La regidoria d’Hisenda està treballant per poder aportar el seu 33% al Pla #XarxaLlibres – Ràdio Pego\nLa regidoria d’Hisenda està treballant per poder aportar el seu 33% al Pla #XarxaLlibres\n4 de setembre de 2015 Sara Garcia 0 Comment\nL’equip de govern del consistori pegolí presentava una moció en la que «l’Ajuntament de Pego es compromet a treballar conjuntament amb el Consell i la Diputació d’Alacant per a què el Pla #Xarxa Llibres siga una realitat». La proposta era aprova per PSPV, Ciutadans de Pego, Compromís per Pego i Volem Pego. El PP s’abstenia.\nUna de les notícies més importants de la setmana, pel que respecta al seu impacte en les butxaques de moltes famílies valencianes, ha estat la proposta del Consell del Pla #XarxaLlibres de gratuïtat dels llibres de text, de primària i secundària, per a este mateix curs que comença el 10 i 11 de setembre. La Generalitat ha plantejat que, en este pla s’impliquen les tres administracions autonòmiques: Consell, Diputacions i ajuntaments.\nAhir, l’equip de govern de l’Ajuntament de Pego (PSPV i Ciutadans de Pego) va pujar al plenari una moció d’urgència en què manifestava la seua «satisfacció per l’anunci realitzat». El portaveu del PSPV, Raül Tamarit era l’encarregat de dur a terme la seua lectura. Asseguren que este pla «assenta les bases per aconseguir la gratuïtat dels llibres de text en l´educació obligatòria, una reivindicació que des de fa anys abanderen centenars d’AMPA».\nD’altra banda, la moció ressalta que «es tracta d’una política útil i de proximitat que defensem Ciutadans de Pego i el Grup Municipal Socialista, ja que escolta les necessitats del dia a dia de les persones i ajuda als joves a ser responsables amb el seu material per a que després altres alumnes ho puguen reutilitzar».\nAixí proposaven al ple acordar el compromís de l’Ajuntament de Pego per a «treballar conjuntament amb el Consell i la Diputació d’Alacant per a què el Pla #XarxaLlibres siga una realitat». Així mateix, els acords exigix a l’ens provincial que «inicie de forma immediata els mecanismes necessaris –la firma del conveni, modificacions pressupostàries i aprovació del protocol de pagament de la subvenció– per a formar part del Pla, afavorint que tots els ajuntaments puguen participar de la convocatòria». No obliden instar el Consell a articular, el més prompte possible, «la normativa adequada per a la seua aplicació».\nLa representant de Volem Pego, Irene Sendra, manifestava estar «totalment d’acord en la iniciativa de la Generalitat» i confiava que «esta vaja endavant».\nAlícia Siscar era que prenia la paraula a Ciutadans de Pego en haver sigut, durant la legislatura passada, regidora d’Educació. Siscar va expressar que la problemàtica del cost dels llibres de text és antiga i recordava que des de les AMPA s’han intentat fer bancs de llibres o iniciatives similars. A més, també assenyalava l’ajuda que, des de l’Ajuntament de Pego, a través de Serveis Socials es dóna a les famílies amb menys recursos en l’inici de curs. Tot, per a manifestar que el Pla «és oportú i necessari». D’altra banda, també anunciava que «per part de l’Ajuntament es farà, dins els pressupostos d’este any, un xicotet esforç per a incloure esta despesa».\nLa portaveu del Partit Popular, Ana Ortolá, expressava que estan d’acord amb el contingut «encara que trobem que es podria haver fet amb més temps i d’una altra forma incloent a més col·lectius». L’abstenció del PP podria canviar de signe en el moment en què el Consell desenvolupe la normativa, comunicava Ana Ortolá i és que amb la resta de la moció els populars estan d’acord.\nConfessava Conxa del Ruste, portaveu de Compromís, «esta moció ens estalvia una pregunta que anàvem a fer». Manifestava del Ruste que Compromís està «totalment d’acord en la moció i trobem que és un exemple de com el nou govern de la Generalitat comença a treballar per les persones». Explicava del Ruste que, pel que saben, l’Ajuntament haurà d’aportar 33€ per xiquet a partir de novembre i 33€ en 2016. Partides pressupostàries que són, segons la portaveu de Compromís «encara gestionables a final d’any».\nEl regidor d’Educació, José Merí, prenia la paraula en el grup socialista per a confirmar l’adhesió a la moció i incidir en què s’està a l’espera de la publicació de la normativa que detalle tots els passos a seguir. Informava Merí que la mesura afectarà a 999 alumnes pegolins (primària i secundària), el que suposaria un import total (parlant de màxims) de 65.934€. D’estos, 32.967€ s’haurien d’aportar al novembre de 2015 i la resta en 2016, quan es tornen els llibres en bon estat per a crear el banc de llibres que servisca per al curs 2016/2017.\nEl regidor d’Hisenda, Carmelo Ortolà, explicava perquè s’ha presentat d’urgència la moció, en referència a les paraules de la popular Ana Ortolà. El motiu ha estat que tot ha sigut molt ràpid i, en estar a quatre mesos d’acabar l’any i ja s’ha fet una modificació de crèdit anterior per a realitzar inversions. D’ahí, assenyalava Carmelo Ortolà, la pressa de l’equip econòmic de l’Ajuntament «per vore d’on trau els diners per finançar […] una quantitat de diners prou important i ens feia falta el recolzament majoritari del plenari per a tirar endavant una mesura de vital importància per a l’economia de moltes famílies de Pego».\nLa moció era aprovada per 14 vots a favor, els del PSPV, Ciutadans de Pego, Compromís i Volem. Els dos regidors del PP presents al ple s’abstenien.\n← El regidor d’Hisenda avança que en 2016 «hi ha prevista una baixada de l’IBI rústic i d’urbana»\nL’ocupació turística ha millorat este estiu a Pego, l’Atzúbia i la Vall d’Ebo →


[FOTO]: Riqui Puig visita Nova York i triomfa a xarxes fent aquesta activitat - XCatalunya.cat\n[FOTO]: Riqui Puig visita Nova York i triomfa a xarxes fent aquesta activitat\nRiqui Puig s’aïlla i s’oblida que no té lloc al primer equip del Barça\nLes vacances serveixen per desconnectar, aïllar-se del món i trencar amb la rutina habitual. Riqui Puig, igual que tots els seus companys, han deixat uns dies Barcelona per buscar descans i platja. El de Matadepera, amb la seva nòvia Gema, han anat a les Maldives i ara estan passant uns dies a Nova York. Sap que quan torni a Can Barça haurà de decidir seu futur i té clar que Xavi Hernàndez no confia en ell. Igual que no hi confiaven Ernesto Valverde, Quique Setién i Ronald Koeman.\nL’encara migcampista del Barça ha aprofitat la seva estada a la ciutat nord-americana per pujar a un helicòpter i veure la ciutat des de l’aire i també anar a la Nike Store. Allà també s’ha retrobat amb Jordi Mboula, que va abandonar el FC Barcelona i va fitxar pel Mónaco. Aquesta temporada ha jutat a l’Estoril, cedit pel Mallorca. Igual que ell, s’ha format a la Masia i mai ha acabat d’explotar.\nRiqui Puig ha estat protagonista aquests dies de manera indirecta, ja que molts periodistes del cor asseguren que la nova ‘amiga’ de Gerard Piqué seria una persona molt propera a l’entorn de Riqui Puig i la seva nova parella. Com ja sabem, diuen que seria una noia rossa, d’uns 22 anys i estudiant universitària. Laura Fa en va donar tots els detalls, però encara no s’ha destapat la seva identitat.\nPuig té ofertes de Primera Divisió d’equips importants com el Real Betis Balompié. Real Celta de Vigo, Cádiz CF i Getafe també s’han interessat en ell. La darrera sorpresa ha estat l’Andorra del seu amic Piqué, que ha pujat a la Segona Divisió. No ho descarta, ja que allà seria l’estrella de l’equip.\nTags: Nova York, Riqui Puig\nAnterior Les fotos i vídeos de Mapi León i Ingrid Engen de vacances: Els seus fans lliguen caps i la xarxa s’emociona\nNePròximxt Així juga Milan Skriniar, el central que podria enviar Sergio Ramos a la banqueta


Des de Quíbia: Per Sant Jaume a Pàndols\nPublicat per Mart de Garriga a 17:42\nmascle ben pelut!\nAhhhhhhhhhhhhhhhhhhhhhhhhhh! Oi que encebes la meua imaginació calenturienta... com m'agraden els homes peluts...\nAhhhhhhhhhhhhhhhhhhhhhhhhhhh! Si fores turc o iranià, et demanaria en matrimoni. Ara que en eXpaña ens podem casar, no tindríem problemes.\nA mi els SS i la Gestapo no em van, per molt que en fotografia estiguen bastant bons.\nA veure si escoltem més a FJL, i m'articules una crítica en condicions.\ndimecres, 18 de juny de 2008 a les 12:23:00 WEST\ndimecres, 18 de juny de 2008 a les 13:12:00 WEST\nLa Guerra Civil espanyola, és a dir, la nostra Guerra Civil, va ser la guerra entre els quals volien esclavitzar-nos a la manera soviètica i unes forces molt conservadores. Aquests conservadors van ser donats suport fins i tot per forces democràtiques que van preferir la dictadura autoritària tradicional que la revolució comunista.\nAixò és ni més, ni menys el que va passar.\ndimecres, 18 de juny de 2008 a les 13:32:00 WEST\nm'agrada que tenguis les idees tan clares, llàstima que siguin dois rematats. Però clar, amb aquests mestres del GRAPO i de l'ORT què es pot esperar? Ja devien cobrar de la policia en temps de la dictadura per fer de provocadors, bé el GRAPO segur, i en Kiménez, devia fer cantonets amb en Cardín i en Mesquida per devers la pizzeria Rivolta del Raval.\ndimecres, 18 de juny de 2008 a les 17:20:00 WEST\nDe debò que no hi ha per on agafar-te, bonic. Bueno, almenys eres un mascle pelut... Encara sort!\ndimecres, 18 de juny de 2008 a les 17:39:00 WEST\ndeixa-ho anar que es veu que acabes l'oli de valent!\ndijous, 19 de juny de 2008 a les 16:54:00 WEST\nQuina raó tens, bonic! Només a Buenos Aires tens tres vegades tants habitants com catalanoparlants -sense oblidar als de l'alghero, per descomptat- en tot el món.\nSí, és una veritable maledicció parlar una llengua universal. Maledicció que supose que tu comparteixes, i si no ho fas, pobre de tu!\nI sí, en perd d'oli. Oi que resulta ara que eres mariconofob!\ndijous, 19 de juny de 2008 a les 19:13:00 WEST\nTot ho entens girat, sinblanca. És que el nacionalisme espanyol et té cegat. Acabar l'oli no és el mateix que perdre oli o aigua per la timonera. Documenta't, home, que jo el que som és idiotòfob.\nMesures les coses per la quantitat i nosaltres per la qualitat. Et pots confitar Bones Aires i tots els seus pesats psicoanalistes! Tanmateix, si no fos per ells no tendríeu ni exèrcit, que tot està ple d'ultramarins d'aquests.\ndivendres, 20 de juny de 2008 a les 7:33:00 WEST\nClar, la qualitat de tot allò català.\nSí, el món es corre de gust cada vegada que veu a un català. Les llistes de llibres més venuts del New York Times estan plenes de Jordis, Carles i Oriols -i orioles, també, perquè la vostra ministra Aído estiga contenta-; a més la gent s'emociona fins al suïcidi escoltant a En Llach i a Na Bonet -bueno, això ho duen fent quasi quaranta anys, perquè des de llavors us heu quedat agradablement estancats- i, com no, Ventura Pons i les seues divertides pelis són l'alegria dels festivals i del cineclubs del món.\nEn fi, què faria la cultura del món sense els productes culturals catalans...\nGloria a la cultura catalana... subvencionada, subvencionada, subvencionada, subvencionada, subvencionada i submissa al poder!\ndivendres, 20 de juny de 2008 a les 9:42:00 WEST\nl'únic que està subvencionat, i per nosaltres a punta de pistola, és la vostra merdosa i tercermundista cultura espanyola. Això sí que hi està subvencionat de valent.\nDe totes maneres si no tens més arguments ho podem deixar anar. Perquè posar na Bonet i en Llach, al costat de na Remedios Amaya o na Isabel Pantoja i en Juan Pardo, com a exemples fregaria el deliri.\nCuriosament els vostres escriptors espanyols venedors de llibres vénen a viure tots a Catalunya. Bé, com tu mateix d'altra banda. Espanya us agrada molt molt però tots voleu viure aquí. Quines coses, eh!\ndivendres, 20 de juny de 2008 a les 12:00:00 WEST\nPerò delires, majo, oi! Si l'última vegada que vaig estar a Barcelona, no funcionaven ni els trens, ni havia electricitat,i encara sort que em vaig lliurar que encara no teníeu la sequera...\nQuin horror! Però de debò et creus que la gent vol viure a Barcelona? Això era en els seixanta i setanta quan era la ciutat de la llibertat i de la cultura per a tota Espanya. Ara és la ciutat i la regió del pueblerismo i del mamoneo.\nPofavó, lo que hay que leer...\ndivendres, 20 de juny de 2008 a les 13:00:00 WEST\nsinblanca, no sé què m'expliques de Barcelona. Jo visc a Quíbia, però crec que no es pot comparar una ciutat tan pobletana com Barcelona amb una metròpoli com Madrid. On sinó, podríem trobar na Isabel Pantoja, en Miguel Bosé, en Manolo el del Bombo, en Luis Aragonés, n'Angel Acebes, n'Esperanza Aguirre... Tot això són referències mundials en qüestió d'elegància, finor i intel·ligència. Què ho ets de sortat poder-te fer amb tots aquests, per no oblidar els prínceps i princeses que teniu per tot arreu. I encara hi ha aquella banderassa espanyola tan grossa com un llençol del gegant del Pi? Què ho era de preciosa!\nAixí i tot jo et parlava de tot el país, sí home, del meu país no del teu. De Salses a Guardamar i de Fraga fins a Maó. Aquest país, entre les seves dissorts principals, té està ple d'espanyols malcontents, acomplexats i curts de gambals, que no volen viure a Espanya sinó aquí, però alhora estan rabiosos perquè nosaltres els catalans encara existim, i molts d'anys que durarem. En ser independents tendran la sort de viure en un país civilitzat, no com el vostre d'on hagueren de fugir per fam i rusca, o bé perquè eren homosexuals i els apedregaven per devers aquelles "capitales de provincia" i poblets d'Espanya.\ndilluns, 23 de juny de 2008 a les 16:36:00 WEST\nEm sembla que el teu complex de superioritat és tan gran que no et deixa veure la realitat.\nJa ningú vol anar a Barcelona, és una ciutat que com diu Don Federico "fue". Els catalans sou tan paletus que us creieu que la gent vol aprendre com boja el català al llarg del món, quan la realitat és que n´hi ha tantes de càtedres en les quals s'ensenya el català perquè nosaltres, tots els espanyols, les paguem via imposats. O és que us creieu que a Alemanya es xuclen el dit.\nXuclaren altres coses i amb més gust, però el dit, no.\nEn els teus deliris t'has oblidat de l´Alghero, a Sardenya. Els teus amics naZionalistes et van a matar...\ndilluns, 23 de juny de 2008 a les 16:50:00 WEST\nPerò sinblanca, què tens de poques feines! Tot lo dia emprenyant al meu blog amb idioteses.\nQuè m'expliques de Barcelona?\nEm donaries una alegria si fos cert això que dius, rei meu, que tots els espanyols ja no volguessin viure aquí perquè ens troben "paletus". Ara me'ls imagín partint cap a l'altiplà desèrtic, cap als poblets aquells on s'acuben de calor, amb unes maletes plenes de "souvenirs" catalans.\nI dius que ja ningú de vosaltres vol viure aquí? Encara anirà bé això.\ndilluns, 23 de juny de 2008 a les 16:55:00 WEST\nPer cert, les càtedres de les universitats on s'ensenya català, no les pagau vosaltres sinó ells. Endemés Espanya és el país d'Europa on menys s'ensenya català a les universitats. Sempre anau endarrerits, pobrets!\ndilluns, 23 de juny de 2008 a les 16:56:00 WEST\nEls que volen viure DE Espanya són les empreses catalanes. La Caixa roba més de tres quartes parts a la resta de Espanya.\nNo t´emprenyis que a MAdrid n´hi molt de catalans que pas de madrilenys a tota Catalunlla i això que Madrid és solament una ciutat. Em sembla que el catalans, diguem-ne, de tota la vida hi deixen Catalunlla perquè ja no poden hi viure.\nAh, nen, quina llàstima que sigues pelut, quin desaprofitament...\ndilluns, 23 de juny de 2008 a les 17:01:00 WEST\nI per a què vols que la gent sàpia català a la resta d'Espanya? És que es fan classes de sevillanes o del dialecte guanche o asturianu a les universtitats catalanes?\nDonsc no. Vosaltres sempre la llei de l'embut... Quin llests!\ndilluns, 23 de juny de 2008 a les 17:04:00 WEST\nJa et repeteixes massa, sinblanca, i només dius dois i dois. Crec que podem posar punt al nostre agradable intercanvi d'opinions, en el meu cas, i de bestieses en el teu.\nPer acabar et diré que me la bufa si apreneu català o no a Espanya. Sempre heu destacat per rucs, deu esser la vostra aportació araboberber? Per tant, podeu seguir així perquè saber català només és per a privilegiats i per a cervells normals. El cas d'espanyols que viuen aquí quaranta anys i no el poden aprendre és patètic. Qualsevol marroquí, camerunès o ucraïnès n'aprèn en un tres i no res. Ves-te'n per la murada de Ciutat i trobaràs pla.\ndilluns, 23 de juny de 2008 a les 18:49:00 WEST\nSupose que jo tinc la mateixa aportació árabo-berber que tu, ni més ni menys. I deu ser una mica bastant fort en el teu cas, perquè si no, d'on et ve aqueixa peludesa tan mascle que tens?\nJo preferisc aprendre lo lleidatà, del que tu sabràs molt. Ens diuen els filòlegs que el teu català i el qual jo vaig aprendre, bueno, jo vaig aprendre valencià, són molt semblants. Xiquet, però si potser som cusins i tot... Quina il·lusió!\nEls estrangers el que aprenen és l'espanyol, o és que no has escoltat l'última estadística de la Generalitat? Per això la campanya aqueixa absurda de parlar-li en català a un equatorià.\nSemblant estupidesa! Bueno, alguna cosa molt catalana, per cert.\ndilluns, 23 de juny de 2008 a les 20:36:00 WEST\nQuina paciència, Mart, amb aquest/a colló amb anses!\nVaja cosa pesada i "paleta" espanyola!\ndijous, 26 de juny de 2008 a les 19:12:00 WEST\nsi no m'hagués divertit no hi hagués perdut temps, però moltes estones estic desenfeinat.\nal llarg de la vida n'he trobat tants d'espanyols curts de gambals!\ndivendres, 27 de juny de 2008 a les 19:43:00 WEST


2209 Pis de compra a Encamp\nPis de compra a Encamp\tRef: 2209\nPis de 50m2 aprox situat a Encamp, disposa d'1 dormitori doble amb armaris, un bany complet amb banyera. Saló menjador amb cuina office, totalment moblat i equipat. Inclou plaça d'aparcament. Actualment llogat. Ideal per a Inversió.


Llegeixes o què?!: És el llibre el que m'acaba triant a mi...\nÉs el llibre el que m'acaba triant a mi...\n«Com tries un llibre per al club de lectura?»\nAquesta és una bona pregunta, un enigma que moltes lectores i lectors dels clubs de lectura de Llegeixes o què!? es plantegen tot sovint, segurament perquè el llibre escollit els hi ha semblat, com a poc, «marciano». També és cert que les respostes són diverses, però crec que les podria resumir de la manera següent: És el llibre el que m'acaba triant a mi...\nSi no em creieu, aquí sota us explico la història de com va anar que Signatura 400 de Sophie Divry arribés a les mans de les lectores i els lectors de la Biblioteca P. Gual i Pujadas de Canet de Mar.\nEns hem de remuntar al novembre de 2012, quan consulto, com faig habitualment, el blog Librosfera que em porta, el 20 de desembre de 2012, a la presentació de l'edició catalana de Signatura 400. Recordo una presentació participativa, on moltes de les persones assistents teníem a la cadira un fragment “escollit” de Signatura 400, que després llegíem en veu alta i que els presentadors del llibre comentaven entretinguts. I allà va ser on també va assistir la Lluïsa Mallol que va explicar-nos que s'havia enamorat d'aquell text, que l'havia traduït i que el volia interpretar.\nI passen gairebé dos anys i arribem a l'estiu de 2014, moment que llegeixo el llibre, primer en castellà (préstec de la biblioteca) i després en català (me'l vaig comprar a la presentació). Un cop llegit, decideixo que el treballarem aquest curs. Per pur atzar el col·loco el primer de la llista.\nDel projecte de l'obra de teatre de la Lluïsa Mallol no n'havia sentit a parlar més, però el 17 de setembre rebo un correu que m'anuncia per al diumenge següent la representació de Signatura 400! Organitzo «els cangurs convenients» per poder-hi assistir i allí ens trobem a la Lluïsa Mallol defensant el «paperàs» d'aquesta bibliotecària tan especial i convertint aquest monòleg sense alè en un sospir d'amor... Veure la interpretació de la Mallol, perfectament secundada per l'expressivitat i el «mutisme dialogant» d'en Joan Gibert, em convenç de que és una oportunitat que no podem deixar escapar per al club de lectura. Ho plantejo a la directora de la biblioteca, que comença a moure tots els fils «possibles i impossibles» per aconseguir-ho, i portem l'obra a la biblioteca de Canet de Mar (marc incomparable!). La setmana següent, fem la sessió del club de lectura corresponent.\nDe l'apunt d'un blog llegit aviat farà dos anys a una experiència lectora genial amb l'afegitó d'una vetllada teatral inoblidable. Ho veieu? És el llibre el que m'acaba triant a mi...\nCom diria aquella: «Per molts anys, no?».\nEtiquetes: Clubs de lectura, Librosfera, Lluïsa Mallol, pura literatura, Pura vida, Sophie Divry\nVés on els bons llibres et portin...


Nova campanya de control i vigilància a Roda de Berà - Ajuntament Roda de Berà\nNova campanya de control i vigilància a Roda de Berà\nLa Policia Local de Roda de Berà durà a terme del 30 de setembre al 6 d’octubre una nova campanya de control i vigilància, enfocada a conscienciar conductors i acompanyants sobre l’ús correcte dels dispositius de seguretat passiva com el cinturó, els sistemes de retenció infantil (SRI) i el casc.\nL’ús de sistemes de seguretat passiva pot salvar la vida. En el cas de ciclomotors i motocicletes es recorda que el casc ha d’estar homologat i s’ha de portar ben cordat. En el cas d’automòbils, l’ús del cinturó redueix el risc de mortalitat en un 75%. Els sistemes de retenció infantil són obligatoris en menors amb una altura igual o inferior a 135 cm, i han d’ocupar els seients del darrere amb l’SRI adequat.\nLa campanya que s’engegarà és d’abast territorial català i s’emmarca dins les accions per combatre la indisciplina viària que fixa el Pla de Seguretat per a l’any 2019. Amb motiu de la campanya, agents de la Policia Local rodenca duran a terme diferents controls específics dins el municipi.


Menjar ecològic americà. Portland, típica ciutat americana?\nAlimentació / Per\tAriadna / 21 setembre 2016 4 febrer 2020\nNo només hi ha Burguers, Subway i 7Eleven als EE.UU; també hi ha menjar ecològic!\nPorto quasi una setmana a Portland i estic més que impressionada. Sempre he pensat que (és la percepció que tinc des de Catalunya) els EEUU van més avançats que el nostre país, tot arriba més tard a Catalunya: estrenes de pel·lícules, novetats de telèfons, ordinadors, roba, etc. Però, en canvi, amb l’alimentació sembla que siguin els cuers… la majoria dels americans estan obesos i s’alimenten a base de fastfood, sucres a dojo i que no hi faltin els mega gots de refrescs transportables al carrer… (saber més sobre el sucre)\nAbans de marxar de casa pensava “Ai, mare! Com patiré durant un mes als EEUU… Si he de menjar hamburgueses i patates fregides cada dia, passaré gana!”. La sorpresa ha sigut que aquí també van molt avançats amb l’alimentació i la gastronomia. Sí, tal com ho llegiu. Als supermercats tipus Carrefour o Caprabo, però multiplicats per 10 (no oblideu que als EEUU tot és “extra-gran”, talla XXL… siguin les distàncies, els boscos, els arbres, com els súpers, els àpats, els habitants,… tot!), hi ha aliments orgànics, menjar ecològic i no OMG (no manipulats genèticament). Hi ha de tot: de verdures, fruita, carn, ous, cereals, sabons, detergents, cremes i, fins i tot, suplementació vitamínica. Estic al·lucinant aquests dies! Ho tenen molt fàcil, ja que tot ho trobes al mateix lloc i no t’has de desplaçar al poble veí o a la capital per trobar els productes com passa a Catalunya. Fins i tot, hi ha una secció que pots comprar l’oli a granel o fer la mantega d’ametlles o de cacauet al moment amb una màquina premsadora!\nFruita i verdures en un supermercat de Portland\ngran botiga de suplementació alternativa a Portland\nA part d’això, a Portland és una meravella de ciutat per viure-hi malgrat el seu gran nombre d’habitants que té (uns 560.000): hi ha vegetació a dins de la ciutat, és una vegetació salvatge plena de vida i d’animals. Hi ha esquirols que serien l’equivalent dels coloms a casa nostra. No sé vosaltres, però prefereixo mil vegades més els esquirols que no pas els coloms. També, hi ha colibrís! Els americans ho troben tan normal… És un plaer poder tenir aquest entorn al voltant de casa teva. A tot arreu hi ha un carril bici, els cotxes van molt a poc a poc i no hi ha perill d’accidents. De fet, és la ciutat més ecològica de tots els EEUU i ho he comprovat. Pots menjar al parc, al costat del riu Willemetter, sense que el dinar tingui gust a mosques o sense respirar ferums de claveguera o aigües brutes…\nI per acabar d’arrodonir-ho, cada dissabte al matí fan un FARM MARKET on hi ha tot de parades amb productes orgànics, menjar ecològic i non-OMG de tot tipus: verdures, fruites, fruits-secs, te kombucha, xocolata raw i paleo, bolets, pa, ous, carn, peix acabat de pescar al riu Colombia,… Quin plaer poder tenir aquest tipus de mercat cada setmana! També, m’he quedat impressionada al veure que t’ho deixen tastar tot abans de comprar. És a dir, pots acabar sortint del mercat amb la panxa plena: mig préssec, fruits del bosc, xocolata raw i te kombucha. O bé, pots comprar el dinar en una parada de menjar Mexicà que fa molt bona pinta i em recorda molt a l’alimentació paleo, tot i que també pot ser vegana. Te’l pots menjar a la gespa que hi ha al mig de la rotllana de les parades… impressionant!\nmongetes, cols i bròquils\npreparant verdures al wok\nTe kombutxa de diferents gustos\nPer què els americans continuen patint l’obesitat o viuen i s’alimenten a base del fastfood?\nTambé he de dir que fora de l’estat d’Oregon, hi predominen els burguers, les pizzes talla XXL, begudes ensucrades fins a dalt,… Estic pensant que Oregon és la Catalunya americana en termes de menjar ecològic.


Quatre denúncies per robatoris d'aspersors en menys d'un mes - Teleponent\nInici Succesos Quatre denúncies per robatoris d’aspersors en menys d’un mes\nQuatre denúncies per robatoris d’aspersors en menys d’un mes\nEls Mossos d’Esquadra han recollit en menys d’un mes quatre denúncies de robatoris d’aspersors dels sistemes de reg de finques agrícoles en diferents poblacions lleidatanes. L’últim que ha transcendit és el de 300 peces que es van sostreure d’un terreny de Torres de Segre (Segrià) i que va ser denunciat el 7 de febrer, segons han confirmat a l’ACN fonts de la policia catalana. A mitjans d’aquesta setmana també es va denunciar el robatori de 1.500 aspersors en una finca de 25 hectàrees a Castelló de Farfanya (Noguera). Casos que se sumen a altres assalts denunciats el 4 de febrer en una finca de Malpartit, a Torrefarrera (Segrià), i el dia 11 a Raimat (Segrià). Tenint en compte la quantitat de peces sostretes i que desmuntar-los un a un és una tasca laboriosa se sospita que els robatoris els hauria perpetrat un grup organitzat format per diverses persones.\nEn el cas de Castelló de Farfanya, el robatori va tenir lloc en una finca agrícola situada al camí d’Albesa a la zona del canal Algerri-Balaguer. Els fets van tenir lloc durant la nit de dimarts a dimecres quan els assaltants van desmuntar els aspersors que hi havia a l’explotació, desenroscant-los però sense arribar a trencar-los, segons ha informat la policia. D’aquesta manera els lladres poden vendre les peces perquè puguin ser aprofitades de nou, obtenint-ne un major benefici, o bé sinó com a ferralla. El propietari de la finca va denunciar els fets aquest dimecres 22 a la tarda davant els Mossos d’Esquadra.\nArticle anteriorLa Paeria ha bonificat a 18.471 conductors sense multes en zona blava\nArticle següentMor un home de 53 anys en accidentar-se amb una moto a les Basses d’Alpicat


Software Valencià • Ver Tema - Lletra "Valencià de carrer"\nLletra "Valencià de carrer"\npor ratpenat » Mar Feb 27, 2007 12:49 pm\nCom sempre la bona educacio dels catalanistes/catalans-botiflers que no respeten a ningu i manco si va contra els seus plans imperialistes i totalitaristes d'assimilar una llengua i una cultura sense la qual, ells saben que no serien res i no tindrien arguments historics.\nLes cançons i lletres de molts grupets catalanistes si que son per a riure's, encara que siguen una merda, com els subvencionen les gravacions i els organisen concerts se pensen que son bons, pero no se donen conter que lo que volen fer en ells es per a dir que hi han molts grups en Valencia que canten en català, encara que el nivell deixe molt que desijar.\nQue li anem a fer, si la gent no te mes de dos neurones per a vore que els estan utilisant per a organisar concerts en casals Jaume I, o en l'explanada del parquing de Tarongers de l'Universitat de Valéncia o en les "Trobades d'Escola en Valencià" ya no tenen mes expectatives, que en qualsevol societat "normal" no vendrien ni un CD, i tot i aixina tampoc ne venen cap, perque son roïns en ganes.\npor VISENTE » Jue Mar 08, 2007 12:06 pm\nS'ha de ser FRIKI, per a que t'agrade la cançó, i damunt per a dur-la a tota canya en el cotxe.\n"VALENSIANS EN PEU ALSEUSE"


aquí & apos; s com pensen les teories de fanàtics; el bon lloc & apos; acabarà -->\nSi hi ha alguna cosa que els teleespectadors ja s’han acostumat, és molt de plorar i abraçar-se cada cop que una de les sèries de comèdia profundament estimades de Micheal Schur surt de l’aire. Des de la separació i eventual reunió dels personatges de Parcs i esbarjo al creixement de personatges del repartiment de L'Oficina, Schur sap fer una sortida.\nLa setmana que ve podríem afrontar la final de Schur més descarada encara quan existís El bon lloc agafa un arc. A continuació, es detallen els seguidors de tots els fanàtics.\nGipó | El bon lloc\nNBC's El bon lloc s’obre amb l’arribada d’Eleanor Shellstrop a la vida posterior. Se li fa una salutació alegre i té una gran notícia: La va fer a 'El bon lloc'. Tret que Eleanor s’adona de seguida que la seva vida era un desastre que no pertany aquí.\nLa sèrie segueix Eleanor en la seva recerca d'evitar 'The Bad Place', un regne demoníac en el qual ella creu. S'uneix amb altres residents de The Good Place, començant per Chidi Anagonye, que promet ensenyar-li com ser una bona persona.\nFins que no ho sigui\nMalauradament, els esforços d'Eleanor no són res. L’auto-descrit “refrigeri legítim” i el seu equip de “paneroles” descobreixen ràpidament que l’arquitecte del seu paradís és un dimoni disfressat, han estat al lloc dolent durant tot el temps.\nEls humans aconsegueixen contactar amb el dimoni, Michael, que fa de la seva missió salvar les seves ànimes i fer-les entrar en el bon lloc ... i ho fan! Després de molts judicis i tribulacions al llarg del camí, Eleanor i la colla finalment aconsegueixen el seu desig.\nAquest és el bon lloc\nExcepte, resulta que El bon lloc no és tan bo. Tenir tot el que puguis imaginar per a tota l’eternitat pot resultar realment… bé… avorrit. Els residents que van aconseguir entrar al bon lloc s'han convertit en desatesos i oblidats. La seva única font d’emoció és un batut màgic aturat.\nMichael planteja un pla per salvar el bon lloc per convertir-se en només bé, proporciona als residents una sortida permanent, una porta que acabarà amb la seva vida per sempre. Aquí és on entren aquestes teories de fanàtics.\nDesprés de l'eternitat\nEls aficionats sospiten que el títol de l'episodi final dóna una pista important sobre com acabarà aquesta sèrie. L'episodi titulat 'Sempre que estiguis llest' es publicarà la setmana que ve, embolicant el llarg viatge dels herois al paradís.\nBasat en el nom i la darrera escena de l'episodi de la setmana passada, en què Chidi informa Eleanor que la trobarà a faltar quan marxi, els fans sospiten que veurem un moment de cadascun dels personatges en el bon lloc abans de veure cadascun la porta i cap a l’oblit.\nG-Eazy va obsessionar-se amb el sexe en el nou vídeo musical després d’haver-se inspirat en Halsey Tattoo


El soroll del temps – Julian Barnes | ePubGratis\nJulian Patrick Barnes (Leicester, Anglaterra, 19 de gener de 1946).\nDe ben petit la seva família va traslladar-se a viure als afores de Londres. Els seus pares eren tots dos professors de llengua francesa. Després de completar la seva educació a l’Escola Ciutat de Londres i al Col·legi Magdalen d’Oxford, va treballar com a lexicògraf per al Diccionari Anglès d’Oxford. Posteriorment, va ser editor literari i crític cinematogràfic, alhora que escriptor.\nLes seves novel·les i històries curtes han estat vistes com a exemples del postmodernisme literari. És un dels escriptors britànics més prestigiosos, i el seu estil és irònic, imprevisible i intel·ligent.\nCompromès amb els drets humans, és patrocinador de les organitzacions Freedom and Torture, que ajuda a les víctimes de la tortura, i Dignity in Dying.\nEl 2011 li van concedir el Premi Booker per la novel·la El sentit d’un final. Altres obres seves traduïdes al català són: El lloro de Flaubert (1984), Arthur i George (2005), Res a témer (2010) iEl soroll del temps (2016).


Ruta del Modernisme per Barcelona\nMoltes de les construccions més representatives del modernisme de Barcelona són al barri de l'Eixample.\nComençarem a la plaça de Catalunya i pujarem pel passeig de Gràcia per tombar de seguida a la dreta, pel carrer de Casp, i trobar al número 48 la casa Calvet (1898), d'Antoni Gaudí. La façana té poc a veure amb l'estil de l'arquitecte, excepte pels balcons amb baranes de ferro forjat, però sí que se'l reconeix quan fem un cop d'ull al vestíbul.\nContinuem pujant pel passeig de Gràcia i, just després del carrer del Consell de Cent, tenim a l'esquerra la famosa illa de la discòrdia, així anomenada pel contrast visual dels tres edificis construïts en la primera dècada del segle XX pels màxims representants del modernisme.\nSón la casa Lleó Morera al número 35 (1903, de Domènech i Montaner), la casa Amatller al número 41 (1911, de Puig i Cadafalch, on hi ha l'oficina d'informació del Centre del Modernisme) i, just a continuació, la casa Batlló (1904, de Gaudí), amb la bonica façana de mosaic blavós rematada amb un ondulant sostre de ceràmica.\nTombant a l'esquerra pel carrer d'Aragó veurem, al número 225, l'antic edifici de l'editorial Montaner i Simó (1880), la primera gran obra de Domènech i Montaner, que actualment acull la Fundació Antoni Tàpies, fàcil de reconèixer per la gran escultura de ferro que corona l'edifici.\nUn altre cop reprenem la ruta pujant pel passeig de Gràcia. Al número 66 veiem la casa Viuda Marfà (1905, Manuel Comas), amb una elegant entrada de carruatges.\nUna mica més amunt, a la cantonada amb el carrer de Mallorca, ens espera una de les joies de la ruta: l'espectacular Pedrera o casa Milà (1905, Antoni Gaudí), amb l'ondulada façana de pedra. A l'interior es pot visitar el vestíbul, el pati interior, un pis moblat, les golfes (on hi ha un petit museu dedicat a l'arquitecte) i la terrassa, amb les fantasmagòriques xemeneies.\nJa a l'avinguda Diagonal, al número 442, hi ha la casa Comalat (1911, Salvador Valeri), que ofereix una façana principal poc destacable i una bella façana posterior visible des del carrer de Còrsega.\nJust davant, al número 126 de la rambla de Catalunya, trobem la casa Serra (1903, Puig i Cadafalch), amb una bonica façana de pedra i envoltada per un modern edifici, amb el qual allotja la Diputació de Barcelona.\nTornem enrere i al 442 del passeig de Gràcia hi ha una altra edificació de Domènech i Montaner, la casa Fuster (1911). Seguim per l'avinguda Diagonal i de seguida apareixen dos edificis de Puig i Cadafalch: el Palau del Baró de Quadras, al número 373 (1906), i la casa Terrades (1905), al número 416-420.\nEl primer té dues façanes completament diferents: la que dona al carrer Rosselló, força convencional, i la que dona a l'avinguda Diagonal, que és una interessant barreja d'estils. El segon, que ha estat descrit com a castell urbà, és conegut popularment com la Casa de les Punxes, per les torres que el coronen.\nBaixem ara pel carrer de Roger de Llúria i tombem a mà dreta pel carrer de Mallorca per trobar, al número 291, la casa Thomas (1898, Domènech i Montaner). Molt a prop, al 339 del carrer de València, hi ha la casa Llopis-Bofill (1902, Antoni Maria Gallissà), d'un peculiar estil àrab i amb esgrafiats a la façana obra de Jujol.\nHem de tornar a creuar l'avinguda Diagonal i pujar pel passeig de Sant Joan per trobar, al número 108, la façana blanca de la casa Macaya (1901, Puig i Cadafalch). Des d'aquí ja es veuen les torres de la Sagrada Família, només a dues illes.\nLes obres d'aquest temple van començar el 1882, i Gaudí hi va treballar durant més de quaranta anys, fins a la seva mort. Quan s'acabi tindrà tres façanes: la dedicada al Naixement de Crist, la de la Glòria al sud, que serà la més gran, i la de la Passió i Mort, al carrer Sardenya, que és per on s'accedeix actualment.\nActualment se'n pot visitar el claustre, on hi ha un petit museu dedicat al genial arquitecte, i resulta interessant pujar a una de les torres, des d'on tenim una bona perspectiva zenital del temple i de tot Barcelona.\nDes de la Sagrada Família surt l'avinguda de Gaudí, un passeig guarnit amb arbres i fanals modernistes que ens du fins a les portes de l'hospital de la Santa Creu i de Sant Pau (1901-1930, Domènech i Montaner), una enorme superfície ajardinada amb diversos pavellons que des que es creà fins a l'actualitat han allotjat un centre hospitalari.\nFora de l'Eixample cal destacar el Palau de la Música Catalana (1908, Domènech i Montaner), al carrer de Sant Francesc de Paula, 2. És una de les obres més emblemàtiques del modernisme per la seva espectacularitat i perquè sintetitza l'estreta relació entre l'arquitectura i les arts aplicades. El palau va ser sotmès a una profunda rehabilitació a finals del segle XX, dirigida per l'arquitecte Òscar Tusquets.\nFinalment, convé esmentar dues obres de Puig i Cadafalch: la fàbrica Casaramona (1911), situada a la muntanya de Montjuïc i reconvertida en el centre d'exposicions CaixaForum, i la casa Martí (1895). Als baixos d'aquesta encara es troba la taverna Els Quatre Gats, que va ser un important centre de trobada dels artistes i intel·lectuals de l'època.\nAltres construccions d'Antoni Gaudí fora de l'Eixample es poden veure a la Ruta Gaudí.\nClassificació de la ruta: Arquitectura, Modernisme\nAdministrador de la ruta: Ruta del Modernisme\nOficines de turisme: Barcelona, plaça Catalunya, Pabellons Güell i Hospital de Sant Pau\nPunts d'interès: casa Lleó Morera, casa Amatller, la Pedrera, casa Fuster, casa Macaya, hospital de la Santa Creu i de Sant Pau, Palau de la Música Catalana\nSenyalització: Sí (uns panots -rajoles- vermelles a terra)\nAdreça:Avinguda Drassanes, 6-8, 21\nTelèfon:933 177 652 / 932 562 504\nFax:933 178 150\nAdreça: Avinguda Drassanes, 6-8, 21


Equipacions | CB Viladecans\nA causa de la fusió d’equips de vegades s’han de canviar els dorsals, assegureu-vos que no us trobeu en aquesta situació abans de fer la comanda. Consulteu-ho als entrenadors o delegats.\nNecessiteu comprar l’equipació?\nVoleu vendre la que us ha quedat petita?\nDes d’aquesta pàgina podeu fer la comanda de tota l’equipació que necessiteu, però si no la voleu nova, també us facilitem l’accés al mercat de segona mà.\nEscolliu l’opció que us interessi:\n1. Equipació nova\nEl nostre proveïdor és Wala. Per adquirir l’equipació ho podeu fer de dues maneres:\n–Presencialment, adreçant-vos a la botiga que tenen a la Zona Franca de Barcelona (Passeig de la Zona Franca, 191).\nLa botiga té aparcament amb 2h gratuïtes per clients.\nUs heu de dirigir a l’àrea de col·lectius que es troba a la planta -1.\nUs podreu emprovar la roba.\nTot el producte està personalitzat, encara que amb les samarretes de joc caldrà saber el dorsal perquè us l’estamparan in situ. Assegureu-vos abans d’anar-hi, que no hi ha cap canvi a causa de les fusions d’equips o d’algun altre motiu.\n–Comprar-la on line i en pocs dies la rebreu a l’adreça que indiqueu.\nA les nostres instal.lacions del pavelló del St Gabriel tenim un mostrari, podreu emprovar-vos-la per saber la talla que necessiteu.\nEntreu al següent enllaç i utilitzeu el codi del club B0066.\n2. Mercat de segona mà\nDes del Club volem oferir la possibilitat de posar en contacte les famílies que volen vendre tota o part de l’equipació de bàsquet (perquè ha quedat petita o per altres raons) amb famílies que la volen comprar.\nVenedors: Heu d’emplenar el formulari següent.\nCompradors: heu d’anar a l’enllaç Full de registre on hi trobareu les equipacions que estan a la venda i també hi trobareu les dades per posar-vos en contacte amb els venedors.\nAquesta interacció és estrictament entre venedor i comprador, el club no hi intervindrà per res i se’n desentén de qualsevol tracte o negoci al que arribin els interessats. La col·laboració del CB Viladecans no va més enllà de posar en contacte les parts a través d’aquest full de registre.\nQuan algú es vulgui donar de baixa del llistat només cal que ho comuniqui al club.\nFormulari de venda:\nSelecciona els productes que vols vendre\n---Equipació verdaEquipació vermellaSamarreta d’escalfamentXandallEquipació escolaBossaPoloDessuadora


Havanerus | Havaneres i Cançó de taverna: XXXI Cantada d'Havaneres i Cançons de taverna de Platja d'Aro\nXXXI Cantada d'Havaneres i Cançons de taverna de Platja d'Aro\nPlatja d’Aro va acollir aquest dissabte la 31ª edició de la Cantada d’Havaneres i Cançons de Taverna.\nNo puc precisar la gent que hi havia però pel cap baix entre cadires i gent que va quedar al passeig suposo que deu voltar de les mil cinc-centes a dos mil persones.\nVaig quedar molt sorprès i content de veure una segona fila tan plena d’havanerus com l Teresa i en Lluis, l’Anna, Francesc, Marga, Marina, Dolors, Joan, Artur, Angela, Carme, Maria Pilar, Pepita, (i algú més que potser em deixo –perdó-).\nVarem trobar a faltar a l’Isabel i en Joan, a la qual li desitgem una ràpida recuperació d’una intervenció que ha patiti esperem veure-la ben aviat per les cantades.\nEls grups escollits per l’organització varen ser Bergantí, Els Cremats i Port-Bo, i a la mitja part, un any més va haver la participació del grup de Cassà de la Selva, Els Panxuts.\nNosaltres hi varem assistir en família, no hi ha millor companyia per una cantada que anar amb la gent a qui estimes i més si l’afició per una música o un gènere és compartida. Clar que si ho voleu arrodonir, i feu la previa amb un sopar amb amics, es torna quasi insuperable, gràcies per ser-hi amics.\nTot i que el petit de la casa encara no sap massa on va, tinc clar que tant les veus com la música que escolta li resulta familiar. Ha tingut la sort de compartir taula amb molts d'ells i crec que els hi reconeix la veu.\nLa sonorització de la cantada anava a càrrec de Sonostudi, empresa habitual en aquests esdeveniments. I com no podia ser un altre en aquests casos, el presentador, en Xicu Sánchez Carcassés. Tots els ingredients son el bo i millor que tenim, per tant, l’èxit de la cantada està quasi assegurat.\nAquesta cantada està dividida en dos parts: la primera en la que s’interpreta més quantitat d’havaneres i la segona on les peces que predominen estan considerades cançons de taverna.\nEl primer grup en pujar a l’escenari varen ser els que venien de més lluny, el grup de Malgrat de Mar, els Bergantí i ens varen regalar peces com «El barraler» (Carles Casanovas – Josep Bastons), «Negro Abelardo» (Jaume Pol Girbal – Josep Bastons), «Qualsevol dia» (Tòfol Mus – Josep Bastons) i «Tocat per la tramuntana» (Carles Casanovas – Antoni Mas).\nNosaltres estàvem assentats al costat de l’escenari, teníem la sort que ens havien posat un altaveu de molt bona qualitat ben aprop i en varem poder gaudir com si estiguéssim a tribuna.\nVal a dir, que quan em vaig acostar a les primeres files per anar a fer fotografies, vaig quedar parat de la diferencia de so que hi havia. Els altaveus disposats a banda i banda de l’escenari ressonaven molt i feien que les veus no lluïssin tot el que tocava.\nEl segon grup va ser Port-Bo, i les peces que ens varen interpretar varen ser: «Oreneta gentil» (desconeixem l’autor), «Un viejo amor» (Alfonso Esparza), «La baca xica» (Rafael Llop – Josep Maria Roglan) i «Tossa bonica» (Francesc Mas Ros).\nEl tercer grup de la primera part varen ser Els Cremats i es varen ajustar (els que més) al guió i ens varen interpretar havaneres com: «Na nena» (Gumersind Riera – J. L. Ortega Monasterio), «La colombiana» (en desconec l’autor), «La calma de la mar» (Nicolau Guanyavents) i «Habaneras de Càdiz» (Antonio Burgos – Carlos Cano).\nTret dels problemes que us he comentat del so, els tres grups varen fer interpretacions formidables. Amb aquests repertoris i les bones interpretacions que es varen fer la primera part d’havaneres deixava el nivell molt alt.\nA la mitja part i just abans de repartir el cremat, el grup convidat com cada any eren Els Panxuts de Cassà de la Selva.\nAquest any ens varen regalar la interpretació d’una peça dedicada a la recentment traspassada Antònia Vilàs. També –i com no podia fallar- ens varen regalar la interpretació de la peça estrella de la cantada «L’havanera de la cantada del cavall bernat» (o algo així).\nAra tocava el segon torn de la cantada i on es poden veure certes diferentes maneres d’entendre la cançó de taverna només veient els repertoris escollits.\nCrec que la immensa majoria de gent no es fixa en les dues parts doncs els hi falta coneixement del gènere, com és normal. Però nosaltres que sempre intentem ser-hi, veiem per on acostuma ha anar cada grup.\nEls primers en tornar a l’escenari varen ser els Bergantí i ens varen interpretar de tot una mica: «El amor es como el vino» (En desconec l’autor), «La subhasta» (Tòfol Mus – Josep Bastons), «La sardana de la mar» (J. Marti “Bepes” – Ricard Viladesau), «Las fuentes» (En desconec l’autor).\nEls segons i respectant l’ordre els Port-Bo i ens varen interpretar: «La xalana» (Carles Casanovas – Josep Bastons), «El pescador de canya» (Carles Casanovas – Josep Bastons), «Lola la tavernera» (Carles Casanovas – Josep Bastons), «Pepe» (Antoni Mas),\nI el darrer grup, Els Cremats els quals ens varen intepretar: «Son de la loma» (Miguel Matamoros), «La taverna del vell mercant» (Enric Ferrer), «Ull per ull» (Adrià Puntí), «El cuarto de Tula» (S. Gonzalez Siaba).\nJa ho veieu vosaltres mateixos la diversitat de peces interpretades i els ritmes que s’hi afegeixen. Per una banda tenim, valsets, sardanes, masurques, rumbes i txotis, i per l’altra, es tira més cap a la part cubana i la seva manera d’entendre el cant de taverna amb son cubà i cançó mediterrània.\nLa cantada no podia acabar sense les dues peces de rigor, «La bella Lola» i «El meu avi». La sorpresa va venir de nou quan en Xicu Sánchez Carcassés em va fer pujar per celebrar l’aniversari del bloc. Val a dir que altres anys també ho ha fet, però com no havíem parlat del tema, pensava que se li havia passat, però com ja sabeu els que el coneixeu, a en Xicu no se li escapa cap detall, per això –i molt més- el considero el millor organitzant, dirigint i presentant cantades d’havaneres, Xicu, per molts anys!\nEn Dídac havia quedat dormit al cotxet, des de les primeres notes de l’acordió d’en Pere Fort. No sé si ho va fer per cansament o per la costum que tinc de cantar-li alguna abans d’anar a dormir...\nAprofito l'avinantesa per demanar-vos el vostre vot si ho creieu oportú als Premis Blocs Catalunya 2013. (Si clickeu l'imatge us portarà directament a la web de www.stic.cat, un cop allà, a la part dreta de la pàgina us podeu registrar amb el vostre compte de Facebook o twitter i accedir a les votacions. Trobareu el bloc Les Havaneres a la categoria Cultura/Tendències).\nI sense fer massa soroll, no sigui que algú es desperti, us convido a trobar-nos a la propera...\nÉs una cantada molt bonica i que em porta molts bons records, té l'abans el durant i el després de la cantada on cada any compartim estones entranyables amb els amics havanerus. Moltes gràcies per pensar en nosaltres, jo estic recuparant-me molt i molt bé, així que no trigarem a veure'ns.\nEm fa peneta haver-me perdut aquests meravellosos grups, a més a més, Els Panxuts fan un paper increïble aquí Platja d'Aro i posen un toc d'humor fabulós.\nGràcies per aquesta crònica, tant la part escrita com les fotografies són petites joies. Fins molt aviat, amics havanerus!\n20 de juliol, 2013\nPeix Fregit a Barberà del vallés\nXXXI Cantada d'Havaneres i Cançons de taverna de P...\n47º Cantada d'Havaneres de Calella de Palafrugell\nCantades d'aprop a Calella


Les 15 eines imprescindibles de blocatge del 2018 - aprenentatgesLlegir Més\nPrincipal aprenentatges Les 15 eines imprescindibles de blocatge del 2018\nTant si teniu un bloc com a hobby o teniu el vostre propi negoci autònom, trobareu maneres d’augmentar el trànsit, creeu constantment contingut d’assassí i comercialitzeu la vostra obra mestra en cap cas és un passeig pel parc.\nI amb tantes eines i recursos disponibles a Internet, sovint pot resultar complicat intentar separar els bons del dolent. Afortunadament, hem recopilat aquesta llista de les millors eines de blog de 2018 perquè no us haureu de passar hores intentant trobar-les.\nAixí, sense més detalls, aquí teniu les 15 eines imprescindibles que ha de fer servir tots els bloggers!\n1. Aplicació Hemingway\nHemingway App us ajudarà a perfeccionar el vostre estil d’escriptura i us avisarà quan les frases siguin massa llargues o complicades de llegir. Simplement, heu de copiar i enganxar el text a l’editor en línia i mostrarà automàticament les àrees que necessiten millorar, en funció del seu sistema de codificació de colors.\nFins i tot els millors escriptors fan la tipografia puntual i, si no teniu cap editor professional per llegir la vostra obra, Grammarly hauria de ser el vostre millor amic. La versió gratuïta ressaltarà errors gramaticals i ortogràfics evidents, mentre que la versió premium fins i tot suggerirà canvis de vocabulari i inclou un controlador de plagi integrat.\n3. Eina de prova de llegibilitat\nCom a blogger, naturalment voldreu compartir els vostres coneixements amb el món, però de vegades podeu utilitzar paraules massa progressives per al lector mitjà, que llegeixi entre el 7è i el 9è grau. Això vol dir que si el vostre text està massa avançat tècnicament, el vostre públic es pot cansar i es traslladarà a una publicació més fàcil de llegir. Aquí és on surt l’eina de prova de llegibilitat: assegura que la publicació és fàcil de llegir i conté frases oracions breus i un llenguatge senzill.\n4. Analitzador titular de CoSchedule\nPodeu pensar que el títol del vostre bloc no és important, però no us enganyeu! Els vostres títols condueixen la gent al vostre lloc i incorporar paraules clau crítiques és una manera segura de fer-ho. Per sort, el Headline Analyzer de CoSchedule és aquí per ajudar-vos i us explicarà com d’efectiu és el vostre títol i si utilitza les emocions adequades. Fins i tot us oferirà suggeriments si cal editar qualsevol cosa.\nSi voleu crear imatges personalitzades que parlin amb el vostre públic, Canva és l'eina perfecta per a vosaltres! Disposa d'una biblioteca de plantilles d'alta qualitat que es poden ajustar i modificar per adaptar-se a les vostres necessitats personals. Tot i que molts elements són gratuïts, la descàrrega d’imatges tindrà un cost d’1 dòlars cadascun.\nEn aquesta època visual-pesada, ens basem en l’ús d’imatges per explicar una història en lloc de llegir a través d’un gran fragment de text que dirà pràcticament el mateix. Però trobar imatges de gran qualitat (que legalment podeu utilitzar) per omplir les pàgines del vostre bloc pot ser complicat. Aquí és on entra MyStockPhotos: tenen una enorme biblioteca d’imatges gratuïtes que es poden descarregar per a totes les vostres necessitats.\nSi MyStockPhotos no compleix les vostres necessitats, el més probable és que Pexels. De fet, té una gamma d’imatges més àmplia que qualsevol altre proveïdor de fotografies d’existència gratuïta allà fora, amb una interfície fàcil d’utilitzar.\nDesignhill és perfecte per crear gràfics personalitzats en molt poc temps. Tot el que heu de fer és publicar una breu i buscar els vostres dissenys, ajustar les modificacions necessàries i obtenir la propietat de la nova imatge. Tanmateix, té un cost elevat, però, si no sou dotats gràficament, pagareu invertint en una eina professional com aquesta.\nTens problemes per pujar imatges grans al lloc de WordPress? Trobeu que es triga molt a carregar-se les pàgines? Les imatges grans poden retardar el vostre lloc, de manera que utilitzar una eina de compressió d’imatges com Compressor.io és excel·lent per assegurar-vos que el vostre lloc no es queda en retard.\n10. Eines de Google\nGoogle té un gran nombre d’eines essencials per a tots els bloggers que hi ha. Aquests inclouen el Planificador de paraules clau d’AdWords, que us ajudarà a determinar si la vostra idea de tema és bona i si hi ha alguna demanda. A continuació, hi ha Google Trends, que pot ser una font fantàstica per esbrinar què és el més popular avui en dia, per a la temporada o fins i tot per a un país diferent. Finalment, un cop publicades les publicacions, podeu comprovar el seu rendiment a Google Analytics.\nAhrefs ha estat considerada com una de les millors eines de SEO per si mateixa. Aquesta excel·lent eina no només ofereix una cerca de dades de paraules clau més en profunditat, sinó que també recomana temes calents basats en la vostra entrada i us permet obtenir una puntuació de dificultat per veure a què es classifica el terme.\n12. Explorador de paraules clau de Moz\nDe forma similar a Ahrefs, l'Explorador de paraules clau de Moz és una altra excel·lent eina de SEO que cal considerar, que ofereix una prova gratuïta de 30 dies. Molts venedors digitals defensen que les dades del seu volum de cerca són més precises que el seu rival de Google AdWords i que tenen una millor difusió dels termes de cua llarga. L’únic inconvenient és que només podeu cercar una paraula clau alhora.\n13. SEO enorme\nUna estratègia SEO combinada amb cura permetrà atreure el públic adequat i optimitzar les possibilitats de classificar-vos per a les paraules clau adequades. Yoast SEO t’ajuda a fer-ho, és molt fàcil d’utilitzar i fins i tot destacarà les àrees de la teva pàgina que necessiten solucionar-ho.\nEl màrqueting per correu electrònic és una manera excel·lent de fer créixer el vostre públic, però necessitareu una bona eina per ajudar-vos en el camí. I MailChimp és així. Disposa d’una interfície fàcil d’utilitzar i et permet dissenyar i generar correus electrònics atractius que conduiran els lectors al vostre lloc. També podeu incloure informació sobre ofertes especials, competicions i qualsevol altra cosa que vulgueu promoure que sigui relacionable amb la vostra indústria.\nÉs important protegir el vostre lloc contra amenaces i pirates informàtics importants, per la qual cosa cal tenir una bona eina de seguretat. Wordfence és una opció fantàstica i es pot instal·lar com a complement al vostre lloc que analitzarà el vostre lloc i el defensarà contra programari maliciós maliciós.\nUtilitzades junts, aquestes eines de blogs us poden ajudar a millorar el vostre contingut, perfeccionar el vostre disseny i arribar a una audiència més àmplia, fent créixer de manera efectiva el vostre lloc i la vostra marca personal en aquest procés. Es necessita temps i paciència, però recordeu que la feina i la dedicació sempre valen!\nVostè jura per altres eines de blog? Uneix-te a la conversa a continuació i fes-nos saber quins són els teus preferits.


Quin boig propòsit | Comença la feina de juliol… amb menys il·lusió que mai\nMentre a alguns companys els obliguen a deixar de treballar per decret llei, deixant clar que l’únic que volen de nosaltres és atendre l’alumnat, i com que ja no hi ha alumnat a les aules és més important els diners que s’estalvia l’administració que la preparació i correcció d’exàmens extraordinaris de setembre, l’organització del nou curs, la preparació de nous materials, la preparació de programacions d’aula i tota la resta de tasques que es realitzen al llarg del calorós mes de juliol en casa, perquè al treball no hi ha condicions adequades per fer-ho.\nMentre altres companys són desplaçats del seu centre per l’aplicació al País Valencià del Real Decreto-ley 14/2012, de 20 de abril, de medidas urgentes de racionalización del gasto público en el ámbito educativo. I al juliol no cal que facen res perquè, per primera vegada des de que els van donar plaça definitiva, no saben on podran dedicar-se a la seua feina el pròxim any. I això ha passat perquè a nivell Estatal i a nivell autonòmic als dirigents els importa ben poc la qualitat de l’ensenyament públic. Necessiten diners i ja no saben d’on traure’ls. I si poden estalviar quatre xapes fent que l’alumnat ocupe un espai en una aula massificada, ho fan, mentre cap alumne (futur votant), pare o mare (actuals votants) es queixe. I si poden deixar d’invertir en educació fent que cada professor i professora assumisca la feina que porta al darrere l’augment de la jornada lectiva setmanal, cap problema, són pocs vots comparats amb les audiències del futbol (per cert, si de veres hem d’estalviar, crec que és un luxe enviar una delegació a no se quin país a jugar una competició europea, però és només una opinió. Potser l’adrenalina de veure jugar una final augmente la productivitat d’un estat i tornem a tenir diners per a invertir en educació, sanitat i investigació. No se si hi han estudis al respecte).\nBé, i això que aquest article anava de que ja podem instal·lar una nova versió de LliureX a les aules. Amb totes les novetats i millores desenvolupades per un equip (que també va perdent persones), en col·laboració amb alguns docents i usuaris d’aquest sistema operatiu (que van perdent persones i il·lusió). I que aquesta nova versió la podem trobar a una renovada pàgina web. I que aquells que ens dediquem a mantenir els equips del centre en les millors condicions possibles, podem dedicar les primeres hores del dia (preferiblement de 8 a 10, que a partir d’eixa hora pots sofrir deshidratació de la calor que fa a una aula) d’alguns dies d’aquest trist juliol a actualitzar els ordinadors i les aules d’ordinadors. I així tenir tot preparat per a començar en setembre un nou curs amb els equips llestos per a l’ajuda en l’aprenentatge de l’alumnat. Ho farem, ens agrada que les màquines estiguen optimitzades i siguen útils. Però aquest setembre serà diferent. Aquest curs es farà molt llarg per a tots/es. Les regles del lloc han canviat i continuaran tocant-nos a tots/es. Ningú podrà treballar tranquil a partir d’ara. I sinó pregunteu com s’està fent la privatització del sistema de salut del País Valencià. La il·lusió s’en va.\nPD. Per a quan una actualització severa del sistema operatiu dels dirigents?\nAmpliació el dia 1 de juliol\njuny 30, 2012 Permalink\nCategories: Ensenyament, Opinió Tags: Ensenyament, Opinió\n5 Responses to Comença la feina de juliol… amb menys il·lusió que mai\njuny 30, 2012 at 11:03\n“mentre cap alumne (futur votant), pare o mare (actuals votants) es queixe”, açò és el que realment em té desconcertada.\nFrancesc Juan says:\njuny 30, 2012 at 16:16\nEm sembla fantàstica la teua entrada Daniel. Crec que defineix molt bé com ens sentim. Una abraçada.\njuliol 1, 2012 at 07:55\nLa lluita continua, no ens podem minar la moral perquè si no ja han guanyat… a les barricades!!! Gràcies per l’entrada Daniel.\njuliol 1, 2012 at 08:29\nVinalopona, les mares i els pares no saben la força que tenen. Si aprofiten l’estiu per a reflexionar i tots/es decideixen no portar als seus fills a totes les escoles públiques del País a setembre fins que no es tornen a obrir nous grups per a tornar a la ràtio normal. La cosa canviaria.\nFrancesc i Samuel, una cosa es mostrar la desil·lusió i la tristor d’aquest final de curs i una altra deixar de lluitar pel que pensem que és millor. Però, o les famílies comencen a moure el cul, o ací no fem res.\nPingback: Ens anem a Mérida amb LliureX!! « Quin boig propòsit


Foto presa de la xarxa Durant els anys de la carrera, els professors em van anomenar Màrius Torres, llavors desconeixia qui era. Després en el transcurs inacabable de l'estudi de les oposicions vaig descobrir que fou un poeta que va morir jove, a causa de la tuberculosi. Ara, amb motiu del Cententari m'he decidit a llegir la poesia de Màrius Torres, amb el volum Poesies , prologat per Pere Gimferrer. És curiós el fet que la seva poesia no es pot deslligar del fet que ell patia una malaltia incurable, i és així que tots els poemes fan referència a la mort, però en la majoria de casos fa servir metàfores per referir-s'hi per exemple, la nit, l'eternitat, etc. Així donc, tot el que té vida s'associa a la mort com la natura que té un naixement i el seu declivi vital, i el seu cicle natural dels éssers vius esdevé un correlat amb el jo poètic. Però la poesia d'aquest autor lleidatà no només es redueix a tractar la temàtica de\nL'estiu del 2007 vaig donar crear l'Antaviana i així va néixer l'Arlequí. Aleshores, vaig triar un estil clàssic i senzill, i el blog era un simple espai per a publicar alguns contes que tenia guardats al calaix, bé més aviat, al disc dur. D'un any a l'altre, van néixer noves seccions: El Qüestionari, Digue'm què llegeixes?, Llegim amb..., Jocs literaris, Música i literatura, i a dia d'avui encara han sorgit noves seccions, com l'Entrevista blocaire, Dues versions, una mica de música. Al llarg d'aquests tres anys la quantitat de posts ha anat augmentant (de 52 a 311), i en aquest període han anat passant per aquí diferents lectors i lectores, molts dels quals també són blogaires, siguin tímids, obssessius, exhibicionistes, etc. El que més m'agrada és el fet que gràcies aquests lectors que deixen els seus comentaris, fan que tant el blog com l'Arlequí es facin una mica més grans, sempre amb senzillesa, i sobretot, gràcies a la\nL'any 1931 el compositor Herman Hupfeld va compondre una cançó que es convertiria en un clàssic de la música: As Times Goes By . L'anomenada peça musical no va obtenir la fama fins al 1942 gràcies a la pel·lícula Casablanca. En aquell film, l'encarregat de posar veu a la lletra fou Dooley Wilson. És el moment en què la protagonista, Ilsa Lund arriba al bar de'n Rick Blaine, i pronuncia una de les frases més conegudes del cinema universal: Torna-la a tocar Sam. La peça s'inicia amb tres estrofes que parlen del progrés i de com ha passat el temps fent que tot canviés: [This day and age we're living in Gives cause for apprehension With speed and new invention And things like fourth dimension. Yet we get a trifle weary With Mr. Einstein's theory. So we must get down to earth at times Relax relieve the tension And no matter what the progress Or what may yet be proved The simple facts of life are such They cannot be removed.] E\nMilers d'ocells emprenen el vol, emmirallant-se en aigües dolces, esperant que arribi el demà per tornar-hi.\nFoto presa de la xarxa Fa pocs dies el blocaire Francesc Mompó Valls va escriure el post el blogaire exhibicionista al seu blog. Aquest escrit ens genera una pregunta: els escriptors/res som exhibicionistes? Quan vaig començar a escriure per a mi era una manera de parlar perquè era molt molt tímida. I a més a més, la literatura em permetia inventar-me realitats fantasioses diferents de la que vivia, que fou un infern. Al principi, escrivia històries que no tenien res meu, i per tant resultaven artificioses literàriament parlant. Després vaig començar amb el projecte del llibre on vaig aprendre a escriure relats amb una veu i unes històries on no hi manca l'experiència vital, sempre però sota el sedàs de la ficció. Ara reflexionant crec que escriure és una forma de comunciar-nos amb els lectors i les lectores. És possible que de vegades cerquem que ens aplaudeixin els textos que escrivim. Però he après, gràcies al blog, que la interacció que es crea entre l'Arlequ\nFoto presa de la xarxa quin/s llibre/s t'has llegit aquest estiu? Llegeixes més a l'estiu que en d'altres èpoques de l'any?\nFoto presa de la xarxa Fa un cert temps vaig escriure aquest post: Gènere o gèneres literaris? en el qual afirmava precipitadament que temptejo només un gènere: el conte. Certament, hi ha un refrany que diu: "D'aquesta aigua no en beuré", i és que els camins literaris ens porten cap a indrets insospitats. I és així que tot i que no bandejo les narracions, estic intentant escriure textos poètics. La idea neix, i després es converteix en text amb una forma concreta. Darrerament m'he convertit en lectora de poesia, actualment, llegeixo Poesies de Màrius Torres, les lectures i el meu entorn vital m'han empès a fer exercicis literaris sota el llenguatge poètic. Els escriptors/res al llarg del nostre trajecte literari fem parades, i ens aventurem a llocs misteriosos i desconeguts, cercant la nostra veu.\nFoto presa de la xarxa Aquí teniu un nou joc Troba les paraules : En Francesc Mompó Valls ja ha descobert dues paraules, encara us en queden vuit La Mercè Climent j a ha trobat la paraula 10. Encara teniu set paraules per a descobrir. En Vicicle ha trobat unes quantes paraules, però Alba i Ulisses no són correctes. Així que us haureu de trencar una miqueta més el cap. La Maria Consol ha encertat la primera paraula. Ja en queden menys! En Francesc Mompó Valls ha endevinat la paraula 3, Mercè! Felicitats a tots i totes els que heu participat! 1. Sobrenom d'un rei català de la corona catalanoaragonesa. EL CERIMONIÓS 2. Llibre dels llibres . BÍBLIA 3. Nom de dona que dóna nom a un concepte de la poesia trobadoresca. Aquest nom en la poesia trobadoresca simbolitzava quan una dama corresponia a l'amor cortès del trobador. MERCÈ 5. Nom d'un filòsof romà que fou condemnat a mort per Neró SÈNECA 6. Títol d'una cançó popul\nFrank Sinatra: Versió en català Vola'm a sa lluna interpretada per Cris Juanico:\nFoto presa de la xarxa "No ploris per allò que no tens, no ploris pel que has perdut. Somriu per allò que encara ha de venir".\nFoto presa de la xarxa Obro els ulls i dins meu rellisquen llàgrimes. Infinitat de gotes s'emporten cases, cotxes, records i ànimes. Veig en els seus rostres un plany amarg sense consol, i jo passejo a la deriva cercant camins d'esperança.\nFoto presa de la xarxa un títol per aquesta imatge.\nDes del blog Tumateixllibres ens proposen fer un auca de blogs aquí us deixo la meva aportació: Una finestra que ningú no sap tancar, és un indret per on pots passejar. Una finestra que ens convida a mirar, deixant sentir una veu que ningú no pot empresonar.\nAvui somric a la dona del mirall, ara reconec el seu esguard, l'esguard amagat. Som com el mar i el cel, abraçats per l'horitzó, sota la llum de la lluna.\nUna nit d'estiu a la Fira, ella es va topar amb la màquina dels desitjos. Desig concedit , va dir l'home de cera. Al mirar-se al mirall li havien desaparegut les arrugues, i una llàgrima li va relliscar pel rostre.\nFoto presa de la xarxa Aquí teniu la solució del joc Troba les paraules... Especial Màrius Torres . Aquests són els i les participants que han trobat les paraules: Francesc Mompó , nickmazziu , Elvira FR , Mercè , Pepe . Moltes felicitats a tots i totes! 1. Nom de la ciutat de naixement de Màrius Torres. LLEIDA 2. Nom d'una ciutat que Màrius Torres va visitar durant el viatge de fi de carrera. FLORÈNCIA 3. Nom i cognom de l'escriptor que visitava Màrius Torres al sanatori. JOAN SALES 4. Nom autèntic de la Mahalta . Dues respostes possibles facilitades pel Francesc Mompó Valls : MERCÈ FIGUERES I MALALTA. 5. Pseudònim que el poeta va emprar en alguns dels seus escrits. GREGORI SASTRE 6. Nom de les dues llengües en les quals Màrius Torres va traduir obres d'autors clàssics: FRANCÈS I ANGLÈS 7. Tres cognoms de tres autors clàssics que Màrius Torres va llegir: MOLIÈRE, VERLAINE I BAUDELAIRE 8. Títol del poema al qual pertanyen\nFoto presa de la xarxa En Víctor Pàmies ha fet una crida a la blogosfera per a recordar que el dilluns 30 d'agost es compleixen 100 anys del naixement de Màrius Torres . O sigui que ja sabeu que és el dia en què els blocaires hem de pensar un apunt sobre la figura i l'obra de l'escriptor i penjar-lo el 30 d'agost. 1. Nom de la ciutat de naixement de Màrius Torres. LLEIDA 2. Nom d'una ciutat que Màrius Torres va visitar durant el viatge de fi de carrera. FLORÈNCIA 3. Nom i cognom de l'escriptor que visitava Màrius Torres al sanatori. JOAN SALES 4. Nom autèntic de la Mahalta . Dues respostes possibles facilitades pel Francesc Mompó Valls : MERCÈ FIGUERES I MALALTA. 5. Pseudònim que el poeta va emprar en alguns dels seus escrits. GREGORI SASTRE 6. Nom de les dues llengües en les quals Màrius Torres va traduir obres d'autors clàssics: FRANCÈS I ANGLÈS 7. Tres cognoms de tres autors clàssics que Màrius Torres va llegi\nFoto presa de la xarxa Des de ben petita, sempre m'han rondat pel cap infinitat d'idees per a escriure. És clar, que una cosa és tenir la idea i l'altra és convertir aquesta en un text literari. No és pas una tasca senzilla, perquè tot individu pot tenir una bona idea però després cal trobar el camí fins a materialitzar-la. Les idees són la matèria prima d'un futur text literari, i seguidament hem de saber trobar aquest camí de què parlo, començant per triar el gènere, cercar la nostra veu..., sempre evolucionant en el nostre viatge literari. I és aquesta precisament la grandesa de la literatura, la tasca de materialitzar la idea al paper a través de la ficció i del llenguatge literaris. El més important no és si aconseguim un text literari de qualitat i per tant llegible, sinó fer el viatge essent per uns instants l'Ulisses que torna a la seva Ítaca estimada.\nFoto presa de la xarxa Ja fa temps que tinc al calaix una idea que primer vaig voler donar-li forma amb el gènere del teatre, però no, no era aquesta la forma adequada. Després vaig decidir abandonar, tot i que el meu jo creatiu, no ho ha fet mai. Ahir després d'una nit de calor i d'insomni, vaig posar-me a llegir contes i faules de la pàgina web Un mar de contes , aleshores em va venir una alenada d'inspiració per donar vida aquella idea que ja semblava morta. I mentre escrivia, i el rellotge marcava les dotze passades, em sentia com un d'aquells escriptors que té un moment d'inspiració tan frenètic que no pot parar d'escriure, tot i que, amb el temps he après que és bo deixar resposar l'escrit abans d'acabar-lo i continuar a poc a poquet fins que prengui forma de relat. Així doncs, la lectura i els textos ja escrits i que formen part de la cultura són un bon material per desvetllar les muses i fer que aquestes ens facin moure els dits\nFoto presa de la xarxa Falta poc perquè es compleixin els cent anys del naixement d'un poeta singular: Màrius Torres . És per això que li dedico aquest joc literari com a homenatge. Aquí teniu deu pistes per a descobrir les paraules amagades del poeta: 1. Nom de la ciutat de naixement de Màrius Torres. _ _ _ _ _ _ 2. Nom d'una ciutat que Màrius Torres va visitar durant el viatge de fi de carrera. _ _ _ _ _ _ _ _ _ 3. Nom i cognom de l'escriptor que visitava Màrius Torres al sanatori. _ _ _ _ _ _ _ _ _ 4. Nom autèntic de la Mahalta . Dues respostes possibles facilitades pel Francesc Mompó Valls : MERCÈ FIGUERES I MALALTA. 5. Pseudònim que el poeta va emprar en alguns dels seus escrits. _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ 6. Nom de les dues llengües en les quals Màrius Torres va traduir obres d'autors clàssics: _ _ _ _ _ _ i _ _ _ _ _ _ 7. Tres cognoms de tres autors clàssics que Màrius Torres va llegir: _ _ _ _ _ _ _ , _ _ _ _ _ _\nFoto presa de la xarxa Aquí teniu la segona pista: 1. No és un únic personatge. 2. Són homes que tenen un enemic molt poderós que vesteix de vermell. En Jesús M. Tibau ha descobert que els personatges incògnites són els tres mosqueters. Moltes felicitats! Per cert, sabríeu dir-me el nom d'aquests tres personatges?\nFoto presa de la xarxa FASCICLE I: Després d'un llarg divendres estressant, l'Olga va topar-se amb l'Anna, i ella li diu: -Olga has perdut una arracada. Instintivament, ella fa el gest de tocar-se l'orella per comprovar-ho. - Tens raó. He perdut l'arracada. FASCICLE II: L'Olga va marxar sense dir adéu a l'Anna, estava capficada: On dec haver perdut l'arracada? Intentava recordar què havia fet aquell dia, i de sobte es va adonar que tenia un buit a la memòria, no recordava res del què havia fet els darrers dies. Caminava i caminava sense saber quin rumb havia de seguir. FASCICLE III: Caminava i de sobte sentia una cremor als peus, l'Olga es va adonar que caminava descalça. "-On són les meves sandàlies?". "-Estic somniant?" Es va pessigar el braç i es va sentir un ai!. No, no estava pas somniant, caminava sense sandàlies pels carrers de la ciutat comtal. Aleshores c\nFoto presa de la xarxa Aquí teniu una nova incògnita i la primera pista : 1. No és un únic personatge.\nQuin any vas crear el teu primer bloc? El 2008, el dia 26 de juliol va néixer “Un tel als ulls”, amb l'apunt “M'agrada el te”. Bloc o blog? Blog. No veig cap incongruència d'aquest neologisme amb el nostre idioma. És més, al blog hi tinc el rètol “Açò és un blog, no pas un bloc”. “Un bloc s'alimenta dels comentaris dels lectors”, creus que és veritat? Hi ha blogs de tota mena i condició, el que si que és cert és que el meu, sense els comentaris dels lectors no té cap mena de gràcia. La majoria dels apunts els faig per ser complementats per l'opinió del lector. D'una altra manera no tindria cap sentit per a mi. Tot i que entenc que n'hi hagi que tan els faci, no és un criteri avaluable, senzillament, cadascú a casa seva ... Què t'ha aportat el bloc? Uf! Un munt de coses en positiu, tant d'aprenentatge com a nivell personal. Conèixer persones increïbles, o sigui, tot un privilegi\n1. Quin fou el teu primer llibre? Entomologia , un llibre de relats breus. 2. Quin/s llibre/s tens ara a la capçalera del llit? Les obres de Maragall de la Selecta i l'edició crítica de la seva poesia feta per Glòria Canals. Un manual sobre la música de Manuel de Falla. 3. Quin és el teu racó preferit per llegir? Sota un pi, en una cala buida. 4. Digues un llibre que no hagis llegit. El tremolor de la casa vella, de Joseph Rudyard Kipling. 5. Una lectura inoblidable… Montaigne?\nQuin va ser el llibre que et va fer entrar en el món de la literatura? Els primers llibres que em vénen al cap són els contes de Perrault i de Grimm; també un que es titulava Cuentos al amor de la lumbre ... Bé, més que un llibre en concret em vaig endinsar en aquest món per mon pare. Ell solia recitar-nos poemes –també ens cantava fragments d’òperes– i parlar-nos molt de literatura. Recorde una vegada que estava al llit griposa, no tindria més de deu anys, i perquè les hores em foren més curtes ell em llegia contes d’Edgar Allan Poe. Quan et vas adonar que t’agradava escriure? Supose que des de ben menudeta. En primària teníem uns quaderns que es deien Aprendo a redactar –eren en castellà– i en ells s’explicava com fer narracions, descripcions, etc. A mi m’agradava molt escriure i sempre intentava ser original. De vegades potser el resultat fóra una mica pedant com en aquella narració on contava com havia esta\nJoan Manuel Serrat: Tete Montoliu:


PANTONE, UN UNIVERS DE COLORS : Passeig de Gràcia\nBrowse: Home / PANTONE, UN UNIVERS DE COLORS\nPANTONE, UN UNIVERS DE COLORS\nTasses, cadires, llibretes, espelmes, targeters, fundes per iPhone, samarretes, borses… L'univers PANTONE s'expandeix fins als confins de la imaginació.\nCategoria: Shopping | 15 setembre, 2011\nÉs possible que Lawrence Herbert inventés el sistema PANTONE després de discutir amb la seva dona pel color de les parets. Que ella preferís un verd kelly i ell un groc mimosa o un blau genciana i la tinguessin bona. És una hipòtesi lògica, no?\nSucceís com succeís, beneït sigui el dia en què el bo de Lawrence, comerciant de targetes de colors per a companyies de cosmètics, va decidir en 1963 aplicar el sentit comú i classificar tots els colors assignant-los un nombre, creant així el que més tard es convertiria en el sistema d’identificació cromàtica de referència mundial. Una eina utilitzada diàriament per milions de dissenyadors, interioristes, impressors, fabricadors de cosmètics, pintors… I per qualsevol que no desitgi perdre més de cinc minuts discutint si “allò” és color granat o burdeus.\nLa invenció del primer pantonari va ser el “big bang” d’un univers de colors que cada dia s’expandeix més i més. En l’actualitat existeixen milers de referències de colors i gammes, segons materials i superfícies d’impressió (pintures, plàstic, tela, coloreixis web, etc.), i es fabriquen centenars d’objectes de disseny, moda i complements sota la llicència PANTONE a tot el món.\nÉs el que es coneix com l’UNIVERS PANTONE, una galàxia formada per tasses, caixes, espelmes, cadires, llibretes, targeters i fins a un hotel a Brussel·les (sí, has llegit bé, existeix un hotel PANTONE), que omplen de color i bon disseny les nostres vides, de vegades tan grises i avorrides.\nLa col·lecció UNIVERS PANTONE està disponible a:


CONAMA 9: el repte és actuar | Sostenible\nCONAMA 9: el repte és actuar\nSota el lema "El repte és actuar", de l'1 al 5 de desembre se celebrarà al Palau Municipal de Congressos de Madrid la IX edició de CONAMA, el Congrés Nacional de Medi Ambient. Com ja s'ha fet en anteriors edicions, Sostenible realitzarà un seguiment exhaustiu d'aquest congrés, donant cobertura a tots aquells actes que tinguin una especial rellevància per al món local.\nGonzalo Echagüe, president de la Fundación CONAMA, va explicar en la presentació d'aquest esdeveniment a Barcelona que "la participació serà encara més gran que en l'edició anterior, hi esperem més de 10.500 persones". Pel que fa a la presència catalana, serà també més notable que en edicions anteriors: la Generalitat de Catalunya, la Diputació de Barcelona i l'ajuntament de Barcelona, entre les administracions públiques, i el grup Hera i la Fundació Agbar en l'àmbit empresarial, figuren com a patrocinadors del congrés, fent el possible perquè se celebri aquest esdeveniment relacionat amb el desenvolupament sostenible.\nCONAMA 9 debatrà sobre la necessitat d'impulsar la posada en marxa de polítiques actives en matèria de medi ambient en les 120 activitats programades durant els cinc dies que durarà el congrés. "Intentem que el programa del congrés doni resposta a les inquietuds de la societat", va assegurar Echagüe. En aquest sentit, el president de la Fundación CONAMA va explicar que aquest any s'ha reforçat encara més l'anomenat "Encuentro Local", ja que "el món local té moltes coses a dir sobre el desenvolupament sostenible". De fet, la participació de la Diputació de Barcelona serà especialment intensa en aquest "II Encuentro Local", coordinant els més de 30 municipis catalans que hi prendran part tractant el futur de les Agendes 21 i els observatoris locals per a la sostenibilitat.\nAquest congrés, que se celebra cada dos anys, ha aconseguit amb el temps convertir-se en una "xarxa de xarxes" que permet donar visibilitat a la feina de més de 1.500 professionals distribuïts en grups de treball. I és també, com va definir Doménec Cucurull, cap del Servei de Medi Ambient de la Diputació de Barcelona, "un punt de trobada i un espai de referència" per a tothom qui treballa pel desenvolupament sostenible del país.\nInforme de Canvi Global\nD'altra banda, el congrés tindrà com a novetat destacada la presentació de l'informe "Canvi Global Espanya 2020", elaborat de forma conjunta per la Fundació CONAMA i la Fundació General Universitat Complutense de Madrid. "Hem intentat que aquest informe vagi molt més enllà del canvi climàtic", va explicar Echagüe, "i parli també d'altres crisis com la de l'aigua, les migracions forçades pel clima o fins i tot la crisi econòmica de la que tothom parla ara". Segons Echagüe, "volem que la societat sigui conscient de que el repte mediambiental és també un repte econòmic, i que ha estat el nostre model de desenvolupament poc intel·ligent el què ens ha portat a aquesta situació de crisi total".


Control de gestió - CGI\nControl de Gestió per a la presa de decisions correctes\nA CGI tenim la convicció que per dirigir un projecte i, en particular, per gestionar i coordinar el Servei de Gestió Tributària, Inspecció i Recaptació d’una entitat local, o el Servei de Denúncies i Sancions, és imprescindible disposar de la informació precisa en el moment adequat per a la presa de decisions.\nSense informació no hi ha control de gestió, i sense control de gestió, és impossible dirigir. No és possible identificar les desviacions i desajustos respecte a les previsions, ni els elements fora de control, ni les tasques no realitzades en termini o les activitats no executades de forma òptima.\nL’objectiu de la nostra col·laboració és aprofitar la informació que ja tenim en el nostre poder, desenvolupant un complet model de control de gestió que apliquem a tots els nostres projectes.\nEntenem la utilitat del control de gestió des de diferents perspectives:\nPer oferir un millor servei als nostres clients, assegurant la qualitat en l’execució.\nPer transmetre el coneixement en poder de CGI als diferents ajuntaments de la millor manera possible.\nPer aprendre contínuament de les experiències viscudes.\nPer a “industrialitzar” la producció.\nPer anticipar-nos als problemes.\nPer recollir i implementar les idees de millora, tant internes com externes.\nLes quatre peces del Model de Control de Gestió de CGI són:\nEl Pla de Tasques. Planificació sistemàtica que recull totes les tasques que s’han de realitzar al Servei ordenades pel moment en què estigui planificada la seva execució. Permet que el gerent del servei confirmi la realització de cadascuna d’elles així com conèixer les tasques omeses, la desviació mitjana en les realitzades, les tasques a executar entre dues dates determinades, etc.\nLes Bones Pràctiques. És el conjunt d’activitats que es recomana seguir en la gestió d’un servei, traduint la seva correcta execució en excel·lència en l’aplicació dels tributs. Sense ser quantificable, la seva implantació millora sensiblement la gestió.\nEls Controls Preventius. Se sustenten en la realització de consultes sobre la base de dades tributària, per a detectar eventuals irregularitats en el contingut de la informació i, en definitiva, per detectar elements “descontrolats” i planificar la seva regularització.\nEls Monitors. Eina per analitzar l’evolució de diferents ràtios i magnituds. S’extreu informació periòdica de cada projecte per tal d’analitzar tendències i evolucions.\n“Conversem sobre control de gestió amb Esteban González, Regidor d’Hisenda de Granadilla de Abona (Canàries)”\n“Observatoris de Gestió Tributària: millorar la gestió i recaptació interpretant dades comparatives entre ajuntaments”\n“Com explotar la informació tributària i utilitzar indicadors de gestió per millorar la recaptació municipal”\n“Anticipar-se als problemes amb controls preventius”


Manacor destina mig milió a reasfaltar tres camins\n2 min. Manacor 11/11/2016 22:23\n651x366 El camí del Rafal Podent és el més llarg dels tres que es vol reasfaltar els propers mesos. / J. S. El camí del Rafal Podent és el més llarg dels tres que es vol reasfaltar els propers mesos. / J. S.\nL’Ajuntament de Manacor invertirà aproximadament 500.000 euros en la millora de tres camins rurals del municipi que reben una alta afluència de trànsit. “Volem encetar amb aquestes obres un pla per millorar l’estat dels nostres camins públics, sabem que hi ha moltes coses a solucionar i per això ens posam a fer una feina que volem que tingui continuïtat”, va explicar el batle, Pedro Rosselló.\nEls tècnics del departament d’Urbanisme ja tenen a punt els projectes que han de permetre millorar el camí del Rafal Podent, el camí de Son Vell de Son Macià i el camí de Ca na Biela, a la zona de Portocristo. “En tots els casos són camins que pateixen un trànsit rodat important”, va dir la regidora d’Urbanisme, Bel Febrer.\nAquestes obres es podran dur a terme gràcies a les ajudes que el Consell de Mallorca atorga als ajuntaments amb l’objectiu d’arreglar camins de titularitat pública. En el cas de Manacor, s’ha optat per millorar l’estat d’alguns camins que estaven asfaltats però en mal estat i que necessitaven una renovació íntegra del ferm del camí.\nLes obres que s’han de realitzar al camí del Rafal Podent, que uneix el molí d’en Sopa amb l’antiga possessió i el camí dels Presos, renovaran l’asfalt dels 3,8 quilòmetres de via, que arriba a una amplada de 5,75 metres. La inversió és de 235.000 euros. El camí de Son Vell, a Son Macià, és el que connecta la carretera de Manacor-Felanitx amb Son Macià. El camí de Son Vell fa 2,5 quilòmetres de longitud i 4,5 d’ample, i la inversió prevista en la renovació és de 174.000 euros. A més a més s’actuarà en el camí de Ca na Biela, a la zona de Portocristo: es renovarà completament l’asfalt en un tram del camí, d’1,5 quilòmetres i amb una amplada de 4,5 metres. En aquest cas, s’hi gastaran uns 70.000 euros.


Inauguració del grup escultòric Sant Jordi i el drac\nEn aquest grup escultòric faig una interpretació simbòlica i arquetípica de les figures de Sant Jordi i el Drac: la de la lluita entre dues forces antagòniques i indissociables que, en el seu confrontament i en la recerca per trobar un equilibri, són el motor que fa avançar la humanitat.\nLa figura humana representa tot el que té de raciocini el gènere humà, la part que propugna els valors de la solidaritat, l’amor, la cultura..., uns valors que necessita defensar enfront de la part més inconscient, la seva ombra, d’on prové l’egoisme, la mentida, la insolidaritat, l’enveja, etc., que és representada per una bèstia inclassificable, en aquest cas, el drac llegendari. Home i bèstia, allò que és conscient i allò que és ocult, el bé i el mal, l’àngel i el dimoni, Ormazd i Ahriman, el yin i el yang, que, situats en un pla d’igualtat, es miren, es temen, es respecten i es valoren. Cadascú sap la mesura de les seves forces tant com coneix les de l’altre.\nA l’escultura la batalla no ha esclatat, no hi ha violència manifesta, no hi ha sang, ningú no ha guanyat i ningú no ha estat vençut. Es palpa una situació de gran tensió que es manté en equilibri. Simbolitzo Sant Jordi en la figura nua d’un home, nuesa que evita la seva identificació amb cap grup social o cultural i que el fa intemporal. L’únic element que té una representació referencial és l’espasa, una espasa que està dissenyada i preparada per a la lluita i que a l’escultura està en repòs. Amb una mà l’home l’agafa d’una manera amenaçant i amb l’altra, alhora, en protegeix el tall. És un gest de demostració i al mateix temps de força i de control. Conscient dels seus dimonis interiors i exteriors, l’home és capaç de plantar-los cara. Tracto el tema d’una manera expressionista. Per això les figures, tant l’humana com la del drac, mostren voluntàriament una desproporció important dels membres per tal d’escapar de la representació concreta i accentuar-ne el caràcter simbòlic i arquetípic. El modelat dels cossos, expressiu i esquemàtic, sense gaires concessions a una idea amable de l’estètica, està en funció de les tensions físiques i emocionals que vull transmetre, amb un texturat matèric i vigorós que accentua el fet de ser una al·legoria d’unes potents forces de la natura.\nSant Jordi i els castellers\nPlaça Catalunya Figueres\nImplantació Sant Jordi i el Drac


La Mancomunitat del Camp de Túria, present en la Fira del Comerç de Riba-roja - Noticias CAMP DE TURIA\nLa Mancomunitat Camp de Túria ha participat en la XVIII Fira del Comerç de Riba-roja de Túria, organitzada per l’Ajuntament de Riba-roja. Aquesta es va celebrar el passat cap de setmana a l’esplanada del CIJ d’aquesta localitat.\nLa presidenta de la Mancomunitat i alcaldessa de Marines, Mª Dolores Celda, ha assegurat que “aquest tipus d’esdeveniments són un aparador perfecte per a promocionar i dinamitzar el comerç local i de proximitat que resulta imprescindible per mantenir vius els nostres pobles”.\nDurant el cap de setmana la Mancomunitat ha donat a conèixer els diferents serveis que es presten des d’aquesta entitat supramunicipal, així com el projecte “Foment i Millora de l’Empleabilidad” que, finançat pel SERVEF, s’està portant a terme en el marc del acord Territorial d’Ocupació i la Carrera dels Arbres i Castells, que el proper any. Aquest esdeveniment complirà el pròxim 2019 la seva X edició (23-24 de febrer).\nEls visitants de la fira van tindre l’ocasió de gaudir de la major oferta comercial de la zona. Més de 100 expositors en un mateix espai, molta animació, espectacles, bona música en directe i moltes sorpreses més formaran aquesta nova edició.


Cireres i Mimosas de Ceret | Vallespir Tourisme\nGastronomia amb Productes de proximitat\nLa cirera és el símbol de la ciutat de Ceret\nPer dir la veritat, els dos s'han tornat inseparables!\nDes de fa més de 150 anys, aquest fruit ha trobat, en aquesta part del Vallespir, una terra i un clima predilecte. De fet, aquesta zona de producció, la més meridional de França, té sòls lleugers i filtrants, lleugerament pissarrosos. La primavera és suau, no gaire ventosa. Promou una bona floració i una maduresa molt primerenca.\nDes de mitjan març, Ceret es vesteix de blanc amb els seus nombrosos camps de flors de cirerer. Una autèntica pintura a l’aire lliure!\nAixí és com, des de mitjans d’abril, els gourmets tenen l’alegria de degustar les primeres cireres de França! Hi ha molts bons elaboradors presents al territori per permetre la producció i recol·lecció d’aquest preciós fruit. També s’ha creat una carta de qualitat per part d’un sindicat de productors sota la marca “Primélice”.\nFalta el títol del vídeo\nFalta el subtítol del vídeo\nDocumental “Cerets, cireres i homes”\nProduït per l’associació Lezebeles Réalizations\nFesta a la cirera\nCada any, es dedica una festa a la cirera de Ceret cap a finals de maig amb més de 20.000 visitants!\nDurant un cap de setmana, la Fête de la Cerise et Céret de Bandas anima els carrers del centre de la ciutat amb parades de productors locals, bandes, manualitats sobre la temàtica de la cirera, animacions com la famosa escopinada de pinyols o el concurs d’enfrontaments, actuacions locals com la sardana (dansa tradicional catalana) , els castells (piràmides humanes)…\nDescobriment del territori i convivència garantits!\nDurant molts anys, el president de la República rep cada any una caixa que inclou aquest vaixell insígnia del Vallespir!\nUna autèntica decoració de postal!\nA principis d’any, admira a Ceret el color “or” al vessant del turó. En aquest moment, les nostres Mimoses estan en flor i ofereixen color per al nou any!\nQuin plaer dels ulls i quina olor mentre passeges per aquests espais!\nLa recol·lecció de mimosa es sol fer al febrer. Com que el període de floració és molt curt, els nostres productors estan molt actius en la preparació dels rams per enviar-los a tots els racons de França. Sí! la mimosa de Ceret té un gran èxit!\nAl vessant del poble hi ha camps bivouaqüents proveïts de mimosas. En el moment de la recollida, passa que, lluny del seu lloc, fem la trobada extremadament fragant d’una noia els braços de la qual van ser cuidats durant el dia amb branques fràgils. Com una làmpada l’halo de la qual de claredat seria de perfum, se’n va, l’esquena es va girar cap al sol fix. […]\nRené Char, Fureur et mystère, Seul romandre (1938–1944)\nPesca a Vallespir\nGroupe de touristes en visite\n©Groupe de touristes en visite\nLa Casa de l’Aigua i de la Mediterrània al Voló


L’electromobilitat d’aquest 2020\nBarcelonaNo són entelèquies ni especulacions com algunes que hem vist recentment. Són novetats sí, però també realitats tangibles que es comercialitzen aquest any. Sis cotxes i dos escúters elèctrics, normals i a l’abast. Per poder-los pagar no haurem de patir per si ens tallen la llum.\nDesprés d’atacar l’electromobilitat per la gamma d’accés a la marca a través de l’i3, que veurà una nova generació d'aquí poc, i mitjançant un esportiu de luxe com l’i8, ara el fabricant alemany entra al segment prèmium amb un cotxe mitjà que no arribarà fins a finals d’any. L’i4 serà una berlina cupè, preparada per a una autonomia de 600 km gràcies a una bateria de 80 kWh.\n55 anys després, el llegendari Mustang tindrà la seva versió elèctrica, ara amb una fisonomia molt més SUV. Aquest serà un dels 14 cotxes que Ford electrificarà el 2020. Tindrà diverses configuracions mecàniques. La més potent arribarà als 465 CV, necessaris per fer el 0 a 100 en menys de 5 segons. Diuen que podrem carregar-lo al 80% en 10 minuts amb càrrega ràpida.\nMinimalista, sobri. El primer utilitari elèctric d’Honda serà probablement de totes aquestes novetats que presentem la primera que arribarà al mercat. Ple de detalls molt tecnològics i interessants, com els retrovisors a través de càmeres, l’ofereixen amb potències de 136 i 154 CV i bateria de 35,5 kWh, que assegura una autonomia de 200 km, suficient per a l’ús urbà que es proposa.\nEls problemes dels seus últims models no conviden a l’optimisme pel que fa a l’aparició d’aquest SUV que ha d’arribar abans del segon trimestre. El millor argument serà el preu, al voltant dels 30.000 €. Això és possible gràcies a una bateria de només 35 kWh, que lògicament condicionarà l’autonomia. Per reforçar-la, portarà un motor de combustió que actuarà com a generador. Incongruent.\nNiu MQi GT Niu\nEl vam descobrir a la fira EICMA, a Milà, al novembre, però no arribarà al mercat d’aquí fins a finals de juny. Aquest escúter elèctric equivalent a una moto de 125 cc, anuncia una velocitat punta de 70 km/h i més de 100 km d’autonomia gràcies a dues bateries Panasonic extraïbles, situades sota el seient. El preu apunta a ser molt competitiu: per sota dels 4.500 €.\nL’última gran aposta de Luca de Meo per a la marca catalana abans de deixar-la. Amb un preu competitiu per poder convertir-se en un producte amb el mateix nivell de popularitat que altres models de la casa, i una estètica molt innovadora, aquest elèctric de Seat incorpora la tecnologia del Volkswagen ID.3. L’arribada als concessionaris està prevista al segon semestre.\nSilence S01 Silence\nAbans d’un mes Seat presentarà al MWC la versió definitiva de la seva primera moto. Aquest escúter serà una variant del Silence S01, que el fabricant català de motos elèctriques ja comercialitza i que s’ha convertit en el líder del segment. Després de fer vehicles per a corporacions, l’S01 és el primer adreçat a consumidors privats, i ofereix una autonomia de 100 km per 6.250 €.\nVolkswagen ID3 Volskwagen\nDes del novembre la planta de Zwickau, a la Saxònia, treballa a tota pastilla per enllestir les primeres unitats ja venudes abans d’arribar als concessionaris, fet que no passarà fins després de l’estiu. Sobre la plataforma MEB, l’ofereixen amb tres opcions de bateries que garanteixen autonomies de fins a 500 km. Un compacte que promet convertir-se en referent entre els elèctrics mitjans.\nAl CES de Las Vegas no tot és fer volar coloms\nMercedes ha presentat aquest model innovador Mercedes\nDels 160 expositors que hi ha hagut aquest any a la fira d’electrònica de consum més important del món, deu eren fabricants d’automòbils. La resta no s’han pogut abstreure de presentar productes vinculats amb la mobilitat, d’una manera o una altra. I és que, des de fa un temps, aquesta mostra s’ha convertit en punt de trobada gairebé obligatori per a la indústria de l’automoció, fins a l’extrem de provocar un estrès elevadíssim entre els participants, arrossegats per la necessitat de presentar productes que fossin novetats tan absolutes que algunes vegades hem vist veritables hemorràgies de creativitat que han fregat l’absurd i la bogeria.\nAl CES ha cridat l’atenció el taxi volador firmat per Hyundai i Uber. Un projecte que corre el mateix risc del V-Pal, el cotxe volador d’origen holandès que fa tan de temps que arrosseguen i passegen per les fires de tot el món que ja és tota una caricatura d’ell mateix. També cal destacar l’aportació de Sony, amb un especulatiu Vision-S que ens recorda les dificultats de Google, Uber o Apple a l’hora de voler plantar cara als fabricants de cotxes de tota la vida en la cursa pel cotxe autònom.\nUN altre dels models presentats al CES Las Vegas Ces Las Vegas\nI més enllà dels models innovadors que han presentat constructors com Audi, Mercedes o Lamborghini, cal destacar la proposta de Toyota a l’entorn de la ciutat connectada del futur, la Woven City, alimentada per cel·les d’hidrogen, o les plataformes comunes per a vehicles elèctrics que han desenvolupat marques productores de components com Bosch, Benteler o Aptiv.


Pati Nuñez Associats > Branding > Faces\nÉs la línia d'estris de cuina de Ferran Adrià, amb peces de diferents dissenyadors. Ferran volia que la marca reflectís, a més de l'activitat, el treball de disseny en equip, pel que proposàrem el naming FACES, "cares" en anglès, i una primera idea per al packaging que consistia a col.locar en el frontal de les capses la cara d'en Ferran Adrià junt a la del dissenyador industrial. Els va agradar molt tant el nom com el concepte, però després optaren per un plantejament més convencional.\nAl logotip li vam fer un tall per evocar subtilment l'activitat de la marca. Triàrem el groc i el negre per apartar-nos cromàticament de la competència, que utilitza majoritàriàment el vermell, i també perquè expressa la vitalitat i energia de Ferran Adrià.\nCom en molts d'altres casos, nosaltres vam dissenyar alguns packs per al llançament inicial i vam establir pautes de disseny. Després, però, l'empresa FACES ha realitzat el desenvolupament de fotos, packs i d'altres aplicacions on no hi hem intervingut.