El cas increïble de l’Estació d’Amsterdam | Emporion\nOpiniónúm. 40 -abril- 2010\nper Jaume Bassa Pasqual\t el març 26, 2010\nSi no ho hagués viscut jo mateix, em costaria de creure.\nVaig ser uns dies a veure un amic a Zeeland, el territori més occidental dels Països Baixos. Si bé d’aquests països aquí acostumem a dir-ne Holanda (i holandesos els habitants), cometem un error considerable. És com si d’Espanya se’n digués Castella i a nosaltres ens diguessin castellans. Els zeelandesos com els holandesos (i els de Bravantia, Utrecht, Frísia, etc) viuen als Països Baixos o Nederland. Els zeelandesos són zeelandesos i no holandesos, i tots són neerlandesos.\nZeeland vol dir “Terra de mar”, i efectivament, l’aigua marina la tens a tocar per tot arreu. De fet, la terra s’ha hagut d’anar guanyant al mar a còpia de dics i més dics, no sense reculades tremendes. Els més grans potser se’n recordaran, com jo me’n recordo bé, d’una espantosa inundació (la darrera gran inundació als Països Baixos) que s’esdevingué el febrer de 1953, quan una gran tempesta provocà el col·lapse de diversos dics precisament a Zeeland. Més de 1.800 persones s’ofegaren. El govern neerlandès decidí crear un important programa d’obres (Deltawerken, Obres del Delta) per protegir el país davant de futures inundacions. Els treballs es perllongaren durant més de trenta anys. El resultat, cap més perill d’inundació, ha estat la demostració de la intel·ligència, capacitat tècnica i tenacitat d’aquella gent.\nPerò no era d’inundacions que volia parlar avui, sinó d’un fet gairebé ridícul que encara no he arribat a entendre. Que faria dubtar de la intel·ligència dels neerlandesos si no hagués parlat fa un moment del seu extraordinari enginy.\nVaig tornar a Barcelona viatjant primer en tren al matí des de Middelburg, capital de Zeeland, fins a Amsterdam, per prendre a la tarda l’avió cap a Barcelona. Tenia per davant mitja jornada que havia programat per visitar la ciutat i anar al Rijksmuseum, de visita imprescindible. Em calia, doncs, desprendre’m per unes hores d’una maleta que m’hauria fet nosa tot el dia. El lloc més natural per fer-ho, és clar, era al guardaequipatges de l’estació, un espai molt gran, ple d’armaris capaços per guardar paquets, bosses, motxilles i, evidentment, maletes de totes formes i mides. Molts dels armaris tenien les portes obertes i es veien buits i disponibles. Cada armari tenia un pany amb la seva clau posada. El funcionament era clarament automàtic, només calia introduir unes monedes, es desblocava el pany, podies tancar l’armari i quedar-te la clau fins que volguessis recuperar l’equipatge. Vaig veure que dotzenes de persones estaven rondant pel local, disposades a fer el mateix que jo, i algunes ho estaven fent: tiraven monedes, tancaven l’armari i es quedaven la clau.\nAra ve el fet incomprensible, que encara no m’explico. Un rètol ben visible anunciava el preu del servei: 1,70 cèntims. No tothom porta a sobre fàcilment aquesta quantitat. Vaig buscar bé i tenia monedes de dos euros, d’un euro i algunes de vint o de deu cèntims, però impossible combinar-les per arribar a setanta. Hi havia una mena de vigilant darrere d’una finestreta, potser em podria ajudar?, però un rètol contundent deia “NO CHANGE”. Casum coi! Llavors vaig adonar-me que bona part d’aquelles dotzenes de persones voltant per allà, tornaven sense haver pogut guardar l’equipatge. Unes ho provaven posant-hi dos euros, però com si res, la moneda lliscava fora del mecanisme, era retornada.\nVaig sortir del local. Al llarg d’un passadís s’arrengleraven una bona colla de petites botigues que venien regals, dolços, xocolates, souvenirs. En una d’elles vaig entrar i preguntar si em podien donar canvi. El botiguer va somriure i em va ensenyar un cartellet: “NO CHANGE”. Vatua l’olla! Vaig sortir, vaig anar repassant, i a cada botigueta s’hi veia el condemnat rètol. Pel passadís continuava el pelegrinatge de personal de totes les ètnies amb les seves maletes, motxilles i paquets, desorientat, desolat de no poder desfer-se d’aquell material tan útil en general però tan empipador aleshores.\nDe sobte una idea ben senzilla: vaig entrar en una botiga i vaig veure-hi un munt de capsetes de xiclets. No me’n recordo del preu, posem cinc euros la capsa de dotze unitats. Mentre feia acció de quedar-me’n una, vaig preguntar al venedor si em podia donar canvi d’un euro i (no sé si em va endevinar la intenció o no), em va allargar les precioses monedes de vint i de deu cèntims. Vaig sortir amb els meus xiclets, content com un gínjol perquè ja podia sumar els setanta cèntims. I així, vaig poder guardar la maleta en un d’aquells armaris endimoniats, sortir de l’estació com un rei, passejar per carrers, admirar canals, i quan va ser-ne hora, visitar el Rijksmuseum. Potser un altre dia també us en parlaré.\nLa reflexió que em faig és ben natural. Com pot ser que el països capaços de les gestes tècniques més avançades es deixin sobrepassar per problemes organitzatius tan elementals? Com pot ser que hi hagi persones tan obtuses que puguin prendre decisions tan absurdes? Ho feien exprés o no s’adonaven del desgavell que ocasionaven? Per què no cobraven 2 euros, que tothom hauria pagat de bon grat, i no 1 euro amb 70 cèntims, que a tothom treia de polleguera? La rigidesa del nord? Calia haver nascut al Mediterrani per trobar el desllorigador d’una situació tan irrisòria?\nPer si algú no s’ho cregués, encara conservo la capsa de xiclets com a record. No vull fer propaganda, però us diré que era un pack de dotze unitats de SPORTLIFE, SMASHMINT, SUGARFREE.


Sant Guim acomiada avui el farmacèutic mort en accident Ramon Grañó - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nSant Guim acomiada avui el farmacèutic mort en accident Ramon Grañó\nenric badia 25.03.2019 | 23:01\nEl funeral pel farmacèutic de Sant Guim de Freixenet, Ramon Grañó, mort en un accident d'aviació diumenge al migdia, tindrà lloc avui a les 4 de la tarda, a l'església parroquial de la mateixa població. Grañó, aficionat al vol a vela sense motor, va perdre la vida quan a l'aparell que pilotava se li va aturar el propulsor i no va poder completar l'operació d'enlairament. Va intentar tornar a la base, però el seu veler va entrar en una zona de corrents tèrmics que el van fer caure en barrina i precipitar-se en una zona de camps propera a la pista del mateix aeròdrom Igualada-Òdena, d'on havia sortit.\nAhir al matí es van practicar les proves de l'autòpsia a la Ciutat de la Justícia, a Barcelona, com és preceptiu, i després el cos va ser traslladat al tanatori Torné, de Sant Guim de Freixenet. Avui la vetlla es farà al mateix tanatori de 9 a 13 hores.\nLa mort de Grañó va aixecar una gran consternació entre el veïnat. La farmàcia de Sant Guim no només dona servei als veïns d'aquest municipi, també a d'altres pobles de la vora. L'alcalde de Sant Guim, Francesc d'Assís Lluch Majoral, va destacar ahir que «la professió el va fer un home molt popular, molt conegut a Sant Guim i als pobles dels voltant».


Capítols - La meva - TV3\nCom s'ho fan, els presentadors de La Marató, per resistir 15 hores de programa en directe? Quina és la feina que fa un regidor? Què fan, tots els memb\nres d'aquest equip de tele tan immens, durant les pauses de publicitat?\nI, sobretot, com viuen un dia tan ple d'emocions com aquest les persones que ofereixen el seu testimoni per una bona causa?\nEn aquest capítol, el Roger de Gràcia fa la seva particular Marató, per ajudar-nos a entendre per què La Marató és un dels referents de la cadena, una marca que ha batut tots els rècords i un projecte solidari que ens demostra que TV3 és la tele de tots els catalans.\nCom s'ho fan, els presentadors de La Marató, per resistir 15 hores de programa en directe? Quina és la feina que fa un regidor? Què fan, tots els membres d'aquest equip de tele tan immens, durant les pauses de publicitat? I, sobretot, com viuen un dia tan ple d'emocions com aquest les persones que ofereixen el seu testimoni per una bona causa? En aquest capítol, el Roger de Gràcia fa la seva particular Marató, per ajudar-nos a entendre per què La Marató és un dels referents de la cadena, una marca que ha batut tots els rècords i un projecte solidari que ens demostra que TV3 és la tele de tots els catalans.\n"La meva" ha entrat pràcticament a tots els racons de TV3, però n'hi ha un on no hem gosat posar els peus: casa teva. L'audiència. Els que ens mireu.\nPer això en aquest capítol-resum, el Roger de Gràcia ha pensat que era el moment de fer l'última: colar-se dins d'una casa d'una família que tingui el costum de mirar TV3. Per què la miren? Què els agrada? Què en canviarien? Hem repassat els 24 capítols de "La meva" amb la família Monjo Boldó de Barcelona.\n"La meva" ha entrat pràcticament a tots els racons de TV3, però n'hi ha un on no hem gosat posar els peus: casa teva. L'audiència. Els que ens mireu. Per això en aquest capítol-resum, el Roger de Gràcia ha pensat que era el moment de fer l'última: colar-se dins d'una casa d'una família que tingui el costum de mirar TV3. Per què la miren? Què els agrada? Què en canviarien? Hem repassat els 24 capítols de "La meva" amb la família Monjo Boldó de Barcelona.\nAnalitzem amb el director, de "Polònia" Toni Soler, el programa que ha demostrat que es pot fer humor dels polítics, de la monarquia, de l'exèrcit, dels bancs...\nDe "Les Teresines" a "Plats bruts", passant per "L'escurçó negre", "Els joves" o "Mr. Bean": en aquest capítol, "La meva" s'endinsa en els arxius de T\nV3 per repassar trenta anys de comèdies televisives.\nI és que, des que va començar, TV3 ha apostat per emetre les sèries d'humor més transgressores, divertides i intel·ligents. Primer, important les millors comèdies que produïen els anglesos i que han estat la nostra escola per fer humor. I després, aprofitant el talent i l'experiència de les companyies de teatre còmic del país, que van desembarcar a la tele per crear algunes de les sèries de referència d'aquests trenta anys de televisió.\nA banda de recordar alguns dels moments més divertits d'aquestes sèries, en Roger de Gràcia intentarà descobrir en què consisteixen els mecanismes d'aquest gènere televisiu, un dels més laboriosos i complicats d'escriure, i ens en descobrirà alguns dels secrets. Per aconseguir-ho, investigarà les interioritats de la creació de "Plats bruts" -la nostra primera "sitcom" amb majúscules-, entrevistarà dues de les protagonistes de "Jet lag" i rebrà la visita de les veïnes més recordades de "La meva": les Teresines.\nDe "Les Teresines" a "Plats bruts", passant per "L'escurçó negre", "Els joves" o "Mr. Bean": en aquest capítol, "La meva" s'endinsa en els arxius de TV3 per repassar trenta anys de comèdies televisives. I és que, des que va començar, TV3 ha apostat per emetre les sèries d'humor més transgressores, divertides i intel·ligents. Primer, important les millors comèdies que produïen els anglesos i que han estat la nostra escola per fer humor. I després, aprofitant el talent i l'experiència de les companyies de teatre còmic del país, que van desembarcar a la tele per crear algunes de les sèries de referència d'aquests trenta anys de televisió. A banda de recordar alguns dels moments més divertits d'aquestes sèries, en Roger de Gràcia intentarà descobrir en què consisteixen els mecanismes d'aquest gènere televisiu, un dels més laboriosos i complicats d'escriure, i ens en descobrirà alguns dels secrets. Per aconseguir-ho, investigarà les interioritats de la creació de "Plats bruts" -la nostra primera "sitcom" amb majúscules-, entrevistarà dues de les protagonistes de "Jet lag" i rebrà la visita de les veïnes més recordades de "La meva": les Teresines.\nÉs la televisió la pitjor parella de la cultura? Sempre s'han de barallar com una parella incompatible? Roger de Gràcia creu que no, que a TV3 s'han f\net molts programes culturals que no eren només paraules sàvies. Per demostrar-ho ha treballat amb Jaume Figueras, l'home del cinema de TV3, s'ha acostat a la fragilitat de Bibiana Ballbè i ha viatjat a Guissona amb Júlia Beltran, redactora d'"Ànima", per veure com es treballa fora dels platós. Un reguitzell d'opinions arrodoneix un capítol en què la cultura i la televisió juguen a la mateixa lliga.\nÉs la televisió la pitjor parella de la cultura? Sempre s'han de barallar com una parella incompatible? Roger de Gràcia creu que no, que a TV3 s'han fet molts programes culturals que no eren només paraules sàvies. Per demostrar-ho ha treballat amb Jaume Figueras, l'home del cinema de TV3, s'ha acostat a la fragilitat de Bibiana Ballbè i ha viatjat a Guissona amb Júlia Beltran, redactora d'"Ànima", per veure com es treballa fora dels platós. Un reguitzell d'opinions arrodoneix un capítol en què la cultura i la televisió juguen a la mateixa lliga.\nQuè tenen en comú les campanades de Cap d'Any, la tornada al col.legi, les rebaixes de gener, la selectivitat i la cavalcada de Reis? Doncs que són te\nmes que ens "assalten" almenys un cop l'any. En efecte, de tant en tant la informació incorpora temes i notícies que ja són conegudes, són temes recurrents com la síndrome postvacances o les mones de Pasqua, que poden convertir-se en temes dels quals ja no se'n pot dir res de nou. Com afronten els professionals aquest temes tan reiteratius? Què fan per evitar l'avorriment de parlar un cop l'any del mateix tema? Es pot veure l'evolució de TV3 segons com s'han tractat al llarg del temps aquests temes? L'última diada de Sant Jordi ha estat el camp on Roger de Gràcia ha anat a buscar resposta a aquestes preguntes, en un dia de llibres en el qual, segons com es miri, l'única cosa que canvia són les cobertes.\nQuè tenen en comú les campanades de Cap d'Any, la tornada al col.legi, les rebaixes de gener, la selectivitat i la cavalcada de Reis? Doncs que són temes que ens "assalten" almenys un cop l'any. En efecte, de tant en tant la informació incorpora temes i notícies que ja són conegudes, són temes recurrents com la síndrome postvacances o les mones de Pasqua, que poden convertir-se en temes dels quals ja no se'n pot dir res de nou. Com afronten els professionals aquest temes tan reiteratius? Què fan per evitar l'avorriment de parlar un cop l'any del mateix tema? Es pot veure l'evolució de TV3 segons com s'han tractat al llarg del temps aquests temes? L'última diada de Sant Jordi ha estat el camp on Roger de Gràcia ha anat a buscar resposta a aquestes preguntes, en un dia de llibres en el qual, segons com es miri, l'única cosa que canvia són les cobertes.\nDes de la fundació de TV3, l'any 1983, l'espai informatiu "30 minuts" no ha abandonat mai la graella de la cadena. Convertit en mascaró de proa dels i\nnformatius no diaris, buscant la reflexió a través del reportatge a Catalunya, Espanya i el món, formant tota una generació de periodistes al llarg de tot aquest temps, el públic ha arribat a conèixer el programa, però no què senten els periodistes que el fan. Com aborda un periodista la dicotomia entre persona i informador quan es troba davant d'una notícia tràgica? Què li diu el seu cervell quan un polític li diu mentides sense embuts? Com ha d'afrontar una entrevista amb el responsable de la mort de centenars de persones? Buscar aquell sentiment que per professionalitat no es percep en els reportatges és la feina que Roger de Gràcia s'ha proposat en aquest capítol de "La meva". Fent entrevistes a parelles de reporters responsables d'alguns dels "30 minuts" més colpidors d'aquests anys, Roger de Gràcia s'acosta a la persona darrere del periodista, de manera que il·luminant-la es pugui conèixer molt millor la feina de l'informador.\nDes de la fundació de TV3, l'any 1983, l'espai informatiu "30 minuts" no ha abandonat mai la graella de la cadena. Convertit en mascaró de proa dels informatius no diaris, buscant la reflexió a través del reportatge a Catalunya, Espanya i el món, formant tota una generació de periodistes al llarg de tot aquest temps, el públic ha arribat a conèixer el programa, però no què senten els periodistes que el fan. Com aborda un periodista la dicotomia entre persona i informador quan es troba davant d'una notícia tràgica? Què li diu el seu cervell quan un polític li diu mentides sense embuts? Com ha d'afrontar una entrevista amb el responsable de la mort de centenars de persones? Buscar aquell sentiment que per professionalitat no es percep en els reportatges és la feina que Roger de Gràcia s'ha proposat en aquest capítol de "La meva". Fent entrevistes a parelles de reporters responsables d'alguns dels "30 minuts" més colpidors d'aquests anys, Roger de Gràcia s'acosta a la persona darrere del periodista, de manera que il·luminant-la es pugui conèixer molt millor la feina de l'informador.\nNingú ho ha dit, però molts ho pensen: no només de futbol viu l'amant de l'esport. De fet, la pràctica esportiva que recull TV3, a la seva graella o b\né a través d'Esport3, pretén oferir una mirada més panoràmica al món dels esports. És per això que en aquest capítol de "La meva" Roger de Gràcia assisteix a un partit de bàsquet i descobreix com treballen els càmeres, com de veloç ha de ser el narrador d'un esport tan ràpid com el bàsquet i com es fa per portar a casa de l'espectador els sons propis d'una pista. A més a més, Roger s'acosta al món de la Fórmula 1 per descobrir que es tracta d'un món molt controlat i pautat, on el professional ha de demanar permisos, fins i tot, per mirar. Són dos móns, el del bàsquet i el de la Fórmula 1, que permeten observar com TV3 demostra amb els fets que no només de futbol viu l'amant de l'esport.\nNingú ho ha dit, però molts ho pensen: no només de futbol viu l'amant de l'esport. De fet, la pràctica esportiva que recull TV3, a la seva graella o bé a través d'Esport3, pretén oferir una mirada més panoràmica al món dels esports. És per això que en aquest capítol de "La meva" Roger de Gràcia assisteix a un partit de bàsquet i descobreix com treballen els càmeres, com de veloç ha de ser el narrador d'un esport tan ràpid com el bàsquet i com es fa per portar a casa de l'espectador els sons propis d'una pista. A més a més, Roger s'acosta al món de la Fórmula 1 per descobrir que es tracta d'un món molt controlat i pautat, on el professional ha de demanar permisos, fins i tot, per mirar. Són dos móns, el del bàsquet i el de la Fórmula 1, que permeten observar com TV3 demostra amb els fets que no només de futbol viu l'amant de l'esport.\nQui recorda com es jugava una partida d'"El joc del segle"? Què fa un científic en un concurs de gran format? I quina feina hi fa, l'animador del públ\nDel "Filiprim" al "Tres pics i repicó", passant per l'"Amor a primera vista" o "El talp" o "La partida": en aquest capítol, el Roger de Gràcia ens obre la porta als concursos i ens ajuda a revisar el passat i el present d'un dels gèneres més emblemàtics de la nostra història. Per acabar de descobrir tots els secrets que amaguen els concursos de gran format, el Roger visita l'"Oh happy day" disposat a ensenyar-vos el procés de selecció dels cors, els nervis i les emocions de l'última aposta de l'entreteniment de TV3.\nQui recorda com es jugava una partida d'"El joc del segle"? Què fa un científic en un concurs de gran format? I quina feina hi fa, l'animador del públic? Del "Filiprim" al "Tres pics i repicó", passant per l'"Amor a primera vista" o "El talp" o "La partida": en aquest capítol, el Roger de Gràcia ens obre la porta als concursos i ens ajuda a revisar el passat i el present d'un dels gèneres més emblemàtics de la nostra història. Per acabar de descobrir tots els secrets que amaguen els concursos de gran format, el Roger visita l'"Oh happy day" disposat a ensenyar-vos el procés de selecció dels cors, els nervis i les emocions de l'última aposta de l'entreteniment de TV3.\nEls corresponsals són els ulls que la televisió situa mes enllà de les seves fronteres. Gràcies a aquesta visió des del territori, TV3 ha pogut constr\nuir una xarxa de corresponsalies que suposen un model de televisió nacional que permet veure amb ulls catalans les notícies del món. Però com viu, un corresponsal? Com s' informa? Com és el seu dia a dia, fora del seu país? Quines són les seves obligacions? Per esbrinar-ho, "La meva" ha desplaçat com a corresponsal volant Roger de Gràcia, que ha viatjat a Jerusalem per veure l'Albert Elfa, responsable que TV3 tingui notícies d'un dels racons centrals de la geopolítica mundial. Els ulls de Roger de Gràcia ens acostaran a la vida quotidiana d'un periodista que ha fet de viure lluny de Catalunya la seva feina.\nEls corresponsals són els ulls que la televisió situa mes enllà de les seves fronteres. Gràcies a aquesta visió des del territori, TV3 ha pogut construir una xarxa de corresponsalies que suposen un model de televisió nacional que permet veure amb ulls catalans les notícies del món. Però com viu, un corresponsal? Com s' informa? Com és el seu dia a dia, fora del seu país? Quines són les seves obligacions? Per esbrinar-ho, "La meva" ha desplaçat com a corresponsal volant Roger de Gràcia, que ha viatjat a Jerusalem per veure l'Albert Elfa, responsable que TV3 tingui notícies d'un dels racons centrals de la geopolítica mundial. Els ulls de Roger de Gràcia ens acostaran a la vida quotidiana d'un periodista que ha fet de viure lluny de Catalunya la seva feina.\nQuan la tele fa cine\n"La meva" es desplaça fins a un dels punts més recòndits del Mato Grosso per portar-vos fins a casa d'una de les produccions més ambicioses de TV3, "D\nescalç sobre la terra vermella", la lluita de Pere Casaldàliga per tornar la dignitat als camperols de Sao Felix do Araguaia. Aquest és un capítol en què repassarem títols que formen part de la memòria televisiva de molts: "Arnau", "Les veus del Pamano" i "La Mari".\n"La meva" es desplaça fins a un dels punts més recòndits del Mato Grosso per portar-vos fins a casa d'una de les produccions més ambicioses de TV3, "Descalç sobre la terra vermella", la lluita de Pere Casaldàliga per tornar la dignitat als camperols de Sao Felix do Araguaia. Aquest és un capítol en què repassarem títols que formen part de la memòria televisiva de molts: "Arnau", "Les veus del Pamano" i "La Mari".\nEls TNs són uns dels programes que han ajudat més perquè TV3 sigui una televisió arrelada al territori. Des que va començar, amb un model innovador i\ndiferent del que es feia servir a la televisió a Espanya, els TNs es van distingir pel rigor i la seriositat. Però quan de veritat es pot percebre el cos àgil d'uns serveis informatius és quan les notícies assalten de manera inopinada la redacció. Són els fets imprevisibles els que demostren el múscul del personal d'informatius. A l'estiu unes riuades van assolar els Pirineus, i els TNs van desplegar tota la seva capacitat operativa per cobrir des del lloc dels fets les conseqüències de les pluges torrencials que van caure en poques hores. Un equip de "La meva" va seguir la Raquel Sans, conductora del "TN vespre", per veure com es produeix un desplegament d'informatius que s'ha d'organitzar sobre la marxa. De manera paral·lela, un altre equip de "La meva" es va quedar a la redacció d'informatius per veure com es treballa sota pressió, com es coordina la feina de diversos departaments i com tot es resol en un "TN vespre" en què Ramon Pellicer es va quedar al plató i Raquel Sans va donar la informació gairebé sota un paraigua al Pirineu.\nEls TNs són uns dels programes que han ajudat més perquè TV3 sigui una televisió arrelada al territori. Des que va començar, amb un model innovador i diferent del que es feia servir a la televisió a Espanya, els TNs es van distingir pel rigor i la seriositat. Però quan de veritat es pot percebre el cos àgil d'uns serveis informatius és quan les notícies assalten de manera inopinada la redacció. Són els fets imprevisibles els que demostren el múscul del personal d'informatius. A l'estiu unes riuades van assolar els Pirineus, i els TNs van desplegar tota la seva capacitat operativa per cobrir des del lloc dels fets les conseqüències de les pluges torrencials que van caure en poques hores. Un equip de "La meva" va seguir la Raquel Sans, conductora del "TN vespre", per veure com es produeix un desplegament d'informatius que s'ha d'organitzar sobre la marxa. De manera paral·lela, un altre equip de "La meva" es va quedar a la redacció d'informatius per veure com es treballa sota pressió, com es coordina la feina de diversos departaments i com tot es resol en un "TN vespre" en què Ramon Pellicer es va quedar al plató i Raquel Sans va donar la informació gairebé sota un paraigua al Pirineu.\nEls magazins són com "els programes dels programes" de la televisió, aquella mena de contenidors que ens acompanyen al llarg del dia. Un magazín es ca\nracteritza per no tenir límits en els tipus de temes que tracta i es diferencien entre ells en el to, la personalitat dels seus conductors o la presència més o menys important de l'aspecte informatiu. En cert sentit, un magazín és com una mena de resum de totes les seccions d'un diari. Per recuperar la memòria dels magazins de TV3 i veure alhora com es fan els actuals, "La meva" s'ha acostat als dos magazins actuals de TV3, "Els matins" i "Divendres", per mirar d'oferir dos punts de vista sobre com es treballa i es viu el dia a dia en tots dos. L'acostament ha estat diferent en cada cas, i si a "Els matins" Roger de Gràcia s'ha convertit en un reporter que surt al carrer, a "Divendres" s'ha acostat a Xavi Coral per veure com viu la seva jornada laboral des que arriba a la televisió fins que acomiada "Divendres".\nEls magazins són com "els programes dels programes" de la televisió, aquella mena de contenidors que ens acompanyen al llarg del dia. Un magazín es caracteritza per no tenir límits en els tipus de temes que tracta i es diferencien entre ells en el to, la personalitat dels seus conductors o la presència més o menys important de l'aspecte informatiu. En cert sentit, un magazín és com una mena de resum de totes les seccions d'un diari. Per recuperar la memòria dels magazins de TV3 i veure alhora com es fan els actuals, "La meva" s'ha acostat als dos magazins actuals de TV3, "Els matins" i "Divendres", per mirar d'oferir dos punts de vista sobre com es treballa i es viu el dia a dia en tots dos. L'acostament ha estat diferent en cada cas, i si a "Els matins" Roger de Gràcia s'ha convertit en un reporter que surt al carrer, a "Divendres" s'ha acostat a Xavi Coral per veure com viu la seva jornada laboral des que arriba a la televisió fins que acomiada "Divendres".\nAquesta setmana el Roger es posa el davantal i accepta el repte de passar pel "Cuines"... com a cuiner!\nEntrar a la vida íntima de persones desconegudes sense fer d'aquesta intromissió un espectacle és una de les màximes d'una televisió pública com TV3.


L'Hospital Universitari Joan XXIII i Immunitas Vera organitzen la I Jornada d'al·lèrgia a aliments amb la participació dels pacients\nLa secció d’Al·lergologia de l’Hospital Universitari Joan XXIII de Tarragona, conjuntament amb l’Associació Catalana d’Al·lèrgies Alimentàries Immunitas Vera, ha organitzat la I Jornada d’al·lèrgia a aliments per a pacients i famílies, que tindrà lloc el proper dissabte 3 d’octubre, de 10:30h a 12:45h, a l’Àrea Docent (4a planta) del centre hospitalari. La Dra. Vanessa Gázquez i el Sr. Fernando Jaime Soler han coordinat una jornada que va adreçada a pacients, familiars, educadors i professionals relacionats amb persones afectades per al·lèrgies a aliments, i que pretén compartir les experiències de pacients i explicar les expectatives dels nous tractaments.\nL’al·lèrgia a aliments s’ha duplicat al nostre país en poc més d’un decenni passant d’una prevalença del 3,6% al 1992 al 7,4% al 2005. Tot i que l’al·lèrgia a aliments es pot presentar a qualsevol edat, és més freqüent en els infants; a Europa, per exemple, afecta de l'1 al 3% de la població adulta i del 4 al 6% de la infantil. En persones atòpiques (amb predisposició genètica a patir al·lèrgies), aquests percentatges poden arribar al 10%. Els infants que pateixen afeccions com l'asma o la dermatitis atòpica tenen més probabilitats de desenvolupar reaccions al·lèrgiques alimentàries.\nEn la nostra àrea geogràfica, els aliments que produeixen al·lèrgia amb més freqüència en nens són la llet, l’ou i el peix, seguits dels llegums i dels fruits secs. En adults, els aliments majoritàriament implicats són les fruites i els fruits secs, seguits pel peix, el marisc i els cereals. Els símptomes i gravetat de les reaccions al·lèrgiques a aliments varien des de molèsties lleus o moderades, a reaccions potencialment mortals com l’anafilaxi, que pot comprometre la vida del pacient de manera immediata.\nLa única manera d'evitar una reacció al·lèrgica és no ingerir l’aliment o aliments responsables. Aquesta mesura comporta una vigilància continua de tot allò que es menja, una revisió constant de l’etiquetatge i un control estricte a la cuina per evitar contaminacions. A més, és vital l’entrenament de pacients i/o persones responsables (en el cas de nens) per reconèixer els símptomes de les reaccions al·lèrgiques i el seu tractament. En aquest sentit, l’educació del pacient i la seva família o cuidadors és un dels objectius principals d’Immunitas Vera, l’associació catalana d’al·lèrgies alimentàries que desenvolupa també tasques de divulgació i sensibilització sobre l’al·lèrgia alimentària.\nNous tractaments: Inducció de Tolerància Oral a Aliments\nEvitar l’aliment no és curatiu. Només en alguns casos l’individu adquireix la tolerància a l’aliment de forma natural. En els darrers anys s’estan buscant alternatives. Un d’aquests tractaments és la Inducció de Tolerància Oral amb Aliments, també anomenada Dessensibilització a Aliments o Immunoteràpia Oral amb Aliments. Aquest tractament consisteix en administrar l’aliment en quantitats progressivament creixents fins a assolir la dosi de consum habitual o la dosi màxima tolerada.\nTant en la fase d’inici (pujada de dosi), com en la de manteniment, l’aliment s’ha d’ingerir de forma regular a diari. És un tractament que requereix d’una estreta col·laboració metge-pacient i metge-família (en cas dels nens), donat que solen aparèixer reaccions adverses, i situacions que obliguen a modificar i personalitzar la pauta. L’èxit d’aquest tractament suposa un evident benefici pel pacient que afecta en tres àmbits principals:\nDisminució substancial del risc permanent de reaccions adverses per ingesta accidental.\nNormalització dietètica del pacient.\nNormalització sociofamiliar dels hàbits dietètics de tot l’entorn del pacient i millora de la qualitat de vida.\nEl tractament a l’Hospital Joan XXIII\nL’any 2010 es va iniciar aquest tractament a l’Hospital Joan XXIII amb un reduït grup de pacients (5), i per a dos aliments: la llet i l’ou. El protocol inicial s’ha hagut de modificar fins arribar a les pautes actuals, adaptant-lo en funció de la resposta dels pacients. És realment a partir de l’any 2012 que es realitza de forma habitual als pacients atesos a la secció d’Al·lergologia del centre sanitari de Tarragona.\nActualment s’han beneficiat d’aquesta teràpia 48 pacients, dels quals 40 han finalitzat la teràpia amb èxit i 6 estan en curs. L’atenció personalitzada és un factor vital per garantir l’èxit del tractament. Els pacients disposen d’un número de telèfon mòbil amb atenció continuada que utilitzen habitualment per a tots els dubtes o problemes que apareixen al domicili. L’Hospital Joan XXIII és l’únic de la província que desenvolupa aquest tractament, sent referència en aquest protocol.\nAquest article conté un document adjunt:


Detenen un venedor del top manta per l'agressió a un turista a Barcelona\nEls Mossos d'Esquadra han detingut aquest divendres al barri Besòs un venedor del top manta després que el cos de policia hagués obert una investigació arran de rebre la denúncia per un atac d'un manter a un turista a Barcelona.\nAgents dels Mossos d'Esquadra —amb la participació de l’Àrea de Seguretat del Transport Metropolità (ASTMET), de l’Àrea Regional de Recursos Operatius (ARRO) i del Grup de Delinqüència Urbana de la comissaria de l’Eixample— han detingut avui el venedor, de nacionalitat senegalesa i de 32 anys, com a presumpte autor d’una agressió que va patir un turista el passat dimarts a Barcelona.\nDetenim a Barcelona un dels venedors del Top Manta implicat en l'agressió a un turista i a la seva família a Plaça Catalunya https://t.co/VvKOR6hqpu pic.twitter.com/g0urTlCeQO\n— Mossos (@mossos) 10 d’agost de 2018\nA través de les gestions realitzades amb el Consolat dels Estats Units a Barcelona, els investigadors van localitzar finalment els turistes afectats que divendres passat van denunciar els fets a la policia.\nDelictes de lesions i desordres\nL'home va patir ferides al cap i va ser traslladat a l'hospital on després de ser atès pels serveis mèdics va ser donat d'alta. Dos membres de la seva família, van patir diferents cops i contusions en el marc dels fets, motiu pel qual també van denunciar els fets.\nEn una roda de premsa que va convocar ahir el Sindicat Popular de Venedors Ambulants van explicar que el manter es va defensar després de ser agredit pel turista després de negar-se a vendre el producte per un preu substancialment més baix.\nLa investigació continua oberta i els Mossos no descarten noves detencions relacionades amb els investigats per aquests fets.\nSuccessos El Sindicat Manter diu que el turista ferit anava begut i va intentar agredir primer El Nacional\nSUCCESSOS El turista agredit pel manter: "Em volien matar" El Nacional\nSUCCESSOS Un turista, greument ferit després de l'agressió d'un manter Gisela Rodríguez\nSuccessos Vídeo: Així van acorralar els manters el turista ferit a plaça Catalunya El Nacional


Duplex Honfleur Honfleur França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Honfleur, no busqui més enllà de Duplex Honfleur. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Duplex Honfleur és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Duplex Honfleur és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Honfleur.


OPINEM LA GARRIGA: d’abril 2017\nNúria Albó i Corrons (la Garriga, 2 de juliol de 1930) és una escriptora i política catalana.\nEl 2010, en el marc de l'Any Núria Albó que l'Ajuntament de La Garriga va decidir celebrar amb motiu del seu vuitantè aniversari, es va assignar a la Biblioteca de La Garriga el nom de “Biblioteca Núria Albó de la Garriga”\ntot xisclant, una oreneta\nXiula dalt dels arbres, xiula pels carrers,\nem xiula a l'orella cançons i secrets.\nEm fa pessigolles, m'estira els cabells\nperò quan em giro el sento i no el veig.\nNéts i nétes d'avi i àvia.\nEls cosins per cada banda\nAi, qué llarga és la família!\nTens la cua\nobres la boca,\nperò sense dir mai res.\nL'alzina i el roure\nQuan glaça i venteja\nse’n van a l’hivern.\nEl meu petit homenatge a la nostre poetessa, aquesta il·lustre garriguenca, que camina cada dia de casa seva fins el centre, tirant un carretó de la compra, apomada amb un bastó, ella no ho sap... però m’agrada observar-la, té una pujada molt costeruda, anant baixada, tornant pujada, pas a pas carregada d’anys, el carretó i el bastó va vencent el esforç del camí.\nSol prendre un cafetó a Can Xavi, sempre acompanyada i amb molta conversa, de tant en tant fa un cigarret.\nElla no ho sap, tinc el llibre “La Garriga Submergida” que hi ha poemes seus. Després de Sant Jordi, si no he trobat algun llibre seu, li portaré per que me’l signi.\nSempre per mi és saludada,\namb un somriure i un Bon dia Núria”. Josep\n(les fotos son del nostra estimat El Passeig)\nPublicat per Josep Rof Rof a 17:31\nEtiquetes de comentaris: fotos de jrrof, la meva ELA i jo, núria albó\no lo que és el mateix\nconstruir i desconstruir.\nC/Del Negociant cantonada amb el C/Farrants fa temps es va construir un esquelet de formigó, vaig plano, per fer-hi pisos.\nNo se que va passar, diuen que els plànols no s’ajustaven a l’espai autoritzat. Tot i estant validats per l’obra.\nPer fi han resolt el problema.\nDesconstruint per començar de nou. Josep\nPublicat per Josep Rof Rof a 14:54


ERC, Compromís i PSM inicien les negociacions per anar junts a Europa\nM.E. QUETGLAS / R. TUGAS Madrid/barcelona. 19/06/2013 01:52\nEl secretari general de l'Aliança Lliure Europea (ALE), Jordi Solé, el secretari general adjunt d'ERC, Lluís Salvadó, i la secretària de política internacional, Elisabet Nebreda, van encapçalar ahir a Madrid la comitiva d'ERC per començar a negociar la coalició sobiranista i progressista amb què volen presentar-se a les eleccions europees del maig del 2014. La reunió que van fer al Congrés de Diputats va començar a les onze i es va allargar fins a l'hora de dinar amb l'objectiu principal d'iniciar el rumb cap a una candidatura semblant a la del 2009 però més àmplia.\nEl principal repte serà sumar Compromís i el PSM a la llista. Per part dels valencians hi va assistir el secretari de relacions polítiques del Bloc, Natxo Bellido, i per part dels mallorquins, el seu homòleg, Magí Moranta. El PSM i els seus socis d'IniciativaVerds, de fet, ja s'hi van posar bé en fer públic que voldrien configurar aquesta àmplia llista de forces "nacionalistes progressistes" i "ecologistes i ecosocialistes". En el cas de Compromís el debat és més gran.\nTambé hi van assistir representants de Bildu -que encara ha de decidir què fa-, del BNG, de la Chunta Aragonesista i del Partido Aragonesista. Les sensacions van ser positives, tot i que encara queda feina.


ENLLAÇATS NO ACATEM: I ara què? (El passat 27-S des de les Illes) Google+ Google+\nFont: I ara què? | contrainfo.cat | Projecte contrainformatiu autogestionat de Mallorca - Publicat per Embull dia 18 octubre 2015\nLa portaveu del grup d’Alternativa per Pollença, na Marina Llobera amb Montse Venturós (alcaldessa de Berga) a l’acte centra de la CUP a Barcelona.\nFoto de Marc Puig i Pérez “Somriures de revolta”.\nArticle de Joan Cifre publicat a la web d’Alternativa per Pollença\nSi una cosa ha quedat clara, per molts que alguns ens hagin volgut fer creure el contrari, és que les eleccions del 27 S no han estat unes eleccions autonòmiques normals. El resultat que dóna una majoria independentista per primera vegada a la història fa que el procés cap a la independència de Catalunya hagi agafat una inèrcia molt complicada d’aturar.\nEl fet que no s’hagin guanyat els plebiscit en no arribar al 50% de votants fa que no es pugui fer una declaració unilateral d’independència el dia després, però en cap cas atura el procés, sobretot veient que no hi a cap altra alternativa sòlida per part dels no independentistes.\nEn tot cas, el titular de l’article –I ara què? – no vol fer referència al que passarà a Catalunya, el que em preocupa realment és el que succeirà amb la resta de territoris de l’Estat Espanyol i sobretot el que succeirà a les nostres Illes\nCom molt bé va dir na Marina (Marina Llobrera, regidora d’Alternativa per Pollença) al darrer ple, vivim en un règim putrefacte i en plena descomposició fonamentat en una monarquia hereva del franquisme amb un problema de corrupció estructural, demofòbic i incapaç de donar sortides als problemes territorials.\nPersonalment vaig viure amb simpatia l’aparició del fenomen Podemos que va fer trontollar el bipartidisme. Malauradament no han estat capaços de donar consistència al projecte dels cercles que finalment ha esdevingut una jugada electoralista pensada no tan per construir poder popular com per atreure vots. Això ha quedat en evidència en les passades eleccions catalanes. Deia Pablo Iglesias que si ell es convertia en president d’Espanya escoltaria al poble català, però paradoxalment en aquesta campanya en lloc d’escoltar s’ha dedicat a alliçonar, pensant més en les eleccions espanyoles que en les catalanes. Ha perdut una gran oportunitat de mostrar-se humil, deixar la iniciativa de la campanya en els candidats catalans i dedicar-se, per exemple, a escoltar les opinions dels cercles per saber què pensen realment els catalans i catalanes.\nPodemos s’ha convertit en un partit centralista més i ho han volgut jugar tot al carisma del seu líder, en la recerca de vots centre ha suavitzat les seves propostes i ha jugat a la indefinició també en el tema del model d’estat on ha estat incapaç de posicionar-se clarament en contra de la monarquia. Per altre banda, l’aparició a la política estatal de Ciutadans li ha desbaratant l’estratègia d’ocupar el centre del taulell.\nEn aquesta situació de clar retrocés de Podemos sembla que, com pronosticava Quim Arrufat, els partits del règim PP, PSOE i Ciutadans sumaran una majoria al parlament Espanyol que cercarà blindar l’statu quo actual. No sembla probable que Podemos tingui la força suficient per forçar una reforma constitucional, i com a molt pot maquillar-la conjuntament amb el PSOE. En tot cas difícilment un procés constituent a tot l’estat podrà evitar ser tutelat per l’oligarquia dominat i ha quedat clar que no són capaços de donar una sortida als problemes territorials, i que no tenen clar que Espanya és un estat plurinacional.\nPassant a l’àmbit balear, des d’alguns sectors s’ha volgut crear polèmica amb la qüestió dels Països Catalans, en molt de casos deixant entreveure que la creació d’una República Catalana suposaria obligatòriament un intent d’annexionar les Illes Balears o els país Valencià. Per a mi la clau, en aquest aspecte, és com diu Antonio Baños, entendre que la independència és un concepte relacionat amb una qüestió de sobirania popular i no tant a qüestions identitàries. Per tant és fàcil entendre que entrar a formar part d’una futura república dels Països Catalans dependria de la voluntat del poble. És evident que el sentiment identitari que tenen molts catalans i catalanes actualment és molt minoritari a les Illes i a València.\nEn tot cas pens que el procés independentista de Catalunya és una gran oportunitat i pot ser el desencadenant perquè s’iniciïn processos constituents arreu dels territoris de l’actual Estat Espanyol que es fonamentin vertaderament en el poder Popular. Ser independent no vol dir en cap cas rompre els llaços amb els altres, sinó assumir les pròpies responsabilitats individuals i col·lectives envers un mateix i els altres, per tal de construir un món millor. I posats a triar entre una República dels Països Catalana i una Monarquia Espanyola….


El dia 1 de novembre: panellets i castanyes\nA casa, el meu pare, dies abans ja reclamava els panellets. La meva avia i la meva mare els feien, d’ametlla dels ametllers d’unes terres que tenien a Torredembarra. El procés, de fet, començava l’estiu abans quan ens portaven els sacs d’ametlles. Les abocaven sobre la gran taula rodona de marbre i s’avien de triar: separar l’ametlla, embolicada per la seva capa de fusta , de la coberta de color verd, ja seca i marronosa. Nosaltres si podíem ens escapàvem d’aquesta feina fàcil però laboriosa, i anàvem a jugar a casa dels Torrents o dels Barado, al mateix carrer, dons érem amics dels fills d’aquestes dues famílies. El pitjor de tot va ser un dia que vam anar a ca els Barado que justament estaven fent la mateixa operació, i ens hi van posar també a nosaltres.Al llarg del més de setembre i els cap de setmana d’octubre, les ametlles s’anaven trencant, sobre tot des de que el pastisser Punsoda va plegar la seva botiga i ens va regalar la màquina de trencar ametlles. Era un artilugi bastant gran que només partia una ametlla cada vegada, i que acostumava a estar a l’habitació solellada que anomenàvem galeria. Allà a estones era divertit col·locar una ametlla, fer anar la palanca i partir-la amb compte per no esclafar-la. Bé, desprès de varies operacions més, el detall de les quals potser podria reconstruir, però que ja quedaven fora de l’abast dels nens, a finals d’octubre ja apareixien els panellets, boníssims.La meva mare feia també un pastís de castanyes que era laboriós doncs les castanyes s’havien de bullir i de pelar i aixafar, però vull buscar la recepta doncs era molt bo i original.\nMés tard la Vera i la Circe van fer panellets a l’Escola Isabel de Villena. Jo comprava l’ametlla mòlta així com tots els altres ingredients. En feien d’ametlla, però no se com s’engiponaven la part del forn, i de coco, que aquests no s’han de coure. “El Villena” va ser una de les primeres escoles actives de Barcelona, i sembla que això es va encomanar doncs ara tota la mainada fa els panellets. Aquest any jo he tastat els de l’Ada. Vaig llegir els ingredients que havia de portar i més que panellets eren un bombonets el que feien: mantega, xocolata en pols, galeta esmicolada....Fins en Leo que acaba de fer dos anyets sembla que ja n’ha fet!\nPublicado por Montse Vallmitjana en 0:58\nEtiquetas: ametlla, castanya, Isabel de Villena, Torredembarra\nAtemptats a Bombai\nRetrospectiva de Juli González\nUna setmana ben diferent\nLa foto que vaig fer d'una escultura Andy Goldsworthy\nApuntat a una llibreta\nCamp de gramínies mogudes pel vent


laterceravia.cat – Esperant el Maidan – Francisco Morente Valero (El País)\nDurant els últims cinc anys, l’independentisme ha aconseguit imposar hàbilment les etiquetes del relat polític: dret a decidir, revolta dels somriures, això va de democràcia, què té de dolent votar i unes quantes més, ben conegudes per tothom. El procés agrupava els demòcrates i els amants del diàleg; a l’altre costat, els antidemòcrates, els “demofòbics”, els “unionistes”, els “fatxes”. La renúncia del Govern espanyol a resoldre la pugna políticament i la seva decantació per la via exclusivament jurídica han aplanat el camí als independentistes, mentre que l’execrable recurs a la política de claveguera només servia per donar aire als qui pretenen fer-nos creure que vivim en una mena de franquisme disfressat, en un règim erdoganista, en una colònia ocupada militarment o alguna altra subtilesa teòrica semblant.\nEn els últims mesos, no obstant això, l’independentisme ha anat perdent el toc màgic que li permetia golejar en qüestions d’imatge. Tot va començar amb les grotesques conferències per a parroquians convençuts del jutge Vidal, i va seguir amb l’admonició als funcionaris de Lluís Llach (a qui Libération va dedicar un article glossant les seves habilitats com a censor amenaçador), la reforma del reglament del Parlament per facilitar l’aprovació exprés de la llei del referèndum –una reforma criticada pel Consell de Garanties Estatutàries, no pel Tribunal Constitucional, per no respectar els drets de l’oposició–, a més del que es coneix sobre la futura llei de transitorietat jurídica i de la mateixa convocatòria d’un referèndum tan il·legal que fins i tot el lletrat major del Parlament, en un article amb un rigorós enfocament jurídic, s’ha fet creus que una norma així es pugui arribar a aprovar, de tan mancada de fonament legal com està.\nAixí que la revolta dels somriures va camí de ser la dels rictus, la democràcia que pregona fa pudor sospitosament d’autoritarisme i el “nou país” comença a presentar perfils inquietants. El president Puigdemont va dir no fa gaire que feien por (a l’Estat) i que en farien encara més. Efectivament, així és, però em temo que no és l’Estat qui tremola, sinó una bona part de la ciutadania catalana, que veu venir el desastre. I sense cap mandat democràtic que fonamenti el nyap jurídic perquè caldrà tornar a recordar que, després del 27-S, conspicus independentistes com Antonio Baños –llavors cap electoral de la CUP– o Clara Ponsatí –flamant nova consellera d’Ensenyament– van donar el plebiscit per perdut. I que al programa de Junts pel Sí ni tan sols hi apareixia el referèndum perquè, deien, era “pantalla passada”.\nDe fet, res d’això té importància. El referèndum ja és, clarament, una simple cortina de fum. Ara es tracta de tensar la corda fins que es trenqui per una intervenció desproporcionada del Govern espanyol que pugui justificar noves accions unilaterals. La dinàmica acció-reacció que no cal explicar. Com pitjor va, millor. El referèndum i la impossibilitat de portar-lo a la pràctica (més enllà d’un nou simulacre com el del 9-N) només amaguen el pla b sobre el qual ens han estat avisant els dirigents de la CUP i els de l’ANC, i amb el qual fins i tot algú tan d’ordre com Andreu Mas-Colell, exconseller del Govern de la Generalitat amb Artur Mas, fabulava en un article recent. Després de la prohibició del referèndum i la impossibilitat de fer-lo, arribarà l’ocupació de les places i altres llocs públics, centres estratègics, enclavaments simbòlics… Serà l’inici d’una nova fase de la revolta “democràtica” que tensarà fins a l’extrem la situació i passarà a l’Estat la pilota de la resposta.\nQuan arribi aquest moment, els treballadors públics, començant pels mossos d’esquadra, hauran de decidir a quina banda estan, qui obeeixen i a qui s’enfronten. S’haurà creuat la línia i no hi haurà marxa enrere. Una part dels líders independentistes, ingènuament o per un càlcul erroni, entén aquesta fase com un nou i somrient desafiament, organitzat una altra vegada en performances familiars multitudinàries, que forçarà una intervenció de la Unió Europea que els salvarà la cara i tota la resta, incloent-hi el patrimoni. Per a d’altres –menys il·lusos, més calculadors– serà l’engegada del nostre particular Maidan, que trencarà la resistència de l’Estat. Encara que, ai!, els “maidans” se sap com comencen, però no com s’acaben. Bé, sí, acostumen a acabar malament o, gairebé sempre, pitjor.\nBy La Tercera Via|2017-08-08T23:16:57+00:00agosto 8th, 2017|Categories: Noticias, Opinión|Tags: Referéndum|0 Comments


El pròxim 25 de juliol, es compliran dues grans efemèrides.\nDonat que el mateix dia se celebren els 83 anys de la Batalla de l'Ebre i el segon any de creació del Partit Comunista dels Comitès Catalans.\nAquests 2 anys han estat carregats de molt de treball en la creació del projecte. Encara que va haver-hi un gran treball en la creació de les bases i fonaments del projecte des de finals de 2018. No va ser fins a l'estiu de 2019 que es va legalitzar i va poder començar a treballar de forma correcta.\nEn dos anys de vida el PCCC ha creat tots els atributs propis d'un Partit Marxista-Leninista, absolutament tots, partint de zero. Això ha estat possible gràcies al treball col·lectiu dels seus militants i en la ferma idea de la creació del projecte Revolucionari i d'avantguarda del poble Català.\nSom un Partit que defensa i lluita per la creació de la República Socialista de Catalunya. Per aquest motiu un gran treball es porta a terme per la cooperació amb els Partits Comunistes i Obrers del món. Així com amb els governs Socialistes. Actualment, el Partit, té contacte amb més de 20 Partits Comunistes i Obrers del món.\nEn dos anys hem començat el treball amb els nostres veterans. Es va aprovar la creació de la medalla d'Heroi del poble Català des del passat setembre. Així com la seva producció. Fins a la data 5 medalles d'Heroi del Poble Català han estat entregades, 3 a veterans i 4 a títol col·lectiu. Lamentablement, la pandèmia ha refrenat aquest treball. Així com la mateixa llei de vida.\nFeliç 25 de juliol segon aniversari del Partit Comunista dels Comitès Catalans!


Les Unitats de Convivència: com envellir sentint-se com a casa\nL’augment de l’esperança de vida al món occidental ha incrementat la demanda de serveis assistencials i ha generat també una millora substancial en la qualitat de les residències i centres de dia, que han diversificat prestacions per donar respostes individualitzades a tot tipus de persones usuàries. Per respondre als reptes que plantegen les persones de més edat i amb un grau de dependència tan elevat que fa que només conservin determinades capacitats sensorials, han nascut uns nous espais als centres assistencials denominats unitats de convivència. A dues residències de les Terres de L’Ebre ubicades a les poblacions de Tortosa i Sant Carles de la Ràpita i gestionades per L’Onada Serveis, funcionen sengles unitats d’aquest tipus.\nPel profà, les Unitats de Convivència són tota una sorpresa. Des d’una cuina a un estenedor de roba i, des d’una cafetera a un safareig o un hort; tot plegat es conjuga en aquests espais per oferir un entorn en el qual les persones usuàries veuen estimulades les capacitats que encara conserven per elements habituals a la seva vida anterior. “El que volem aconseguir és un espai similar a una llar i ple de coses que motivin a les persones que en fan ús. Per exemple, aquí a La Ràpita tenim un hort i fem conserves de verdura perquè coneixem les històries de vida dels usuaris i sabem que, molts d’ells, han estat pagesos”, assenyala Penny Subirats, directora de L’Onada La Ràpita.\nUn altre centre on funciona una Unitat d’aquest tipus és L’Onada Tortosa, on es disposa també d’un jardí on les persones usuàries poden fer tasques d’horticultura i d’un agradable espai interior on poden gaudir d’un cafè, cuinar o practicar diferents jocs de taula habituals a la seva vida anterior. “Jugar a cartes o a dòmino és quelcom que fan molts dels residents, però si hem d’identificar una activitat que destaqui pel seu valor estimulatiu és la d’estendre la roba. Cerquem potenciar les capacitats que encara conserven els usuaris i ho fem amb estímuls que els són coneguts i els fan recordar moments. És el que anomenen treball de reminiscència”, explica Andrea Labòria, directora de L’Onada Tortosa.


Lacruz estarà tres mesos de baixa i pràcticament s'acomiada del que queda de temporada - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nNo seran dos sinó tres els mesos que finalment estarà de baixa el defensa de l'Espanyol Jesús Mari Lacruz. Dimarts, el basc va ser operat amb èxit del seu esquinç al genoll dret, però ho tindrà difícil per reaparèixer amb l'equip aquesta mateixa temporada. A les quatre setmanes de baixa que li esperen se li han d'afegir un parell de mesos més de recuperació. Això significa que podria retornar a les acaballes del campionat.\n13/02/2008 - 08.06\nValverde guanya un defensa i en perd un altre. La infermeria ha trobat en Lacruz el relleu de Dani Jarque i és que el central català ja va substituir el basc en el partit contra el Recreativo i així haurà de continuar fins a finals de temporada. L'ex de l'Athletic va ser operat ahir de l'esquinç al genoll que va patir en l'enfrontament contra els andalusos i ara afronta un llarg període de baixa.\nPer començar, quatre setmanes d'immobilització i després, dos mesos de recuperació. Per tant, el jugador es perdrà pràcticament tot el que queda de temporada.\nEl conjunt blanc-i-blau no cobrarà per Lopo\nL'Espanyol ha perdut l'anomenat "cas Lopo", pel qual volia cobrar del Deportivo sis milions d'euros corresponents als drets de formació del jugador. Després d'un procés de més de vuit mesos, el jutjat de primera instància número 5 de la Corunya ha desestimat les pretensions de l'Espanyol. Segons la sentència, la reclamació del club hauria d'haver estat regulada per conveni col·lectiu, per la qual cosa no s'han arribat a valorar ni les proves documentals presentades. L'únic consol que li queda a l'entitat presidida per Dani Sánchez Llibre és que no haurà de pagar a l'Osasuna el milió i mig d'euros que el club navarrès demanava per la formació de Valdo, fitxat aquest estiu després de quedar deslligat del club del Reyno de Navarra.


Audicionar – El laberint de Cecília\nAudicionar és… molt pesat. Us imagineu que un cirurgià (cada vegada) hagués d’operar primer un dit davant un jurat, en un quiròfan que no ha trepitjat mai, amb uns assistents que no coneix de res, per demostrar que pot salvar un cor humà? Sempre quedaria el dubte de si realment sap operar un cor. A nosaltres ens passa una m ica això: mostrem quelcom que ens surt prou bé, a l’espera que qui ens escolta pugui captar que també podem fer bé altres obres.\nPerò és inevitable, necessari i en el fons molt desitjable, perquè si no fem audicions no tenim manera de donar a conèixer la nostra veu honestament. Procurem doncs fer-nos nostra l’experiència i desmitificar-la per poder fer bona música.\nAquesta entrada és excepcionalment llarga, disculpeu, però per ara no era pràctic dividir-la.\nEscollir les obres\nVegeu Com escollir àries d’audició\nEn 10 minuts és tot o res, de zero a cent, la concentració i la calma són fonamentals. Ningú valorarà què fem o on som abans de cantar, si ens relacionem amb la competència o no. Ens cal trobar la nostra manera íntima de centrar-nos: per una serà estar sola en silenci i no interactuar, per un altre establir una conversa intrascendent però amable amb un altre aspirant, el de més enllà vocalitzarà al WC fins l’últim segon i hi haurà qui passarà text donant voltes com un poni o entrarà a escoltar l’aspirant previ mentre audiciona.\nÉs comprensible que una audició ens faci sentir petits i jutjats però hem d’evitar transmetre energia de “corredor de la mort”. Les àries que cantarem formen part del nostre fons d’armari, les coneixem i apreciem, és música que ens ha acompanyat durant força temps, és un recer musical, on podem gaudir-les i fer-les créixer millor que a l’escenari d’un teatre? Si la sala no és inpiradora (propi d’audicions per agències) aleshores centrem-nos en les persones que ens escolten, a les quals voldrem endur-nos de viatge musical. Intentem doncs evocar sentiments positius reals, que dialoguin amb nosaltres mateixos, no frases fetes com “has d’estar tranquil”, “hauries d’estar agraïda”, “no passa res, és una audició més”. Aquest últim o similar pot despertar una actitud de desinterès que malgrat d’una banda ens pot protegir davant dels nervis, de l’altra pot fer que la veu ens soni freda i desconnectada de qualsevol emoció o voluntat interpretativa (o fins i tot despertar antipatia en els receptors). En entrar no sobra presentar-se compartint el nom complet, el Fach i d’on procedim (i on vivim, si difereix).\nA la sensació de calma hi haurem d’afegir la sensació de seguretat i desimboltura que assegura als receptors que tenim aplom i gaudim de l’escenari, perquè busquen professionals que connectin amb el públic i no empetiteixin davant la pressió de la sala plena. El camí més senzill i divertit és entrar en la situació escènica de l’ària i imaginar-se que el teatre és ple i que interpel.les persones per tota la sala (mirant-les o no, depenent del context de l’obra). No s’espera una completa creació escènica, però avui en dia les habilitats teatrals es valoren molt i convé mostrar-les, encara que reduïdes. Desplacem-nos una o dues passes (però no endavant), gesticulem moderadament amb les mans i mantinguem una expressió facial activa. En cas d’una sala petita (aula, sala de conferències) ens pot ajudar mirar la coroneta dels receptors, deixant la mirada directa als ulls per moments intensos o còmics, altrament podem violentar o podem desconcentrar-nos; amb aquest recurs no els ensenyem només la barbeta però tampoc els escudrinyem.\nNo és un pecat beure aigua entre ària i ària, però procurarem hidratar-nos les hores anteriors.\nÉs important haver-se observat i tenir molt clara la imatge que hom projecta de natural per plantejar-nos algun ajustament de cara a connectar millor amb els receptors, especialment tenint en compte que en aquell moment serem un manyoc de nervis amanit amb alguna inseguretat o altra. No podem pretendre que en 10min (o menys) desconeguts facin una correcta radiografia de la nostra persona. Procurem inspirar-los els següents valors:\namabilitat/simpatia: bàsicament somriure i parlar en un color brillant amb tots i cadascun dels treballadors de l’ens amb qui interactuem\neficiència: anem al gra i presentem un repertori sobradament preparat\ntranquil.litat: en entrar, presentar-nos, en respondre preguntes, en acomiadar-se i en sortir\ndesimboltura i passió per la nostra feina: que se’ns vegi com a casa sobre l’escenari\nDes del meu punt de vista són qualitat a les quals tot ésser humà ha d’aspirar, però si encara no les hem assolides del tot, procurarem que no se’ns noti mentre seguim esforçant-nos-hi 😉 .\nSi considerem que no hem cantat com voldríem més val no esgrimir mai cap excusa, encara que siguin certes (malaltia, cansament, menstruació, desgràcia familiar…). És llei no escrita que perjudiquen més que perdonen, sigui just o no. A la llarga aprendrem a valorar quan convé cancel.lar una audició.\nMés val no triar una indumentària exageradament discreta per no caure en l’oblit, i en cas d’optar pel negre portar algun complement que trenqui la monocromia. La comoditat ha de ser la norma, però en el cas d’un teatre o una agència és recomanable que les persones tirant a baixes portin talons o alces (la distància no ajuda). Desaconsello les faldilles o pantalons massa curts, les camises mig obertes o el vestuari propi de gala d’òpera; la línia ha de ser un punt intermig entre casual i elegant, que sentim que ens afavoreix. Procurarem evitar flocs de cabell que ens tapin les oïdes o ens caiguin a la cara mentre cantem. Fem un ús professional del maquillatge per aconseguir una cara fresca amb els ulls i la boca apreciables a llarga distància, que ens ajudi en l’expressivitat. En el cas que audicionem per un personatge concret (o la nostra primera ària sigui un as important), procurarem que la nostra imatge s’hi adequï. Seria ideal poder arribar i marxar amb el mateix aspecte per evitar pèrdues de temps i de concentració innecessàries, i de passada no creuar-te amb el/la gerent/agent amb pintes motxil.leres. El que pensi la gent del metro no ens ha d’importar gens… 🙂\nRarament tenim una audició a la nostra ciutat per això sempre implica desplaçar-nos en cotxe, tren o avió (o tot plegat). Si el desplaçament és de més de 2 hores, convé plantejar-se dormir la nit anterior a la ciutat de destinació, en el cas que impliqui un avió recomano fer-ho sempre. Durant el viatge farem el possible per mantenir un alt nivell d’hidratació (sobretot en vols) i alternarem el repàs de les àries amb el descans (però intentem no dormir en excés, que no ens causi insomni). En cas de patir de reflux gàstric no ingerirem res a partir de les 19:00 i anirem a dormir ben d’hora. L’equipatge hauria de ser el més lleuger possible (que inclogui una còpia del CV) i en general s’hauria d’optar per un trajecte descansat si l’economia ens ho permet (un taxi pot fer que arribem en millors condicions a audicionar).\nAbans de comprar els bitllets intentem esbrinar com s’organitzarà l’audició (ens han citat a tots a la mateixa hora?) per no calcular malament tant l’arribada com la partença; si tenim alguna limitació horària l’hem de notificar i segurament la contemplaran. Un cop a la ciutat:\nsi ens han citat de forma general arribarem 90min abans (i no serem els únics) per inscriure’ns a la llista que marcarà l’ordre, o acabarem perdent l’avió o tren de tornada\nsi ens han citat amb exactitud arribarem 40-60min abans de l’hora d’assaig amb el pianista\nSi un cop allà ho tenim tot ben apamat i ens sobra temps, podem sortir a prendre l’aire. Arribar amb molt marge augmenta exponencialment les possibilitats d’una bona vocalització i redueix significativament l’estrés. En general una sessió d’audicions s’allarga força, convé haver menjat bé 2 hores abans i portar avituallament (aigua, refrigeri lleuger).\nNo oblidem recollir el comprovant de que hem assistit a l’audició. Si no ens el donen en aquell mateix moment podem demanar-lo després.\nEl resultat d’una audició es defineix molt en els primers 30 segons de cantar, per tant hem de fer el possible per entrar a l’escenari amb la veu òptima. En general això succeeix quan portem una estoneta cantant, per tant hem de trobar el punt idoni entre escalfar sobradament i no cansar l’instrument.\nEls teatres i les escoles acostumen a facilitar espais per vocalitzar, però les agències no. En tot cas més val no confiar-hi i acostumar-se a vocalitzar en WCs, dutxes, passadissos o escales per on no transita gairebé ningú o fins i tot parcs (!) si fa bon temps. En el cas de banys i similars caldrà tenir en compte que ressonen en excés, cosa que ens animarà i evitarà que forcem la veu, però que ens pot crear un xoc acústic dalt de l’escenari; no oblidem respectar la intimitat dels usuaris. Escalfar bé la veu és alta prioritat: si molestem ja ens avisaran, si ens allarguem ja ens picaran a la porta. Convé ser respectuós amb els companys, però no anar amb el lliri a la mà i esperar que et cedeixin espais de bona fe.\nUna audició és la prova de foc per la rutina exprés d’escalfament. Cal tenir-la dissenyada, clara, provada i practicada. Ha d’activar l’aire, la màscara, relaxar la mandíbula, la llengua i la laringe i escalfar-ne els músculs en tota l’extensió de la tessitura, tot en 15min. Si no ens hi veiem en cor, haurem fet un escalfament previ a casa o a l’hotel (bona sort) i intentarem mantenir-lo durant el trajecte amb estiraments i sons discrets (no pateixis, avui en dia tothom porta auriculars).\nAssaig amb el o la pianista\nPer norma general en les audicions pels teatres o les escoles ens permeten portar el o la nostra pianista o assajar uns 10 minuts amb el que disposi l’ens, rarament en la sala definitiva. Malgrat el caos organitzatiu en que ens poguem trobar, intentarem assajar després d’haver vocalitzat. Aprofitarem el temps per:\nfixar tempos, però estarem preparats perquè no l’encerti exactament i ens toqui imposar-lo amb mà de ferro (som instruments de vent i és a nosaltres a qui es jutja)\npassar els fragments més complicats, en el cas de variacions que poden confondre l’acompanyant o per tenir-los nosaltres frescos\ncantar sencera una de les àries ens pot ajudar a activar el cos i posar-nos en situació (visualitzem la sala on es desenvoluparà l’audició)\ndetectar la qualitat de l’acompanyant perquè no afecti el nostre rendiment\ntreballar especialment una ària si no pertany al repertori habitual (en aquest cas potser convé enviar l’ària al teatre una setmana abans)\naclarir si el piano estarà a l’escenari o al fossat\nEn cap cas hem de cometre l’error de cansar l’instrument, però tampoc ens convé jugar-nos-ho tot directament dalt de l’escenari. Per descomptat portarem una còpia nítida a una cara enganxada amb cinta adhesiva de cada ària, i hi podem escriure indicacions clares de tot allò que pugui ajudar a acompanyar-nos millor; jo desaconsello entregar al pianista les partitures amb les nostres anotacions tècniques. Si audicionem per una agència rarament tindrem un assaig previ i el més probable és que haguem d’abonar entre 20-40Eur que portarem ja a punt; en aquest cas convé cantar molt a la nostra i molt segurs, el o la pianista compta amb seguir-nos, no el/la perseguirem nosaltres perquè pot dur a confusions.\nHi ha qui coneixent a l’avançada qui l’acompanyarà, opta per concertar prèviament una sessió de correpetició privada amb aquesta persona per aconseguir un enteniment òptim.\nEns toqui on ens toqui audicionar procurarem veure la sala abans d’entrar-hi a cantar perquè l’espai ens resulti familiar (un estorb menys a la nostra ment).\nTeatre o Auditori: cantarem en totes direccions i posarem especial èmfasi en la projecció de la veu i en una gesticulació pensada en la distància; probablement ens situaran força enrere; no oblidem escalfar també la veu parlada per fer-nos sentir amb naturalitat.\nSala d’assaig: el sostre és mitjanament alt, projectarem similarment a un teatre, amb sort l’assaig amb el pianista serà allà mateix\nSala de conferències: un entremig entre l’aula i la sala d’assaig\nAula: cal valorar si un excés de projecció serà agressiu pels oïdors i potser posar més emfàsi en els colors; la gesticulació haurà de ser més reduïda\nEvito deliberadament la paraula “jurat” perquè les persones que ens escoltaran tenen altres ocupacions principals (mestres, directors, gerents, mànagers…), per ells també és un tràmit necessari per poder fer la feina que realment els ocupa.\nmànager o agència: són audicions força massives i impersonals (a penes et rep ningú), si agrades et demanaran que t’acostis per saber què esperes de la teva carrera i valorar si et poden ajudar (no és garantia de que t’acceptin)\nTeatre o Auditori: acostumen a ser audicions reduïdes a menys que hi hagi hagut canvi recent en la directiva (audició informativa), a penes veurem qui ens escolta (el director artístic, la seva mà dreta, i a l’estranger també el director musical del teatre) i no acostuma a haver-hi feedback immediat\ndirector/a: ideal és que sigui per un rol concret, després de cantar podria sorgir fàcilment un intercanvi d’opinions o fins i tot una breu sessió de treball\nCor: acostumen a ser audicions per places o reforços i ens escolten el/la director/a i algun assessor (professor de Cant o gerent), generalment no es rep feedback immediat\nEscola: en aquest cas se’ls pot anomenar tribunal pròpiament i acostumen a ser els professors de l’especialitat amb algun docent satèl.lit (el professor de teatre o un correpetidor)\nEn audicions per Agències i Teatres és molt habitual que parlin descaradament mentre estem cantant; la meva teoria és que posen a prova el nostre aplom i capacitat de concentració. Són persones que es veuen cada dia 10 hores seguides, diria que no tenen cap necessitat de comentar el que estem fent en aquell precís instant.\nQuan per motius de temps tenen previst tallar-nos una ària acostumen a avisar-nos abans; acostumen a fer-ho a la segona ària i no ens ho hem de prendre malament. Si ens tallen la primera ària sense avisar em temo que haurem de revisar profundament la nostra interpretació.\nEn cas d’audicionar a l’estranger per una agència o una Escola és molt probable que ens caigui un breu intercanvi col.loquial per valorar el nostre coneixement de l’idioma local.\nagencies audicionar ària concentració correpetidor fach Feina repertori teatres tribunal viatjar vocalitzar\nEntrada anteriorMecanismes de les cordes vocals\nSegüent entradaCom escollir àries d’audició


Formació de primers auxilis i DEA adreçada als alumnes de 2n curs del CFGM de TES del Centre Garbí | Campus de Salt - Girona\nCampus de Salt > Actualitat>Formació de primers auxilis i DEA adreçada als alumnes de 2n curs del CFGM de TES del Centre Garbí\nEls estudiants de 2n curs del Cicle Formatiu de Grau Mitjà de Tècnic en Emergències Sanitàries del Centre Garbí han pogut realitzar aquest dimecres una formació de primers auxilis i DEA (Desfibril·lador Extern Automàtic). També l’han pogut fer els alumnes de 2n curs de l’any passat que es van graduar a l’estiu i que tenien aquesta formació pendent a causa de l’estat d’alarma per la Covid-19, que va impossibilitar fer l’activitat de manera presencial i va quedar emplaçada.\nEl curs és una formació extracurricular impartida pels professors Eduard Torner, Raul Lang i Elena Gil. Una vegada els estudiants han assolit els coneixements precisos, han obtingut la titulació de Curs de Suport Vital Bàsic + DEA, impartit segons la normativa vigent (DOCG 151/2012). Aquest curs està realitzat d’acord amb les recomanacions 2010 de l’European Resuscitation Council (ERC) i també és una activitat acreditada pel Consell Català de Formació Continuada de les professions sanitàries.


Dimecres 16 Març, 19:30 h\nEl projecte de remodelació, promogut per la Diputació de Barcelona i l’Ajuntament de Barcelona, ha estat obra de l’equip Martínez Lapeña - Torres Arquitectos.\nFotografies del Teatre CCCB al Flickr\nEl Teatre CCCB, resultat de la remodelació de l’Antic Teatre de la Casa de Caritat, completa l’ampliació del Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB), disset anys després de l’obertura de l’edifici principal al voltant del Pati de les Dones.\nAmb el Teatre, el CCCB guanya un espai de 3.164m2 que ha de permetre seguir executant la programació del Centre a partir d’ara, amb millors condicions. Aquesta és la principal raó de ser del Teatre CCCB.\nEl nou espai compta amb la Sala Teatre, una sala polivalent amb capacitat per a 600 espectadors, i la Sala Raval, amb un aforament de 170 persones.\nDisposar d’un equipament amb la capacitat i les prestacions tècniques del Teatre CCCB era una assignatura pendent. L’ampliació respon a una necessitat objectiva que es va fer evident així que es va consolidar la dinàmica generada per l’obertura del Centre en la vida cultural de Barcelona i del nostre país, des del cor del barri del Raval.\nCCCB © Lourdes Jansana, 2011\nPer donar la benvinguda al nou espai, el dimecres 16 març a les 19.30h se celebra la inauguració oficial del Teatre CCCB, que es farà seguint un itinerari que s’inicia el vestíbul del CCCB, continua pel passadís de connexió subterrània amb l’edifici remodelat i culmina a la sala polivalent del Teatre CCCB.\nTots els convidats seran obsequiats amb l’edició especial de l’exemplar de la col·ecció Breus que recull la conferència d’Antonio Tabucchi: El futur del’atzar.\nAmb motiu de la inauguració del Teatre CCCB el dissabte 19 i el diumenge 20 de març de 2011 l’entrada al CCCB és gratuïta\nDurant tot el cap de setmana, des de les 11 h del matí fins a les 8 h del vespre, totes les persones que s’apropin al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona tindran la possibilitat de visitar de manera gratuïta el nou Teatre CCCB, així com les exposicions que actualment acull:


S’obren les inscripcions per a les visites escolars a l’IDIBAPS\nRecerca 4 de setembre de 2019 2019-11-14\nDe cara al curs 2019-2020, l’IDIBAPS organitza deu visites per alumnes de primer i segona de batxillerat. Les inscripcions estan obertes del 9 al 21 de setembre.\nL’IDIBAPS organitza nombroses iniciatives per fomentar la cultura científica entre la ciutadania, donar a conèixer la tasca que es fa a la institució i sensibilitzar sobre la importància de la recerca biomèdica per a la societat. El 2018 es van dur a terme prop de 50 activitats diferents, en les quals van assistir, en total, més de 2.000 persones.\nPart d’aquestes activitats van dirigides a centres educatius. Per al curs 2019-2020 s’ofereixen deu visites per a primer i segon de batxillerat. A cada visita poden assistir-hi 25 alumnes. Les inscripcions es fan a través de la plataforma de l’Ajuntament de Barcelona Escolab http://escolab.bcn.cat/ca/activities, on també es pot consultar la informació detallada de totes les activitats.\nDes del dilluns vinent, 9 de setembre, fins dissabte 21 de setembre, el professorat pot inscriure el seu centre educatiu al sorteig per optar a alguna de les activitats que ofereixen tant l’IDIBAPS com altres centres de recerca, universitats, empreses i hospitals. El 22 de setembre hi haurà el sorteig per adjudicar les places.\nEn el cas de l’IDIBAPS, les visites seran el dimecres 13 i el dijous 14 de novembre, en el marc de la Setmana de la Ciència. Durant dues hores i mitja, els alumnes passaran per 4 tallers pràctics que hi haurà instal·lats als jardins de l'interior d'illa Beatriu de Pinós (C/ Rosselló 149-153) i visitaran un laboratori del Centre Esther Koplowitz i el biobanc, on es preserven les mostres biològiques que es fan servir per a la recerca.\nAquesta activitat es fa amb el suport de l'Institut de Cultura de l'Ajuntament de Barcelona.


Noticies d'ENV: Conflicte �rab-Israeli�\nCONFLICTE �RAB-ISRAELI�: HIST�RIA D'UNA HIPOCRESIA\nL�Estat d�Israel des de fa m�s de quaranta anys incomplix la resoluci� 194 del Consell de Seguretat de l�ONU que li obliga a retirar-se a les fronteres de 1967, i, amb aix�, la Carta de Nacions Unides que en el seu article 25 diu Els Membres de les Nacions Unides convenen en acceptar i complir les decisions del Consell de Seguretat d�acord amb esta Carta.\nI des de fa quasi un mes, est� actuant violentament amb un alt poder de destrucci� d�estructures civils i de morts, contra l�estat ve� del L�ban.\nLa mateixa Carta de Nacions Unides en el seu article 2 diu:\nPer a la realitzaci� dels Prop�sits consignats en l'Article 1, l'Organitzaci� i els seus Membres procediran d'acord amb els Principis seg�ents:\n3. Els Membres de l'Organitzaci� arreglaran les seues controv�rsies internacionals per mitjans pac�fics de tal manera que no es posen en perill ni la pau i la seguretat internacionals, ni la just�cia.\n4. Els Membres de l'Organitzaci�, en les seues relacions internacionals, s'abstindran de rec�rrer a l'amena�a o a l'�s de la for�a contra la integritat territorial o la independ�ncia pol�tica de qualsevol Estat, o en qualsevol altra forma incompatible amb els Prop�sits de les Nacions Unides.\nAixina per tant, ens preguntem, per qu� la Comunitat Internacional, tant l�ONU (Consell de Seguretat), com els Estats Units d�Am�rica i la Uni� Europea, no exigixen el compliment de la legalitat internacional.\nEsquerra Nacionalista Valenciana i l�associaci� cultural i republicana Constant� Llombart, dins del republicanisme sobiranista valenci� defensem la vig�ncia dels seg�ents principis:\n1.- La legalitat internacional per tal de ser ho, cal que siga exigida front a tots. La llei ha de ser igual per a tots, no pot haver cap Estat que tinga patent de corsari per a incomplir-la quan li vinga de gust, com �s el cas de Israel quan incomplix de manera palesa les Resolucions de l�ONU, o el d�EUA i Anglaterra quan al marge de l�ONU, invadixen el Iraq.\n2.- Tots els Estats de l�Orient Mitj� tenen el dret de viure dins de fronteres segures i reconegudes internacionalment, i aix� suposa garantir a Israel i a Palestina el tindre els seus propis estats sobirans, d�acord amb els dict�mens de l�ONU, amb fronteres segures i sense inger�ncies en la seua integritat.\n3.- El dret inalienable dels pobles a la llibertat sense domini i a la resist�ncia enfront l�ocupaci�; dret que han exercit el pobles davant tota ocupaci�, com v�rem fer els valencians en la Guerra de Successi�, i han exercit els pobles de Vietnam, Afganistan, Iraq, Alg�ria, etc., incl�s els EUA davant el Regne Unit en la seua guerra de independ�ncia.\n4.- Els acords que recullen una pau justa i duradora basada en el dret internacional en general, i en les Resolucions del Consell de Seguretat de l�ONU en particular. El reconeixement dels drets humans individuals i colectius dels pobles que viuen en esta regi� de la mediterr�nia oriental, aixina com la fixaci� de condicions que garantisquen un just nivell de vida per als habitants d�Orient Mitj�.\n5.- El reconeixement d�un status especial de la Ciutat de Jerusalem, que t� la condici� de Ciutat Santa per a les tres grans religions monoteistes (jueus, cristians i l�islam).\n6.- La fixaci� si �s el cas, d�una for�a internacional de pau, per tal de garantir la preval�ncia del Dret Internacional, la pau, la llibertat i el respecte dels drets humans, aixina com la seguretat de tots els pobles i estats de l�Orient Mitj�.\nEl silenci no pot ser c�mplice davant genocidis i violacions flagrants del Dret Internacional all� on es produixen. Per tant cal deixar clar que la Uni� Europea no pot abstindre�s davant les agressions a drets com la vida i la seguretat de les persones, que s�n cont�nuament menystinguts. Europa ha de complir all� que diu la Carta de les Nacions Unides:Els Membres de l'Organitzaci� prestaran a esta tota classe d'ajuda en qualsevol acci� que exercisca de conformitat amb esta Carta, i s'abstindran de donar ajuda a cap Estat contra el qual l'Organitzaci� estiguera exercint acci� preventiva o coercitiva.\nEn este sentit demanem, com europeus, l�aplicaci� del nostre comprom�s i la revisi� dels acords de la Uni� Europea amb l�estat d�Israel mentres continue el seu incompliment dels acords de l�ONU.\nNom�s quan els Estats s�piguen que si violen la legalitat internacional, tindran una condemna efica�, seran respectuosos amb el Dret Internacional i amb els Drets Humans. Si aixina no ho fem, estarem fent una pol�tica hip�crita en el conflicte de l�Orient Mitj�, i no els ajudarem a trobar una pau tant de temps anhelada per tothom de bona voluntat.\nNaci� Valenciana, 3 d�agost 2006\nACR CONSTANT� LLOMBART\n(membres de la plataforma republicana SOBIRANIA VALENCIANA i de la Coordinadora del Pa�s Valenci� per la Rep�blica)


Hola, jo em dic Andrei i sóc romanés! | La paraula nostra\nHe estat fent una ullada als enllaços que ens has deixat i he flipat amb la web de l'I.E.S Miquel Tarradell; fa enveja el nivell que estan assolint per allà dalt, en comparació amb la misèria que, moltes vegades, oferim nosaltres en alguns aspectes, com ara l'acollida i integració dels immigrants…\nFins aquest any, jo m'havia escapat de patir en primera persona la impotència d'atendre aquestes personetes com ells mateixos, però també la nostra societat requereixen, per tal que la integració no siga una experiència innecessàriament dolorosa i difícil. En canvi, el sistema educatiu pareix, a vegades, entestat a complicar la vida a les persones. La sort és que hi ha gent, com tu, que amb generositat lliura la seua calidesa humana i la seua intel·ligència a la causa de fer tot un poquet menys difícil.\nA l'Insti del Villar arquebisbal tenim un fum de material d'aquest. Aviat posaré més coses. D'on vénen els teus alumnes,Amadeu? Els nostres bàsicamenr són romanesos, algun anglés, un parell de colombianes, i poca cosa més. El que sí que hi ha són molts xiquets i xiquetes que vénen d'una granja d'acollida que tenim a prop del Centre, la custòdia dels quals la té la Conselleria.\nAra, gràcies sobretot a la feina que fan les xiques –Empar, la quefa, Àngels i Pilar–, tenim material per a fotocopiar i que vagen fent a l'aula en pla autoaprenentatge–.\nEn una mateixa aula tinc un romanés, una xilena, dues marroquines de la marroquineria i un xic d'aci d'ací. Ara ja vaig fent-m'hi el cor però , al principi, em sentia frustrat per no poder oferir-los tota l'atenció que demanen i la situació requereix, i em sentia també rabiós amb els valencianets que sí que reben els recursos adequats a la seua edat i formació, i que se'ls passen per on millor els va…\nPerò ara ja estic menys enfadat, eh…


Big Brother Hostel Agra Agra Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLlit en 1 dormitori mixt de 10 llits - Entrada/Corredor/Escala\nRajeev Nagar, Taj Mahal Eastern Gate Road, Near Hotel Amarvilas, Tajganj, Agra, Índia, 282001 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Big Brother Hostel Agra?\nestudi de 2300 m2 amb 4 bany privat a Rakabganj\nMés informació sobre Big Brother Hostel Agra\nBen situat a la els paisatges, compres, la cultura area de Agra ciutat, Big Brother Hostel Agra us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Big Brother Hostel Agra, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, seguretat 24 hores, servei de neteja diari, impressora, registre d'entrada/sortida privat.\nL'hotel compta amb 6 precioses habitacions, i totes inclouen armari amb clau, productes de neteja, mirall, bany addicional, llençols. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Big Brother Hostel Agra.\nComentaris d'Agoda (35)Comentaris de Booking.com (128)\nRomualdas, Regne Unit


Com definiries l’estat de salut de les entitats catalanes a dia d’avui?\nNo podem dir que la crisi ha passat, però sí que és cert que les entitats socials estan millor que fa dos o tres anys, sobretot si parlem de temes econòmics. Els reptes són molts, però principalment, hem d’intentar aportar solucions, propostes i idees per poder aplicar polítiques transformadores i no centrar-nos, només, en l’emergència social del moment. Hem de ser capaços de situar les polítiques socials al centre de tota decisió política. Això vol dir que tota l’acció política ha d’estar pensada, i ha de tenir com a objecte final, el benestar i la qualitat de vida de la persones.\nQuins són els punts forts de les entitats a dia d’avui?\nCada dia som un sector més reconegut, més fort i unit; i això ho hem de posar en valor. La capacitat que té la Taula del Tercer Sector per canalitzar l’energia, les demandes i preocupacions de les més de 3.000 entitats socials que agrupa li aporta un valor incalculable per a la transformació social. Les entitats socials sabem què volem, i sabem que el què volem ho hem de fer junts i amb la màxima cohesió possible. Hem de fomentar més la participació de les entitats i tenir la capacitat de territorialitzar l’activitat de la Taula del Tercer Sector. Hem de pensar en termes de país i hem d’intentar situar l’activitat de la institució on no hi tenim tanta presència.\nQuines són les principals problemàtiques amb les que topa el sector?\nEl Baròmetre 2015 del Tercer Sector ens va dir que les principals preocupacions de les entitats semblen estar orientades a la resolució dels problemes diaris relacionats amb la qualitat del servei, l’atenció a totes les persones demandants o usuàries, l’obtenció d’un finançament suficient per part de les Administracions Públiques o garantir l’execució dels programes més representatius/grans de l’entitat tal i com estan dissenyats. El dia a dia de les entitats preocupa, i molt, i això ens ha de permetre trobar solucions coordinades per a construir un Tercer Sector Social més fort i i cohesionat per a ser més efectius.\nQuins reptes i oportunitats creus que tenen les entitats avui en dia?\n3CCAV, integració social, Taula del Tercer Sector, entitats sense ànim de lucre, Oriol Illa


A la nòmina del mes de Setembre, la Caixa ha hagut d'abonar els ajuts que contempla el Capítol VIII del Conveni actual.\n-Art. 58. Ajuda de guarderia. Aquest any puja 556 . Són tres pagaments sencers, des de lany de naixement fins al que compleixi 2 anys. Es te dret a cobrar, independentment de si linfant va a la guarderia o no. Sí el naixement es produeix després del mes de setembre s'abonarà abans del 31 de desembre.\n-Art. 59. Ajudes per a la formació de fills dempleats. Lajuda és per als fills o filles fins que compleixen els 25 anys, sempre que no tinguin ingressos superiors al SMI. L'import és variable segons diverses casuístiques. El mínim per aquest any és de 427 .\n-Art. 60. Ajuda per a estudis dels empleats, 90 % de llibres i matrícules en estudis oficials. A la Caixa existeix un pacte per estudis cursats en centres privats. Per tant, els imports són molt variables.\nUs recordem que la Secció Sindical de CC.OO. va detectar que la Caixa no abonava els ajuts corresponents si no es sol·licitaven, i passat el temps pertinent, la Caixa pretenia que no havia de pagar.\nAixò es va solucionar per lacció de CC.OO.. Ara, tot i que us recomanem sol·licitar els ajuts dins els períodes establerts, si per qualsevol motiu això no ha estat possible, no significa la pèrdua del dret. Per tant, no dubteu a sol·licitar l'ajut tant bon punt es detecti la manca de cobrament.\nSi teniu dubtes o problemes sobre la qüestió, no dubteu a adreçar-vos a qualsevol representant de CC.OO. perquè, directament, us puguem ajudar i assessorar.\nSabem també, per les continues visites que realitzem a les Oficines i Departaments Centrals, que molts companys i companyes no tenen clars els diferents conceptes de les nòmines. Us animen a fer-nos arribar tots els vostres dubtes, per tal daclarir-vos-els adequadament.\nCC.OO. treballa i vetlla pels interessos de tots els treballadors i treballadores.


racons de la nostra terra: De Maçanet de Cabrenys a Sant Llorenç de Cerdans\nL'endemà arribem a Maçanet de Cabrenys, municipi situat a 370 metres d'altitud. Avui bufa la tramuntana i ens deixa un cel clar i nítid que afavoreix la captació d'imatges amb el mòbil.\nEl caràcter de Maçanet el defineix la situació geogràfica és a l’Empordà però no a la plana, sinó a les Garrotxes. És al nord de la Catalunya del Sud, però a tocar de la del Nord. El Vallespir és a dues passes, a l’altra banda de les muntanyes. És ben bé al mig de dos punts de referència cabdals: el Canigó i el cap de Creus.\nLimita amb quatre municipis sud-catalans (Albanyà, Sant Llorenç de la Muga, la Vajol i Darnius) i sis de nord-catalans (Costoja, Sant Llorenç de Cerdans, Reiners, els Banys d'Arles, Ceret, i Morellàs i les Illes). Això fa que, a Maçanet, la influència francesa hi sigui ben palpable. El poble està envoltat per les muntanyes més altes de l’Empordà. Des del puig Moixer --de 1.450 metres d’alçada-- s'observa bona part de la Catalunya del Nord, de la plana empordanesa i de la badia de Roses, que, des de Maçanet, és un festival de llums en la llunyania. Destaca l'església de Sant Martí al centre de la població.\nProjectede Camí de la Retirada, entre el Vallespir i l'Alt Empordà\nEls senders de muntanya que uneixen els pobles de Maçanet de Cabrenys, Costoja i Sant Llorenç de Cerdans, passant per Tapis, van tenir una funció important ara fa 70 anys. Al gener i principi de febrer del 1939 arriba a Maçanet una allau de refugiats que fugen del nou règim franquista i travessen el Pirineu.\nDurant la postguerra el contraban es converteix en un mitjà bàsic de supervivència.\nAl llarg de la segona guerra mundial arriben a Maçanet molts refugiats europeus fugits del nazisme, que volen arribar al nord d’Àfrica.\nNosaltres seguim el camí avui dia asfaltat que uneix les dues poblacions. Arribem a Sant Llorenç de Cerdans, 680 m alt, és un municipi del Vallespir, terra de forjadors i artesans, és situat a la dreta del riu de Sant Llorenç sota el Montcapell.\nEls orígens de Sant Llorenç es remunten a temps dels íbers amb la presència dels ceretans a la zona de la Cerdanya i l’alta vall del Tech, cosa que justificaria el topònim de Sant Llorenç de Cerdans.\nEl nucli vell es troba al voltant de l'església parroquial de Sant Llorenç, durant el període medieval, va estar sota la tutela de l’abadia benedictina d’Arles de Tec fins a la Revolució francesa al s XVIII.\nL'abril de 1793 hi tingué lloc un avalot amb motiu de la prohibició, per part de la Convenció, de la processó de dijous sant; hi hagué una cruel repressió i els veïns demanaren auxili al general Ricardos, aleshores capità general de Catalunya, un dels fets que originà la Guerra Gran.\nLa Casa del Patrimoni i de la Memòria d’André Abet és un espai de memòria col•lectiva situat dins els murs d’una antiga fàbrica. Els treballs de ferro (reconstrucció d’una antiga forja), de fusta, de tints de teixits , fabricació d’espardenyes es mostren en l’espai com a record de la memòria del poble.\nDeixem Sant Llorenç i fem via cap a Prats de Molló i passat el coll de la Cella i el coll d'Ares arribar a Molló.\nPublicat per Racons de la nostra terra a 2:35\nEtiquetes de comentaris: alt empordà, catalunya, itinerari, romànic\nAquesta zona sí que la conec, hi he anat amb una certa freqüència, ja des d'abans de que hi hagués la carretera asfaltada entre Maçanet i Costoja. Per cert que a Tapis hi he menjat sempre força bé.\nM'ha agradat l'alternança de fotografies en color i blanc i negre.\nDesitjo que hagueu començat bé l'any.\n3 de gener de 2013, a les 10:17\nBell país aquell. L'atri de l'església de Sant Llorenç em va impressionar especialment.\nCom sempre, gran reportatge el teu.\n5 de gener de 2013, a les 11:36\nDoncs jo no la coneixia i m'ha sorprés gratament, tenim intenció de tornar-hi per fer algunes excursions.\nJo també desitjo que tingueu un bon any!\n7 de gener de 2013, a les 12:13\nA mi la que em va sorprendre i agradar és la de sant Martí, per les figures arcaiques i tan expressives de l'arc exterior del portal!\n7 de gener de 2013, a les 12:27


La 20a. Trobada de Motos Clàssiques d’Expoclàssic sortejarà una Montesa Cota 348cc Trail del 1979 entre els participants – Comarques de Ponent\nLa 20a. Trobada de Motos Clàssiques d’Expoclàssic sortejarà una Montesa Cota 348cc Trail del 1979 entre els participants\nEn el marc de la fira Expoclàssic de Mollerussa, certamen que celebra aquest cap de setmana la seva 18a edició, es portarà a terme el diumenge dia 8 la 20a Trobada de Motos Clàssiques, convocatòria que aplega any rere any un centenar de motocicletes i que enguany presenta com a novetat el sorteig d’una moto entre tots els participants. Així, entre tots els inscrits a la trobada es sortejarà una Montesa model Cota 348cc Trail de l’any 1979, vehicle per restaurar però en funcionament.\nD’altra banda, aquesta cita, organitzada per Fira de Mollerussa en col·laboració de l’associació Motos Clàssiques Ponent de Mollerussa i amb el suport de l’Ajuntament de la ciutat, farà un tomb d’uns 87 quilòmetres per tots els municipis que formen part de la comarca, com a homenatge als 25 any de creació del Pla d’Urgell.\nLa Trobada s’iniciarà amb la recollida de pitrals a partir de 2/4 de 9 del matí, continuarà amb un esmorzar a les 9 i la sortida tindrà lloc sobre les 10 del matí. Les inscripcions es poden fer anticipades per telèfon a les oficines de Fira de Mollerussa o el mateix dia de la convocatòria. A l’arribada els participants visitaran el certamen i els que vulguin acabaran la jornada amb un dinar de germanor.\nLa 18a edició de la fira Expoclàssic de Mollerussa obrirà els dies 7 i 8 de setembre amb un important Mercat de l’Automòbil, Motos, Accessoris i Col·leccionisme, així com amb una Secció de Venda de Cotxes i Motos i atractius monogràfics dedicats als cotxes Ferrari, motos angleses i vehicles militars.\nUna de les novetats d’enguany és una conferència que es portarà a terme el dissabte a les 11 del matí al Pavelló del 125è Aniversari i que es presenta sota el títol ‘Consells per passar la ITV de Vehicles Històrics’. La ponència anirà a càrrec d’un enginyer de l’empresa Applus.\nL’horari d’obertura del certamen és de 10 del matí a les 8 de la tarda, el dissabte, i el 10 del matí a les 2 del migdia, el diumenge. A més a més, des de divendres a diumenge, a les instal·lacions del Recinte Firal estarà en funcionament una unitat d’ITV. Per últim, dissabte dia 7 a les 12 del migdia als Pavellons Firals i anirà a càrrec del president de la Plataforma Pro Seleccions Esportives Catalanes, Xavier Vinyals.


El nostre servei de manteniment informàtic Alfara de Carles i suport tècnic informàtic correspon a serveis constants preventius i resolutius en les instal·lacions del client i remotament, amb l'objectiu de prevenir i incentivar actuacions correctives. A Gestinet Alfara de Carles, també realitzem el monitoratge dels servidors i usuaris a cada client per a poder oferir més i millor control, donant una resposta més ràpida i efectiva en cada actuació i situació.\nA Gestinet Alfara de Carles només utilitzem plantilla professional pròpia qualificada\nÉs important destacar, sobretot en el sector outsourcing de serveis de manteniment informàtic Alfara de Carles, que tots els tècnics informàtics de Gestinet són professionals experimentats en plantilla, fixes ubicats a Alfara de Carles, pel que no utilitzem la modalitat de subcontractació i/o utilització de perfils freelance, ja que aquestes modalitats van en decrement del servei i satisfacció del client.\nIgual que oferim un servei de manteniment informàtic Alfara de Carles periòdic, preventiu, expert i exigent, també disposem d’altres serveis vitals per a qualsevol empresa avui dia, utilitzant sempre les tècniques i metodologies més innovadores i eficients.\nEl nostre servei informàtic a Alfara de Carles disposa d'un temps màxim de resposta sobre incidències de 3 a 4 hores. Actualment donem resposta immediata.\nTots els nostres tècnics de suport informàtic a Alfara de Carles disposen com a mínim de Grau Superior Informàtic en Sistemes Informàtics.\nVinculem per a cada client de manteniment de sistemes informàtics a Alfara de Carles un mínim de 2 tècnics directes per a ser el més resolutius i precisos possible.\nEls clients disposen els telèfons mòbils dels tècnics vinculats per a que puguin contactar directament i ser més resolutius i efectius en el servei de suport informàtic a Alfara de Carles.\nDisposem de tècnics fixes i estables per a donar un servei de manteniment informàtica Alfara de Carles estable i ràpid sense sorpreses ni esperes.\nEls nostres clients de serveis IT a Alfara de Carles disposen d’una potent Extranet per a la gestió completa del seu servei.