Arxius de gerontologia - Residències gent gran. Serveis sanitaris i d'atenció a la dependència\nL’atenció al final de vida centra la sessió de març del Curs de Formació en Gerontologia\nLa doctora Dolors Quera, coordinadora mèdica de l’Hospital sociosanitari Mutuam Güell i el doctor Josep Terés, digestòleg, catedràtic de Medicina de la Universitat de Barcelona i president de la Comissió de Deontologia del Col·legi Oficial de Metges de Barcelona, van impartir una ponència sobre l’Atenció al Final de la Vida en el marc del Curs de Formació en Gerontologia Clínica i Cures Pal·liatives que organitza la Fundació Mutuam Conviure. La sessió es va celebrar el passat 23 de març en el Palau Macaya de la Fundació Bancària La Caixa, a Barcelona.\nDavant les 56 persones que hi van assistir, els ponents van abordar qüestions com la comunicació amb el pacient, el codi deontològic, la sedació o l’eutanàsia. Aquest curs, dirigit a professionals sanitaris del Grup Mutuam i a tots aquells que per la seva activitat estan relacionats o interessats en el sector assistencial, s’estructura en sessions mensuals. Les properes activitats de recerca i docència organitzades per l’entitat es poden consultar a: https://www.mutuam.cat/recerca-i-docencia.\nCategories Atenció Sanitària i dependència Etiquetes Atenció al final de vida, CFMC18, Curs de Formació Mèdica Continuada, Fundació Mutuam Conviure, gerontologia Deixa un comentari\noctubre 9, 2018 juny 29, 2018\nCategories Atenció Sanitària i dependència Etiquetes atenció residencial, delírium, Dependència, EAR, Formació, gent gran, geriatria, gerontologia, Jornades, síndrome confusional, trobades, UVGI18 Deixa un comentari


La Vila Joiosa - Notícies: La Vila paga 3,8 milions d'euros de deute i reduïx fins a 1,1 milions el compte 413\nL'Ajuntament de la Vila Joiosa aprovarà demà (dimecres, 31 d'octubre), en una sessió extraordinària del Ple, la modificació pressupostària per crèdits extraordinaris i suplements de crèdit; una modificació que, a efectes pràctics, suposa el reconeixement de deute que no estava comptabilitzada en els Pressupostos municipals i que ja està pagada; la quantia d'aquest deute ascendeix a 3,8 milions d'euros. En pagar aquest import, el compte 413 es redueix fins a 1,1 milions d'euros.\nEl reconeixement del deute ha estat possible gràcies al Pla d'Ajust que contempla un mecanisme pel qual s'invertix el procés aplicat habitualment, és a dir, que primer s'abone el deute no comptabilitzat i després s'incloga en els Pressupostos municipals.\nEl regidor d'Hisenda, Quico Melero, ha explicat que "en el Pla d'Ajust aprovat el 30 de març de 2012 es van concertar dues operacions d'endeutament, la primera de 13.074.941 euros i la segona de 113.083 euros, que han estat utilitzades per al pagament d'obligacions pendents de pagament; com a conseqüència, han estat pagades tant obligacions ja comptabilitzades com unes altres no comptabilitzades, però sí registrades en l'Ajuntament abans de l'1 de gener de 2012, i que formaven part del compte 413: Creditors per operacions pendents d'aplicar pressupost".\nLa normativa vigent, que va permetre aplicar el Pla d'Ajust, fixa que, en el cas que les operacions d'endeutament es destinen totalment o parcialment a la cobertura d'obligacions que van quedar pendents d'aplicar a pressupost, aquestes hauran de reconèixer-se íntegrament en el pressupost vigent per a 2012, amb càrrec a l'import que correspon al total finançat.\nL'objectiu del Ple extraordinari de matí era complir aquest requisit i reconéixer deute no comptabilitzat i ja pagada. Abans del Ple, en la Comissió Informativa en la qual es va estudiar i va tractar aquest punt, el PP va votar a favor d'este, mentre que els partits de l'oposició es van abstenir.\nEl regidor d'Hisenda, Quico Melero, ha explicat l'abast i la transcendència de la mesura que s'aprovarà en el Ple de demà: "El reconeixement de deute que no estava comptabilitzada significa una reducció del romanent de Tresoreria per a despeses generals en una proporció rellevant, així com una reducció dràstica del saldo de factures no comptabilitzades; açò suposa que el saldo del compte 413, que era de 4,9 milions, s'ha reduït fins a 1,1 milions d'euros; açò vol dir que el Govern local seguix donant tots i cadascun dels passos necessaris per a sanejar les arques municipals i que, en el context de les dificultats econòmiques en les quals estan sumides totes les administracions, l'economia municipal progressa de manera adequada; podem estar orgullosos del treball i esforç realitzat des del Govern local que permetrà a mitjà termini sanear les arques municipals".\nNotícia publicada el 30 d’Octubre de 2012


A partir dels 8 anys – Escola Municipal de Música de Palau\nA partir dels 8 anysEMM de Palau2019-08-04T16:18:54+00:00\nL’Escola de Música ofereix a nenes i nens a partir de 8 anys la possibilitat de fer música des de la pràctica instrumental i l’experimentació activa. A través de sessions en grup d’instrument, cor, cambra/combo i/o conjunts, es potencia el treball cooperatiu i en equip de manera lúdica, mitjançant estratègies didàctiques de qualitat, alhora que es segueixen desenvolupant les competències musicals bàsiques.\nDesenvolupament de les competències tècniques, musicals i actitudinals per a poder integrar-se i prendre part activa d’un conjunt instrumental i/o vocal i saber-les aplicar a la interpretació. Treball dels elements del llenguatge musical necessaris per a la interpretació musical a partir de conceptes pràctics.\nConjunt instrumental de formació bàsica en què els alumnes treballen de manera pràctica les competències instrumentals individuals i de grup per a la participació en un conjunt instrumental de gran format amb director que els acompanya a crear un repertori a partir dels seus centres d’interès.\nEspai d’estimulació creativa que cerca lligams entre altres disciplines artístiques. A través de l’audició musical i la música escrita ens introduïm en l’àmbit dels conceptes musicals, els fonaments harmònics bàsics i els aspectes formals de la música que ja s’han treballat, de manera pràctica, amb l’instrument.\nEl Cor escènic és un conjunt vocal que ofereix un espai interdisciplinar entre la música i el teatre. A través de la veu i el cant com a eixos centrals, explorem també la consciència corporal-escènica, la dicció, la coreografia, el gestualitat i el moviment. El repertori sorgeix dels centres d’interès del grup, que serà qui crearà un petit espectacle de teatre musical.\nUn espai obert a nens i nenes d’entre 8 i 12 anys amb ganes de trepitjar escenari i de fer sentir la seva veu!\nAquest conjunt instrumental obert a tothom qui vulgui participar, és un grup en el qual es treballen aspectes musicals, de relació amb el grup, a partir d’un treball rítmic vivencial i ric per desenvolupar la creativitat individual i col·lectiva. Una activitat per divertir-se, generar cohesió grupal, noves relacions, sentir i compartir l’espontaneïtat de generar una expressió rítmica grupal al moment.\n2h 15’ Instrument – 45’ en de 2 ò 3 Matrícula: 42 euros\nQuota mensual: 65 euros *\nConjunt instrumental – 45′\nCor escènic o Grup de percussió – 45′\nCreativitat – 45′\nMúsica i Tecnologia – 45′\n* Preu públic pendent d’aprovació al Ple Municipal


Unió Esportiva Olot » Kilian Villaverde i Albert Torra, per davant i per darrere\nDues presentacions més aquest dijous a l’Estadi Municipal. Avui ha estat el torn del porter Albert Torra i de l’extrem Kilian Villaverde, que s’uneixen a una plantilla que ja compta amb onze futbolistes confirmats. El jove de Manlleu, ben a prop de casa, arriba per aportar una competència sana a Batalla i mostrar el seu atreviment sota pals, mentre que el davanter barceloní, més motivat que mai, espera contribuir amb gols i assistències per complir les expectatives del seu fitxatge.\nDia de comunicats i de roda de premsa. Aquest matí la UEO anunciava Albert Torra com a nou porter i a la tarda ja era presentat davant dels mitjans de comunicació. El jove osonenc considera una gran alegria fitxar per un club tan proper: “És un club històric, la gent em parla molt bé de l’Olot, sempre ha estat un club que n’he sentit a parlar i sempre m’ha agradat. El fet de ser de prop t’ajuda a entendre què és l’Olot. Ho sents, ho notes i ho vius”. Preguntat sobre la competència amb Batalla, Torra espera que sigui el màxim de sana possible i intentar esgarrapar minuts: “El meu objectiu és ser feliç i tornar a sentir-me protagonisme. Vinc d’una etapa bastant complicada d’estar parat i tinc ganes de tornar a gaudir del futbol. Olot és un dels millors llocs on puc anar”. Ja per acabar, el de Manlleu es defineix com un porter “atrevit” i que li agrada jugar amb els peus i sortir de l’àrea.\nPel que fa a Kilian Villaverde, destinat a ser un dels puntals ofensius de l’equip, valora positivament la seva tria per la Garrotxa: “Quan vaig rebre la trucada de Raset no vaig tenir molts dubtes en venir. L’Olot és un club històric i referent del futbol català, és un projecte ambiciós amb bones instal·lacions i bon tracte. Portava dos anys amb l’adrenalina de lluitar per objectius bonics i ara vinc aquí per tornar l’Olot no ha d’estar i on no hauria d’haver baixat”. Villaverde, il·lusionat, content i amb ganes de començar a rodar, vol sumar de totes les maneres en la faceta ofensiva: “Puc jugar a les tres posicions de dalt i puc donar dinamisme, verticalitat, gols i assistències. Tot i tenir només 23 anys, puc aportar experiència a la categoria”. El “tigre”, com se’l coneix futbolísticament, arriba sense por de les expectatives: “Tot jugador té pressió i responsabilitat per demostrar el perquè han apostat per mi. Estic més motivat que mai”.\nPer a la seva banda, el vicepresident esportiu Dionís Cros ha assenyalat que Kilian Villaverde “està cridat a ser un jugador important en la part ofensiva” i n’ha subratllat que “és desequilibrant, ràpid i té experiència a la categoria, que és el que necessitem”. Sobre Albert Torra, Cros creu que “farà una bona competència amb Batalla, és jove i té bon joc de peus. Ens anirà molt bé per cobrir la porteria”:


Viquipèdia:Portades/2007/Curiositats/Ajuda/Portals - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAquesta versió va començar el 16 de març de 2001 i actualment estem treballant en 615.753 articles.\nLa Revetlla de Sant Joan, també anomenada popularment com la Nit del Foc, la Nit de les Bruixes o la Nit del Ros, és una celebració que es realitza arreu dels Països Catalans i més enllà, durant la nit entre el 23 i 24 de juny, una de les més curtes de l'any a causa de la proximitat del solstici d'estiu.\nNo és gens clar l'origen d'aquesta celebració. Hi ha qui hi veu un origen pagà anterior al cristianisme. Una mena de reminiscència de les festes per al solstici d'estiu. En canvi, n'hi ha que li veuen un origen burleta i alegre en el fet que és la nit més distant de la de Nadal i per tant hauria de ser la més maleïda i estimada pel diable.\nEn aquesta nit és tradicional menjar tota mena de coques. A Catalunya i al País Valencià, la més habitual és la coca de Sant Joan, de pa de pessic i fruita confitada, però també se'n fan de recapte, de llardons, pinyons i de moltes altres menes. Antigament, les coques per aquesta diada eren rodones amb un trau al mig, la qual cosa es podria relacionar amb alguna mena d'antic ritus solar. Avui en dia, la talla estàndard sol ser canònica, o sigui que fa el doble de llarg que d'ample.\n...les àguiles poden veure un conill a dos quilòmetres de distància? Tenen capacitat per deformar l'ull per enfocar i els seus ulls són més grans que el seu cervell.\nQuin és l'ocell més gran actual? - Resposta\n23 de juny: Vigília i revetlla de Sant Joan\n79 – Roma (Imperi Romà): mor Vespasià, emperador romà.\n1894 – París: s'hi funda el Comitè Olímpic Internacional.\n1912 – Londres (Anglaterra): hi neix Alan Turing, matemàtic i filòsof anglès, pare de la informàtica.\n1931 – Barcelona: s'hi publica el primer número del setmanari satíric "El Be Negre".\n1952 – Bombardeig de Corea del Nord per part dels Estats Units.\nDies recents: 22 de juny – 21 de juny – 20 de juny\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Viquipèdia:Portades/2007/Curiositats/Ajuda/Portals&oldid=15373171»


DIA MUNDIAL DEL TEATRE - Parlem de teatre\nHome > Teatre > DIA MUNDIAL DEL TEATRE\nAleix FM Març 27, 2017 Maig 29, 2018 Teatre\t0\nDIA MUNDIAL DEL TEATRE A L’ATENEU DE LA COLÒNIA\nDISCURS DE INAUGURAL\nDia Mundial del Teatre : Foto del meu moment de glòria\nEn nom de l’Ateneu Unió dono la benvinguda a participants i assistents, als organitzadors i col·laboradors en aquest acte de celebració del Dia Mundial del Teatre que tenim el privilegi d’acollir.\nAquest local on ens trobem ha sigut des de sempre el cor del poble, el lloc on s’hi han celebrat tots els esdeveniments més importants de la comunitat. Enguany celebrem el 125è aniversari de la fundació d’aquest ateneu i degut a que els moments fundacionals són sovint imprecisos, hem pres com a data d’inici la inauguració d’aquest teatre, el 15 d’agost de 1892, segons consta a la Vanguardia del dia 10 d’agost d’aquell any, on hi deia que en motiu de la Festa Major de Santa Coloma s’inauguraria el teatre i s’hi representaria l’obra Almodis, de Francesc Ubach i Vinyeta, que havia guanyat els Jocs Florals de 1880. Així que ja ho veieu, l’acte inaugural va ser una obra de teatre, i aquí estem 125anys després celebrant aquest Dia Mundial.\nTeatre: (Programa de mà)\nEls que heu tingut temps de passejar-vos per la Colònia haureu pogut veure que som un poble petit, “de mida humana” en dèiem abans, on pràcticament tots ens coneixem. Però hi va haver un temps en què no érem un poble petit perquè la majoria dels pobles eren com el nostre, i llavors, la vida cultural es repartia i es competia en igualtat de condicions. Hi va haver un temps en el que el teatre, la poesia, la sarsuela i qualsevol espurna d’intel·lectualitat viatjava per tot el món català.\nTeatre: (A sobre, Ciervo Teatre, de Sabadell)\nAl nostre poble hi va néixer en Joaquim Folguera, poeta insigne que va morir massa jove. Al nostre poble hi va viure hi va treballar i va ser soci de l’Ateneu en Josep Pin i Soler, conegut autor teatral. El nostre local porta el nom del que fou el més famós actor de teatre del seu temps, en Lleó Fontova, intèrpret de les obres de Serafí Pitarra.\nTeatre: (El Fontova Teatre)\nVeieu doncs que quan tots els pobles eren de la mida del nostre, nosaltres vam estar a primera línea del món teatral. Després, la vida va com va i els darrers anys ens ha sigut impossible competir amb poblacions de la mida de Cornellà, Sant Boi, Gavà o Martorell. Però avui, amb la vostra presència i la vostra participació feu que el nostre poble i la nostra entitat siguem durant unes hores la capital comarcal i potser nacional del teatre amateur de Catalunya. I per això us estem agraïts.\nTeatre: (Foto de grup dels participants)\nDesitgem i esperem que a casa nostra us hi sentiu còmodes i ben atesos per interpretar les vostres obres, i si cal no dubteu en requerir l’ajuda que us calgui amb la seguretat que intentarem servir-vos en tot allò que estigui al nostre abast.\nEsperem i desitgem que, amb el vostre esforç i el nostre granet de sorra, tinguem i disfrutem d’un bon Dia Mundial del Teatre.


Després de la tempesta ha de venir la logística La República\nEl passat 20 de novembre hi va haver una nova sessió del cafè-tertúlia a l’Ateneu Barcelonès, coorganitzada per l’ACP i el Col•lectiu Jaume Damians. Aquesta vegada per parlar sobre la […]\nCol·lectiu Jaume Damians 04/12/2008\nEl passat 20 de novembre hi va haver una nova sessió del cafè-tertúlia a l’Ateneu Barcelonès, coorganitzada per l’ACP i el Col•lectiu Jaume Damians. Aquesta vegada per parlar sobre la crisi econòmica global. Com a convidats, hi van intervenir l’advocat especialista en economia Francesc Cabana i la doctora en economia Gemma Cairó. Durant la xerrada es va intentar situar l’abast i l’origen de la crisi, però sobretot es van apuntar algunes de les qüestions que no funcionen i que s’haurien de canviar. Potser l’excessiva llibertat dels mercats va ser l’element més criticat, tot i que hi va haver d’altres. Cabana va insistir en diverses ocasions en la necessitat d’aconseguir una economia més ètica en el futur. “Sé que és poc ortodox, però crec que l’economia del futur ha de tenir més principis ètics. […] Un dels principis que s’ha de canviar del capitalisme és la maximització del benefici”, exposava Cabana. Per la seva banda, Gemma Cairó va fer algun paral•lelisme entre l’actual crisi i la depressió de 1929, però va insistir també en l’excés de llibertat del sistema: “Vivim en una cultura individualista en què sembla que tot és possible, però no ho és. S’han de posar límits a l’especulació, a l’endeutament exagerat…”. Es va fer evident, doncs, en el discurs dels dos convidats que la intervenció és fonamental i indispensable per a què el sistema funcioni correctament.\nDe cara al futur, un dels elements que es va apuntar –en aquest cas ho va fer Gemma Cairó- va ser “la importància de la logística i de les mercaderies que venen des de l’Àsia”. I aquí és on ens hem volgut aturar avui des de Jaume Damians.\nSovint les crisis –tan personals, polítiques com econòmiques- serveixen per resituar-nos i esdevenir més forts després de la tempesta. Doncs bé, Catalunya ha de seguir aquest procés i replantejar-se quin ha de ser el camí de la seva economia a partir d’ara. Una de les possibilitats ha de ser, sens dubte, l’aposta per la logística i el transport de mercaderies. El doctor en economia Ramon Tremosa ja fa molt de temps que apunta aquesta possibilitat com un dels elements clau per fer avançar l’economia catalana. “La logística, entesa com l’organització eficient del creixent tràfic de mercaderies, persones i informació, pot esdevenir la taula de salvació per a l’economia catalana”, escrivia Tremosa en un article a l’Avui el novembre de 2007.\nRamon Tremosa defensa que Catalunya té una oportunitat estratègica única i irrepetible: “Ser la principal porta d’entrada del comerç asiàtic amb destí a Europa”. A més, l’economista apunta que aquest pot ser un element determinant perquè les indústries que estan ubicades actualment al país no acabin fugint. Tot aquest procés, a més, en un context canviant en què el Mediterrani pot assumir el protagonisme del segle XXI. Sembla indiscutible que Europa seguirà sent el major mercat consumidor del món, ara bé el que no està tan clar és qui serà el productor. I en aquest àmbit l’Àsia, amb la Xina i l’Índia al capdavant, tindrà un protagonisme notable. De manera que tot apunta, segons alguns analistes, que el Mediterrani tornarà a esdevenir, després de diversos segles, el centre del comerç mundial.\nFinalment, cal destacar que des de 2007, Barcelona i València ja lideren el trànsit marítim de contenidors al mediterrani per davant de Marsella i Gènova, però les potencialitats existents fan preveure que encara es pot créixer molt més. De fet, en alguns dels seus articles, Ramon Tremosa exposa com a exemple a seguir el model de Flandes, que s’ha enriquit a base de molta inversió en logística i en els diversos ports flamencs. Per tant, Catalunya ha de ser conscient que després de la tempesta ha de venir la logística, però per fer-ho cal disposició i inversió.


Mataró haurà de pagar més de 1,5 milions d’euros a El Corte Inglés | Mataró Audiovisual\nRedacció dv., 17/05/2019 - 16:25\nL’Ajuntament de Mataró es veu obligat a pagar més d’1,5 milions d’euros a El Corte Inglés en concepte d’Impost de Construccions, Instal·lacions i Obres (ICIO). El consistori ha emès un comunicat assegurant que accepten la renúncia a la llicència d’obres que va concedir a la locomotora comercial el 4 de febrer de 2012. No va ser però, fins el passat 15 de febrer quan El Corte Inglés va demanar la devolució d’aquest impost per un import d’1.583.366,51 euros.\nMataró tenia sis mesos per resoldre la situació i ja s’ha esgotat la meitat d’aquest temps. Una situació que, en superar-se aquest termini, podria obligar a l’Ajuntament a incrementar l’import total amb la càrrega dels interessos de demora.\nA més a més, l’Ajuntament fa constar al comunicat que “la decisió de no construir el centre comercial en les condicions de la llicència atorgada al 2012 no és imputable de cap manera a l’Ajuntament”. Acaben assegurant que tampoc invalidaven la llicència les sentències del 2017 que anul·laven el planejament urbanístic i qüestionen el desmuntatge i trasllat de la nau de Can Fàbregas i de Caralt.\nMataró, obligat a reconstruir Can Fàbregas al solar original, propietat del Corte Inglés


Assassinada amb cotxe bomba la periodista que combatia la corrupció a Malta\nLa informació de Daphne Caruana sobre els 'papers de Panamà' va obligar a avançar les eleccions\n3 min. Brussel·les 17/10/2017 10:19\n651x366 Assassinada amb cotxe bomba la periodista que combatia la corrupció a Malta / AFP / STR / MALTA OUT Assassinada amb cotxe bomba la periodista que combatia la corrupció a Malta / AFP / STR / MALTA OUT\nLa periodista maltesa Daphne Caruana Galizia, de 53 anys, va ser assassinada ahir després que un artefacte explotés al seu cotxe quan acabava de sortir del seu domicili a la localitat de Triq il-Bidnija, al nord de l’illa. Era especialment coneguda al seu país per les seves investigacions contra la corrupció entre les elits polítiques, denunciades a través del seu blog 'Running commentary' .\nLa seva bitàcola va començar a convertir-se en imprescindible per als maltesos quan el 2016 va denunciar les relacions entre els 'papers de Panamà' i diversos membres del govern maltès, entre els quals hi havia el primer ministre, Joseph Muscat. L’escàndol a la petita illa mediterrània va ser tan gran que el juny passat es van convocar eleccions anticipades, en les quals va tornar a guanyar Muscat.\nEl primer ministre va fer ahir una roda de premsa en què va lamentar la mort d’una de les periodistes més crítiques contra el seu govern. “Tothom sap que la senyora Caruana Galizia em va criticar durament, políticament i personalment, com d’altres [...], però de cap de les maneres hi ha una justificació” pel seu assassinat, va assegurar Muscat. “No descansaré fins que es faci justícia”, va afegir.\nL’estil directe i incisiu de Caruana Galizia, que va desesperar més d’un polític local, va començar a fer-se conegut al diari 'The Malta Independent', però la periodista es va convertir en una celebritat a través del seu blog ple de crítica i acidesa sobre l’estat de la política maltesa (que considerava “desesperant”). Allà va marcar l’agenda política denunciant casos de corrupció. Una de les publicacions de referència europees, 'Politico', la va posar recentment a la llista de les personalitats “que feien moure Europa” i que calia tenir tenir en compte durant el 2017. El setmanari la va lloar per la seva feina perquè posava contra les cordes “la manca de transparència i la corrupció a Malta”. Després de les eleccions del mes de juny, Caruana Galizia va començar a investigar Adrian Delia, líder del partit nacionalista maltès, actualment a l’oposició. Segons una de les seves últimes informacions, va descobrir que Delia havia treballat fa uns deu anys com a advocat per a una companyia maltesa a Londres relacionada amb una xarxa de prostitució. Va ser criticada durament per la seva feina, que un ampli sector consideraven “difamació”. Segons la televisió pública maltesa, fa dues setmanes la periodista va avisar la policia que havia rebut amenaces de mort.\n10 detinguts per l'assassinat de la periodista maltesa Daphne Caruana\nLa policia de Malta acusa tres homes de l'assassinat de la periodista Daphne Caruana\nL'odi contra la premsa, un mal que s'escampa al món


Altafulla engega una campanya policial per combatre l’incivisme en la recollida selectiva | Diari de Tarragona\nAltafulla engega una campanya policial per combatre l’incivisme en la recollida selectiva\nL'objectiu és identificar aquelles persones que abandonen la brossa fora dels contenidors en el moment en què cometen la infracció, la qual cosa suposarà sancions\n04/07/2019 12:32 | Actualizado a 04/07/2019 12:46\nL'Ajunament d’Altafulla ha iniciat avui una campanya, en col·laboració amb la Policia Local, per identificar aquelles persones que abandonen residus fora dels contenidors i no participen en la recollida selectiva de les escombraries.\nL'objectiu és identificar aquestes persones en el moment en què cometen la infracció, la qual cosa suposa sancions des dels 60 € als 2.000 €, tal com estableixen les ordenances.\nPer fer efectiva aquesta campanya, l’Ajuntament d’Altafulla ha autoritzat el servei d'agents sense uniforme per tal de millorar la recollida i imatge de les illes de contenidors, i més encara, tenint en compte, l’increment de població durant els mesos d’estiu que provoca al mateix temps un augment de la brossa.\nEl coalcalde Jordi Molinera ha recordat “que en aquests moments una de les coses que més ens preocupa és la imatge en aquests punts a causa del mal ús dels contenidors soterrats”. Alhora que ha deixat clar que “la detecció d'aquestes conductes que vulneren les ordenances municipals porta aparellades les sancions corresponents”. Jordi Molinera també ha avançat que es contempla la possibilitat d’instal·lar càmeres de videovigilància en les illes de contenidors més conflictives.\nde l’Ajuntament, també es recorda, que la ciutadania pot gaudir del servei de recollida de voluminosos sempre i quan se sol·liciti prèviament al consistori trucant al telèfon 977650008; així com també de la Deixalleria de Torredembarra, ubicada al polígon Roques Planes, i que està oberta de dimarts a dijous, de 9 a 13h, i de 17 a 20; dissabte, de 10 a 13h, i de 17 a 20h, i diumenge, de 10 a 13h. El telèfon de contacte és el 977645819.\n“La vostra col·laboració és imprescindible perquè tots i totes puguem gaudir de l'espai públic del nostre poble”, ha sentenciat Jordi Molinera que ha apuntat també que l'incivisme de pocs causa molèsties al conjunt de la ciutadania i afecta de forma directa a la imatge de la vila.


El consistori dota de 46 jupetins antibalas a la Policia Local de Moncada | Valencia Extra\nEl consistori dota de 46 jupetins antibalas a la Policia Local de Moncada\nL’Ajuntament de Moncada ha adquirit un total de 46 jupetins antibales per als agents de la Policia Local. Aquesta dotació permet que cada cotxe patrulla vaja equipat amb dos jupetins antibales i que cada agent tinga el seu propi jupetí.\nLes característiques tècniques del nou equipament assegura la protecció davant possibles agressions tant per arma blanca (anti-ganivets i anti-punxó) com per impacte balístic produït per arma de foc (protecció balística nivell IIIA). Aquests jupetins d’autoprotecció són d’ús intern i extern i incorporen paquets balístics davanters i darreres resistents a la humitat i als raigs UV. A més, el disseny i els materials dels mateixos donen un confort i una ergonomia que s’adapta perfectament al cos.\nActualment, es comptava amb 10 jupetins antibales per a tot el Cos de Policia, número que augmenta considerablement després de la nova adquisició.\nAquesta important compra augmenta la seguretat dels agents del municipi i suposa una despesa total de 23.619’20 €, la major inversió en equipament dut a terme per la Regidoria de Seguretat Ciutadana.\nA més, també s’han renovat les emissores personals i dels cotxes patrulla. Aquest fet millora la comunicació interna de la Policia Local i, per tant, del servei prestat a la ciutadania de Moncada.


Posted on 1 Agost 2010 by jordidalmau\nLes coses van bé. El desig-previsió d’unitat Laporta-Tena-Bertran s’ha fet realitat. Feia molt de temps que pensava què hi feia el López Tena en un partit com CiU? La SI fa bona pinta. L’acte d’ahir a Arenys de Munt va posar més ciment entre les parts. Reagrupament es posa a disposició de la unitat, malgrat l’estructura que ha anat prenent. El futur s’aclareix, i més que ho farà. Aquesta entrevista de Vilaweb TV al Laporta així ho palesa. De moment els partits parlamentaris miren cap a un altre costat. Però l’octubre pot moure moltes peces. Què convé més a Catalunya, un govern de CiU o la independència?\nFa temps que penso que cal que gent amb coneixements, mitjans i condicions expliquin els avantatges de l’Estat propi, i aquesta serà la campanya de SI. Ho celebro d’allò més. Només els demano que en fer aquesta pedagogia no es descuidin de parlar dels sentiments dels bicardíacs, els catalans que també se senten espanyols. No és el meu cas, però en conec uns quants. Si aconseguim que aquests també votin independència la victòria serà un fet. Cal que la gent que té el cor partit vegin assegurats els seus sentiments. Fins i tot es pot pensar en la doble nacionalitat per qui la desitgi. Ho dic ben seriosament.\nLa decisió antitaurina ha estat una magnífica notícia. El Congrés espanyol potser tombarà la nostra decisió. Si ho fa, la resta de món proper s’adonarà de qui és qui, en aquest racó d’Europa. De fet, ja ho saben, però fan l’orni.\n« Demòcrates vs. partitòcrates Nou seguiment de rapinyaires »


Els 5 pilars de l’islamisme radical (Xavier Torrens)\nEls 5 pilars de l’islamisme radical\n4 min. Professor de ciència política de la UB 18/02/2018 21:44\nAra, mig any després de l’atemptat terrorista a Barcelona i Cambrils, ens cal una anàlisi més acurada per entendre el risc i l’amenaça del jihadisme a Catalunya.\nAquesta anàlisi és una resposta a la reflexió de l’educadora social de Ripoll Raquel Rull, que va preguntar-se: “Què estem fent malament? Hem d’aturar això. Hem de fer alguna cosa. [...] Com pot ser, Younes?” Doncs, malauradament, perquè el ripollès Younes Abouyaaqoub va seguir el patró del procés de radicalització dels jihadistes, que no són persones malaltes mentals sinó nois normals, persones corrents i bona gent que, després d’un procés de radicalització, es fa fanàtica.\nAclarim-ho. Primer, hi ha jihadistes de tota condició social. A tota l’estructura social: rics, classe mitjana i classe treballadora. Bin Laden era multimilionari. Sense anar més lluny, l’islamista radical Mohamed Hichamy era català nascut al Marroc que, amb 24 anys, cobrava un bon sou de més de 2.000 euros.\nSegon, hi ha jihadistes de tot nivell educatiu: universitaris, estudis secundaris, estudis primaris i sense estudis. L’atemptat de l’11 de setembre del 2001 a Nova York el van fer joves universitaris. El jihadista catalanomarroquí Younes Abouyaaqoub, que conduïa la furgoneta amb què va cometre els assassinats a la Rambla de Barcelona, era un estudiant exemplar de 22 anys, amb cotxe i feina fixa.\nQuan es complexien sis mesos del 17-A, es diu que no n’hi ha prou amb la integració, que el que falla és el sentit de pertinença. Això equival a quedar-se a les fosques. Mentre fem aquesta mena de diagnosis errades no anirem enlloc. Fora bo recordar que una part dels immigrants vinguts de la Xina o d’Amèrica Llatina tampoc han viscut la inclusió social, o bé no se senten del país a causa del racisme, però a cap d’ells no els passa pel cap formar part d’una cèl·lula terrorista, per assassinar.\nLa pregunta rigorosa és: per què uns sí i tota la resta no? La resposta seriosa és perquè entre els catalans llatinoamericans i els catalans xinesos no existeixen organitzacions extremistes violentes que facin proselitisme amb una ideologia política fanàtica, com, en canvi, sí que passa amb l’islamisme radical, quan pretén inocular les seves idees radicals dins de la comunitat musulmana.\nÉs possible que els joves terroristes de Ripoll se sentissin humiliats quan els deien “moros”. Sí, esclar, i això és islamofòbia, però no és la causa del terrorisme. Moltes dones se senten dir “Dona havia de ser” i les dones no posen bombes, tot i patir el sistema patriarcal, les desigualtats de gènere, la discriminació sexista i la violència masclista. Per què no? Doncs perquè el feminisme no incita a l’odi contra els homes.\nHi ha gent que diu “No siguis gitano” però les persones gitanes no es fan terroristes, tot i patir l’antigitanisme. Per què no? Perquè no hi ha cap entitat gitana que creï un discurs de l’odi contra els paios.\nEn contrast, l’islamisme radical (no l’islam, com a religió) sí que té una ideologia que incita a l’odi. L’islamisme radical és una ideologia política extremista que fa una interpretació fanàtica de la religió de l’islam amb un discurs d’odi.\nAl món hi ha moltes injustícies. El Tibet porta dècades amb el territori ocupat sota el domini colonialista de la política imperialista de la superpotència neocapitalista de la Xina. Fins i tot hi ha hagut un genocidi de més d’un milió de tibetans assassinats. Però, ¿hem vist els humiliats tibetans posant bombes arreu del planeta en els basars, restaurants, perruqueries, fruiteries i bars xinesos? No! Per què no? Doncs perquè el budisme tibetà fomenta la no-violència i el Dalai-lama defuig fer un discurs d’odi contra els xinesos. Per tant, cal fixar-se en la ideologia extremista i els prejudicis de l’islamisme radical.\nEls cinc pilars de l’islamisme radical són: antisemitisme (judeofòbia o prejudici antijueu, sovint disfressat d’antisionisme o amagat sota el discurs d’odi contra Israel), antiamericanisme (prejudici contra els Estats Units d’Amèrica amb el clixé malèfic de l’imperialisme, colonialisme, etc.), antioccidentalisme (el supremacisme islamista és igual de racista que el supremacisme blanc de l’extrema dreta), anti drets humans (masclisme, LGTBIfòbia, etc.) i antidemocràcia (és una ideologia totalitària, com el nazisme i l’estalinisme).\nL’epicentre del problema és la ideologia de l’islamisme radical. L’Estat Islàmic va enarborar la imatge de la Sagrada Família, tenyida de vermell, posant èmfasi en l’assassinat de “jueus i croats” en els atemptats del 17 d’agost del 2017 a Barcelona i Cambrils. Per això, cal la implementació de polítiques públiques de prevenció de la radicalització.\nLouboutin, elegit successor de Karl Lagerfeld per crear el Ball de la Rosa de Mònaco


L’odontopediatria és l’especialitat que s’encarrega de vetllar per la bona salut bucodental dels més petits des de les primeres setmanes, quan encara no hi ha dentició, fins al desenvolupament complet del paladar i les vies respiratòries superiors, que culminen amb l’aparició de la primera dentadura provisional i, posteriorment, la definitiva.\nSegons l’etapa del creixement en la qual es trobin els nostres fills, caldrà establir pautes de visites de tractament preventiu per observar el creixement general de la boca i evitar possibles complicacions en la salut bucodental dels vostres fills des del primer moment.\nEl naixement de les primeres peces dentals és un moment important en la vida del nadó, ja que suposa l’inici de la formació de la dentadura temporal, la dentició que comunament anomenem de llet.\nAquesta etapa es caracteritza per la presència intermitent de molèsties i dolor, pel que és convenient fer un seguiment de la primera dentició i començar a educar el nen en els hàbits d'higiene bucodental.\nUn cop ja s'ha completat la primera dentició, aproximadament a tres anys, ja és possible comprovar existència de possibles problemes de masticació o deglució.\nAquesta és l’edat idònia per inculcar-los els hàbits d’higiene dental que acompanyaran durant tota la seva vida.\nA partir dels sis anys, els nens canvien les primeres peces dentàries i és el moment adequat perquè l’odontopediatra comenci a estudiar la morfologia bucal per preveure possibles problemes posteriors.\nEn el cas que les noves peces estiguin mal col·locades, és necessari elaborar un estudi ortodòntic que determini el millor tractament a seguir quan sigui el moment més encertat.\nQuan els nens i les nenes canvien els molars de llet pels molars definitius és el moment que considerem que la dentadura és ja pràcticament definitiva.\nEn aquesta fase és imprescindible fer un seguiment de la salut oral en general i, si és necessari, començar amb l'ortodòncia interceptiva o funcional per corregir problemes de col·locació i garantir la correcta alineació de les peces dentals.\nLa freqüència amb la qual els nens pateixen traumatisme dental, en dentició temporal, abans dels 6 anys, se situa un 11% i 30%. Durant el primer any de vida no hi ha diferències entre nens i nenes, però a partir d'aquesta edat és més habitual en nens.\nEl resultat d'un traumatisme pot ser un cop amb inflamació i dolor exclusivament, d'una o diverses dents, fins a una luxació, fractura, desplaçament o pèrdua de la dent, amb aixafament o fins i tot ferida oberta dels teixits que hi ha al voltant com són genives, llavis i llengua.\nTotes aquestes situacions, requereixen una valoració completa en el moment de la urgència, però sobretot d'un seguiment clínic i radiològic cada sis mesos per preveure qualsevol tipus de complicació posttraumàtica.\nA Clínica Dalia us oferim un servei complet d’atenció odontopediàtrica i us atendrem en cas de traumatismes, problemes d’higiene, control de càries, empastaments, fluorització i segellat de fissures.\nEn general, un infant és autònom a partir dels sis anys i aquesta és l’edat recomanable per començar a ocupar-se ell mateix de la seva higiene bucal. Abans, és necessari que els pares estiguin al seu costat per tal que adquireixin experiència per ocupar-se per si sols d'un bon raspallat que inclogui dents, queixals, genives i llengua. Cal que els infants assisteixin a les revisions periòdiques del dentista infantil per garantir que la salut bucal sigui correcta.\nActualment, està totalment acceptat que les medicines que contenen sucre poden provocar càries en els nens, com els xarops, i cal prendre precaucions en aquells medicaments que hagin de prendre els infants que pateixin malalties cròniques.\nEls medicaments que contenen edulcorants que substitueixen la sacarosa –com el sorbitol, la sacarina o el ciclamat– prevenen el potencial cariogènic dels medicaments pediàtrics, és a dir, eviten que algunes substàncies d’aquests fàrmacs fermentin més temps en boca i propiciïn un ambient àcid i, a la llarga, produeixin càries.\nLes peces de la dentició temporal -les anomenades dents de llet- acostumen a ser les més afectades per traumatismes, sobretot els incisius centrals del maxil·lar superior, peces que, per la seva col·locació, són molt vulnerables a patir luxacions en un trauma directe.\nÉs important fer el seguiment en tots els casos però en aquests especialment, ja que en els incisius el germen de la dent definitiva està molt a prop i es pot veure afectat, fet que passa en el 40% dels casos.\nSegons l’edat en la qual es produeixi el traumatisme hi ha més perill d’alterar el creixement normal de la dentició definitiva. D’aquesta manera, en lesions que és produeixen durant els dos anys, per exemple, hi ha alteracions en el 95% dels casos. Les alteracions més greus ocorren quan el traumatisme es produeix en menors de 3 anys.\nDurant les hores de son hi ha nens que "grinyolen les dents”. Aquesta és una de les moltes denominacions populars que rep el bruxisme, un hàbit fisiològic que es dóna en molts infants i que requereix la valoració de l'odontòleg, ja que influeix en el desenvolupament dels arcs facials.\nA través del bruxisme són molts els nens que van fent una oclusió correcta, gràcies al desgast de cúspides d'aquelles peces dentàries que tenen contacte prematur entre ambdues arcades, i d'aquesta manera es va formant una oclusió correcta en la dentició definitiva.\nTot i ser un fenomen normal, cal que un odontopediatra delimiti fins a quin punt aquest costum és fisiològic i no patològic, ja que, en aquest últim cas, cal fer un diagnòstic de la dinàmica mandibular.\nSegons el diagnòstic, l’especialista optarà per realitzar un tallat selectiu per eliminar punts de mal contacte entre dents d'ambdues arcades vegades, una opció que requereix fèrules de descàrrega que s’elaboren a mida i s’usen durant la nit. En altres ocasions, l’ortodòncia és la millor solució per resoldre el problema, unida al suport del logopeda i el fisioterapeuta.\nA partir de quina edat cal\nque els nostres fills vagin al dentista?\nen traumatismes dentals\nLa salut bucodental dels infants pas a pas


Cinc restaurants al costat del mar que no et pots perdre\ndilluns, 7 07UTC agost 2017 0 Recomanacions No tags\t1\nA l’estiu busquem les millors platges, els millors hotels, les millors cases rurals i els millors restaurants. Tripadvisor, Booking o Airbnb són algunes de les plataformes que ens ajuden a trobar la millor opció. Cada cop ens guiem més per les recomanacions d’amics o coneguts i de les opinions que trobem per Internet. Avui us ...\nDurant l'estiu apareixen plans de sota les pedres. Barbacoes a casa dels amics, sopars a l'aire lliure, escapades de cap de setmana (algunes de més llargues), dinars amb la família, acabar o començar alguna sèrie... Escollir un pla o un altre depèn de cadascú. És estiu i (quasi) tot està permès. Inclús pujar a una terrassa d'un hotel ...\nEl sol s'amagava entre les vinyes del Penedès i una tarda càlida il·luminava la nostra bodega. Ho teníem tot preparat per rebre a uns convidats que tenien ganes de gaudir d'un vespre amb vi, art i cultura. Un maridatge perfecte amb les obres de l'artista Josep Guinovart com a protagonista. https://www.youtube.com/embed/lDMfGhE-w1Q Els encarregats d'inaugurar l'exposició "El Minotaure al ...


Dos asteroides s’han acostat a la Terra - Observatori Astronòmic Albanyà (Girona)\nEl primer asteroide, anomenat 2018 CC, es va acostar a la Terra el dimarts 6 de febrer. Curiosament va ser minuts abans del llançament del coet Falcon Heavy. Els astrònoms del programa d’investigació Catalina Sky Survey (finançat per la NASA) van comprovar que es tractava d’un cos rocós que mesurava entre uns 15 i 30 metres d’ample. El divendres 9 de febrer, va passar el segon asteroide, el 2018 CB, molt més a prop de la Terra, concretament a una distància de 64.000 km. El pas d’aquest asteroide s’ha seguit amb atenció perquè és més gran que el que va entrar a l’atmosfera, a la zona de Cheliábinsk (Rússia) fa cinc anys.\nEls asteroides d’aquesta mida no solen acostar-se tant a la Terra, per això quan succeeix els astrònoms n’estan ben pendents, i des de l’Observatori Astronòmic Albanyà també hem volgut fer ressò d’aquest fenomen.\nAquí trobareu l’enllaç amb més informació: Dos asteroides s’han acostat a la Terra


Creus que és veritat que el 80% dels universitaris ha copiat alguna vegada? Com i per què ho fan? - Ara.cat\nCreus que és veritat que el 80% dels universitaris ha copiat alguna vegada? Com i per què ho fan?\nLes noves tecnologies han fet augmentar els plagis dels estudiants, i per això les universitats han començat a instal·lar aplicacions per detectar aquestes còpies. Eines digitals com la Wikipedia o d'altres més específiques com El Rincón del Vago o Patatabrava ho faciliten. Com penses que s'hauria de limitar aquesta pràctica? Cal tancar pàgines web pensades per copiar?\nPel que vaig apreciar quan estudiava el percentatge és alt però els que ho fan regularment són una minoria. A més solen ser dels que estudien l'últim dia abans de l'examen per intentar arribar al 5 i gràcies. A mi, que intentava treure bones notes, em resultava més fàcil estudiar.\nJo puc parlar de l'àmbit de la secundària. Jo ja fa temps que no els demano treballs oberts. Una bona part eren un copy&paste del Rincón del vago on les errades són garrafals. Amb el Google és fàcil comprovar-ho. En definitiva, si no hi ha estratègies dissuasòries els estudiants es decanten pel mínim esforç i no processen la informació.\n80% o més... Inclus els nostres presidents del govern han copiat com a mínim en l'examen d'anglés, o el de francés els més "joves"... De fet, en prou feines parlen el castellà...\nJo crec que sempre s'ha copiat i sempre es copiarà. El que canvia es el mètode. El meu temps eren les "chuletas" i els exàmens en comandita. Ara es la viquipèdia.\nBerberetxo, a Catalunya es copia. Com a Espanya. No som innocent, eh?\nSí. Per que? Marca España. El país té 2regles:\n1-Maricón el últimk\n2-El que no roba es tonto\nFeu els caluls...\n@vicvic: estas insultan a molte gent que no van copiar mai! I, amb les teves paraules copiat, pero referenciat: 'tingueu clar això': El teu comentari es inacceptable!\nSi, ho crec. A mes, he conegut professors universitaris que saben ben be el copy-paste des de l'Internet o qualsevol document electronic que tenen al seu abast. Una vergonye.\nSi un treball de la universitat es pot fer copiant d'internet, el problema no és del alumne que còpia si no del professor que el posa\nEl "copy and paste" té poc a veure amb la còpia clàssica, que t'obligava poc o molt a fixar-te en el material original ( i per tant obria la porta, almenys, a aprendre alguna cosa). Avui dia es copia sense ni saber què es copia, aquí rau el problema. Copiar no és dolent si t'obligar a buscar, llegir, pensar i, potser, aportar alguna coseta nova, personal. Sinó, és un exercici buit. Copiar o no copiar? Potser depèn de com es copiï.\nTancant els ordinadors, biblioteques i si possible, ells ulls. En tot cas problema no hauria de ser mai això de copiar sinó que es copia, com, perquè i conclusions. Darwin va copiar i després provar.\nQuants professors hi ha a la Universitat amb els fulls grocs, les transparències van deixar de ser transparents, ...?\nQuants Doctors hi ha a la universitat que l'últim treball/article d'investigació que van fer presentaven en "Naranjito" en societat?\n(Velles glories, vinga! el pròxim tema, demanem a la gent que expliqui una mica quines són les velles glories de la seva facultat.)\nEl problema no està tant en copiar, si en llegeixes 10 per escollir el millor i el modifiques una mica ..., el problema està en copiar-lo i ni llegir-lo.\nA la meva opinió anterior he relliscat, les variacions de Goldberg són del propi Bach. Si que tenim però d'altres compositors que van utilitzar la música de Bach per les seves obres, dos exemples són: l'Ave Maria de Gounot o bé els discs 'Play Bach' del Jacques Loussier Trio.\nJo els dic als meus alumnes que han de copiar, que copiïn.\nLa còpia és la base del progrés. Si no copiem no deixarem mai de reinventar la roda.\nQuè són les meninas de Picasso sino una còpia? O les variacions de Goldberg fetes a partir d'obres de Bach? una meravellosa còpia.\nLa còpia, la creació feta aprofitant les obres d'altres autors per a fer alguna cosa millor que el què hi havia abans és absolutament necessària.\nLa facilitat per a portar a terme aquest procés de creació a partir de les obres d'altri és probablement la millor aportació de Internet.\nEl moviment del software lliure és un exemple del que es pot aconseguir a partir de la llibertat de còpia.\nSi un alumne es pot limitar a copiar tal qual un document existent a la xarxa per aprobar una assignatura, el que falla és el professor que no ha estat capaç de proposar un repte nou que signifiqui un pas endavant respecte del que ja està fet.\nPer democratitzar el progrés, cal desterrar tots aquells mecanismes que impedeixen la còpia. Avui les patents impedeixen que les medicines arribin al tercer món, i les empreses petroleres compren patents d'energies alternatives per evitar-ne el progrés i el desenvolupament.\nNomés el 80%?\nAmics companys, el problema no és quan un estudiant copia un treball, el problema és la gent que ho permet, els que no penalitzen, quan se'ls veu copiar en un examen i no es fa res, fet que passa a totes les universitats, TOTS ELS ALUMNES HAN COPIAT ALGUNA VEGADA, tingueu clar això i partiu d'aquí si voleu arreclar el problema, tot i això hi ha professors que els hi sembla que és igual que una persona copi en un examen, ja que pensen bueno menys gent a la recuperació i apa no vindrà d'un ....\nNo tot ve de l'ús d'Internet i del copia i empega. Alguns dels que van estudiar abans de la vinguda d'Internet ja ho feien i demanaven treballs a gent de cursos superiors per copiar o fer paràfrasis del treball. Llavors era una qüestió d'ètica no fer-ho. Ara és clar que el bagatge cultural de l'esforç que podem tenir a l'hora de fer alguna cosa com aquesta no és prou valorat per aquelles persones que es creuen amb dret a ensenyar.\nS'ha de fomentar que els estudiants facin propostes sobre els treballs a fer; això no vol dir deixar que facin qualsevol rucada (que veuen massa TV), sinó discutir entre tots què pot ser d'interès i per quins motius; i si cal canviar Madame Bovary per The Wire, es canvia. Ens queixem de la invasió de les pelis americanes, per exemple, però nosaltres els clavem cada rotllo, que no m'estranya que després triomfi el que triomfa. Hi ha massa separació entre els interessos dels estudiants a la seva vida "real" (i els del mateix professorat) i el que es fa al món acadèmic, i sovint l'únic motiu, o el principal, per seguir fent el que fem, és que és el que hem fet fins ara. I així ens va.\nNo crec que calgui tancar cap pàgina. Se'ls ha de plantejar qüestions o debats que guiïn la cerca; el problema no és que copiïn trossos de pàgines, sinó amb quin criteri ho fan. I deixar-los que facin treballs sobre coses més innovadores, quan treballen temes que realment els interessen no copien tant, o com a mínim s'ho fan més seu.\nEn el concepte universitaris entren els professors?\nPer a mi, el que denota és la inutilitat dels treballs.\nEl professor, ara que tota la informació és al nostre abast, ha perdut el paper que ha tingut durant segles, transmisor de la informació.\nAra ha de ser un motivador, ha d'ensenyar a com trobar la informació, a contrastar-la i verificar-la, i si és el cas, ampliar-la.\nSi el treball és una simple cerca d'informació, ja m'està bé un copy-paste.\nCrec que els estudiants copien perquè els professors ho permeten. És relativament senzill detectar on 'copy paste' en un treball d'alumnes a la Universitat (o en un altre tram de l'educació). Si es copia en els treballs, no és bàsicament un problema de concienciació dels alumnes sinó de la dedicació dels professors en la correcció o plantejament del treball. He assistit a reunions de professors universitaris on alguns es queixen del 'copy-paste' dels alumnes, però segueixen aprovant els treballs on han detectat el 'copy-past', la qual cosa resulta en un reforçament positiu perquè l'alumne ho continui fent. Quan suspens un treball pel fet d'haver-hi detectat un percentatge important de 'copy-paste' ni l'alumne que ho ha fet, ni els alumnes de la resta de la classe hi tornen. En dono fe.\nAixò passa en la vida real, igual que a la universitat. En certa ocasió una enginyeria em va entregar un informe plagiat (i que a més era mediocre). L'informe va ser acceptat pels directors de l'empresa pública en contra de la meva opinió.\nL'universitari és el resultat de l'educació primària i secundària. Prohibir aquests llocs webs seria absurd ja que el problema seguiria existint i seria èticament reprovable. Cal una major conscienciació.\nLes eines anti-plagi són el més útil, però amb una societat mínim bilingüe es complica. I el ja no tan possible, canviar la manera de veure les coses a la gent des de que comencen a estudiar. Recompensar el treball propi o les habilitats de cadascú en comptes de fer passar pel tub a tothom, cosa que fomenta el "I què importa com ho faci mentre ho faci?".\nAh, i ensenyar a secundària/batxillerat a fer servir referències, parafrasejar i cites (si és que no es fa). Que això hauria de estar al temari de llengua obligatori, en la meva opinió. Són eines que es fan servir sempre que es fan treballs! Qui es creu que algú de 12-14 anys et faci un crèdit de síntesi sense treure informació d'enlloc?\nQuè vol dir fer un treball? Per què fer un treball? Quins objectius es busca? Qui el proposa? Quines pautes de correcció ? Es comparteixen? De ben segur que si realment aquest preguntes es plantegen a l'estudiant i se les planteja el professorat les còpies acabarien. M'he mogut tota la vida en la formació professional i sempre he pensat que el treball ha de servir per investigar, relacionar, treure conclusions, trebalkar amb equip, lideratge. Molt treballs són recerca d'infornació o no se li demana a l'alumne que pensi. Sempre he pensat que un treball s'ha de plantejar basat en un problema que engresqui l'alumnat i molt sovint implicant l'alumnat en tot el procés és la base de l'èxit i recordar la premisa el que es fa s'aprèn i el que s'ha d'explicar s'entén\nSi, per que tenen poca confiança amb ells mateixos i per desànim.\nCal que els profesors es llegessin els treballs\nNo imagino com pot ser que un treball que s'encarrega a nivell universitari pugui ser copiat. Els temes no són "la revolució russa" o "el psicoanàlisi". Al menys vull pensar que no ho són. Però d'incompetents n'hi ha entre l'alumnat i el professorat. Si s'aproven treballs copiats d'internet és perquè tots som conscients que fer una carrera universitària a Espanya no té valor i no t'obrirà les portes a millors feines. En altres països estudiar a la universitat és quelcom seriós. Que els déus els amparin, perquè no els espera res de bo a la vida.\nLa vida professional dependrà de factors molt diversos, el fet de copiar a un examen no afectarà en res el futur professional d'un estudiant. Ara bé, si copia molt voldrà dir que és un penques i que no li agrada el que estudia, ergo mai arribarà lluny a la seva professió.\nS'ha de limitar fent fer als estudiants allo que els serveixi pel dia de dema i no allo que serveixi per omplir credits i hores.\nI al Món del treball? També es pot copiar? El problema és el que tenen interioritzat les persones. Cal tenir un 10, encara que sigui copiant! Doncs, prefereixo un 7 obtingut pel meu propi esforç! El dia de demà tots aquells esforços i dedicacions que una persona no ha après a fer durant la vida d'estudiant es paguen molt cars. Hi ha gent que es passa tota la vida copiant i aprofitant- se dels esforços dels altres, o bé són incapaços de fer res per ells mateixos. llavors venen les frustracions! Potser el que cal canviar és la sistema d'ensenyament i avaluació, per a que s'interiorritzin altres valors. No cal un 10 , el que cal és aprendre i ser feliç amb la satisfacció d'aprendre!\nCrec que s'han de tancar les pàgines web. Segur que en sortiran més i s'haurà d'estar emetent sempre. Amb tot i amb això no s'acabarà amb el tema mai. Hi ha mil maneres de copiar.\nEm sembla més útil treballar amb les eines de detecció de plagi que prohibir pàgines que si bé poden ser plagiades també serveixen a les persones que volen obtenir una informació bàsica però no fer cap treball acadèmic sobre el tema. O és que no hem de poder parlar de res sense fer-ne una tesi doctoral?\nEs totalment cert, per examens i treballs. Els examens doncs més control, i els treballs enlloc de recopilatoris d'informació, haurien ser molt més interessants, recerques del tipus "assigment" anglosaxó. I si es copia alguna cosa, amb referència, però això des de secundària ben assimilat.\nMarkus Camí Nova\nSi només fós el 80% rai. I sé del que parlo, fa poc he sortit de la facultat.\nI alerta, la gent que copiava per a aprovar eren minoria, jo he arribat a veure que entre les 15 o 20 millors notes en exàmens i/o assignatures n'hi havia ben pocs que no haguessin copiat en tots els controls (treballs i exàmens per igual).\nÉs molt trist que l'alumnat s'ha acostumat a una pràctica tant llastimosa, però he vist que encara és més trist quan el professorat o l'òrgan gestor del centre siguin conscients del problema que hi ha i no hi facin res (sigui per falta de voluntat o per falta de recursos).\nI qui pensi que el problema no és tan gran, que pensi, per exemple, en que un dia el pot operar a cor obert una persona amb una titulació molt maca però una preparació o coneixements nefastos.\nPotser el problema és que els treballs consistien més en buscar informació que en pensar. Doncs què vols que facin els alumnes? Per què haurien de reescriure una cosa que poden copiar?\nNo crec que estiguem parlant d'una bestiesa, encara que evidentment els errors els hem de corregir i això ho aconseguirem des de l'educació primària i no a la universitat. Tornant al tema, el 80% es molt relatiu...que inclou?plagis de treballs de forma reiterada?copiarte amb perdó de "l'empollon" de torn al examens?o són petites pràctiques de copia en exàmens o treballs per sortir d'un atzucac degut a una certa deixadesa? segur que no es ni un extrem ni l'altre... s'ha de treballar desde l'educació...\nLes webs amb informació lliure i gratuita són una de les millors eines que ha creat l'ésser humà. Parlo de la Viquipèdia, que avui fa 14 anys, i d'altres. L'ús que es fa de la informació ja és un altre tema. D'on surt aquesta dada del 80%? Està contrastada? Ha fet que els estudiants aprovin les seves carreres injustament? Ho dubto molt... Cal evitar plagis o còpies, però no tancant webs, si no fent que les treballs acadèmics siguin més interessants que no pas traslladar informació, si no entendre-la i assumir-la. Potser els professors s'han de dotar de més eines anti-còpia, clar, però també han d'esforçar-se per tal de poder avaluar de forma més justa.\nJo crec que el problema ve d'una deficient aplicació de la metodologia d'ensenyament, si s'ha d'avaluar al tots els teus alumnes de forma personalitzada, aixó requereix molt de temps, i la majoria de docents prefereixen utilitzar el temps per les seves cabories, és més fàcil un examen, si pot ser test, que una maquineta fa el reconte i llest...ja he complert. És un mètode molt nefast. I si l'alumne, que no es tonto, veu que el docent fa trampes, ell també en fà....\nProbablment queda més amunt i tot. En tot cas no hi veig tant el problema, la qÇuestió ñes que el sistema educatiu fa cagar, bàsicament memorització temporal... quin sentit té si no es correspon amb les necessitats reals? Copiar selectivament és una virtut. la majoria de negocis no funcionen pq passen per voler-ho reinventar tot, mentre que mirant al voltant hi ha models i referències útils que ens poden ser de gran ajuda i permetre'ns arribar més enllà i millor.\nMuchos de los que critican la corrupción han copiado en sus estudios todo lo que han podido. Lo he discutido con ellos y admiten haber copiado pero… "eso es diferente".\nEn mi opinión no lo es. Copiar… es una manera ilícita de aprobar un examen aprovechándose de los conocimientos de otros o por recursos tecnológicos. Es falsear una capacidad. Por otro lado, la cultura del "aprobado" debería ser desterrada para ser sustituida por la cultura del "excelente". Un país que aspira a "aprobar con un 5" es un país forzosamente "mediocre". La mitad no lo sabe. Y si encima copia…\nEl 80% no, més aviat el 90%. No tenen temps d'estudiar jugant amb el mòbil i la tauleta.\nS'ha generat un culte al consumisme i a l'hedonisme que consumeix totes les energies del joves.\nPerdó, no tots són iguals. Conec a una noia que estudia i fa els deures, però només té quinze anys, ja se li passarà.


Els veïns del carrer Sant Antoni del Morell celebren la seva festa d'estiu\nEl carrer Sant Antoni del Morell celebra la seva festa d'estiu\nUn centenar de veïns van gaudir d'un sopar a la fresca i de música en directe, tot al costat de casa seva\ndilluns, 13 d’agost 2018 - 20:05h | Actualitzat a 13/08/2018 22:15h\nImatge del sopar veïnal del carrer Sant Antoni del Morell | Ajuntament del Morell\nA l'estiu, les places i carrers dels nostres pobles s'omplen de gom a gom per celebrar diverses festes populars. Aquesta tradició, que en els últims anys semblava perduda, ha tornat amb força al Morell, en concret al carrer de Sant Antoni.\nFa dos anys que els veïns d’aquest carrer morellenc van decidir recuperar la idea de celebrar una festa d’agermanament. Així, per tercer any consecutiu, els residents al carrer Sant Antoni van celebrar la seva pròpia festa, el passat dissabte d’11 d’agost. Entre tots van fer els preparatius, posant taules i cadires i decorant el carrer amb llums i paperets, per gaudir d’un sopar a la fresca i de música en directe.\nUna oportunitat per fer comunitat gaudint d'una nit a la fresca\nPoc més d’un centenar de persones van participar en l’acte i van gaudir al costat mateix de casa seva d’una gran nit entre veïns, on compartir converses, amistat, bon menjar i música. El sopar va consistir en un càtering que va brindar als assistents aigua, vi i gasosa per beure; una amanida de xató, un pica-pica, una fideuada, com a plats forts i, de postres, unes pastes de full i gelat, a més de les tradicionals gotes per menjar. Els més petits van poder sopar macarrons, pollastre amb patates i coca farcida de xocolata.\nEls veïns van allargar la festa més enllà de les dues de la matinada i és que, un cop recuperada, no volen que es perdi aquesta tradició que els permet 'fer comunitat' mentre combaten la calor estiuenca, tot sopant a la fresca. La festa d’estiu del carrer Sant Antoni s’ha convertit en una data molt important per a tots aquells que viuen en un carrer que ara, un cop passada la ressaca festiva, ja espera amb impaciència que arribi la pròxima edició.\nRecuperar una tradició perduda al municipi\nEl de Sant Antoni no serà l’únic carrer del Morell que recuperarà una tradició que anys enrere tenia una gran presència als carrers morellencs. Al setembre, altres carrers del municipi organitzaran la seva festa, gràcies al 'Programa per al foment de les festes de carrer' que l’Ajuntament va encetar el 2016, a través de la regidoria de Cultura, Festes i Joventut.


Jacques Giribet: Com a CEO el meu rol no era desenvolupar l'empresa, sinó crear un equip que la desenvolupés - Jacques Giribet - Idees d´experts\nJacques Giribet | Consultor independent; fundador i ex CEO d'IDAPT\nJacques Giribet: "Com a CEO el meu rol no era desenvolupar l'empresa, sinó crear un equip que la desenvolupés"\nJacques Giribert és tutor de Start-up Catalonia i fundador d'IDAPT.\nJacques Giribet, consultor independent; fundador i ex CEO d’IDAPT\nVas crear i impulsar IDAPT des de zero.\nCuriosament, vaig tenir la idea d’IDAPT el darrer any d’enginyeria industrial després d’aconseguir una beca per un conveni de doble diploma de Management. Em sento especialment orgullós d’haver endarrerit el projecte per formar-me més i millor. Sense això, IDAPT mai no hagués existit!\n“Humanitzar la tecnologia”, què vol dir per tu?\nParteixo de la base que la tecnologia sense res més és gairebé la ciència de l’absurd i humanitzar-la és el que li dóna sentit. Aquest procés diferencial és allò que realment dóna valor al conjunt.\nPensar que el meu rol com a fundador i CEO era desenvolupar l’empresa quan en realitat era crear un equip que desenvolupés l’empresa.\nHas estat a molts països per feina... quina anècdota recordes amb especial estima?\nTot i que he estat a molts països, fins i tot a la Xina, l’anècdota que més recordo és quan el president del Parlament de Catalunya va trucar a l’oficina per encarregar uns carregadors i, de les 15 persones que hi havia a l’oficina, aquell dia ningú no parlava català ni castellà! (riu). Això demostra que ens prenem seriosament la internacionalització!\nFes un pitch de 10 segons de la teva empresa.\nEls dispositius mòbils (smartphones, tauletes…) formen part inseparable de les nostres vides i tanmateix encara hi ha molts elements per millorar (autonomia, ergonomia, etc.). IDAPT aporta un assortiment de carregadors universals, bateries portàtils i suports innovadors que t’ajudaran a gaudir al màxim dels teus ginys. Ja som més de tres milions d’usuaris!\n"Valoro molt les persones que transmeten valors positius"\nQuè és el que més valores d’un emprenedor a qui intentes donar suport?\nQue el seu principal motiu sigui contribuir en alguna cosa a la societat.\nEts del parer que això de les start-ups és una "bombolla"?\nCom que no m’identifico gens amb aquells que emprenen només per fer-se rics entendràs que prefereixi no mullar-me pel que fa a si es tracta d’una bombolla. Jo, almenys, no ho visc així. Arrencar un projecte empresarial no és gens fàcil i, si només ho fas per un afany lucratiu personal, se’t pot arribar a fer molt llarg i, per què no dir-ho, també insuportable.\nSi la teva vida fos una pel·lícula, quin tipus de fil argumental tindria?\nDiuen que la realitat supera la ficció…i si hagués d'escollir un únic fil seria el de la contribució. Haver contribuït al benestar de les persones que ens són més properes, dels altres i del meu. No sempre aconsegueixo mantenir aquest ordre tan desinteressat!\nQuin paper juga l’amor i l’amistat a la teva vida?\nDes del naixement de la nostra filla Nora, la meva font d’energia és ella. Dia a dia, em fa més empàtic, emocional i feliç. I suposo que part de la meva energia positiva es transmet a les persones amb qui em relaciono. Valoro molt les persones que viuen i transmeten valors positius i m’allunyo de les que s’estanquen en el rancor o la negativitat.\nPosem-nos encara més transcendentals. Si haguessis de morir en els pròxims 10 segons, què és el primer que et vindria al cap?\nCom a mínim, durant els dos primers segons me’n recordaria d’aquesta pregunta (riu). Miraria de transmetre telemàticament un missatge esperançador a la meva filla. Si ho aconseguís, aquesta seria la meva darrera innovació! (riu).\nAcaba la frase: t’animaries a tornar a emprendre només si...\nCrec que si tornés a emprendre seria en un projecte que em permetés evitar tenir una oficina fixa i ser el més nòmada possible. Sóc molt de deixar fluir les coses i fugir dels condicionants. A veure com ens sorprèn el futur!\nEmprenedoria i finançament idapt innovació Model de negoci start-up start-up catalonia


Sargantanes i Dragons: Tarentola mauritanica (I) - Heterocromia o accident?\nTarentola mauritanica (I) - Heterocromia o accident?\nQuina fou la sorpresa al moure un dels mobles de casa quan, de sobte, aparegué darrere seu aquest mascle jove de Tarentola mauritanica, no pel fet de trobar un animalet així, fet prou comú en qualsevol llar valenciana on entren en cerca de menjar i calor, sinó pels seus ulls, de diferent color, un clar i l'altre obscur. U pot pensar en un primer moment que l'animal tinga heterocromia, però aquest no és el cas.\nEls filodàctils, degut a les seues costums de vida en vertical, són els rèptils més propensos a partir traumatismes als ulls per les caigudes que puguen patir. A més, a aquesta vida de trepadors, hem de sumar el fet que no tenen parpelles, ja tens la combinació perfecta per poder acabar caient un dia d'una altura important i ferir-se l'ull pel colp. El colp ha afectat l'humor vitri, fent que entre sang dins i es barrejar amb ell. La sang inicialment és roja però, en coagular-se, passa a ser de color fosc i amb el temps es dispersa en forma de partícules fines que donen a l'ull un aspecte més opac i fosc.\nA més, si vos fixeu, davall de l'ull dret pateix la presència d'una colònia de xicotets paràsits Geckobia lastati, com a mínim onze, que no vaig atrevir a retirar-li per por a danyar-lo. Finalment, vaig alliberar l'animal al jardí de casa, on té a la seua disposició tot el que necessita, menjar i llocs on amagar-se.\nPublicat per Josep a 18:22\nEtiquetes de comentaris: País Valencià, Phyllodactylidae, Tarentola mauritanica\nJosep Lluís 28 de novembre de 2012 a les 17:53\nAixina amb historieta m'agrada molt més l'apunt! :)


Neguit de pantorrilla: de febrer 2022\nUna idea té gana del teu cos.\nLes Murray, Poemes subhumans\nUn llibre ben diferent dels dos primers del tríptic. Potser els altres eren més lleugers de llegir i aquest està molt més treballat. Diria que em van agradar més Permagel i Boulder, però no seria del tot sincera. Aquest treu un tema que et sorprèn, o em sorprèn, que em costa de pair, d'entendre'l en tota la seva mesura. I tots els detalls i reflexions de la protagonista són per llegir-los dues vegades. No volen dir només el que expressa. Tenen un rerefons que et fa trontollar.\nLa protagonista, una noia de 24 anys, sociòloga, que sent una atracció especial cap a les dones, vol buscar un home per gestar un fill. I la nit del seu aniversari organitza una festa amb amics i amics dels amics. Tria un xicot, amb amples espatlles, fort, i se l'endú al llit. Vol quedar prenyada. És el dia idoni. Però la naturalesa no sempre va a favor teu i als dos dies li arriba la menstruació. Ella se sent segrestada a la ciutat, se sent explotada i decideix marxar, anar a una masia solitària dalt d'una muntanya. Sola.\nCom resistir el formiguer humà quan tens instint de caçador solitari?\nNo era el desig d'un fill, el que m'havia segrestat, era el desig de gestar-lo, el de fer passar la vida cos a través, el de crear. Per això m'havia de desengaviar.\nAviat troba una masia quasi abandonada, en molt males condicions, completament solitària, i s'hi queda. Farà vida amb la natura i amb els animals que li porta el pastor, el seu veí més proper. Li porta cabres i gallines i li ensenya a cuidar-les, i a fer llenya, a viure enmig de la solitud.\nLa seva relació amb l'entorn és magnífic i estrany a la vegada. Es troba bé enmig dels animals, sovint dorm amb ells, i la vida dura no l'espanta. Pàgines i pàgines explicant el dia a dia d'aquesta noia que són un plaer de llegir! Finalment té relacions amb el pastor, li fa de puta, com ell li ha demanat, i queda embarassada.\nEm vaig arrossegar fins a la cuina i em vaig asseure davant de la llar amb els peus a dintre. Café bullent i el primer foc del dia. Vaig arribar a pensar que la història de la humanitat era la del caliu, de la lluita pel caliu. El desafiament a la intempèrie. El combat amb la gelor. Però que la gelor no només venia de fora, també era un assumpte humà. Sorgia allà on es trobaven els humans, igual que les onades sorgien del vent i dels corrents marins. Apaivagar la gelor de l'hivern amb un foc era senzill i em feia sentir bé.\nArriba el moment de parir i se'n va a l'hospital, sense dir res a ningú. La va tenir tres dies abraçada a ella, besant-la, parlant-li en veu baixa no d'ella sinó del lloc on estava, omplint-la de llet...\nEl cinquè dia va tornar a casa. Sola.\nNo suporto haver tingut una cosa d'ell al ventre. No suporto haver volgut aquesta cosa, que era terriblement preciosa i tèbia. No em suporto per haver-la donat. Tinc als llavis el petó que vaig estar a punt de de fer-li quan se la van endur. Me l'he quedat i és com si en comptes d'un petó m'hagués quedat un tro. Tot està quiet. Espero el pitjor.\nNomés vol l'embaràs per gestar un fill, per experimentar com la natura canvia el cos i dóna forma a un altre ésser. La creació. Però després fora. No hi ha res meu, fora de mi. Mano que tot el que ha estat meu sigui de la vida, que busqui i trobi el seu camí dins la vida inhumana i crua, perquè ja no és meu.\nHe gestat dos cops, i ho he viscut com una cosa molt animal, l'embaràs pot ser molt salvatge.\nÉs un llibre fort, salvatge, difícil d'identificar-te amb els personatges però reconeixent-los. Costa entendre el perquè de la vida que porta aquesta noia. Què va viure de petita? Quines relacions tenia amb la família, els amics, els companys...? Per què és tan dura i, a la vegada, tan tendre?\nLlibre per rellegir-lo d'aquí un temps...\nM'agrada l'Andreu Claret. Havia llegit ja Venjança, un tema completament diferent però que em va captivar des del primer moment.\nEra com un gran desglaç, una allau d'aigües desbordades que s'estenia per pobles i masies, per boscos, vinyes i conreus.\nLes victòries són més fàcils d'evocar que les derrotes.\nVivíem, políticament, en un món imaginar.\nAntoniRovira i Virgili\nChe un bel morir tutta una vita onora.\nAquesta història és més coneguda. L'hem viscuda escoltant-la de boca dels pars i avis, tot i que mai no van voler explicar massa coses. I hem viscut el franquisme, assassinats com el de Puig Antich, prohibicions, exigències... vam créixer sense saber què era llibertat, sempre obeint les ordres que venien d'un grup d'homes que deien que tot ho feien per la pàtria. I vam haver d'aprendre el català de grans, i vam trigar a poder llegir llibres en català i parlar-lo per tot arreu sense sentir aquell: hábleme usted en cristiano!\nLa història comença amb la caiguda de Barcelona i l'exili del President Companys i acaba amb la mort del President al castell de Montjuic. Està novel·lada però explica molt clarament com va viure la gent del carrer l'entrada de Franco i com va haver de fugir tanta i tanta gent i tots els entrebancs que trobaven. I com estava la presó de plena, i els judicis sumaríssims...\nEn Manel Plandiure és un home fort, amb el nas trencat. Havia estat boxejador i ara era guardaespatlles del president Companys. La família del president el coneix des que era petit i li tenen tota la confiança. I en Manel farà sempre el impossible per ajudar al President i a les seves germanes.\nEn Manel està amb una noia, l'Agnieszka, polonesa i jueva, i que treballa a casa Madame Petit. Fa de prostituta per poder enviar diners a la mare ja que té dues germanes petites i vol el millor per a elles. Ella no volia enamorar-se de ningú, només fer la feina i enviar diners a Polònia, però es va enamorar d'en Manel i ell d'ella. Però no podia deixar la feina...\nQuan el president Companys i tot el govern van cap a l'exili en Manel l'acompanya. Ell ja voldria que l'Agnieszka s'afegís al grup, però ella sap que a França anirà a parar a un camp de concentració i les seves germanes patiran. I no vol.\nLa Irene és una amiga del Manel de tota la vida, una noia que té la mala sort d'enamorar-se d'una altra noia que viu a Pedralbes i que li diu que és vídua. És un amor ferotge, intens, fins que arriba la caiguda de Barcelona i sap que no és vídua, qui és el seu marit, i ha de viure, com pot, el fet que ella digui que no la coneix. La Irene és periodista i fa camí amb en Peter i la Sara. Quan s'assabenta de coses li explica de seguida al Manel. S'ajuden tan com poden.\nViurem la sortida de Barcelona dels intel·lectuals amb el bus cultural, el que fan i viuen en Negrín, en Tarradelles, veurem com hi ha traïcions i canvis de jaqueta, com canvia la gent quan veu que arriba el feixisme en estat pur i volen salvar-se com poden.\nDesprés de viure una bomba en un refugi on van morir nens, dones, homes, després del horror físic i psicològic, la Sara i el Peter no saben ni què dir, ni què escriure. Europa comença a estar ja cansada de la guerra d'Espanya, però la Sara vol escriure perquè Europa sigui conscient del que segueix passant, cada dia més cruel i més fort. Entra al Casino i hi troba a Max Aub a qui coneix bé per l'afició mútua al teatre.\n-Bárbaros- murmura l'escriptor. Ho repeteix -: Bárbaros.-\n-¿Cómo lo escribirás esto en tu periódico?- pregunta amb un punt d'agressivitat.\n-No lo sé- respon ella extenuada.\n-Descarta palabras que hayas utilizado antes. Inventa otras, aunque no estén en el diccionario.- li diu, fent-li a mans un dels paperets que té damunt la taula-. Toma, por si te sirve de algo.\nLa Sara aconsegueix lletrejar-lo. Llegint-ho es torna a adonar dels límits del seu ofici. Ara entén millor que alguns periodistes hagin buscat en la narrativa allò que el periodisme no els pot donar.\nEl President Companys aconsegueix arribar a París que és on volia anar ja que el seu fill Lluïset està ingressat en un sanatori a Juvisy, prop de París i ell vol estar al seu costat.\nQuan es comença a dir "La guerre est finie" en Manel s'adona de la indiferència amb què s'ho prenen els francesos. Les tropes del Reich han entrat a Praga, Franco ha anorreat la República i ningú no sembla adonar-se que el mal que s'abat sobre Espanya és el mateix que devastarà tota Europa.\nEl primer ministre francès aconsella a Companys que marxi cap al sud com han fet Tarradelles, Andreu Abelló i d'altres. Ell no vol. No vol deixar el Lluïset.\nEn Manel és el seu confident i li comenta que algunes crítiques, com dir-li pajaritu, posant en dubte la seva capacitat i catalanitat, li rellisquen una mica, però d'altres no.\n-Miri què diu el Casanovas, que el Negrín, el Franco i jo som joguines del feixisme i del comunisme, les dues ideologies que volen destruir la civilització occidental.\n-És un dels homes que han fet més mal a Catalunya- respon en Manel, que detesta l'expresident del Parlament de Catalunya. El que més l'indigna és que sigui del mateix partit.\nCompanys no pot deixar de pensar en aquell complot estrambòtic de finals del 1936, quan Casanovas va conspirar contra ell amb gent de l'Estat Català. La cosa va quedar en un foc d'encenalls, però no se n'ha refiat mai més.\nI la història ja la sabem. Companys va ser detingut, portat a Montjuic, i afusellat una matinada després d'un judici sumaríssim.\nEl dia abans les seves germanes van poder anar a veure'l, li van portar el vestir planxat, sabates noves, que no es va poder posar pel mal als peus, i ell només demanava pel Lluïset. Li van dir que estava bé i tranquil, cosa que no era veritat, però van deixar-lo així tranquil. Va demostrar un temperament fort i segur i valent i va morir amb la paraula Catalunya a la boca. Dos soldats van disparar per sobre del President però el va matar no un fusell sinó una pistola Astra 400...\nTot això passa amb en Manel anant amunt i avall, fent mans i mànigues per treure en Companys de la presó, ajudant les germanes... però no hi havia res a fer... I el que més el preocupa és que a Barcelona ningú ha sabut que mataven al seu President! I ha hagut un silenci terrible. El silenci del feixisme que ja imperava a Barcelona.\nEn Manel torna amb l'Agnieszka i després d'un episodi molt fort aconsegueixen sortir del malson.\nEl llibre està ple de personatges de tota mena i l'acció és el que predomina, tot i que no hi manca la reflexió. Val la pena llegir-lo. La història ja la sabem però al novel·lar-la la vius com si t'ho expliquessin els teus pares i avis. I és bona de llegir, no costa gens, no la deixaries...


Bronca per uns ous Kinder i altres compres de supermercat a les Corts Valencianes\nLa consellera Isabel Bonig compareix per defensar les despeses de dos alts càrrecs del departament de Medi Ambient, Aigua i Urbanisme. Al·lega que compraven menjar al súper per aprofitar més la jornada al despatx en lloc de sortir a dinar\nARA València Actualitzada el 21/03/2012 22:16\nDel cas dels vestits de Francisco Camps, al cas dels ous Kinder de dos alts càrrecs de l'antiga conselleria de Medi Ambient, Aigua i Urbanisme. És el nou assalt en la lluita entre el govern del PP i l'oposició al País Valencià.\nEn una compareixença a la comissió de Medi Ambient de les Corts Valencianes, la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, Isabel Bonig, ha defensat aquest dimecres la legitimitat de les compres que feien en supermercats dos alts càrrec de l'antiga conselleria de Medi Ambient, Aigua i Urbanisme que pagaven amb diners públics. Esquerra Unida havia demanat la compareixença per demanar explicacions sobre les llistes de tota mena de productes alimentaris i domèstics que adquirien: llaminadures diverses, galetes, arròs, pits de pollastre, tovallons de paper i paper per al WC, ibuprofèn i... ous Kinder, entre d'altres coses.\nPer Bonig, es tractava de despeses "raonables" que es pagaven amb diners en metàl·lic de la caixa del departament de manera "normal" i coberta per la normativa, segons el seu criteri. A la conselleria "no hi ha targetes", ha subratllat Bonig. I ha lloat els dos alts càrrecs qüestionats perquè, segons ella, el seu objectiu era aprofitar més la jornada al despatx, per treballar, en lloc de sortir a dinar.\nPer l'oposició, però, aquests comportaments "desprestigien els polítics" i "són una prova que a la conselleria hi havia poc control": uns casos que donen mal exemple, segons el diputat d'EUPV Lluís Torró, encara que siguin despeses petites. Compromís i el PSPV també han criticat la pràctica perquè han considerat que reflecteix un "ús indegut" de diners públics que, a més a més, podria ser tan sols "la punta de l'iceberg".


Certificats energetics - arxibib0\nEl Certificat d’Eficiència Energètica, o certificat energètic, és un document oficial redactat per un tècnic competent que inclou informació objectiva sobre les característiques energètiques d’un edifici . En aquest sentit , la certificació energètica qualifica en aquest sentit un immoble, calculant el consum anual d’energia necessari per satisfer la demanda energètica d’un edifici en condicions normals d’ocupació i funcionament , inclou la producció d’aigua calenta , calefacció, il·luminació , refrigeració i ventilació . El procés de certificació energètica conclou amb l’emissió d’un certificat d’eficiència energètica i l’assignació d’una etiqueta energètica . L’escala de qualificació energètica és de set lletres i varia entre les lletres A ( edifici més eficient energèticament ) i G ( edifici menys eficient energèticament ) . L’etiqueta energètica expressa la qualificació energètica d’un edifici atorgant una d’aquestes lletres . Aquest certificat és obligatori , llevat d’excepcions, per al propietari de qualsevol part individual d’un edifici existent ( habitatges , oficines o locals ) objecte d’una operació de compravenda o de lloguer.\nQuè conté el certificat d’eficiència energètica?\nTot certificat d’eficiència energètica tindrà com a mínim : Identificació de l’edificació , si és el cas , de la part del mateix que se certifica Identificació del procediment escollit per a l’obtenció de la qualificació energètica d’un edifici indicant la següent informació : • Descripció de les característiques energètiques de l’ edifici , envoltant tèrmica, condicions normals de funcionament i ocupació , instal · lacions i altres dades utilitzades per obtenir la qualificació energètica de l’edifici. . • Identificació de la normativa sobre l’estalvi i eficiència energètica que li era d’aplicació en el moment de construcció. • Descripció de les comprovacions , proves i inspeccions dutes a terme pel tècnic certificador , durant la fase de qualificació energètica amb la finalitat d’establir la conformitat de la informació continguda al certificat energètic. Qualificació de l’eficiència energètica de l’edifici expressada mitjançant l’etiqueta energètica. Document que reculli les mesures recomanades pel tècnic certificador , classificades segons la seva viabilitat tècnica , funcional i econòmica , així com per la seva repercussió energètica , que permetin, en el cas que el propietari de l’edifici decideixi emprendre voluntàriament aquestes mesures , que la qualificació energètica millori com a mínim un nivell en l’escala de qualificació.\nPer qué ho necesito?\nDes del punt de vista normatiu , la norma actual exigeix que tots els edificis existents , quan es venguin o s’arrendin , disposin d’un certificat d’eficiència energètica . Per això , resulta obligatori disposar d’aquest certificat ( el notari t’ho demanarà ) abans de procedir a realitzar la venda o contracte d’arrendament corresponent . Des del punt de vista del propietari de l’immoble, el certificat energètic l’informarà de l’eficient que és un edifici ( o part d’aquest) aportant una variable més a tenir en compte en tota operació de compravenda de l’edifici o part d’aquest. El certificat li aportarà un avantatge o desavantatge comparatiu respecte a la resta dels seus competidors . En definitiva , la nova norma té com a finalitat afavorir la promoció d’edificis d’alta eficiència energètica i inversions en estalvi d’energia . La nostra empresa realitza aquest certificat a preus molt competitius.\nLa cèdula d’habitabilitat es el document que acredita que un habitatge compleix les condicions que preveu la Llei 18/2007, de 28 de desembre, del dret a l’habitatge i el Decret 55/2009, de 7 d’abril, sobre les condicions d’habitabilitat dels habitatges, i que per tant, es apte per ser destinat a residència humana.\nNosaltres li podem fer la cèdula d’habitabilitat, visitarem el seu habitatge i emetrem el certificat d’habitabilitat visat per el col·legi d’Arquitectes Tècnics. I es tramitarà al Departament de Medi Ambient i Habitatge de la Generalitat.


Les persones procedents d’Andorra que vulguin anar a Galícia no s’hauran de registrar - Altaveu el diari digital d'Andorra\nLes persones procedents d’Andorra que vulguin anar a Galícia no s’hauran de registrar\nLa Xunta treu el Principat i també Catalunya de la llista de territoris els viatgers dels quals s’han d’inscriure de manera obligatòria\n20/08/2020 (21:18 CET)\nLa Torre d'Hèrcules, a A Corunya, un dels monuments gallecs més visitats. ARXIU\nAquelles persones residents a Andorra o que hi hagin estat els darrers catorze dies i vulguin anar a Galícia no caldrà que s’inscriguin en el registre de viatgers obligatori que ha disposat la Xunta de la comunitat espanyola en relació amb el control de la Covid. La sortida d’Andorra i de Catalunya de la llista de zones els originaris dels quals estan obligats a comunicar la seva anada a la comunitat gallega són dues de les incidències més destacades en l’actualització de la llista que ha fet el govern autonòmic.\nEl Diari Oficial de Galícia (DOG) va publicar aquest dimecres a darrera hora un butlletí en què s’actualitzaven alguns elements en relació amb el control del coronavirus. Sia per les pressions o pel que sia, en el llistat de territoris els viatgers dels quals han de registrar-se per poder anar a Galícia no hi apareix pràcticament cap país europeu. Només hi resten Azerbadjan, Illes Fèroe i Kosovo. Des de qualsevol punt de l’Àfrica i des de molts territoris d’Àsia i Amèrica si cal anotar-se prèviament.\nTambé manté la Xunta de Galícia l’obligació de registrar-se a les persones que procedeixin de Madrid, Navarra, Aragó i el País Basc. Catalunya n’ha quedat al marge, encara que en el primer llistat hi era. El llistat s’elabora a partir de la incidència acumulada de Covid, sempre que superi en més de 3,5 cops la de Galícia. Tradicionalment a Andorra hi ha molts residents que són originaris d’aquella regió espanyola o que hi tenen família i, per tant, i més encara a l’estiu, és possible que en un moment o altre s’hi vulgui viatjar. Per tant, cal estar atent a qualsevol incidència sempre que es vulgui iniciar qualsevol desplaçament.


“No podem pensar de cap de les maneres que els fills pertanyen als pares” (Celaá) | Sindicat de Pares\nEls pares tenen el deure i el privilegi de triar el col·legi al qual han de portar als seus fills. Els deures que els pares tenen amb els seus fills dimanen de la pàtria potestat.\nLa pàtria potestat és el conjunt de drets que la llei confereix als pares sobre les persones i béns dels seus fills no emancipats, així com el conjunt de deures que també han de complir els progenitors respecte dels seus fills.\nLa pàtria potestat sempre ha d’exercir-se en benefici dels fills i entre els deures dels pares es troba l’obligació d’estar amb ells, cuidar-los, protegir-los, alimentar-los, educar-los, procurar-los una formació integral, representar-los legalment i administrar els seus béns.\nLa responsabilitat parental que deriva de la pàtria potestat comprèn el deure d’educar als fills i procurar-los una formació integral (art.154CC)\nPer tant, és el deure dels pares decidir com és l’educació que rebran els seus fills.\nAquesta funció que pertany als pares xoca frontalment amb l’asseveració de la ministra d’educació que sosté que “no podem pensar de cap de les maneres que els fills pertanyen als pares”.\nL’Estat té el deure subsidiari d’ajudar a les famílies amb aquest deure, mai ha d’anteposar-se als pares ni assumir la seva responsabilitat mentre els pares puguin exercir aquest dret.\nLa nova llei d’educació la LOMLOE s’apropia el deure dels pares en eliminar de la llei el concepte de demanda social (art. 109). Aquest concepte comporta que l’Estat estigui com a subsidiari dels pares. Ara en desaparèixer la possibilitat de triar és l’Estat qui assumeix el dret d’educació dels fills i relega l’educació concertada a la qual es proposa la mort lenta per inanició.\nÉs necessari tornar a respectar els drets Humans. És necessari respectar l’escola concertada que proposa i disposa pluralitat de centres. És necessari anar a l’arrel del problema de l’abandonament escolar sense perjudicar el dret dels pares a triar el col·legi que volen per als seus fills.


Edición del viernes, 08 junio 2012, página 2 - Hemeroteca - Lavanguardia.es\nEdición del viernes, 08 junio 2012, página 2\n2 LAVANGUARDIA GIRONA DIVENDRES, 8JUNY 2012 La Jove Orquestra de Figueres va néixer el 1987 acàrrec de les Joventuts Musicals de Figueres, ivacomençar aaglutinar joves intèrpretsdelacomarca.Desdel 1990 la JOF és una entitat cultu- ral independent gestionada per una assemblea d’associats que té el suport de l’Ajuntament, entre d’altres institucions. Una de les funcionsprincipalséslapedagò- gica,peraixòs’estructurenendi- ferents formacions segons les edats iamb professors que do- nen suport iajuden els joves es- tudiants aremuntar els passat- ges més complicats de les obres que interpreten. Quan s’ajunten, formen una orquestra d’entre cinquanta iseixanta músics que els figuerencs van poder escol- tar durant el concert de Fires de la Santa Creu al Teatre Munici- palElJardí.Perònonomésactu- en aFigueres; ho fan també per l’Alt Empordà iales ciutats de Girona iBarcelona, inonomés a teatres: també ofereixen con- certs en llocs com llars d’avis, uns concertsque, segonsPicore- lli, “fan que els joves músics co- neguin altres realitats ique als avis els arribi la seva energia”. Amb el mateix propòsit naixia el1999l’OrquestraJovedelaSel- va(OJS),enaquestcasperinicia- tiva del Consell Comarcal de la Selva. Es va formar amb alum- nes procedents d’una dotzena d’escoles de la comarca. Es tro- ben cada quinze dies per assajar obresquedespréstocaranenpú- blic. Sense seu fixa, l’OJS assaja de forma rotativa aSanta Colo- ma de Farners, Sant Hilari iBla- nes. Tenen secció de corda ide vent, ides de fa un temps també de guitarres. Dolors Vidal, que n’éslagestora,explicaqueelsjo- ves de l’OJS fan sovint intercan- vis amb estudiants de música d’altres escoles del país itambé de l’estranger. Han anat atocar fins itot aLituània. La Jove Orquestra de les Co- marques Gironines (JOCG) és el projecte pedagògic de l’Orques- tra de Cadaqués (OC) ivanéixer el 2003 amb la intenció que els estudiants“fessintreballorques- tralambelssolistesdel’OCiaixí potenciar el seu talent musical”, explica Jaume Lleixà, coordina- dor artístic de l’orquestra. L’or- ganització de la JOCG compta amb la col·laboració del Conser- vatori de Música Isaac Albéniz i de les catorze escoles de música que fan grau mig. La majoria de joves que en formen part tenen entre 16 i20anys, idels 160 que s’hi hanpresentat enguany, 90 TREBALL EN EQUIP “Tocar en grup ajuda els joves a comprometre’s amb els altres”, expliquen 2. Dolors Vidal, cap de corda igerent de l’Orquestra Jove de la Selva (OJS), nascuda el 1999 3. La Jove Orquestra Athenea va néixer fa deu anys gràcies aun grup de gironins 4. La Jove Orquestra de les Comarques Gironines (JOCG) va néixer el 2003 Discosi espectaclesjoves La JOF ha enregistrat ja cinc discs. De fet, com explica Picorelli, cada any passen pels estudis de gravació iquan tenen prou material l’editen en un CD. També, cada any, encarreguen obres a compositors catalans. Enguany ha estat Albert Bosch qui ha compost tres peces per alaJOF, que es van estrenar aFigueres. L’OJS també enregistra discs. El primer va ser Música d’aquí id’allà.El 2004 van estrenar l’espectacle La Selva, l’aigua,amb música d’Antoni Miralpeix illetra de Francesc Danés. Un dels objectius era la promoció cultural iturística de la comarca de la Selva. Amb el disc 10 anys de l’Orquestra Jove de la Selva celebraven la seva primera dècada. També l’Athenea enregistra els seus concerts a l’Auditori iels edita en disc. Ja n’han fet onze ienel darrer, amés de la Simfonia núm. 1 de Brahms, també van enregistrar l’obertura d’Il barbiere di Siviglia,de Rossini. Es pot escoltar també la JOCG dirigida per Jaime Martín iinterpretant la Simfonia núm. 9 de Dvorák aYouTube. 1. Jordi Piccorelli és el director de la Jove Orquestra de Figueres (JOF), que agrupa entre 50 i60músics MANÉ ESPINOSA ‘ALLEGRO, MA NON TROPPO’ LA TRADICIÓ MUSICAL ALES COMARQUES GIRONINES HA FET PROLIFERAR LES FORMACIONS MUSICALS Orquestres ambtalent VIATJAR FORA Els joves de l’OJS fan intercanvis i han anat atocar fins itot aLituània •2 •3 •4 •1 VE DE LA PÀGINA ANTERIOR


Concert de Nick Murphy + Cleopold a Barcelona - 5 d'octubre 2019 | Sala Apolo\nDiss. 05. Oct'19 19:30 Sala Apolo\nConcert de Nick Murphy a Barcelona - 5 d'octubre 2019\nEl debut de Chet Faker, "Built on Glass" (Future Classic, 2014), estava tan construït sobre vidre que es va trencar. L'artista australià, que s'havia donat a conèixer com a trobador soul electrònic amb el celebradíssim EP "Thinking In Textures" (Opulent, 2012), va aconseguir amb el seu primer llarg tot el que un nou artista desitja: crítiques notables, l'abraçada immediata del públic i una gira mundial que el va portar a festivals com Primavera Sound, on va oferir al 2015 un dels concerts més memorables d'aquella edició.\nPerò, només un any després, Chet Faker es va esvair per deixar pas a Nick Murphy, nom real del músic nascut a Melbourne fa 30 anys. La seva primera cançó deslligada d’aquest alter ego resumia el canvi: "You were scared to be yourself / For no reason", cantava a "Fear Less". Alliberat i imparable, Nick Murphy va iniciar el seu redescobriment amb l'EP "Missing Link" (Future Classic, 2017), on es submergia en sons electrònics més opressius i ballables.\nD'aquí al recentment anunciat "Run Fast Sleep Naked", primer llarg com a Nick Murphy, que culminarà la transició el proper 26 d'abril. Com a avançament ens arriba "Sanity", una aproximació més orgànica i juganera al so dels seus inicis, amb un suggerent videoclip gravat a Canàries. I també ens arriba la notícia que Nick Murphy actuarà el 4 d'octubre a la Sala Riviera de Madrid i el dia 5 a la sala Apolo de Barcelona dins de la gira de presentació mundial de "Run Fast Sleep Naked". Serà la primera vegada que puguem veure a l'artista anteriorment conegut com Chet Faker en sales espanyoles. Com Chet Faker el vas conèixer, com Nick Murphy el recordaràs.\nEl soul electrònic de l'australià Cleopold obrirà la nit a Madrid i Barcelona amb les cançons del seu EP debut, "Altitude & Oxygen", publicat per Detail Records (segell dirigit per Nick Murphy).