aliments exposats es conservin adequadament.\nLi fem el pressupost sense compromís de la vostra vitrina expositora frigorífica!\nA MTS Interiorisme Comercial, realitzarem un estudi de les necessitats del seu cas, assessorant-lo per triar el tipus de fred i vitrina frigorífica més adequat i amb les mides, característiques i dissenys determinants. Finalment, realitzarem un pressupost sense compromís, amb la millor relació qualitat-preu del mercat.\nVitrines Frigorífiques de excel·lent qualitat\nESCOLLIR UNA VITRINA FRIGORÍFICA\nEn el moment d’adquirir una nova vitrina frigorífica, poden sorgir varis dubtes. Per aquest motiu, des de MTS Interiorisme Comercial, el nostre departament tècnic l’assessorarà sobre les característiques més importants a tenir en compte a l’hora d´escollir una vitrina frigorífica per a una botiga d´alimentació o parada de mercat.\nA l’hora d´escollir una vitrina refrigerada, s’han de tenir en compte una sèrie de factors:\n1. Sistema de conservació de la vitrina frigorífica\nEscollir el sistema de fred més adequat per a les característiques del producte a exposar és imprescindible. A MTS Interiorisme Comercial som experts en la fabricació de tot tipus de vitrines frigorífiques a mida.\nJa sigui de venda tradicional o autoservei, cadascuna de les nostres vitrines frigorífiques té un fred específic, per obtenir el màxim rendiment i el mínim consum.\nIndependentment del disseny de la vitrina, adaptem el sistema de fred més adequat per a cada negoci.\n2. Materials de primera qualitat\nEn la fabricació de les nostres vitrines frigorífiques únicament utilitzem materials d’alta qualitat. Ja sigui tant d’acer inoxidable com de polièster, disposem d’estrictes controls de qualitat que garanteixen estanqueitat, neteja i durabilitat en totes les nostres vitrines..\n3 Visibilitat i il·luminació\nLa forma en què el comprador percep l’aspecte dels productes que exposa és molt important.\nFactors com l’alçada de l’exposició, la mida dels cristalls, la seva forma i qualitat són determinants per a l’èxit de les seves vendes. Així mateix, la qualitat de la llum i l’elecció del to o temperatura, és imprescindible per exposar de forma adequada el producte i ressaltar la seva frescor i colors.\nCal destacar que des de MTS Interiorisme Comercial recomanem que, en la mesura del possible, la vitrina de venda tradicional disposi del seu propi rail LED integrat, la qual cosa garanteix que no es creïn ombres i s’il·lumini directament el producte.\n4 Disseny personalitzat\nÉs important que l’aspecte de la vitrina expositora sigui atractiva i s´integri en la imatge del negoci. Al construir-se a mida, hi ha infinitat de tamanys i formes, així com opcions de materials que podem adaptar-se a les nostres vitrines frigorífiques.\nPer a qualsevol consulta tècnica, tenim un equip tècnic amb àmplia experiència, en el correu mts@mts.cat o al telèfon 93 752 20 54 o al mòbil 647 97 56 75.\nPremia de Dalt, Barcelona 93 752 20 54 mts@mts.cat www.mts.cat\nBotigues Carnisseria Contacte Fruiteria Parades de mercat Polleria Xarcuteria\nCopyright © BITVAX


Solidaritat entre mediterranis – Tribuna Mallorca\nHomeOpinióSolidaritat entre mediterranis\n10/04/2017 tribuna Opinió 0\nMariu Verdú | 25 de març de 2017\nDijous 23 de març, es va presentar, a Can Alcover, una nova campanya feta per persones voluntàries i amb el suport de l’Associació Ona Mediterrània: Ona Solidària.\nPersonalment, hi participe pensant que no només es recaptaran diners, sinó que també farem que se’n xarre i s’opine sobre el tema. Sembla que és molta la informació que tenim, però en realitat és sempre la mateixa, repetida una i altra vegada. Gràcies a les persones d’aquí que han anat cap allà i a les d’allà que han vingut cap aquí, puc fer-me una idea aproximada de la meua relació amb el conflicte. És a dir, tot aquest conjunt d’individus i perspectives personals, esdeveniments, xerrades, documentals i reportatges comercials o particulars, no m’han acabat d’explicar el conflicte totalment.\nÉs per això que dic haver-me creat una idea de la meua relació amb el conflicte mediterrani. Perquè pense que per a un jove de 27 anys, home, blanc, romànic, occidental, que mai ha sofert cap emergència humanitària, no és realista ni just dir que em faig una idea, que entenc el que estan passant i que sé com i quant estan sofrint les famílies i individus que travessen la mar. I és tant el que sent en veure, amb els meus propis ulls, tanta gent perdent la vida per ofegament, per violència de les forces (altres humans) europees, que no vull ni imaginar-me com serà allò que no veig i que de tant en tant algú relata. Com les violacions diàries, la desaparició de menors, l’estafa a qui no té res o l’abandonament del dèbil per sobreviure.\nÉs tanta la maldat que estem vivint que sembla que ho sabem tot, perquè en realitat tot açò no ens ve de nou. Perquè no es tracta de saber-ho tot, sinó de recordar que ja ho has viscut i adonar-te’n que tot això ja saps com acabarà, ja saps qui perdrà. Perquè la falta d’auxili humanitari ha estat el nostre pa de cada dia, de tota la vida, i la història té molts exemples per a recordar i veure el desenllaç.\n#OnaSolidària és un front més, un front obert per persones que saben que no faran canviar el rumb del conflicte a nivell global, però sí millorar les condicions d’uns humans que, a curt termini, seguiran sent ignorats pels de sempre. “Sols el poble salva el poble”. Perquè les persones que s’amuntonen a Grècia no són nòmades, ni rodamons, ni soldats, ni morts de fam que vivien al carrer. Són estudiants, metges, fruiters, advocats, electricistes, mestres, artistes, que tenien casa i els diumenges ‘anaven de paella amb la família’.