Apunts pels sense nom, per Francesc Palomar | La web sense nom\nApunts pels sense nom, per Francesc Palomar\nPublicat dins: - 23/05/2014\nApunts pels sense nom\nFa temps que em volta pel cap escriure com unes memòries de vivències i aventures com a aventurer de l’art i seguidor del món musical. Servirien per recordar i per informar, a qui li pugui interessar, de fets culturals als quals he pogut assistir durant la vida, com a entusiasta seguidor dels fets que m’han motivat, de la música, del maig del 68, del món juvenil, contracultural, alternatiu i social, com a testimoni d’una època de somnis, esperances i experimentacions durant la qual el fet de viure tenia un sentit lúdic i màgic\nEscriuré tres anècdotes\nTenia aleshores als meus 17 anys a Moià, inquietud pels cantants i grups, sobretot els que deien coses i els artistes que volien fer experimentacions divertides. Acabava de descobrir Pau Riba, que em semblava original interessant i fugia de la solemnitat i seriositat dels militants de la cançó, moviment iniciat pocs anys abans pels Setze Jutges i el Raimon… Vaig saber que a Manresa farien una matinal al teatre Kursaal, amb Pi de la Serra, Guillermina Motta, Miquel Porter i, sobretot els Tres Tambors. Amb una camisa amb estampats florals i una mini esquella penjada al coll, amb una cadena de ganxets em vaig plantar a la carretera de Manresa a fer auto-stop amb la sort que se’m va aturar un Mercedes negre, em van deixar pujar al costat del xofer, i al preguntar-los hi qui eren, em van respondre que era el bisbe de Vic (Mossèn Ramon Masnou) i que anaven a visitar una barriada anomenada el Congo\nD’allà, en bus o com fos, vaig arribar al teatre de Manresa on vaig veure les actuacions. Al Miquel Porter l’acompanyava l’Albert Batiste a la guitarra i per fi..: Els Tres Tambors amb el seu estil folk rock- kumbaià entre Byrds i Beatles. Recordo la Cançó del Noi dels Cabells llargs, emocionat. En el moment d’anar-los a saludar vaig preguntar al Jordi: Sou hippies vosaltres? i em va respondre: som hipipoies nosaltres.\nMés o menys per aquesta època vaig provar la meva primera guitarra de dotze cordes. Una marca Taurus que també utilitzava en Pau Riba aleshores. Poc desprès em vaig comprar una Eko, vaig usar-la al concurs de la cançó del Llobregat a Sallent, cantant “Una Llarga Processó” d’Albert Batiste, cançó de protesta, ingenu de mi, entre peces comercials. Els artistes invitats eren Ana Quiro i els Hermanos Caltrava. Vaig canviar la Eko per una Aria al Mainat de La Trinca anys desprès, un dia que van venir a Moià\nL’estel de canya\nL’any 71, va tenir lloc el primer festival multitudinari de rock a l’aire lliure de l’estat espanyol. Avui dia es comú fer actuacions musicals en tot tipus d’espais amb bons escenaris i equips de so nous, festivals, festes. Ara, està molt vist, però llavors era novetat. Inspirats en Wigth i Woodstock, però l’ambient polític de l’estat no estava encara per aquestes alegries, però es van fer. Grups de musica progressiva com Fusioon, Smash, Tukky Buzzard. Dumagra, Cerebrum etc. Entre 3.500 i 4500 espectadors, àvids de noves sensacions, llibertat, passar ho be, l’exòtica actuació del galàctic Sisa amb gran barba negra, acompanyat d’una noia (potser Dolors Palau o Selene).\nExpliquen que quan va cantar Els reis del país deshabitat, i deia:\n“Si tu, tu vols, conèixer el poble encantat,\nhauràs d’anar a l’altra banda del riu.\nAllà hi veuràs els nens convertits en sal\ni tot el cel tenyit de color vermell.”\nhi havia un grup de gent que anava en trip i que, pel que fos, no havia entrat al recinte i s’escoltaven la música des de l’altra banda del riu en improvisades tendes entre la vegetació de ribera i es van sentir molt identificats pensant que el Sisa sabia de la seva presència i els dirigia un missatge. En Sisa era un enrotllat.\nVoltats de policia sense mitjans higiènics per fer les necessitats ni llocs on menjar com no fos la pols que aixecava el terra, el que s’aixecava eren les ganes de veure un nou mini mon Enmig de la vulgaritat del “normal”. Va ser com un moment iniciàtic. Els Smash van cantar el seu hit, el Garrotin, recordo que en un moment volien posar un micro dins d’una guitarra acústica, al final el van posar a una flamenca, hi havia el Manuel Molina, mes tard la Lole i Manuel, sembla ser que varem tenir visitants curiosos com en Samaranch. Devien venir a veure que era això dels hippies. També hi havia l´Àngel Casas.\nQuant va ser el torn de Family, es van entossudir a canviar l’equip de so general. El que hi havia era potent i els amplis de guitarra eren grans i dobles, el fet és que es va endarrerir l’actuació de Family i la gent s’entretenia fent jams. El Ramon Sole, amb la guitarra i un flautista, una improvisada processo, amb un tàlem fet amb pals i draps, vaja, grans happenings imprevists.\nHi va haver un moment que ja hi havia gent tirant objectes a l’escenari. Vaig pensar que era el moment d’anar hi amb una Eko amb 11 cordes i el coll del claviller trencat i reparat que em va deixar l´Antonio Prio, de Senso, vaig pensar ara es el moment de gloria. No havia desenvolupat encara, la facultat d’improvisar i de fer pupurris d’ara. Els vaig començar a cantar L´Estel de Canya, que era la primera cançó que vaig fer i em va semblar massa pesada i en vaig cantar d’altres, Cançó de Fugida, dels 2+1. El Manel Joseph hi era i li va fer gràcia. Estava amb el meu germà cantant amb un micro de Family. Tambe va cantar un noi de Terrassa que dylaneijava i em van deixar presentar als Family. Content i satisfet, nomes hauria faltat lligar.\nEl Roger Champman semblava una cabra boja, amb una veu família de Joe Cocker i Teddy Bautista, saltant i tirant el micro, recordo vibràfon, guitarra de dos pals, violi, no sabria segur, i una acústica amb pastilla que no van utilitzar. Granollers va agafar fama de lloc cultural avançat. Després es van fer uns famosos hapennings, un del Dalí.\nI… els festivals de Cardedeu, el Cargol Pelut de Parets, l’actuació del Pau Riba al Dingo, King Crimson. Per mi l escenari (com una fàbrica plena de trastos ben negres,segurament amplis)\ndestacava en blanc un dels dos mellotrons, el que tocaria David Cross, violinista, també va ser interessant el teloner, adornat amb draps orientals, un cantant pelut a qui la guitarra acústica li sonava molt be.\nEn aquells anys, un concert era mes que un fet socio-cultural, una mica viatge ritual. Més tard també a Granollers Septiembre-franklin,. Em vaig perdre Soft Machine i Canarios al pavelló esportiu. A Septiembre, argentins els hi varem deixar una acústica barata, s’els hi havia espatllat una guitarra.\nCAN CAPETES, PASSARELL I AMBIENT RURAL\nCap a finals dels 77, època de canvis o esperances de millora de les llibertats, era com una festa o m’ho semblava a mi que anava venent dibuixos per tot arreu. La gent semblava mes oberta. Valoràvem el centre de la ciutat i gaudíem de la transició i tot era com un joguet nou. Per sort el mon urbà no es l’únic que hi ha, també hi ha el rústic i rural que veiem amb ulls il•lusionats.\nMolta gent se’n va anar a viure a pagès en grups o comunes. Hi havia diversos llocs als pobles o als afores. Locals com Can Grapes de Taradell, Cep d´0r, Cal Cabrit, Passarell (cuartell de la Fura) A la pel•lícula Un Cos al Bosc es veu un lloc així, Can Carbasset. I mes llocs així que hi devia haver. Per Passarell, a prop de Moià, hi va passar Toti Soler, Max Sunyer, gent de jazz de Vic, els Bourbons… Els caps de setmana s’omplia de gent i feien menjars, bar, musica. Treballs a aparcar pels camps del voltant. Hi havia un embassament a prop, a Moli Nou, per pescar, nedar i on durant uns anys hi vaig tenir un barquet víking de 3,50 m. que vaig fer al terrat del carrer tallers. Un record pel Sebastià Antunez, ànima junt amb Montse Ruano en aquells temps de Passarell.\nAl poble al costat del parc hi havia una vivenda amb espais del que havia estat una fàbrica, que era d una tal Tis. Li venia de família suposo. I la Teresa Gallifa, que així es deia la Tis, alegre i vital va esdevenir com la matriarca de tot reguitzell de personatges que donaven vida al poble, mal vistos com es natural pels vilatans benestants. Hi havia passat la Mercè Pastor, el Nazario, el Cunill, el Lucas, el Miki Espuma, els Fureros, gent que venia de Barcelona, un que feia càmera d´orgó, en deien. I l’Ocaña que provocava a les senyores. Parlant, es diu que una vegada la Tis va fer una paella i hi va tirar les cendres d’un alemany marit seu, difunt és clar. El fet es que es va perdre la casa amb mals negocis que hi va haver desprès. l últim cop que la vaig veure, vivia sota el carrer Princesa al barri de la Ribera de Barcelona. EPD\nAra, amb la destransicio, tot ha variat. Ara a Moià hi ha un ateneu juvenil, on es fan concerts i altres activitats.\ncan capetes, els tres tambors, festival granollers 1971, francesc palomar, pasarell, sis hores de música progressiva a sallent 1972\n24 de maig 2014, 03:46 a. m.\nmolt ben explicat, felicitats Francesc\n24 de maig 2014, 07:41 a. m.\nEl gran Kiko. Francesc Palomar. Ves per on vaig conèixer en Francesc a Moià quan els dos anàvem amb pantaló curt. Un servidor estiuejava a casa Crusat-Fanés, els meus tiets. En Francesc era com ara però amb pantalò curt, potser cap els onze anys aprop. Era callat i misteriós em portava pels més sorprenents racons màgics del poble i rodalies. Pujàvem a dalt del campanar de sta Maria, anàvem a enredar per les masies, m’enganyava amb l’olla d’or del castell de sant Andreu i moltes malifetes més.\nMolts anys més tard el vaig trobar a Barna i li vaig comprar uns dibuixos que em recordaven al Moià de la meva infància. D’en Palomar diuen que va ser un dels fundadors de la Fura dels Baus i tantes coses més, Un gran i polifacètic artista potser no prou reconegut que no ha deixat de ser un trapella provocador rural i marcianu. Per molts anys, força. Com dius tu: Per més que et diguin“Hippi, fes-te soci del Barça” Ni tu ni jo ens hi farem mai i escopirem a la calba dels cretins des del campanar de sta Maria de Moià.\n25 de maig 2014, 01:18 a. m.\nNo sé perquè però quan més conec al Quico més l’aprecio, tant personalment com les cançons i els dibuixos. Amés aporta una visió del Rotllo diferent, No el Rotllo urbà rambler al qual estem més acostumats, sinó aquestes històries de masies i estanys encantats amb barques vikingues.\nFeu-me lloc al campanar de sta Maria que escopirem ben lluny\n27 de maig 2014, 10:44 p. m.\nGRANDE Quico!!!! Por fin te lanzas a la biografia que tantas veces te he animado a hacer en la tienda…..eres un tio autentico….te conocí en las noches del 11M y siempre he disfrutado de hablar contigo de música,de ovnis,de Hilario Camacho y de chavalas hermosas jajaja…..“Es va anar a l¨altre barri amb un transistor”….aixo es surrealisme del bo\n29 d’agost 2014, 09:15 a. m.\n15 de novembre 2014, 12:38 a. m.\nNo càl que fém més comedia, tots sabem que en Quicu Palomar és un dels embaixadors galàctics d’alt rang en missió exploratoria al planeta terra que amb aparença sencilla i gest humíl escudrinya dins dels cors de les persones per decidir quins de nosaltres serém mereixedors de per viure en el nou món, un nou món que varen abandonar els hipis dels 70 i que mai ha deixat de ser una realitat amb fonaments de roca massisa. Endevant Quico, créc en tú i vull formar part d’aquest nou món que tenim al girar de la cantonada.\n19 de juny 2015, 09:56 a. m.\nMoltes gracies per aquets reculls d’una historia que ens toca a tanta gent…segueix per tal de fer-nos reviura el temps…Quim\n29 de juny 2015, 02:34 p. m.\nAra,cat ha publicat aquest article dedicat al Quicu Palomar: Potser és ell l’últim romàntic\n27 d’abril 2017, 04:37 p. m.\nJo hi anava molt per Cal Capetes….amb el Xavi i la Tis, era un refugi per mi, allà em sentia bé jo i el meu pilot de discs….a l’entrada de la casa s’hi amagava la clau, si eres benvingut sabies on era. Molt bon record, a mi tan el Xavi com la Tis em varen tractar rebé, el mateix aplica per Passarell sempre hi era benvingut……molt bons records de l’època que hi anava (els primers temps)\n3 de maig 2017, 05:26 p. m.\nPotser conserveu fotografies de Cal Capetes, Xavi, Tis…?\nMalauradament alguns vídeos que formaven par d’aquesta entrada han estat retirats del youtube.


Cave Canem | Emporion\nFormaciónúm. 42 -juny- 2010\nper Raquel Sellés Corzo\t el juny 24, 2010\nA les bases del Concurs Literari de Sant Jordi, de l’institut Montgrí es proposava als alumnes que escrivissin un text a partir d’un començament de conte o de novel·la. A 1r d’ESO es va fer a partir de començaments de la M. Àngels Anglada . Un dels començaments és tret del conte Cave Canem\nCave Canem, està escrit i representat en un mosaic situat al vestíbul d’una antiga casa romana que es troba a Pompeya. Representa un gos encadenat i traduït seria “vigileu amb el gos” o “gos perillós”, una frase que encara es pot trobar en algunes façanes de cases. La vivenda on hi ha aquest mosaic, és anomenada “la casa del poeta tràgic” per la seva preciosa decoració.\nHE DUBTAT MOLT abans de posar-me a escriure la història de la gossa Turandot, perquè em sembla que ningú no se la creurà. És molt diferent de l’ovella clònica Dolly o del vedell Tirsis. De fet, l’havia descartada, però he tingut un signe – ¿de qui?, ¿de l’atzar? – que m’ha impulsat a explicar-la…\n… Tot va començar l’any 2053, jo tenia 25 anys, feia poc temps que havia acabat la carrera de biologia. Vaig trobar feina en un laboratori de l’estat, necessitaven científics per a un nou projecte. El primer dia ens van explicar que intentaven trobar una alternativa als dards tranquil·litzants, els que s’injecten als animals quan s’escapen o estan agressius, van passar mesos i seguíem treballant amb el mateix, però vaig començar a sospitar que passava alguna cosa quan van desaparèixer dos espècimens del laboratori. La setmana següent va passar el mateix i van anar desapareixent espècimens. Llavors un dia al matí, quan vaig arribar, ja hi tornaven a ser tots. Però, estaven canviats; no com us imagineu, eren els mateixos espècimens però estaven neguitosos, no cridaven, tota l’estona anaven amunt i avall dins la gàbia, com si estiguessin preocupats. Excepte per això, tot va seguir amb normalitat…\n… Un dia el director del projecte va demanar que ens reuníssim tots els científics, perquè ens volia explicar una cosa. Tots nosaltres vam seure al voltant d’una taula rectangular de vidre, em va estranyar que hi hagués un quadre d’un mono penjat a la paret que hi havia davant de la porta, però vaig pensar que no tenia importància. Va arribar el director i va seure de cap de taula. Ens va explicar que ja havíem trobat el què buscàvem i per això van portar una gossa anomenada Turandot. Amb aquella gossa faríem l’última prova. Ens vam dirigir amb la gossa i el director al laboratori. Dos homes, que portaven la Turandot, la van deixar sortir de la gàbia i la van posar sobre d’una taula metàl·lica. Van lligar la corretja a la taula i tots nosaltres ens vam posar al voltant formant un cercle. El director va agafar una xeringa on hi havia el nou tranquil·litzant i es va dirigir a la Turandot. Li va injectar i la gossa es va desmaiar, més ben dit, va morir. No tenia pols, estava morta. El més sorprenent és que al cap d’uns 15 segons es va despertar, estava agressiva. Va intentar mossegar-nos però li era impossible perquè estava lligada a la corretja. Els dos homes se la van emportar. Mirant aquell animal rabiós, vaig trobar la solució als meus problemes de joc i els deutes amb la màfia. Jo sabia que a part de les partides de póker per les que devia tants diners, organitzaven baralles de gossos, il·legals, evidentment. Em vaig fixar on deixava la xeringa el director, vaig esperar que tots sortissin del laboratori i la vaig agafar. Tan debò no hagués pres aquesta decisió…\n… Devien haver passar un o dos dies quan vaig veure una noticia a la televisió que em va sorprendre. La dona de l’informatiu estava explicant que un estrany virus s’havia propagat per la ciutat. Un virus que tornava boja la gent; s’atacaven entre ells i es mossegaven . L’exèrcit estava evacuant la ciutat. Jo sabia quin era aquell virus, però no em vaig sentir culpable, pensava que el mateix exèrcit trobaria una cura i tot tornaria a la normalitat, però pensava malament. Van passar dues setmanes. La gent estava tancada a casa, si miraves per la finestra podies veure els infectats, nens petits als quals els faltava alguna extremitat, gent gran tota plena de sang, fins i tot homes i dones amb l’uniforme de l’exèrcit. Si intentaves sortir, t’atacaven. Et mossegaven i et tornaves un d’ells. Es transmetia a través de la sang i la saliva. Ja no hi havia televisió, només amb una mica de sort podies sentir missatges del president per la radio, que es repetien cada mitja hora. L’evacuació va ser un fracàs, la gent no es va atrevir a sortir, hi havien massa infectats fora…\n… Amb mi, a casa meva, hi havia una dona amb la seva filla de 7 anys i dos adolescents que no eren fills seus. Van acudir a casa meva, perquè els estaven perseguint. La dona em va explicar que venia de fora de la ciutat i que el virus s’havia estès per tot el país i la noia i el noi estaven treballant en un supermercat quan va entrar un infectat i va atacar un client…\n… Vam decidir que havíem de marxar de la casa, ja quasi no ens quedava menjar ni aigua i cada vegada hi havien més infectats. Jo tenia un cotxe molt petit, no hi cabíem tots cinc i vaig recordar que el meu veí tenia una furgoneta. Vaig sortir de casa, vigilant que no hi hagués cap infectat a prop, i molt lentament vaig trucar la porta. Em va preguntar si m’havien mossegat o si anava amb algú que haguessin mossegat. Li vaig contestar sense cridar per no atraure l’atenció dels infectats i em va obrir la porta. Vaig veure la seva dona dormint al sofà. Li vaig preguntar si em deixava el cotxe i em va respondre que sí, però a canvi de portar-lo amb nosaltres. Hi vaig accedir. L’endemà marxaríem a primera hora…\n… Ja fa sis mesos que estem aquí. Quan dic aquí em refereixo a aquesta casa. Tots set vam arribar a una casa aïllada, enmig del camp. Dos ancians ens van acollir. Tenien menjar de sobres. Naturalment no he explicat a ningú qui va ser el culpable de tota la infecció. Hi ha dies, que quan em miren, tinc la sensació que saben el que vaig fer. Recordeu que us vaig dir que no em sentia culpable? Que no m’importava la vida dels altres? Doncs això ha canviat. Per això escric aquesta història, per quan em trobin mort. No puc aguantar més, sóc el culpable de tot i mereixo morir.\nRaquel Sellés Corzo 1 posts


La Policia Local intensifica el control i vigilància en el seguiment de les mesures antic\nAl mes de gener les propostes de sanció es relacionen principalment amb l'ús de la mascareta, amb un total de 32 multes cursades per este motiu\nUn policia local informa a dos veïnes de Paiporta. EPDA\nPatrulles d'agents vigilen el seguiment de la normativa decretada per les autoritats sanitàries quant a la utilització de mascaretes, tancament d'hostaleria i horari del comerç no essencial, respecte del toc de queda, prohibició de fumar, distància de seguretat o el límit a dues persones no convivents en trobades i reunions socials.\nEl regidor d'Interior, Vicent Císcar, destaca "el comportament de la immensa majoria de la ciutadania i els joves en particular, que estan tenint actituds molt responsables davant de les restriccions actuals per la pandèmia. Les excepcions en aquest sentit són molt puntuals".\nDes de Policia Local també es mostra satisfacció quant a l'actitud positiva i de respecte de les normes, així com de la col·laboració, de la població paiportina. En este sentit, al llarg del passat mes de gener les actes cursades pels agents per a proposta de sanció es limiten a incompliments en l'ús de la mascareta, que s'han saldat amb un total de 32 multes. També es cursava una proposta de sanció en un establiment de la localitat per no seguir les restriccions vigents en aquest sector.\nQuant a les activitats en la via pública en què participen més de dues persones, a Paiporta la Policia està fent, especialment, una tasca informativa i pedagògica. No obstant això, enfront d'actituds reiterades d'incompliment de les mesures, es procedeix a la sanció.\nFinalment, els controls policials s'incrementen els caps de setmana, per vigilar el seguiment del toc de queda i per tal de frenar actituds inadequades, com les quedades que realitzen alguns grups de joves.


CAL, 20 anys fent viva la flama de la llengua - CAL\nCAL, 20 anys fent viva la flama de la llengua\nPublicat el 08 de maig 2016\nJa pots veure el vídeo ’20 anys fent viva la flama de la llengua’ presentat amb motiu de l’acte de celebració dels 20 anys de la CAL de divendres passat.\nL’audiovisual fa un recorregut pels 20 anys de vida de l’entitat a través dels seus projectes més emblemàtics i amb intervencions de diferents persones que coneixen de ben a prop la tasca de la CAL.\nA més de l’audiovisual, també hem editat un dossier i una exposició que repassen la trajectòria de la CAL. Tots aquests materials ofereixen una bona mostra de la feina feta al llarg d’aquests anys.\nPots accedir al dossier fent clic aquí\nTal com fem amb tots els materials de la CAL, l’exposició dels 20 anys estarà a disposició de nuclis i col·laboradors.


Toni Rico: Una setmana per la marea groga\nÉs diumenge i, per tant, només ens queda una setmana de campanya electoral. Tal com diu en Jordi Navarro "a nosaltres no ens agraden les campanyes electorals, el que ens agrada és treballar el dia a dia, fugint d'aquest tipus d'esdeveniments". I així és, la veritat. La CUP ho ha demostrat els darrers 9 anys i ara és el moment de recollir el fruit d'allò sembrat. El dia 22 pot ser un dia molt important per a la política gironina i catalana en general ja que si la CUP aconsegueix representació a l'Ajuntament, moltes coses començaran a canviar.\nFa molts anys que aquesta ciutat està governada pels mateixos, per un caciquisme asfixiant, indigne d'una societat que es diu democràtica. I aquesta serà una de les primeres tasques que desenvoluparà la CUP des de dins l'Ajuntament: denunciar l'opacitat d'una institució burocratitzada i totalment allunyada de la ciutadania. Cal, doncs, una força com la CUP que mes rere mes els hi diga a la cara en cada plenari que no tenen vergonya, que la transparència i la participació han de ser l'essència de la democràcia. De fet, ja vam anunciar divendres que la primera moció que entrarà la CUP en el primer plenari que es faça serà precisament la de la reivindicació històrica d'associacions, col·lectius i veïns de poder participar, amb la paraula, en els plenaris municipals. Primer gran canvi doncs: serem la veu del carrer a l'Ajuntament.\nPerò, és clar, algú pot dir: el PSC ja no governarà la ciutat perquè no tindrà suficient força ni per sumar un altre tripartit. I és clar, llavors comence a tremolar perquè l'alternativa serà CiU. El partit de la tisora, el partit que deixarà l'any vinent al carrer milers de mestres i professors, que aposta per augmentar el temps d'espera en les llistes de la seguretat social, ara ens vindrà a salvar. I a més, possiblement, aquesta "gran obra de govern" la farà de la mà d'ERC i IC, amb els quals podria formar una mena de tripartit dels ressentits. La CUP, però, ni pactarem ni col·laborarem amb un govern que pretenga desenvolupar a nivell municipal les polítiques neoliberals que s'estan duent a terme a nivell autonòmic i estatal. Com ja hem dit "alçarem una barricada, una línia roja, per denunciar i aturar en la mesura de les nostres possibilitats qualsevol intent de desmantellament de l'Estat del Benestar". I això només ho pot fer la CUP, ningú més dels que creiem que una altra Girona és possible té possibilitats d'optenir representació el proper 22 de maig.\nAvui, però, la notícia no és Girona sinó Lleida. Sembla ser que els companys i amics de la capital del Segrià també tenen números per entrar segons una enquesta d'El Periódico. Comence a tenir la sensació que el proper 22 de maig els Països Catalans tindran una autèntica marea groga. Les expectatives són molt altes i bones, però no podem defallir en aquesta setmana que ens queda, ans al contrari, cal seguir avançant, treballant per aconseguir una fita històrica per aquest nostre país: que l'esquerra independentista, els moviments socials i la gent del carrer entrem als Ajuntaments. Perquè, com diu la cançó, els temps estan canviant.\nEnquesta Lleida d'El Periódico:\nActe de les assemblees de la CUP al Maresme:\nPublicat per Toni.Rico a 3:49


El nombre de visitants a Montserrat cau després de cinc anys de pujades - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl nombre de visitants a Montserrat cau després de cinc anys de pujades\nTot i el descens, la xifra de turistes del 2018 és la segona més alta des de, com a mínim, el 2002\ndavid bricollé 10.01.2019 | 18:21\nTuristes asseguts a les escales de les places de davant del monestir de Montserrat ARXIU/M. A.\nTuristes asseguts a les escales de les places de davant del monestir de Montserrat\nMontserrat ha patit una baixada de visitants per primer cop després de cinc anys de pujades consecutives, que l'havien situat (el 2017) en un rècord històric en els registres turítics del santuari, amb més de 2,7 milions de visitants.\nEl 2018, aquesta xifra ha estat de pràcticament 2.590.000 persones -la dada no és exacta perquè falta la de l'aeri corresponent al mes de desembre, però hi extrapolem la de l'any passat- el que suposa un descens del 5%. Tanmateix, el nombre de turistes d'aquest any que acabem de deixar enrere és el segon més alt des del 2002, que és quan se'n va començar a fer un control exhaustiu i en base a un mateix sistema de càlcul.\nFonts del Patronat de la Muntanya de Montserrat consideren que no hi ha un factor rellevant que hagi suposat aquest descens, sinó que el que valoren és que en els últims anys el creixement ha estat molt accentuat i que en algun moment s'havia de tocar sostre. De fet, creuen que aquells 2,7 milions són gairebé impossibles de repetir a mitjà termini, i que fins i tot és prudent que s'estabilitzi lleugerament a la baixa, per prioritzar la qualitat per damunt de la quantitat. Les mateixes fonts sí que precisen que hi ha hagut un descens del 7% dels autocars turístics, i un del 3% dels visitants provinents de Catalunya mateix que hi arriben en cotxe. Però que són factors molt puntuals.\nEn la línia dels darrers anys la carretera continua sent, de bon tros, el camí més utilitzat per accedir al santuari. Tot i que aquesta via ha registrat el 2018 un descens del 5,6%, encara sos de cada tres visitants arriba a Montserrat en vehicle privat o autocar. En concret, el 2018 ho van fer 1.672.185 persones.\nLa xifra de viatgers del cremallera s'ha tancat per damunt dels 600.000, i la de l'aeri (amb l'extrapolació de desembres anteriors) s'estima que haurà quedat just per damunt dels 300.000. Tot i que no es tracta d'un transport d'accés a Montserrat, sinó de mobilitat exclusivament turística, Ferrocarrils també ha facilitat la dada del 2018 del funicular de Sant Joan, que ha estat de 320.284 usuaris.\nEls cinc últims anys havien estat de creixement constant, i des del 2013 sempre per damunt dels 2,3 milions de turistes. Des del 2002, que és quan se'n fa un registre detallat (i el 2003 es va incorporar el cremallera com a mitjà de transport), pràcticament sempre Montserrat ha superat els 2 milions de visitants. Només en van ser una excepció el 2003 i el 2009, en aquest darrer cas perquè es va veure molt afectat pels episodis d'esllavissades que van obligar a tallar durant dies l'accés per carretera.\nDes d'aquella caiguda, el turisme estranger, sobretot el rus, va mantenir el nombre total de visitants per sobre dels dos milions, i així es compensava la davallada del nacional. La relació entre el turisme nacional i l'estranger era abans de la crisi de 6 a 4. Durant els pitjors anys de recessió, la proporció es va capgirar i els visitants internacionals superaven els catalans. En els darrers s'estima que s'hauria tornat a la proporció original.


P. Nicolás a Catalunya » Blog Archive » El P. Adolfo Nicolás, Superior General dels Jesuïtes, visita el centre Joan XXIII de Bellvitge\nEl P. Adolfo Nicolás, màxim responsable dels jesuïtes de tot el món, ha visitat aquest matí el barri de Bellvitge de l’Hospitalet de Llobregat. Al Centre d’Estudis Joan XXIII, el P. Nicolás ha pronunciat la conferència “Educació i compromís”\nAquest dijous, 13 de novembre, el Superior General dels Jesuïtes, el P. Adolfo Nicolás, ha visitat el barri de Bellvitge de L’Hospitalet del Llobregat i ha participat en un acte commemoratiu dels 40 anys de presència dels jesuïtes al barri, que s’ha celebrat al Centre d’Estudis Joan XXIII.\nEl màxim responsable dels jesuïtes ha pronunciat una conferència sobre “Educació i compromís”, en la qual ha destacat la tasca educativa i social realitzada per aquest centre des de la seva creació, al mateix temps que ha assenyalat els reptes actuals de les escoles dels jesuïtes.\nEl P. Adolfo Nicolás ha visitat el centre Joan XXIII, creat ara fa quaranta anys per un grup de jesuïtes i laics per donar resposta a les necessitats educatives i socials del barri. En la seva intervenció ha destacat com el projecte es va convertir en “un espai de trobada de les persones, més enllà de les diferències ideològiques i religioses” i va suposar “la integració dels jesuïtes en la vida ordinària de les persones del barri, esborrant les barreres i fronteres de la cultura dominant de l’època”. Nicolás també ha parlat del compromís de la Companyia de Jesús amb l’educació, que “no és una història d’elitisme, com sovint s’ha cregut, perquè allà on hi ha hagut necessitats socials urgents també ha estat present l’esperit evangèlic de molts jesuïtes i laics, compromesos amb l’educació dels més febles”. I ha afirmat que els reptes que l’educació té plantejats avui han de ser un estímul per al treball a les escoles dels jesuïtes.\nEn relació a l’acolliment dels col.lectius socials menys afavorits, i en especial, els immigrants, el P. General ha dit que “les nostres escoles han d’estar obertes a tothom”.\n“La tasca evangèlica d’un col.legi de la Companyia de Jesús” - ha declarat el P. Nicolás - “es reflecteix en aquells que reclamen la nostra assistència: els pobres, els marginats i els exclosos. I si aquests no venen a les nostres escoles, haurem d’anar a buscar-los o preguntar-nos quina actitud ens manca perquè no sentin les nostres aules com un espai d’esperança i alegria”.\nEnfront dels reptes, el P. Adolfo Nicolás ha animat als responsables i educadors dels centres a ser creatius i agosarats, perquè “a la magnitud dels problemes no podem donar respostes tímides”.\nDesprés d’aquest acte al centre Joan XXIII, el P. Nicolás ha visitat la Parròquia de la Mare de Déu de Bellvitge.\nel dijous, 13 novembre, 2008 a les 1:06 pm\ti està classificada dins de notícies.


Tot i el seu nou càrrec, la ministra catalana no té experiència o formació relacionada amb aquestes àrees. La nova ministra haurà de fer front, entre un altre dels seus molts treballs, al pacte d'Estat contra la violència de gènere que va oferir el president del Govern en el debat d'investidura.\nDolors Montserrat Montserrat, assumeix la titularitat del Ministeri de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat, ocupada per Fátima Báñez durant el Govern en funcions després de la marxa d'Alfons Alonso. Així ho ha decidit el president del Govern, Mariano Rajoy, en la designació dels tretze càrrecs ministerials que l'acompanyaran durant aquesta legislatura. Montserrat és una de les cinc dones triades per ocupar els càrrecs ministerials. A la ministra de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat l'acompanyen Soraya Sáenz de Santamaría, Fátima Báñez, Isabel García Tejerina i María Dolores de Cospedal.\nLa nova ministra de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat és advocada, especialista en Dret civil, propietat i família, amb un postgrau en Dret Urbanístic i Immobiliari i en Mediació familiar i negociació contractual. Montserrat ha estat elegida per al càrrec tot i no comptar amb experiència o formació relacionada en aquesta àrea.\nLa parlamentària, membre del Comitè Executiu del PP de Catalunya des de 2004, va formar part de l'equip del partit que es va encarregar de negociar l'acord d'investidura de Mariano Rajoy amb Ciutadans. La nova titular del ministeri, única catalana entre els càrrecs ministerials, ofereix un perfil dialogant amb el partit de Rivera i altres formacions catalanes.\nNo obstant això, no és l'únic partit amb qui Montserrat es mostra dialogant. La diputada s'ha reunit amb representants polítics de diversos partits. A Barcelona, per exemple, ho va fer amb l'alcaldessa Ada Colau. La nova ministra, a més, ha estat present en tertúlies i entrevistes en mitjans de comunicació com a portaveu del partit.\nDolors Montserrat és també vicesecretària d'Organització i Acció Social del PP català. La diputada, en el seu nou càrrec, haurà de fer front al negoci d'un pacte d'Estat contra la violència de gènere que Mariano Rajoy va oferir durant el debat d'investidura. El president del Govern va assegurar que tots els partits, administracions i entitats concernides havien de implicar-se, al costat de tota la societat, i oferir una sortida i oportunitat a les víctimes.\nDes de col·lectius LGTB i portals com dosmanzanas, la mostren com l'únic reducte del Partit Popular que pot fer alguna cosa per la lluita contra la LGTBfòbia i destaquen que va entrevistar-se amb l'àrbitre obertament gai Jesús Tomillero.\ndimarts 8 de novembre del 2016\nVisites del contingut : 19974892


Cap Vermell - EL "Dolç Somriure" de W. Tétard encomana el Nadal\nQuè es Dolç Somriure?\nEl projecte neix per iniciativa personal de William Tétard. Al novembre de 2019, el xef va viatjar fins a Anantapur per conèixer de primera mà el treball de la Fundació Vicente Ferrer a l'Índia. A el tornar, va decidir unir la seva passió per la rebosteria i el seu compromís amb la fundació i crear Dolç Somriure.\n"Dolç Somriure significa compromís", explica William Tétard. "Va ser la il·lusió dels nens el que em va portar a començar aquest projecte", afegeix. Per a la Fundació Vicente Ferrer, Dolç Somriure és solidaritat: "Una solidaritat entesa com a motor de canvi", explica Dolors Mañé, membre de la fundació.\nPer això, aquest projecte cerca ajudar en la difusió de la Fundació Vicente Ferrer i recaptar diners a través de la venda dels productes dolços elaborats per William perquè els nens i nenes d'Anantapur puguin tenir atenció mèdica en pediatria.\nUna mossegada de solidaritat\nAquest Nadal seran diferents, però poden seguir sent dolces i humanitàries amb els Xocolates de Dolç Somriure. William Tétard, xef especialista en pastisseria i director de Ses Rotges Petit Hotel i Restaurant, ha elaborat unes fines làmines de xocolata perfectes per regalar durant les festes. Els beneficis es destinaran a la Fundació Vicente Ferrer.\nAquestes oblees de xocolata estan elaborades una a una de manera artesanal i decorades amb diferents motius i colors que recorden els mandales tradicionals de l'Índia. Amb la compra de les Xocolates de Dolç Somriure ajudaràs a complir la missió de Dolç Somriure mentre passes una agradable estona en família. Perquè, a part de prendre'ls com unes postres, aquestes xocolates estan pensats com a ornament per a l'arbre de Nadal o com fitxes de el mític joc de taula Memory. "La meva mare solia penjar xocolatines de l'arbre i als meus fills els encantava", explica William. "Decorant les xocolates amb els dibuixos de colors, em vaig adonar que es podien fer servir també com fitxes del Memory", afegeix.\nEs poden fer les comandes a:\n615 974 208\nEstand de la Fundación Vicente Ferrer del mercadet de Nadal de Plaça de Espanya de Palma\nDelegació Fundación Vicente Ferrer (C/ Patronat Obrer 14, bajos).\nTambé les trobareu a:\nFesta i Paper (Cala Rajada)\nSon Pocapalla (Capdepera)\nComercial Mediterráneo (Artà)


Publicació del conte: Les gotes que van canviar el barri — Verkami\nPublicació del conte: Les gotes que van canviar el barri\nSom una entitat que treballa amb els infants del Casc Antic de Barcelona i les seves famílies des de fa més de 25 anys. Entre tota la gent que ha passat en algun moment per l'Associació varem pensar que escriure la història del projecte és el millor regal d'aniversari que podem fer al barri.\nLibros / Sant jordi, Infantil\nProyecto crowdfundeado el 12 Mayo 2013 🎉\nSortir en els agraïments.\n1 exemplar del conte\n+ Sortir en els agraïments\n+ 1 punt de llibre realitzat pels infants de l'entitat.\n2 exemplars del conte\n+ 2 punts de llibre realitzats per els infants de l'entitat.\n3 exemplars del conte\n+ 1 punt de llibre fet pels infants de l'entitat.\n+ 1 il.lustració del conte format din A4.\nPack de 10 contes\n+ Sortir als agraïments amb el nom o logo del comerç, empresa o entitat o a títol personal\n+ 5 punts de llibre realitzats per els infants de l'entitat.\nL'Associació l'Esquitx som una entitat que treballa amb els infants del Casc Antic de Barcelona i les seves famílies des de fa més de 25 anys.\nEntre tota la gent que ha passat en algun moment per l'Associació varem pensar que escriure la història del projecte és el millor regal d'aniversari que podem fer al barri. I ho volem fer en forma de conte.\nVolem donar a conèixer la historia d'aquests 25 anys de recorregut en el barri del Casc Antic en un conte, ens sembla que és la millor manera de deixar la nostra goteta d'història de l'Esquitx al barri.\nSón molts anys de canvis en un barri que s'ha anat transformant amb nosaltres, que hem vist créixer als infants fins a convertir-se en els pares i les mares dels infants que atenem ara.\nPER QUÈ NECESSITEM LA VOSTRA AJUDA\nDeixar la historia escrita en forma de conte, creiem que és una manera de fer un homenatge a totes les persones que han treballat per tal que centenars de nens i nenes i les seves famílies hagin pogut millorar la seva qualitat de vida.\nPer poder fer realitat la publicació del conte, necessitem l'ajuda de tots vosaltres, ja que l'entitat no pot assumir la despesa. Les poques subvencions que tenim serveixen per cobrir les necessitats bàsiques de l'entitat (lloguer del local, alimentació, material...)\nSabem que és una època complicada però amb l'ajuda de tots aconseguirem fer realitat la publicació del nostre trosset d'història.\nCOM SERÀ EL CONTE\nExplica totes les peripècies que varen haver de superar les dues protagonistes per poder tirar endavant el seu estimat Esquitx.\nAl conte, l'Amelia i la Roser demanen ajuda al doctor Grip A1, metge per vocació, les coses al barri no van bé i necessiten un miracle. Els tres faran l'impossible perquè els infants del Casc Antic siguin una mica més feliços.\nL’autor, el Jordi Tomàs, col.labora amb l'entitat des de fa anys. Ja té un llarg recorregut com escriptor, algunes de les seves publicacions són: Uns Contes Tataris, Lenessú, Jo sóc de Benin, Arrels de Baobab.\nTenim previst editar el conte al mes de setembre i fer-lo arribar al mes d'octubre a les persones que hi han col•laborat


Avís Legal :: Martisa Components\nEn cumpliment de l'article 10 de la Llei 34/2002, de 11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i Comerç Electrònic (LSSI) s'exposen les dades identificatives de l'empresa per als dominis martisa-soldadura.com i martisa-components.com a nom de MARTISA COMPONENTS, S.L. amb domicili social a la Crta. de Navarcles BV 4556-5000, 08251 Santpedor, Barcelona (Spain) i amb telèfon 93 832 06 51.\nMitjançant el present Avís Legal i d'acord amb el que estableix la Llei Orgànica 15/1999, de Protecció de Dades de Caràcter Personal, l'empresa avisa els usuaris de la seva política de protecció de dades, perquè aquests determinin lliure i voluntàriament si desitgen facilitar les dades personals que li puguin requerir amb ocasió de la subscripció o alta en alguns dels serveis oferts. Excepte en els camps en què s'indiqui el contrari, les respostes a les preguntes sobre dades personals són voluntàries. Les dades personals recollides seran tractades de forma secreta i confidencial i la seva recollida té com a finalitat la gestió i prestació dels serveis oferts per l'Empresa en el Portal en cada moment. Els usuaris accepten que les dades personals facilitades puguin ser objecte de tractament en fitxers automatitzats titularitat i responsabilitat de l'empresa. Els usuaris poden exercir el seu dret d'accés, rectificació, cancel·lació i oposició a: MARTISA COMPONENTS S.L. a la Crta. de Navarcles BV 4556-5000, 08251 Santpedor, Barcelona (Spain) incloent còpia del seu DNI o document identificatiu equivalent.\nAquestes Condicions Generals es regeixen per la llei espanyola. Per a qualsevol controvèrsia que pugui derivar-se de l'aplicació dels serveis o interpretació o aplicació de les Condicions Generals, l'Empresa i els usuaris, amb renúncia expressa al seu futur propi, es sotmeten al dels Jutjats i Tribunals de Barcelona.\nAquestes condicions generals (a partir d'ara, les "Condicions Generals") regulen l'ús de tots els serveis d'aquest lloc web i els seus subdominis (a partir d'ara "el Portal") que MARTISA COMPONENTS S.L. (a partir d’ara "MARTISA") amb domicili a la Crta. de Navarcles BV 4556-5000, 08251 Santpedor, Barcelona (Spain), posa a la disposició dels usuaris d'Internet. Per la simple utilització del Portal, els usuaris expressen la plena acceptació sense reserves de les mateixes, les quals podran ser modificades per l'Empresa en qualsevol moment. Els usuaris es veuen així mateix sotmesos a totes aquelles condicions particulars, avisos o reglaments d'instruccions que es posin en el seu coneixement, en relació als continguts o serveis concrets, que contemplen allò previst en aquestes Condicions Generals sempre i quan no s'hi oposin.\nMARTISA es reserva tots els drets per a modificar, limitar o cancel·lar l'accés i continguts del web en qualsevol moment, no assumint cap responsabilitat sobre la seva actualització. Així mateix, MARTISA es reserva la facultat d'efectuar modificacions en la configuració o presentació del seu web, podent fer ús de tal facultat sense previ avís.\nLa reproducció, modificació, còpia, ús, distribució, comercialització, comunicació pública o qualsevol altra utilització de la informació continguda al lloc web de MARTISA (inclosos el seu propi disseny, configuració i forma d'exposició del lloc web) que es realitzin sense autorització de MARTISA constitueix una infracció de la legislació vigent en matèria de propietat intel·lectual.\nPer facilitar el seu accés, pot ser que MARTISA inclogui vincles a pàgines d'internet pertanyents o gestionades per tercers. En entrar en aquests llocs, revisarà i acceptarà vostè les normes d'ús d'aquesta pàgina abans d'utilitzar. També acceptarà que MARTISA no té control algun sobre el contingut d'aquestes pàgines i que no pot assumir cap responsabilitat per cap material creat o publicat per aquests. A més, el vincle a un lloc aliè a MARTISA no implica que MARTISA aprovi aquest lloc ni els productes o serveis als quals fa referència.\nMARTISA i altres denominacions de productes, serveis, gràfics i logotips de MARTISA són marques protegides per MARTISA. Les denominacions d'altres productes, serveis i companyies esmentades en aquest document poden ser marques registrades dels seus respectius propietaris.


País Valencià 27/02/2021\nA Catalunya hi treballen 4.825 professors nascuts al País Valencià i a les Illes suposen el 30% de la plantilla\nUna docent durant una classe, en una imatge d'arxiu. Cristina Calderer\nValènciaUn Espai País Valencià al centre de Barcelona o la celebració de les Falles i els Moros i Cristians a Catalunya i les Illes Balears. Són algunes mostres de l'efervescent activitat de la nombrosa colònia valenciana als territoris veïns. Una presència que prové d'un passat comú, d'unes naturals relacions de proximitat, però també d'una històrica i alhora multitudinària emigració, protagonitzada durant les últimes dècades per milers de docents.\nLes xifres de l'èxode valencià són contundents: dels 76.636 professors i mestres que hi ha als centres públics de Catalunya aquest curs 2020-2021 –84.491 si hi incloem els substituts–, 4.825 són ciutadans nascuts al País Valencià, segons dades del departament d'Educació. Una xifra a la qual caldria sumar els 6.319 docents que són a la borsa i que no tenen feina. Per adonar-se de la dimensió del fenomen, només cal comparar-lo amb el volum d'ensenyants a Catalunya de les Illes Balears (46) i de la Franja de Ponent (129).\nPer al portaveu del Sindicat d’Ensenyament del País Valencià, Marc Candela, l'explicació és senzilla. Primer, l'evident paper jugat per una llengua compartida, i segon, la falta de feina: "A Catalunya obren borses cada any i el País Valencià no ho fa llevat de les d'ocupació urgent".\nPer esmenar aquest dèficit, el 2018 el govern valencià va obrir un pla d’oposicions que preveu crear 13.000 llocs de treball: 7.500 places de secundària i altres cossos docents i 5.500 d'infantil i primària. Fins ara ja se n'han adjudicat la meitat, i aquest 2021 s'han convocat 3.575 places. En total, en aquests moments al País Valencià hi ha 76.063 professors i mestres als centres sostinguts amb fons públics. La xifra inclou la plantilla dels col·legis i instituts concertats, perquè ha sigut l'única que ha facilitat a l'ARA la conselleria d'Educació, Cultura i Esport.\nL'elevada presència del professorat valencià es repeteix també a les Illes Balears. Ho confirmen les dades de Comissions Obreres, l'únic sindicat que s'ha atrevit a aportar-ne una xifra arran de l'absència de dades oficials de la conselleria d'Educació. CCOO calcula que les persones nascudes al País Valencià suposen el 30% dels docents a les Illes. "S'hi han de sumar els ciutadans provinents d'altres comunitats autònomes, que són el 20%, i els de les Illes, que representen el 50%", explica Mario Devis, portaveu d'ensenyament de Comissions Obreres. L’illa amb més valencians és, segons CCOO, Menorca, amb el 37% dels professors i mestres, seguida d’Eivissa i Formentera, amb el 36%, i de Mallorca, amb el 20%. Com la conselleria d'Educació balear, la valenciana tampoc disposa de cap estadística que reculli la presència del professorat d'altres comunitat autònomes.\nSegons Marc Candela, l’emigració dels docents per al País Valencià suposa "una pèrdua de la ciutadania més formada i amb més consciència lingüística i nacional". Igual de contundent es mostra el sociòleg Vicent Flor, que apunta a una fugida de les persones "amb més iniciativa" i més proclius a participar en iniciatives cíviques i socials. Flor afegeix que darrere d’aquest fenomen s’amaga la mà del Partit Popular: "Quan ha estat tants anys sense convocar la borsa sabia què feia. Sabia que, en termes generals, l’escola pública els era hostil".\nUn punt de vista diferent és el que aporta Francesc Vila, veí de Gandia que va cursar periodisme a la Universitat Autònoma de Barcelona i que ha treballat en l'àmbit de la informació corporativa a Catalunya durant vint-i-cinc anys. Un període que va tancar el 2020 quan es va estrenar com a docent de secundària. Exmembre de l’Espai País Valencià, defensa que l’emigració de professorat és "una riquesa per a Catalunya i que, a més, té un retorn per al País Valencià". "Els valencians a Catalunya obrim les portes a iniciatives culturals del País Valencià que, d'una altra forma, ho tindrien més difícil per fer-se un lloc. Amb nosaltres es garanteixen un públic".\nNo ho veu tan clar Amparo Ricard, nascuda a Montaverner (Vall d'Albaida) i professora a Santa Eulària des Riu, a Eivissa. Com Vila, ha arrelat al seu territori d'adopció amb la seva parella, també valenciana i docent. "És evident que per un costat enriquim el lloc on som, perquè a les Illes estaven desesperats per la falta de mestres, però per un altre costat és una pèrdua per al País Valencià. Sobretot en l'àmbit de la llengua. Es perden molts parlants i gent activa i compromesa".\nLa migració valenciana: a Catalunya al segle XX i a l'estranger al XXI\nLa migració valenciana a Catalunya i a les Illes Balears no és ni de bon tros un fenomen recent. De fet, i segons va documentar l’historiador valencià Kenneth Pitarch a la seva tesi Anàlisi sociodemogràfica de la migració valenciana a Catalunya i altres destinacions, el moment culminant es va produir ara fa gairebé un segle, en concret l’any 1930, quan 126.165 valencians suposaven el 30% dels emigrants que residien a Catalunya i el 10% de la població total de Barcelona.\nMalgrat que a poc a poc aquestes xifres es van reduir, el 1970 el nombre de ciutadans nascuts al País Valencià residents a Catalunya era encara de 109.636. Amb tot, ja només suposaven el 6% dels emigrants. És amb el canvi de segle quan es modifica definitivament la tendència. El 2008, l’any de l’esclat de la crisi financera, va ser el primer en què es van registrar més fluxos de valencians cap a l’estranger que no cap a Catalunya. Ho confirmen les dades de l’Institut Demogràfic de Catalunya, que indiquen que l'1 de gener del 2000 la xifra de valencians residents a Catalunya era de 68.694, 7.220 més que els 61.474 de la mateixa data del 2020. A diferència del que passa a Catalunya, la presència de valencians a les Illes Balears es manté més estable i fins i tot creix: el 2015 n'eren 19.428 i l'1 de gener del 2020, 20.533 (+1.105).\nensenyament edcucació Catalunya Illes Balears País Valencià


Tribut a Mishima a càrrec de diferents artistes - Primera Fila\nLa revista Enderrock edita i distribueix aquest mes de gener un disc de tribut a Mishima coincidint amb el 10è aniversari de Set tota la vida (Sinnamon Records, 2007), el treball que va consolidar els barcelonins com un dels noms cabdals del nou pop català. L’àlbum ‘negre’ de Mishima s’ha revisitat amb la participació d’una vintena d’artistes dels Països Catalans i de la resta de l’Estat que han versionat expressament totes les cançons del disc.\nEn l’homenatge Set tota la vida – 10 anys: Tribut a Mishima (EDR Discos, 2017) hi participen artistes pop actuals com Els Amics de les Arts, Mazoni, Gener o Estúpida Erikah, d’influència rockera com Mi Capitán, Senior, Power Burkas o Salvatge Cor, procedents de la cançó d’autor com Judit Neddermann, Joan Miquel Oliver, Clara Peya & Pol Fuentes o Marina Rossell, i de l’àmbit folk com Joana Gomila, a més del productor Paco Loco & Muni.\nEs tracta d’una producció inèdita i exclusiva on es combinen registres diferents, en la línia del disc de tribut Alegria revisitat (EDR Discos, 2011) dedicat a Antònia Font, que també va impulsar Enderrock ara fa set anys. En la nova producció, hi participen 18 artistes, i fins i tot els mateixos Mishima amb el bonus track que tanca el disc, una interpretació en directe de “Neix el món dintre l’ull” amb Laetitia Sadier (Stereolab).\nEl disc es presentarà aquest divendres 12 de gener a les 19 h. a l’Antiga Fàbrica Estrella Damm, en format d’entrevista-concert amb Mishima, que interpretaran algunes de les cançons que van formar part de Set tota la vida. A més, també hi han estat convidats els grups i artistes que han participat en el disc de tribut.


Contenciós contra el Consorci Aigües de l'Horta - Ajuntament de Xirivella\nContenciós contra el Consorci Aigües de l’Horta\nXirivella presenta un contenciós contra la renovació per 10 anys de la gestió del Consorci d'Aigües de l'Horta. Barberà: «és una adjudicació a dit que pretén evitar la pública concurrència» .\nL’Ajuntament de Xirivella ha aprovat per unanimitat en la sessió plenària del mes de juny presentar un contenciós-administratiu contra la decisió del Consorci Aigües de l’Horta de renovar durant 10 anys més el contracte de la seua gestió amb l’empresa Aigües de l’Horta. L’Ajuntament considera que el Consorci hauria d’haver debatut esta renovació en una Assemblea general i no en la Junta de Govern.\nEl Consorci Aigües de l’Horta gestiona el servei d’aigua potable de manera mancomunada en els municipis de Xirivella, Aldaia, Picanya, Beniparrell i Alfara del Patriarca. En estos moments la presidència recau en Picanya. El Consorci no té ara per ara plantilla ni cap estructura administrativa, més enllà de la presidència i un funcionari de l’Ajuntament d’Aldaia a temps parcial que actua com a secretari. Per este motiu, la gestió està externalitzada.\nL’empresa Aigües de l’Horta té adjudicada la gestió durant 15 anys i el contracte finalitza d’ací aproximadament a un any.\nSegons l’alcalde de Xirivella, Ricard Barberà, “pensem que la renovació del contracte per 10 anys més és una adjudicació a dit que pretén evitar la pública concurrència per motius que desconeixem i que ens preocupen. A més, és una barbaritat política perquè no s’ha debatut en l’Assemblea amb tots els representants dels municipis i més encara quan queda un any per poder traure la licitació a concurs públic. Per este motiu votàrem en contra en la Junta de Govern juntament amb Beniparrell”.\nBarberà explica que Xirivella aposta per començar a dotar de personal funcionarial el Consorci per a aconseguir que no siga necessari externalitzar-ne la gestió. “D’esta manera remunicipalitzarem el servei d’aigua a través del Consorci Aigües de l’Horta, avançant cap a una gestió pública de l’aigua”.\n29 June, 2018 CarruselCarrusel


Encuentra aquí información de Motor térmics de combustió interna para tu escuela ¡Entra ya! | Rincón del Vago\nMotor térmics de combustió interna\nMecánica general. Automoción. Motores. Funcionamiento # História dels motors. Tipus. Diésel. Temps. Cicle de funcionament. Característiques\nEnviado por: Jordi Jacas\nObjectiu del treball.......................................................3\nHistòria dels motors.....................................................4\nTipus de motors:\nMotors de dos temps.......................................5\nMotors de quatre temps...................................7\nL'objectiu d'aquest treball és, principalment, conèixer el funcionament de tres tipus de motors.\nAltres objectius secundaris poden ser “moure's” per trobar informació que coneixem poc i entendre, mitjançant el nostre treball i sense explicació prèvia a classe, el funcionament dels motors de 2 i 4 temps i els dièsel.\nHISTÒRIA DELS MOTORS\nEl primer motor va ser construït per l'ingenier Etienne Lenoir l'any 1859. Era un motor de combustió interna.\nAnys més tard, el 1877, i basant-se en el motor de Lenoir, Nikolaus Otto va inventar el motor de quatre temps. Actualment els motors de quatre temps reben també el nom de motors del cicle d'Otto.\nL'any 1892 Rudolph Diessel va inventar un tipus de motor, el dièsel, que funciona amb combustible que es crema a gran pressió.\nEL MOTOR DE DOS TEMPS\nEl funcionament dels motors de dos temps està basat en el cicle d'explosió d'Otto, inventor del motor de quatre temps.\nEl motor de dos temps fa el mateix treball que el de quatre, però només en necessita dos, com el seu nom indica.\nEn l'actualitat aquests motors són utilitzats per motocicletes i cotxes lleugers de petita potència.\nEl treball que efectua aquest tipus de motor es pot explicar en quatre passos, un pas per cada quart de volta del pistó:\nPRIMERA VOLTA: EL CILINDRE PUJA\nAl pujar el pistó, es comprimeix la mescla dins el cilindre. Per sota s'aspiren els gasos del carburador.\nQuan el pistó està a dalt del cilindre, salta la xispa i aquest baixa. Per sota segueixen entrant gasos.\nQuan el pistó baixa deixa pas als gasos perquè aquests surtin per la vàlvula d'escapament.\nAl final es deixa pas també l'entrada dins del cilindre la mescla gasosa efectuada al carburador, que empeny cap a la vàlvula d'escapament els gasos cremats.\nPer cada cicle complert que es produeix hi ha una explosió, però en una fracció de dos cicles seguits, en el primer la xispa no inflama la mescla del cilindre a causa de la poca quantitat d'aquesta; en el segon cicle, al haver-hi més mescla dins el cilindre sí que s'inflama.\nAixò ens ve a dir que hi ha una inflamació de la mescla cada dos cicles, com en els motors de quatre temps.\nCom diu el seu nom, aquest motor fa quatre recorreguts per funcionar: dos de dalt a baix i dos de baix a dalt. En cada temps adins del cilindre hi ha operacions diferents:\nPrimer temps Admissió\nEl pistó acaba de realitzar l'últim temps i comença a baixar per dins del cilindre.\nQuan això passa, s'obre la vàlvula d'admissió de gasos, la mescla d'aire i de benzina, que van omplint el cilindre.\nEn aquesta operació el cilindre ha fet mitja volta.\nSegon temps Compressió\nEl pistó comença a pujar i les vàlvules es troben tancades. Cada vegada els gasos estan més comprimits dins del cilindre. L'espai on es comprimeixen els gasos se'l anomena cambra de compressió o explosió.\nLa mescla, al estar comprimida, està més calenta i així se'n facilita la combustió.\nAixò és degut a que les molècules d'aire i de benzina estan cada vegada més unides.\nAquesta operació ha estat una altra mitja volta del pistó.\nTercer temps Explosió\nQuan els gasos estan fortament comprimits a la cambra d'explosió, la bugia fa una xispa que els inflama. L'explosió que produeix empeny fortament el pistó cap avall, cosa que li permet, per inèrcia, realitzar contínuament tots els temps.\nEn aquesta operació les vàlvules d'admissió i escapament han restat tancades.\nEn aquest procés s'ha realitzat una altra mitja volta.\nQuart temps Escapament\nEn aquest temps la vàlvula d'escapament s'obre i el pistó puja per expulsar els gasos cremats cap a l'exterior.\nAmb aquest pas es completen els quatre temps.\nQuan el pistó torna a baixar és quan s'inicia un altre cop el cicle de quatre temps.\nEls motors dièsel son una derivació evident dels motors de benzina, però els dièsel utilitzen gas-oil en comptes de benzina.\nA diferència dels motors de benzina, els dièsel aspiren dins el cilindre aire atmosfèric, sense gas-oil, i el comprimeixen. Posteriorment se li injecta el gas-oil polvoritzat i s'inflama.\nEls dièsel també són de dos o quatre temps. Encara que no sembli possible, un motor de dos temps dièsel consumeix menys gas-oil que un de quatre també dièsel.\nAixò és possible ja que quan el pistó baixa per deixar escapar els gasos cremats els qui els empeny cap a fora no és una mescla gasosa, com en un motor de dos temps normal, sinó aire atmosfèric que posteriorment es comprimeix i s'injecta gas-oil.\nDIÈSEL DE DOS TEMPS\n1r temps: Explosió\nDIÈSEL DE QUATRE TEMPS\nPrimer temps Admissió: El pistó es troba en el punt superior i comença a descendre. En aquest moment les vàlvules d'admissió d'aire estan obertes.\nSegon temps Compressió: El pistó puja i comprimeix l'aire, que es va calentant. Quan aquest ja està totalment comprimit, s'injecta el gas-oil.\nTercer temps Expansió: Quan el gas-oil és injectat en forma gasosa, aquest explota i empeny cap a vall el pistó per produir potència.\nQuart temps Escapament: El pistó puja i la vàlvula d'escapament s'obre per expulsar els gasos cremats.\nEl pistó fa un cicle de dos temps dins el cilindre\nEl pistó fa un cicle de quatre temps dins el cilindre\nEl pistó fa un cicle de dos o quatre temps, depèn del motor, dins el cilindre\nDos: escapament i admissió\nCONSUM / CARBURANT\nAlt consum / Benzina amb plom (prohibides) o sense plom, depenent de l'antiguitat del motor\nMenys que dos temps / Benzina amb plom (prohibides) o sense plom, depenent de l'antiguitat del motor\nBaix consum / Gas-oil\nPerd carburant al expulsar gasos per la vàlvula d'escapament\nConsidero que s'han complert els objectius que tenia com a finalitat aquest treball.\nCal destacar la dificultat per trobar informació a internet sobre motors, com també la dificultat per interpretar la informació consultada en llibres per realitzar aquest treball, ja que tenia un vocabulari molt tècnic.


Bann Udomsap Mukdahan Tailàndia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 35 allotjaments a Mukdahan.\n29/8 Damrong Mukda Road Amphur Muang, Centre de Mukdahan, Mukdahan, Tailàndia, 49000 - Veure al mapa\nBarri Centre de Mukdahan Centre de Mukdahan Centre de Mukdahan Centre de Mukdahan\nBen posicionat a Centre de Mukdahan, Bann Udomsap és un lloc ideal d'inici d'excursions a Mukdahan. L'hotel és a 0.5Km del centre de la ciutat i permet accedir a les instal.lacions més importants de la ciutat. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases de les nombroses atraccions de la ciutat com ara Ho Kaeo Mukdahan Tower, Mekong Riverfront.\nBann Udomsap també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Mukdahan. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, servei d'habitacions 24 hores, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, servei d'habitacions.\nL'hotel compta amb 70 precioses habitacions, i totes inclouen accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, aire condicionat, escriptori. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Bann Udomsap és una selecció idònia per a la vostra estada a Mukdahan.\nHorari de sortida fins a: 13:00 PM\nTots els comentaris (6) Viatger de Negocis (2) Parelles (2) Viatgers en solitari (1) Grups (1)\nCan't beat baht


La Selva TV - El públic de Sils, satisfet després de l’actuació del grup IÓNICO\nEl públic de Sils, satisfet després de l’actuació del grup IÓNICO\nAquest passat diumenge ha tingut lloc al pati interior de l’Ajuntament de Sils el concert del grup IÓNICO. L’acte, organitzat per el consistori municipal i per l’Associació de Festes de Sils, ha aplegat gairebé un centenar de persones.\nDesprés de la benvinguda del nou alcalde de Sils, Eduard Colomé, la banda musical argentina ha presentat el seu treball discogràfic “Che América”, un espectacle que fa un recorregut per la música llatinoamericana fent una especial parada en el folklore argentí i el tango. Aquesta agrupació musical, especialitzada en música llatina, ha tingut la capacitat de tele transportar a tots els assistents a la Llatinoamèrica. Es tracta d’un quartet de professors de música, natural de Chacabuco (Buenos Aires), amb una dilatada experiència en escenaris de tot el món.\nAixí doncs, amb aquest ‘tour’ musical per diferents indrets del continent americà com la mateixa Argentina, Perú, Xile, Brasil o l’Uruguai, els assistents han passat una estona agradable i acompanyats de bona música. Els IÓNICO no han deixat indiferent al públic de Sils i els organitzadors han quedat molt satisfets després del concert.\nD’aquesta manera, Andrés Amade, Renata Marchessi, Pablo Ferraro, i Claudio 'Apo' Meneses han ofert un espectacle entretingut i de gran qualitat. A més a més, ha servit perquè els assistents hagin tingut la possibilitat de conèixer altres cultures llunyanes.


Excel·lent versió lliure d’un clàssic | Notes d'escena. Crítica teatral\nExcel·lent versió lliure d’un clàssic\nIntèrprets: Lluís Homar\nDia i lloc: Dijous, 20 de novembre (fins al 7 de desembre) al Teatre Borràs\n“Hola em dic Lluís i això que veureu no és la Terra Baixa que us expliquen a escola, perquè hem fet una versió diferent amb menys personatges, que els interpreto tots jo. Però tot i que estaré sol a l’escenari heu de saber que al teatre hi treballa molta gent (…) De quin curs sou?” Quart d’E.S.O. retronava la platea en ple del Borràs. Homar continuà: “no sé si us interessarà, però us demano la vostra col·laboració per poder fer bé l’obra. Gràcies per venir. Ara torno”. L’actor s’esfuma pel lateral de l’escenari. Un silenci absolut ha envaït el teatre. Després d’un parell de minuts, reapareix vestit tot de negre. Però ara… de moment, ja és la Nuri comentant el casament de Marta amb Manelic que va pactar Sebastià, l’amo de tot.\nAquests són els quatre personatges que, per obra i gràcia de la dramatúrgia de Pau Miró, interpreta Homar en aquesta esplèndida versió de Terra Baixa. Un espectacle arriscat i que marca un abans i un després en l’aproximació a aquest clàssic d’Àngel Guimerà, amb un resultat que, sens dubte, atreu a qualsevol tipus de públic, independentment de la seva edat i la seva afició al teatre. Sí, aquesta és una de les propostes imprescindibles de la temporada i, després d’escoltar per tercer cop la mítica frase he mort el llop que clou l’obra, vaig tenir la sensació d’haver assistit a una interpretació d’aquelles que fan història.\nEl millor del treball actoral és que no s’ha construït a base de cap tipus d’artifici interpretatiu ni cap impostura de la veu, simplement s’han combinat el talent i l’ofici de Lluís Homar per fluir de manera natural al servei d’uns personatges, que es fan presents amb un gest subtil o en agafar un objecte quotidià, fins que de sobte desapareixen sense deixar rastre mentre emergeix un nou protagonista en ple diàleg.\nAls darrers treballs d’Homar (Terra de Ningú i Adreça desconeguda) ja em va convèncer de que està en un moment de plenitud professional. Però el que fa en aquesta Terra Baixa és especial per la seva vinculació amb el text i, evidentment, per la magnífica direcció d’escena que signa Pau Miró.\nEn un moment concret de la funció, Manelic exclama els llamps i les mestralades m’han fet lliure i fou amb aquesta frase que vaig entendre exactament l’estat d’Homar en aquest projecte: la seva llibertat absoluta (no sabem si gràcies a la força de llamps i mestralades) que l’han portat a tirar endavant un espectacle que volia fer i donar-se totalment.\nPerò com molt bé explicava l’actor al principi de la funció, el teatre és una feina col·lectiva i aquesta proposta no seria el mateix sense la impactant escenografia de Lluc Castells, que separa perfectament els ambients de la “terra alta” i “la terra baixa”, l’acurada il·luminació de Xavier Albertí i la composició musical de Sílvia Pérez Cruz, a més de la complicitat total de Pau Miró.\nEl conjunt, per tant, és un regal per a l’espectador, que pot seguir fil per randa l’essència de l’obra, entendre el context, captar la psicologia dels protagonistes i submergir-se en un món d’opressió per part del poder que vam notar proper i actual.\nAnar a un espectacle en sessió escolar sempre és arriscat. Però en aquesta ocasió el silenci fou absolut durant tota la funció. Al final, la majoria dels assistents van posar-se dempeus i molts van cridar bravo a un Homar que els va fer baixar la veu per agrair-los, de la mateixa manera delicada i aparentment senzilla amb què acabava d’interpretar l’obra, l’assistència i els aplaudiments. Una funció inoblidable.\nAquesta entrada va ser publicada a Teatre Borràs, Temporada Barcelona i etiquetada Àngel Guimerà, Lluís Homar, Pau Miró el Desembre 10, 2014 per Teresa Ferré.\n← Cantant a l’amor i el desamor Interpretacions de luxe per criticar el poder →


martes, 19 octubre 2021 - 00:45 h\nLa lavanda no necessita ombra, potser l'ombra parcial sigui necessària per a altres tipus de conreu.\nAquest concepte crec que es fa un poc per reduir el cert rebuig que hi ha a les instal·lacions solars, ajuntant la vessant de producció agrícola que, en aquest cas, és només complementària.\nSigui com sigui, crec que fan falta polítiques clares i decidides cap a les renovables. En cas contrari, mai no s'arribarà a reduir el consum de combustibles fòssils. L'Estat espanyol ha d'apostar decididament per aquests energies renovables, com ho fan països amb molt menys hores de sol.\nDit això, convindria fer un pla general de la comunitat autònoma i per illes, que marqui clarament què i on es permetrà fer. Així s'acabaria amb la presentació de macroprojectes que, finalment s'autoritzen després de retallar-los.\nSegurament, els fons europeus actuals permeten avançar en aquest sector, però cal tenir les idees de base clares i crec que és, precisament, això que manca.


COVID-19: Reconversió de les instal·lacions per donar suport als serveis essencials - Anthesis Lavola\nLa crisi del COVID-19 ha exercit una pressió sense precedents sobre la professió mèdica, tant pel suport insuperable que està donant a la societat a través de l’atenció als pacients, com per la intensificació de la demanda d’equips mèdics existents i nous.\nPerò davant de la incertesa, les empreses no mèdiques estan fent un pas endavant per reforçar aquest suport. Durant les últimes setmanes, moltes empreses han reinventat el seu objectiu per donar suport a les actuals necessitats de Salut. Entre els exemples s’inclouen:\nLa transformació de recintes firals en hospitals temporals, que posen les seves instal·lacions a disposició d’institucions, entitats i del conjunt de la societat per ajudar a pal·liar els efectes de la pandèmia.\nPavellons esportius habilitats com hospitals temporals per avançar-se a un possible col·lapse sanitari.\nHotels convertits en hospitals, que ofereixen les seves instal·lacions per a pacients de coronavirus.\nAmb aquesta situació única i la necessitat de respondre ràpidament, mirem algunes de les consideracions immediates per a les empreses que contemplen la readaptació de les instal·lacions per donar suport a la demanda i les mesures raonables que els propietaris poden prendre per preparar-se.\nSistemes d’energia de reserva\nPerquè puguin ser utilitzades pels serveis sanitaris, les indústries o altres serveis essencials, les instal·lacions requeriran sistemes d’energia de reserva adequats per proporcionar la continuïtat del servei. Els següents passos proporcionaran claredat sobre la idoneïtat dels sistemes existents.\nQuan els sistemes de reserva ja estan integrats en la infraestructura de les instal·lacions, el primer pas és posar en marxa els generadors per demostrar que el dispositiu funciona correctament. És molt probable que la manca d’arrencada s’atribueixi a bateries esgotades, a un mal funcionament del motor o motors d’arrencada o a falta de combustible.\nSi el sistema no s’ha utilitzat durant més de sis mesos, comproveu l’estat del gasoil i consideri la possibilitat de substituir-lo de conformitat amb tota la legislació ambiental pertinent relativa a l’eliminació segura.\nHauria de realitzar-se una prova de generador complet, en la càrrega de l’edifici o una prova de banc de càrrega mòbil, per assenyalar qualsevol problema amb l’alternador, el cablejat elèctric o l’equip de commutació, i garantir que el sistema respon als canvis en la demanda. Els bancs de càrrega mòbils i els generadors poden llogar-se en diverses empreses locals, juntament amb tots els equips de commutació i el cablejat necessaris per a realitzar la connexió.\nPer assegurar-se que el generador es pot connectar al subministrament d’energia existent, comproveu que hi hagi un endoll disponible al panell de commutació. Si no n’hi ha, comproveu que hi hagi un punt de connexió de sortida que sigui prou gran pel que fa a grandària física i capacitat elèctrica per connectar el generador utilitzant els interruptors i l’equip de cables subministrats per l’empresa de lloguer.\nEls hospitals i les instal·lacions mèdiques han de complir normes tècniques més exigents, des de les superfícies antibacterianes fins a la ventilació i els sistemes d’energia resilients. Entre els exemples, s’inclouen els requisits perquè els quiròfans tinguin circuits mèdics completament aïllats amb subministraments d’energia ininterrompuda.\nSi bé, és poc probable que moltes empreses que operen fora de la comunitat mèdica compleixin amb aquests requisits, és més probable que qualsevol instal·lació readaptada albergui a pacients menys crítics i, per tant, podria brindar una oportunitat als propietaris dels edificis per a què proporcionin un suport essencial en aquestes condicions extraordinàries. Al tornar a destinar un edifici per allotjar pacients d’un hospital, és important tenir en compte una sèrie de requisits de sistemes mecànics:\nSubministrament d’aigua – Degut a que els ocupants poden córrer un risc més gran del normal, al realitzar un estudi del subministrament d’aigua s’abordarà la qüestió de si és necessària una purificació addicional de l’aigua per prevenir malalties com la Legionel·la. Si l’aigua no és apta per a una instal·lació mèdica, es disposa de tractaments com la ionització coure-plata, però amb un cost significatiu.\nVentilació – La ventilació és clau per eliminar els bacteris i virus nocius de l’entorn i ha de ser maximitzada quan sigui possible. Qualsevol sistema de recirculació d’aire ha de ser apagat i un nou flux d’aire fresc amb bona pressurització ha de ser introduït en l’espai degudament condicionat.\nEn benefici dels usuaris dels nous edificis, assegurar la correcta senyalització i els plans de residus poden evitar problemes amb les instal·lacions.\nAmb el canvi d’objectiu, és probable que les instal·lacions requereixin ajustos en els actuals procediments d’eliminació de residus. Per preparar un edifici per al seu nou ús, s’han de considerar els següents passos:\nRecollida de residus – Qualsevol residu addicional que pugui crear-se a causa de la nova finalitat ha de comunicar-se amb el gestor de la recollida de residus per assegurar que es disposi d’una provisió adequada. És possible que es necessitin gestors addicionals per recollir els residus de les obres de construcció i els nous fluxos de deixalles creats, com les deixalles clíniques o mèdiques.\nEliminació de residus – Un cop en funcionament, si les instal·lacions albergaran a pacients mèdics, caldrà considerar com eliminar els residus que puguin haver entrat en contacte amb el virus. S’ha d’identificar una àrea d’eliminació de deixalles dedicada i segura per a albergar les deixalles potencialment contaminants durant 72 hores. Si els residus no poden ser emmagatzemats de forma segura, s’ha de organitzar una recollida addicional de residus d’acord amb la categoria de residus sanitaris infecciosos.\nPerills – S’han de considerar canvis en els procediments de residus existents per assegurar que no creuen perills com el bloqueig de les fuites d’emergència i la creació de riscos d’incendi.\nComunicació – Tota actualització dels procediments actuals de gestió de residus ha de comunicar-se a el personal, així com col·locar la senyalització adequada al voltant de les zones d’eliminació de residus.\nCOVID-19 Energia Residus


L’assignatura de matemàtiques, el botxí dels estudiants – Col·legi Sant Miquel dels Sant Report\nL’assignatura de matemàtiques, el botxí dels estudiants\nfebrer 1, 2021 febrer 9, 2021\nEls suspesos d’aquesta matèria augmenten exponencialment\nLes matemàtiques es presenten com un dels obstacles més dificultós pels alumnes de 1r de Batxillerat a l’escola Sant Miquel dels Sants. La gran majoria d’alumnes no aconsegueix aprovar els exàmens de l’assignatura, suspenent doncs l’assignatura al final de l’avaluació. Això podria comportar unes futures conseqüències no gens agradables.\nL’escola Sant Miquel dels Sants ofereix les matemàtiques com una assignatura optativa a batxillerat. A partir d’aquí, l’assignatura es divideix en dos: matemàtiques aplicades a les ciències socials i matemàtiques científiques. Cal dir que en ambdós casos s’hi troba el nombre més elevat d’alumnes suspesos, amb mitjanes per sota del 5’5, generalment.\nLa veritable qüestió és: quina és la causa d’aquestes notes nefastes?\nÉs per això que es va decidir fer una enquesta, per tal que els alumnes que “pateixen” aquesta situació poguessin expressar la seva opinió i donar els motius pels quals els resultats són tan lamentables.\nLlibre de matemàtiques socials del col·legi Sant Miquel dels Sants\nDesprés d’haver fet una enquesta als alumnes de 1r de batxillerat s’ha vist que, com a mínim un cop, un 65% d’estudiants del col·legi Sant Miquel han suspès l’assignatura. I, és més, asseguren que el problema està causat per una manca d’estudi i desmotivació personal envers l’assignatura, o bé, que el professor no s’explica amb la claredat que necessiten.\nCom a conseqüència de tot això, un 60% d’alumnes expliquen que no han escollit la matèria perquè els hi agradi sinó perquè és necessària per la carrera que tenen pensat estudiar, ja que el nivell que es demana a l’edat de 16 i 17 anys és excessivament elevat comparat amb altres centres educatius. Per altra banda, un 26’7% dels estudiants diu que ha triat l’assignatura pel simple fet que no hi havia cap altra opció.\nA més a més, s’ha vist que un cop els alumnes acaben el batxillerat i es presenten a les proves de selectivitat, el seu rendiment i nota en els exàmens de matemàtiques augmenta, obtenint millors qualificacions en quasi tots els casos que les obtingudes en l’educació secundària postobligatòria.\nEn defensa seva, el professor de matemàtiques aplicades a les ciències socials del col·legi Sant Miquel, Àlex Sayós, ens assegura que “el nivell de matemàtiques al batxillerat és adequat si ho mirem des del punt de vista de la continuïtat respecte l’ESO, però potser és una mica inferior al nivell necessari si tenim en compte les exigències de les carreres universitàries.”\nA més a més explica que tot hi que les matemàtiques tenen fama de ser suspeses per més alumnes el problema està en la bases dels coneixements. “Si algun estudiant va passant amb continguts que no té del tot clars, la base va quedant incompleta i a mesura que hi afegim nous continguts, hi ha més dificultats per seguir degut a aquesta manca de base,” afegeix.\nJana Molera, Jan Gómez, Martí Serra


Tan @ Greenhill Resort Cameron Highlands Malàisia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBlock B, Greenhill Resort Medium Cost, Jalan Gereja,, Tanah Rata, Cameron Highlands, Malàisia, 39000 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Tan @ Greenhill Resort?\nMés informació sobre Tan @ Greenhill Resort\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Tan @ Greenhill Resort és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Cameron Highlands. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Church of Our Lady of Mount Carmel, Orange (CT), Ciutat Tanah Rata.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Tan @ Greenhill Resort és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Els clients de l'hotel poden gaudir de seguretat 24 hores, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, habitació familiar, ascensor.\nTan @ Greenhill Resort té 1 habitacions, totes amoblades amb gust per tal d'oferir comforts com televisió de pantalla plana, escriptori, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, cuina americana. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Tan @ Greenhill Resort és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Cameron Highlands.\nHabitació 2: 1 llit individual, 1 llit doble


B L O G S & D O C S » La problemàtica de les sales de cinema a Barcelona o allò que el vent s’endugué\nEl nombre de sales de cinema a Barcelona ja fa molts anys que va en descens. A l’any 2000 hi havia 45 cinemes en actiu. El 2010 n’hi havia 33. I actualment en queden 23. Les sales, especialment les més cèntriques, s’han transformat en diversitat de negocis o es queden en desús durant anys. Davant els reptes de la mutació de les sales d’exhibició cinematogràfica, existeix la possibilitat d’unes polítiques culturals amb capacitat de revitalitzar espais tancats en benefici de la ciutadania?\nActualització octubre 2020: queden 20 cinemes en actiu a Barcelona.\nPor M. Martí Freixas | 24 Sep 18\nPrimera part. Panoràmica\nA la merda la nostàlgia\nCada vegada que es tanca una sala de cinema a Barcelona apareix gent donant-se cops al pit dramàticament en xarxes socials, prement tecles entre llàgrimes per expressar el seu més profund lament. A nivell emocional reconec que ajuda, permet tancar records personals i sentir-se part “d’alguna cosa”, d’unes experiències viscudes, d’una geografia urbana. Des de la perspectiva professional, no serveix de gaire. Lamentar-se cada vegada que tanca un cinema a la nostra ciutat, sense analitzar els perquès i els veloços temps que corren, sense preguntar cap a on va l’exhibició cinematogràfica, sense assaltar grupalment els murs de l’Ajuntament i la Generalitat si és que realment es pretén exigir alguna cosa des de l’esfera pública, és fum. El citat lament nostàlgic em recorda a Scarlett O’Hara en el seu clam crepuscular, no només per la seva actitud sinó també pel títol de la pel·lícula. Gone with the wind. Allò que el vent s’endugué.\nAquest article no tracta, doncs, sobre la nostàlgia. Res es pot fer ja pel que fa als cèntrics cinemes Club Coliseum, clausurats el 2014, doncs actualment pertanyen a l’empresa Pangea, la botiga de viatges “més gran del món”. Tampoc pel que fa als Cinemes Alexandra, tancats el 2013 i convertits en una botiga de roba Mango. Ni pel Cine París, tancat el 2007, que va obrir el 2009 però sent una botiga de roba Zara… el Cine Publi, tancat el 2005, actualment és la boutique de cafès Nespresso (“la més gran del món”, sic), el Cine Savoy, que va tancar en un ja llunyà 2001, és la botiga de bosses, accessoris de moda i viatges Longchamp, i el Cine Fantasio, també desaparegut el 2001, és la botiga de roba Benetton. La cirereta d’aquest recorregut cèntric és per a la històrica sala Novedades, on es va fer cinema i teatre. Després de molts anys tancada serà en breu un hotel de luxe. Totes aquestes sales s’ubicaven en l’eix principal de la ciutat (entre Passeig de Gràcia, Rambla Catalunya i Plaça Catalunya) i pràcticament les seves distàncies es podien recòrrer a peu. Així són els temps culturals que vivim, en part fruit de les polítiques d’aquesta ciutat, de l’anomenada “marca Barcelona”, dirigida cap al turisme i el consumisme.\nSales de cinema reconvertides\nTotes aquestes sales citades són part d’una llista més llarga i complexa. Per exemple, algunes sales es van reconvertir en altres ofertes culturals. La sala Renoir Les Corts, tancada el 2012, va passar a ser l’espai de creació de dansa i arts escèniques La Caldera amb l’ajuda de l’Ajuntament. L’antiga Filmoteca, un cop fet el trasllat el 2011, va passar a ser el Teatre Aquitània. També el cèntric Cine Alcázar va esdevenir la megabotiga Casa del Libro des de 2006… Aquest article no és un estudi complet de totes elles doncs en cada edifici hi ha una llarga història. Només citaré dos exemples més per deixar constància breument d’aquestes vicissituds: des de la sala més gran de la ciutat, el Cine Urgell, que va tancar el 2013, i després d’una llarga negociació es va demolir, construint un supermercat i un espai pels veïns, fins a la okupació dels Lauren Sant Andreu el 2016, que havien tancat el 2011, per donar vida a la proposta cultural anomenada La Cinètika que es troba fora de tot marc de la indústria.\nSales de cinema abandonades\nA part d’aquestes sales reconvertides per a d’altres usos, aporten encara més desassossec les sales que es van tancar i segueixen clausurades. Enormes sales de cinema sense cap ús durant anys, de vegades dècades. Buides. Abandonades. Teranyines. Esperant una bona oferta per vendre aquest espai. Actualment (setembre 2018) en trobem mitja dotzena:\n1) Palacio del Cine. Tancat des del 2001, Via Laietana 53.\n2) Cine Rex. Tancat des del 2010, Gran Via 483.\n3) IMAX Port Vell. Tancat des del 2014, Rambla del Mar, s/n.\n4) Cinesa Maremagnum. Tancat des del 2015, Moll d’Espanya, 5.\n5) Lauren Universitat. Tancat des de l’agost del 2015, carrer Pelai 8.\n6) Aribau Club. Tancat recentment, juliol 2018, Gran Via 567.\nAquest llistat d’abandonades de tant en tant s’ha d’actualitzar. Fa poques setmanes, per exemple, l’ex cine Casablanca Kaplan, situat a les portes de Gràcia i tancat el 2011, va obrir sent la botiga de sabates Zambo i va sortir de la llista per no tornar-hi mai més. També el cine Niza, aprop de la Sagrada Família, va ser enderrocat aquest 2018. Estava tancat des del 2005. Segons informacions en premsa, s’obrirà un nou interior d’illa i un centre comercial.\nDavant d’aquest panorama tan poc optimista, hi ha qui ha resistit i també alguns valents que han obert un cinema. Set en aquesta dècada. Cal destacar que la majoria dels “nous” no segueixen un patró clàssic de sala comercial i que cap es troba a la zona cèntrica, sent el barri de Gràcia i voltants seva ubicació predominant. Són els següents:\nEl fenomen Phenomena, que va néixer d’una exitosa proposta mensual (festiva, nostàlgica, cinèfila, fetitxista) i es va convertir a finals de 2014 en una sala de programació dinàmica i esdeveniments constants, adquirint i remodelant els tancats cinemes Nàpols. La reinvenció dels Cinemes Texas, que van recuperar una idea comercial antiga, la dels cinemes de reestrena, oferint entrades a preus econòmics. Van obrir el 2014, reformant els cinemes Lauren Gràcia, que havien tancat un any abans. L’exquisidesa del cinema Zumzeig, cinema i cooperativa (projecte del qual formo part actualment com a soci col·laborador). Aquesta sala de nom original és el projecte de sala més plural i arriscat, cinematogràficament parlant, de tot Catalunya. És l’únic d’aquesta llista que no va reprendre una sala ja existent. Es va construir una sala nova, obrint el 2013, i després d’uns mesos de tancament el 2016, es va reformular com a cooperativa aquell mateix any. En una línia d’exhibició de vessant més clàssica, el 2013 van reobrir els cinemes Boliche Cinemes, tancats des de 2008, apostant per projectar en versió original i subtitular en llengua catalana -un fet que els allunya també del patró majoritari-, i els Cinemes Girona, de programació versàtil, que a l’inici en 2010 van recuperar els Casablanca Gràcia tancats un any abans. També Arenas de Barcelona dins el centre comercial Las Arenas, on hi havia l’antiga plaça de toros, obrí el 2011, i Balmes Multicines (que projecten en versió original), l’any 2013. Ambdues són de l’empresa Grupo Balañá i donen cabuda al cinema mainstream.\nKilling me softly *\nL’any 2000 hi havia 45 cinemes en actiu a Barcelona. El 2010 n’hi havia 33. I actualment en queden 23. D’aquests, podríem considerar que 13 estan focalitzats en el cinema més comercial. Són grans multisales i més de la meitat són dins de centres comercials. Amb alguna excepció, projecten en versió doblada. Els seus propietaris són Yelmo (2 cinemes, 20 pantalles), Cinesa (4 cinemes, 57 pantalles) i el ja citat Grupo Balañá (7 cinemes, 61 pantalles). Aquest darrer grup empresarial necessitaria d’un capítol apart degut a la seva història. Només esmentar que bona part de les sales citades prèviament (les transformades i les abandonades) eren de la seva propietat (1).\nLes 10 sales restants es dediquen a un cinema que omple un ampli espectre, des d’un àmbit també comercial, passant per una oferta diversa, fins arribar al cinema més alternatiu. Totes són en versió original. Acumulen un total de 32 pantalles, enfront les 138 pantalles que sumen les multisales comercials. Els Verdi (2 cinemes, 9 pantalles), Renoir (7 pantalles), Boliche (4), Texas (4), Girona (3), Méliès (2), Maldà (1), Phenomena (1) i Zumzeig (1), cadascú a la seva manera, semblen supervivents sioux.\n* Actualització 1/11/2020: queden 20 cinemes en actiu a Barcelona. Al llarg de l’any 2020 la crisi de la Covid ha accelerat la crisi de les sales. Han tancat Palacio Balañá (març), Cinemes Méliès (juliol) i Cinemes Texas (octubre). És a dir, queden actualment 20 cinemes en actiu: tres grans grups de mutisales que poseeïxen un total de 12 sales (Balañá, 6; Cinesa, 4; Yelmo, 2) i 8 sales restants (Verdi i Verdi Park, Renoir, Boliche, Girona, Maldà, Phenomena i Zumzeig).\n(1) Balanzá, Albert, Els Balañá, tres generacions de discreció i negoci, a l’Anuari Media.cat. Els silencis dels mediàtics de 2011. Disponible en línia.\nTags: Barcelona, exhibición, VOD\n« Primera época Blogs&Docs (2006-2013). Artículos seleccionados\n» La problemática de las salas de cine en Barcelona o lo que el viento se llevó\n« The other side of everything (Druga strana svega)


El Consell Comarcal del Baix Ebre va lliurar el passat dijous dia 29 de novembre de 2018 els premis Emprenedoria, Solidaritat, Projecte Jove i Fotografia de la Gent Gran, que convoca anualment amb l'objectiu de distingir i reconèixer les millors iniciatives dutes a terme a la comarca en aquests àmbits.\nLa presidenta del Consell Comarcal del Baix Ebre, Sandra Zaragoza, ha destacat en el seu parlament "l'elevada participació que han tingut enguany les diverses convocatòries amb les que premiem aquelles persones o entitats que amb noves idees volen construir una comarca millor".\nPublicat el Dilluns, 26 Novembre 2018\nPublicat el Dimecres, 14 Novembre 2018\nPosem al vostre coneixement la publicació del Programa Forma & Insereix 2018-2019:\nAixí, el SOC subvenciona la formació, i per la seva banda les empreses es comprometen a la contractació d'almenys el 40% de l'alumnat format.\nEmpreses, associacions empresarials, gremis i altres entitats amb establiment operatiu a Catalunya.\nLes accions de formació s'adrecen prioritàriament a persones treballadores en situació d'atur, que siguin demandants d'ocupació no ocupats (DONO) (70%), i a persones treballadores que s'hagin incorporat en els darrers tres mesos a l'empresa i que requereixin formació específica per adaptar-se al seu lloc de treball.\nTermini per al 2019: del 19 de novembre de 2018 al 15 de novembre de 2019.\n2019: les entitats que resultin beneficiàries hauran d’iniciar almenys alguna de les accions a partir de la data de notificació de la Resolució d'atorgament de la subvenció fins al 30 de desembre de 2019.\nResolució TSF/2464/2018, de 17 d'octubre, per la qual s'obren la convocatòria per a l'any 2018 i la convocatòria anticipada per l'any 2019 de les subvencions destinades al Programa Forma i Insereix, per a la realització d'accions formatives amb compromís de contractació per a persones desocupades (F&I 2018/2019)\nPublicat el Dilluns, 20 Agost 2018\nLa Federació Espanyola de Municipis i Províncies (FEMP) i ECOEMBES posem en marxa el Concurs “Emprenedoria Local per l’Economia Circular”, que té per objectiu promoure la participació dels tècnics municipals en la proposta d’investigació i desenvolupament d’idees innovadores en el marc de l’economia circular.\nLes propostes presentades hauran de donar resposta a algun dels reptes següents:\n- Sistemes/models per prevenir la basuraleza\n- Recuperació de residus d’envasos dipositats en esdeveniments multitudinaris: festes, manifestacions, curses populars, festivals, etc.\n- Mesures per prevenir residus a l’Administració local\nEsperem que el concurs sigui del teu interès i t’animem a participar-hi.\nAprofitem l’avinentesa per reiterar-vos que l’equip d’Ecoembes a Catalunya és a la vostra disposició per a donar-vos suport en qualsevol qüestió que millori la recollida selectiva i el reciclatge d’envasos.\nLa presidenta del Consell Comarcal del Baix Ebre, Sandra Zaragoza, i el regidor de Dinamització Econòmica de l'Ajuntament de Roquetes, Josep Codorniu, han donat avui la benvinguda als 15 alumnes que han iniciat aquesta setmana el curs d'Activitats auxiliars de comerç, que s'imparteix a l'antic ajuntament de Roquetes. Aquest curs, impulsat pel Consell Comarcal del Baix Ebre a través de la societat Baix Ebre Innova, està subvencionat pel Servei d'Ocupació de Catalunya, té una durada de 270 hores i inclou 40 hores de pràctiques laborals.\nPublicat el Dimecres, 23 Mai 2018\nLa Diputació de Tarragona i URV Emprèn us anima a participar a la segona edició del concurs Pitch and Win en el marc del Dia de l'Emprenedoria del Sud de Catalunya que tindrà lloc el 14 de juny al Conservatori de la Diputació a Reus (Auditori Higini Anglès).\nTeniu fins el 16 de maig per fer arribar la vostra inscripció\nPublicat el Divendres, 27 abril 2018\nDepartament: Activació Econòmica\nTermini de presentació: 15/11/2018\nMes informació www.baixebre.cat\nDes de l’Ateneu Cooperatiu de les Terres de l’Ebre us conviden a la Jornada d’Ateneus cooperatius i l’impuls de l’economia social.\nJornada destinada a persones que tenen contacte amb el món de l’emprenedoria i professionals de gestories.\nL’Ateneu és el punt territorial del programa Aracoop, del Departament de Treball, per la promoció i difusió de l’economia social i el cooperativisme. Entre d’altres accions, a l’Ateneu realitzem l’assessorament a nous projectes d’emprenedoria col·lectiva per desenvolupar el pla de negoci i estudiar la seva viabilitat.\nPer tal d’explicar millor el paper de l’Ateneu i fer una introducció a l’economia social i el model cooperatiu, hem preparat 2 jornades informatives:\n19 de març a Camarles\n23 de març a Gandesa\nSi esteu interessats en participar, podeu inscriure-us a través d’aquest enllaç: https://goo.gl/forms/fuDAO8SMHvYk3sEs1.\nEntre els propers 19 i 25 de març tindrà lloc la segona edició de la Setmana del Comerç. L'edició de l'any passat va ser un èxit sense precedents gràcies a les activitats organitzades per més de 100 entitats d'arreu del país i a les anomenades Jornades Comerç Increïble, com a espai de reflexió i d'intercanvi de coneixement. Enguany esperem repetir aquest èxit, de manera que la Setmana del Comerç es converteixi en un esdeveniment de referència pel nostre sector.\nAmb el convenciment que ho aconseguirem, ens plau convidar-vos a les Jornades Comerç Increïble del 19 al 23 de març a l'Espai Endesa (C/ Roger de Flor, 38-52 de Barcelona) i a la resta d'activitats programades arreu del país.\nEn el següent enllaç podeu consultar totes les activitats que se celebraran al territori i els continguts de les Jornades Comerç Increïble a les que us podreu inscriure.\nEls propers dies 9 i 10 de juny hi haurà la nova edició de Benvinguts a Pagès, el cap de de setmana de portes obertes a explotacions agrícoles i ramaderes, juntament amb propostes de restauració, allotjament i activitats per tot el territori català.\nCom a participants a través de l’organització i oferta d’activitats complementàries de Benvinguts a Pagès en la darrera edició, us agraïm la vostra implicació i us posem novament al vostre abast aquest canal de promoció de la vostra entitat i activitat en el marc de valorització dels productes agroalimentaris de proximitat.\nPer a participar en el projecte trobareu tota la informació i full d’inscripció en el web benvingutsapages.cat:\nEl període per a tramitar la sol·licitud de participació a Benvinguts a Pagès finalitza el proper 21 de març. Enguany es preveu que en força comarques es reforci l’edició i impressió de material de difusió del projecte en l’àmbit local, amb la inclusió de propostes de rutes pels visitants: tots aquelles activitats que pels motius que sigui no s’hagin inscrit dins el termini indicat no es garantirà la seva inclusió en aquest material i/o rutes.\nAmb el convenciment que la 3a edició de Benvinguts a Pagès tindrà encara més èxit que les anteriors, rebeu una cordial salutació,\nSi estàs pensant en autoocupar-te i crear el teu propi lloc de treball?\nPotser et podria interessar donar-li continuïtat a una empresa existent en canvi de crear-la des de zero?\nETS UN REEMPRENEDOR\nVine a la sessió informativa del 27 de MARÇ i t'informarem d'aquest servei gratuït i quins avantatges té per a tu.\nInforma't a la teva Oficina de Treball\nInscripcions: al web de Reempresa i/o a l'Oficina de Treball\nEl Consell Comarcal del Baix Ebre ha contractat 25 persones en situació d'atur de llarga durada o beneficiàries de la Renda Mínima d'Inserció per desenvolupar treballs com a peons de manteniment d'espais naturals i urbans de la comarca, i feines de consergeria en edificis de l'ens comarcal.\nAquesta acció forma part del programa Treball i Formació, que subvenciona el Servei d'Ocupació de Catalunya i el Fons Social Europeu.\nL'Ajuntament de Roquetes ha rebut una subvenció del Servei Públic d'Ocupació de Catalunya per contractar a 1 jove amb un contracte de treball en pràctiques inscrit/a al Programa Garantia Juvenil per un període de sis mesos a jornada completa.\nLlocs vacants: 1 Dinamitzador/a infanto-juvenil (Garantia Juvenil) - Núm. oferta SOC: 09-2017-35099\nTitulació de CFG Mitjà i/o Superior d'Educació Infantil - Integració Social o Animació Sociocultural - Magisteri Infantil, DONO, Beneficiari de Garantia Juvenil i que no hagi participat l'any anterior en aquest mateix programa i no tenir una contractació en pràctiques superior de 2 anys.\nLes persones interessades teniu de termini fins el dia 27 de novembre per fer la inscripció a l'Oficina de Treball de Tortosa.\nPublicat el Dilluns, 20 Novembre 2017\nEl passat dilluns dia 13 de novembre es van iniciar les càpsules formatives per persones aturades a Roquetes.\nEl regidor de l'àrea de Dinamització Econòmica de l'Ajuntament de Roquetes - el senyor Josep Codorniu Suñer- i els tècnics de Dispositiu d'inserció sociolaboral del Baix Ebre van presentar les càpsules formatives al primer grup participant als tallers de formació ocupacional, per tal de millorar l'ocupabilitat i la inserció laboral, alhora que es desenvolupa el propi talent.\nEls primers tallers es desenvolupen gràcies al conveni de col·laboració per a la formació pràctica amb l'IES de l'Ebre, amb dos nois que estan realitzant els estudis de Sistemes microinformàtics i xarxes (Informàtica i comunicacions). Els darrers tres tallers seran més pràctics, amb role-playing i els realitzaran el tècnic del Dispositiu d'Inserció Laboral -Víctor Olivé- i l'AODL de l'Ajuntament de Roquetes.\nUs recordem que aquest dimecres dia 22 es realitzarà el Taller de Xarxes socials i ocupació.\nI el divendres dia 24 de novembre a les 10h tindrà lloc el Taller clau per superar un procés de selecció amb dinàmica de grup.\nDes de l’àrea de dinamització econòmica de l’Ajuntament de Roquetes i amb el suport del Dispositiu d’inserció sociolaboral del Baix Ebre, us oferim un seguit de tallers i cursos de formació ocupacional per persones en situació de desocupació, per tal de millorar l’ocupabilitat i la inserció laboral, alhora que desenvolupes el teu talent.\n2n Fòrum d’Inversió Catalunya Sud\nReus acollirà el 2n Fòrum d'Inversió CAT-SUD, un espai per posar en contacte emprenedors de la demarcació amb potencials inversors\nFundación Repsol obre una nova convocatòria del seu Fons d'Emprenedors\n#SpinUOC 2017: nova convocatòria per fer créixer projectes emprenedors