DUGi: Item | Recercat - Síntesi de pólvores de superconductors d’alta temperatura : YBa2Cu3O7 i GdBa2Cu3O7 per via de dissolució-polimerització\nSíntesi de pólvores de superconductors d’alta temperatura : YBa2Cu3O7 i GdBa2Cu3O7 per via de dissolució-polimerització\nL’objectiu del projecte és obtenir pólvores dels superconductors d’alta temperatura YBa2Cu3O7 i GdBa2Cu3O7 per la via de dissolució-polimerització. Aquestes pólvores seran obtingudes a partir d’òxids (Itri o Gadolini i Coure) i carbonat de bari amb àcid nítric en una dissolució aquosa de Polietinenglicol (PEG), per tal de convertir aquests òxids en nitrats coordinats amb les cadenes de PEG. Aquest producte intermedi es sotmetrà a una piròlisis per tal d’obtenir òxids i carbonats, però amb una mida més reduïda respecte als productes inicials i un grau de barreja més íntim, permetent que reaccionin entre ells amb més facilitat. Finalment, per tal d’obtenir els superconductors YBa2Cu3O7 i GdBa2Cu3O7 es farà un últim tractament tèrmic a alta temperatura en el qual es produirà la reacció desitjada. Durant tot el procés es duran a terme anàlisis d’aquest per mitjà de tècniques de Termogravimetria (TGA), d’Anàlisi Tèrmica Diferencial (DTA), espectroscòpia Infraroja (IR) i la difracció de raig X (DRX) . També s’analitzaran els diferents productes que es van obtenint (intermedis i finals) amb l’ajuda de l’espectrometria IR i la difracció de pólvores. En base a aquests resultats, es variaran els paràmetres de la reacció (concentracions, temperatures, etc.) i dels tractaments tèrmics (atmosfera, temperatura, temps, etc.) per tal d’optimitzar el producte\nGutiérrez Domingo, MarinaGutiérrez Domingo, Marina\nAuthor: Gutiérrez Domingo, Marina\nAbstract: L’objectiu del projecte és obtenir pólvores dels superconductors d’alta temperatura YBa2Cu3O7 i GdBa2Cu3O7 per la via de dissolució-polimerització. Aquestes pólvores seran obtingudes a partir d’òxids (Itri o Gadolini i Coure) i carbonat de bari amb àcid nítric en una dissolució aquosa de Polietinenglicol (PEG), per tal de convertir aquests òxids en nitrats coordinats amb les cadenes de PEG. Aquest producte intermedi es sotmetrà a una piròlisis per tal d’obtenir òxids i carbonats, però amb una mida més reduïda respecte als productes inicials i un grau de barreja més íntim, permetent que reaccionin entre ells amb més facilitat. Finalment, per tal d’obtenir els superconductors YBa2Cu3O7 i GdBa2Cu3O7 es farà un últim tractament tèrmic a alta temperatura en el qual es produirà la reacció desitjada. Durant tot el procés es duran a terme anàlisis d’aquest per mitjà de tècniques de Termogravimetria (TGA), d’Anàlisi Tèrmica Diferencial (DTA), espectroscòpia Infraroja (IR) i la difracció de raig X (DRX) . També s’analitzaran els diferents productes que es van obtenint (intermedis i finals) amb l’ajuda de l’espectrometria IR i la difracció de pólvores. En base a aquests resultats, es variaran els paràmetres de la reacció (concentracions, temperatures, etc.) i dels tractaments tèrmics (atmosfera, temperatura, temps, etc.) per tal d’optimitzar el producte\nDocument access: http://hdl.handle.net/2072/242442\nTitle: Síntesi de pólvores de superconductors d’alta temperatura : YBa2Cu3O7 i GdBa2Cu3O7 per via de dissolució-polimerització\nDensity functionals Revistes electròniques 68 - Indústries, oficis i comerç d’articles acabats. Tecnologia cibernètica i automàtica Tecnologia educativa Reaccions químiques Teaching Strength of materials\nUniversitat de Girona. Departament d’Informàtica i Matemàtica Aplicada Universitat de Girona. Facultat d’Infermeria Universitat de Girona. Departament de Pedagogia Costas Salgueiro, Miquel Planas Lladó, Anna Sbert, Mateu Colprim Galceran, Jesús


Som una entitat dedicada a la competició, l’aprenentatge i el foment del tennis taula.\nDes de la nostra fundació l’any 2001, hem participat en diverses competicions federades per equips provincials, catalanes i estatals.\nAmb els anys, hem creat una escola oberta a tothom que vulgui aprendre tennis taula i participem també de manera activa en activitats de divulgació del nostre centenari i olímpic esport.\nVolem sobretot facilitar la pràctica del tennis taula, tant en la seva versió competitiva com per fer-ho com a activitat d’esbarjo. Així mateix, volem en especial ser un club ben arrelat a Terrassa.\nSi t’agrada el tennis taula, no dubtis a contactar amb nosaltres.\nMoltes gràcies per visitar el nostre web i et convidem a que segueixis navegant.\nEl club vol promocionar i enfortir l’olímpic i centenari esport del tennis taula en la dimensió competitiva. Aquest vessant competitiu l’ha dut a ser una de les pràctiques esportives que compta amb més llicències federades a nivell mundial, i ser un esport d’alta complexitat i reconeixement internacional, gràcies a integrar de manera molt particular i exigent els diferents components tàctics, tècnics i físics de l’esport de competició.\nEl club vol reivindicar i potenciar el seu vessant lúdic i més popular del nostre esport, conegut per gairebé tothom com a ping pong. El club s’enorgulleix del fet que sigui especialment apte i sense barreres d’entrada per a qualsevol persona i que es pugui gaudir sense necessitat d’experiència i coneixement expert.\nL’entitat es vol dedicar prioritàriament a la formació i la promoció esportiva i a ajudar i, si és necessari, liderar a articular tot els tennis taula que es practica a la ciutat de Terrassa.\nEl club entén l’esport com a activitat sobretot dirigida a tenir una vida sana i equilibrada i una societat més lliure, fraternal i justa.\nEl club promou el valor educatiu de la competició en la mesura que és una activitat per establir i superar reptes i que es desenvolupa sempre amb respecte i fair play amb els rivals, ja que els reptes de la competició estan condicionats per l’esforç i el talent de totes les persones esportistes i estan regits per una clares i inviolables regles del joc.\nLa direcció del club es regeix per la responsabilitat social, establint així mecanismes de gestió concrets i quotidians per a la transparència, la inclusió, la cohesió social i la sostenibilitat mediambiental.\nTweets by ttamicsterrassa\nEl club té una llarga experiència competitiva.\nL’afany de divertir-se jugant explica els primers anys de trajectòria del club. L’entitat neix per l’interès de diversos palistes de vint-i-tants anys, tots experimentats, en competir en un equip de Terrassa i que fos gestionat per i per a un grup d’amics.\nEn els darrers anys, el club ha jugat a Primera Divisió Estatal i Divisió d’Honor Catalana. Durant el seu llarg recorregut, ha participat en gairebé totes les lligues federades per equips provincials, catalanes i estatals.\nDels seus èxits, cal destacar l’ascens el 2008 a primera divisió estatal i la permanència en aquesta categoria durant els darrers anys, el títol de campions de Catalunya per Comarques per equips (2005) i la menció de millor club de la Província de Barcelona (2004) per part de la Federació Catalana de Tennis Taula. Durant aquest període, el club ha aconseguit 7 campionats i 8 ascensos oficials i diverses mencions federatives.\nEl club va obtenir la distinció de Finalista al Millor Equip de la Nit de l’Esportista de Terrassa en la seva edició de 2008.\nEl calendari i resultats es poden seguir als webs de les federacions espanyola, catalana i barcelonesa de tennis taula: www.rfetm.com, www.fctt.cat i www.rtbtt.com respectivament.\nDes de l’any 2011 el club té una escola oberta a tothom que tingui ganes d’aprendre a jugar tennis taula. Hi participen persones de totes les edats i diferents nivells.\nEl club vol facilitar la pràctica del tennis taula a tota persona que desitgi jugar de manera puntual i per compte propi amb material professional. Així es pot fer a les seves instal·lacions de la Carretera Matadepera 323.\nEl club pretén també difondre i facilitar la pràctica del tennis taula.\nOrganitza l’Open Terrassa, el qual compta amb la presència de persones jugadores amb fitxa federativa, no federativa i escolar de totes les edats.\nL’entitat promociona el tennis taula a les escoles i per al conjunt de la ciutat organitzant tornejos i activitats per a tothom.\nCol·labora així amb el Consell Esportiu Escolar del Vallès Occidental – Terrassa en els jocs esportius escolars.\nAixí mateix, participa en activitats socioculturals diverses, com són ara la Festa Major, celebrant-se un torneig per a aficionats, o la Fira Modernista, amb una activitat de simulació del tennis taula en els seus orígens, a cavall del segle XIX i XX.\nForma part també del projecte Ping pong per a tothom de la Federació Catalana de Tennis de Taula. La iniciativa promou la competició no federada per a qualsevol persona que vulgui iniciar-se en el nostre esport, havent-hi diferents modalitats regulars i puntuals de tornejos que se celebren en diferents clubs de tot el país durant tot l’any.\nEl club ha estat distingit com a Finalista a la Millor Entitat Esportiva i a Millor Dirigent Esportiu de la Nit de l’Esportista de Terrassa a les seves edicions de 2013 i 2014 respectivament.\nSala municipal de tennis taula\nCarretera de Matadepera, 323 08225 Terrassa\nEl club oferta diferents possibilitats per practicar el tennis taula durant tot l’any i en diferents formats.\nCompetició regular federada\nEl club participa en competicions federades sèniors i d’edats de diferent nivell.\nL’escola està a oberta a persones de totes les edats i inquietuds.\nLa majoria fan dos entrenaments per setmana.\nTots els monitors són o han estat jugadors de les categories estatals del club.\nÉs la fòrmula ideal per tenir un recorregut tècnic i poder jugar a competició federada.\nCompetició (no federats)\nL’entitat organitza tornejos regulars del programa Ping pong per tothom de la Federació Catalana de Tennis Taula, un projecte ideal per a aquest format de competicions.\nEl programa Ping Pong per a Tothom és un projecte de la Federació Catalana de Tennis Taula dirigit a facilitar la competició no federada a qualsevol persona que vulgui iniciar-se en el nostre esport.\nEl programa comprèn diferents modalitats regulars i puntuals de competició que se celebren en diferents clubs del país durant tot l’any.\nEl tornejos del programa permeten competir amb jugadors del mateix nivell (“estrella”), ubicant-se cada jugador de manera inmediata a l”estrella” que li pertoca; jugar durant tot el matí que duri el torneig, i formar part d’una classificació que recull els resultats de tota la temporada que dóna dret a participar a tornejos (“gran slam”) i puntacions (“ranking”) finals de cada “estrella”.\nCada torneig té un preu social (9 euros). Aquelles persones que preveguin jugar durant tot l’any, poden treure’ls a llicència per tota la temporada (24,5 euros), la qual abarateix el cost dels tornejos individuals (6 euros). Si ja es té llicència federativa, el preu de la llicència ppxtt és de 19,05 euros.\nEl club organitza un torneig cada mes per a totes les categories que preveu el programa ping pong per tothom.\nSi vols participar als tornejos que es disputaran a Terrassa, fes-ho saber al club enviant un correu a cttelsamics@gmail.com i rebràs la convocatòria per a cada un d’ells perquè et puguis apuntar amb seguretat.\nLa inscripció és telemàtica al web Ping pong per a tothom. Per apuntar-se al tornejos del club, cal dirigir-se al web del programa ping pong per tothom el dilluns de la setmana en què es farà el torneig. Al carrussel d’anuncis situat a l'esquerra, trobareu informació sobre Open al CTT Els Amics. Cliqueu a sobre el carrussel i allà us demanaran la informació per apuntar-s’hi.\nQuan i on es fan les sessions d’entrenament de l’escola?\nLes sessions d’entrenament es fan els matins i tardes del dies laborables, a consultar al club d’acord amb els horaris i espais establerts a principis de cada temporada.\nHi ha grups específics per a persones adultes?\nSí. Hi ha grups específics per a adultes i infants.\nQuin és el perfil de monitor del club?\nEls monitors són jugadors del club de nivell de categoria estatal amb les corresponents acreditacions per fer tasques de monitoratge.\nCada quan es fan tornejos per a persones aficionades no federades?\nEl club fa un torneig cada mes en el marc del projecte ping pong per a tothom. Si vols ser informat amb antel.lació dels tornejos, envia un correu a cttelsamics@gmail.com i t’inscriurem a la nostra base de dades de mailings informatius.\nCom puc apuntar-me als tornejos populars?\nSi vols ser informat amb antel.lació de les dates i les condicions dels nostres tornejos populars, envia un correu a cttelsamics@gmail.com i t’inscriurem a la nostra base de dades de mailings informatius.


6 Curiositats de festes a les Terres de l’Ebre - Terres de l'Ebre\nHome » 6 Curiositats de festes a les Terres de l’Ebre\n6 Curiositats de festes a les Terres de l’Ebre\nLa Guerra de Farina\nAquesta es celebra durant el carnaval de Godall i es suposa que va començar un any que el blat anava molt barat ja que Godall produïa blat antigament.\nAquesta gimcana, que es du a terme durant les festes majors de Santa Bàrbara, possiblement és la cursa enigmàtica més antiga de les Terres de l’Ebre, aquest any s’ha celebrat la desena edició.\nProves de penyes\nLes proves de penyes es celebren durant les festes de la Cinta a Tortosa, a principis de setembre. Estan dirigides sobretot per als joves i estan repartides entre diversos dies. A més a més hi ha proves des de posar-hi el màxim nombre de participants de la colla dins un 600, karaoke, waterpolo, campionat de guinyot, andròmines, jocs populars, campionats de futbol i basquet fins i tot una cursa de llits.\nConcurs de Vestits de Paper\nAquest és un dels actes més curiosos de les festes majors d’Amposta ja que les modistes de la població ensenyen les seves habilitats sobre paper. Aquest 2015 es celebra la 45a edició d’aquest concurs.\nEls autos locos consisteixen en carreres de cotxes sense motor fabricats pels participants i sovint tenen una temàtica. Aquestes carreres les trobarem a Amposta, a Palma d’Ebre i a Riba-Roja entre altres.\nLes Quinquennals d’Ulldecona són les festes que es celebren cada cinc anys a Ulldecona. Aquesta té l’origen de la promesa de baixar la verge de la Pietat cada cinc anys des del 1989.\nAquestes transformen el poble en un reclam artístic ja que cada carrer llueix colors, llums i flors gràcies al treball dels veïns que volen rebre la seva patrona.\nGuerra de farina de Godall\nFonts foto 1 i foto 2


Les cordes de l’OJC es reivindiquen - Revista Musical Catalana\nLes cordes de l’OJC es reivindiquen\nUn instant d’aquest concert amb la intervenció de l’oboista solista Encarna Monzó. © OJC\nORQUESTRA JULIÀ CARBONELL DE LES TERRES DE LLEIDA. Encarna Monzó, oboè. Dir.: Alfons Reverté. Obres de Cavalli, Corelli, Mozart, Albinoni, Gago, Janáček i Abba. TEATRE AMISTAT DE MOLLERUSSA. 9 DE NOVEMBRE DE 2014.\nL’Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida fa durant el mes de novembre una petita gira per les terres de Ponent presentant un programa en què la secció de corda és la protagonista. Es tracta d’apropar els concerts de música clàssica a diferents indrets lleidatans i que aquests se sentin seva la formació.\nLleida ha vist en relativament poc temps com l’aflorament de noves formacions –la Jove Orquestra de Ponent i la Banda Simfònica Unió Musical de Lleida– i l’assentament de les existents –l’Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida i la Banda Municipal de Lleida– han dotat de vida l’Auditori Enric Granados.\nDurant més de deu anys de vida l’OJC ha donat mostres de la seva vàlua i evolució com a orquestra professional, però els nivells de retallades i potser també el criteri cultural dels diversos governs han fet que aquests darrers anys la formació hagi perdut el protagonisme que hauria de tenir en la vida cultural lleidatana. En una època de preguntes, reflexió i mirada a la política –o la cultural no existeix?– caldria meditar i decidir si la província lleidatana mereix i pot assumir una orquestra simfònica que hauria de militar en una lliga molt superior a l’actual.\nEl concert del diumenge 9 de novembre passat va ser un passeig per la literatura de l’orquestra de corda, des de la música antiga fins als nostres dies, incloent-hi també la música pop i de cinema. S’inicià amb la Canzona a 4 de Francesco Cavalli –el compositor d’òpera més important junt amb Monteverdi del primer Barroc– que desprengué una retòrica i un encant ric en paleta sonora i emocions. Un repertori que no deixa de fascinar per la seva brillantor i bellesa. Al seu costat, la Sarabanda op. 5 núm. 7 de Corelli ens aportà puresa, equilibri i gust, amb suspensions delicades, textures clares i una matisació potser massa plana.\nFent un salt endavant cap al Classicisme arribà la lleugeresa amb el Divertimento KV 136 de Mozart. Aquesta obra encantadora ens sorprengué amb una frescor i agilitat en l’“Allegro” abans de passar a un “Andante” d’un lirisme relaxant i cloure’s amb un “Presto” d’un humor efervescent. L’orquestra es mostrà en general clara, elegant, plena de caràcter i amb petits punts de contrast sota la direcció d’un Reverté que féu fluir la música de manera natural. S’acabà la primera part amb l’aportació de l’oboè solista de la formació –Encarna Monzó– en el Concert per a oboè, op. 9 núm. 2 d’Albinoni. Al costat d’uns moviments extrems d’un vigor gairebé vivaldià, ens atrapà l’elegància i la deliciosa melodia de l’“Adàgio” –que Albinoni tractà com un recitatiu belcantista–, molt ben cantada per oboè i acompanyada per l’orquestra. Reverté portà la formació amb ductilitat i aconseguint un gran equilibri amb la solista, que afrontà l’obra amb flexibilitat, agilitat, so càlid i una capacitat comunicativa molt convincent.\nA la segona part, la Suite de García Gago es reivindicà com una obra d’una gran bellesa i demostrà que l’escriptura tonal encara pot donar obres remarcables. Amb un entramat harmònic interessant i una gran sensibilitat, la suite ens aportà una música fresca, captivadora i per moments malenconiosa, en què la formació orquestral brillà amb evocació i lliurament.\nJanáček estava encara molt influït per l’estil romàntic en la seva Suite, i escriví una música que bevia clarament de l’estil de Dvořák. Es tracta d’una obra primerenca en què hi ha un contrast entre seccions molt romàntiques i passatges més lírics. Però és una obra encantadora que ens aporta la guspira del compositor que acabaria esdevenint.\nLa precisió rítmica de l’orquestra féu que per moments faltés profunditat i intensitat en l’execució –fruit segurament de la primera execució de l’obra. Per contra, l’humor i l’alegria gairebé innocent de Janáček afloraren en un bell i gairebé dansaire “Andante” o en un “Adagio” ple de poesia.\nS’acabà el concert amb The best of Abba, que arrencà els aplaudiments de joves i grans per la rítmica trepidant i una propina tan coneguda com la banda sonora de Pirates del Carib féu les delícies del públic assistent.


S'entén per finançament autonòmic els ingressos que la Comunitat Valenciana percep per a finançar les despeses de l'administració autonòmica i els serveis públics que presta als ciutadans. D'acord amb la legislació existent en matèria de finançament de les comunitats autònomes i amb el sistema de finançament actualment establit, el finançament prové de diferents fonts d'ingressos: recursos provinents de la participació en els ingressos de l'Estat, els ingressos tributaris (derivats de tributs cedits de l'Administració General de l'Estat i dels tributs propis de la Comunitat Valenciana); subvencions provinents de l'Estat i de la Unió Europea; i altres ingressos, de naturalesa heterogènia i d'imports poc significatius.\nAl marge d'aquests ingressos, la Comunitat Valenciana també finança la seua activitat amb els ingressos derivats de les operacions d'endeutament, a saber, operacions de crèdit i emissions de deute\nIngressos no financers:\nEvolució dels ingressos pressupostaris (2010-2017)\nL'autonomia fiscal mesura el grau en què els ingressos no financers es financen per mitjà d'ingressos tributaris.\nLes transferències que es reben de l'estat són la font de finançament més important, perquè suposen el 80% del total dels ingressos de la Comunitat Valenciana. La participació de les comunitats autònomes en els ingressos de l'Estat, inclou les partides corresponents als impostos sobre la renda (IRPF) i sobre el valor afegit (IVA), així com altres impostos especials (com els impostos sobre l'alcohol, el tabac o l'electricitat).\nEs complementen aquestes fonts d'ingressos amb una sèrie de fons per a garantir el finançament de les comunitats autònomes:\n- El Fons de Suficiència Global que cobreix la diferència entre les necessitats de despesa de la comunitat autònoma i la suma de la seua capacitat tributària i la transferència del Fons de Garantia de serveis públics fonamentals anterior. En el cas de la Comunitat Valenciana, és de signe negatiu, per la qual cosa suposa una disminució dels ingressos.\n- Els Fons de Convergència Autonòmica (el Fons de Competitivitat i el Fons de Cooperació) destinats a aproximar les comunitats autònomes en termes de finançament per habitant ajustat, i d'afavorir l'equilibri econòmic territorial. En la Comunitat Valenciana té valor 0.\nEl segon grup el componen els ingressos per tributs cedits per l'Estat, entre els quals destaquen l'Impost sobre Transmissions Patrimonials i Actes Jurídics Documentats, l'Impost sobre Successions i Donacions o l'Impost sobre el Patrimoni; les taxes i preus públics; i altres ingressos de naturalesa tributària.\nDe la suma de la participació en els ingressos de l'Estat amb els ingressos tributaris per tributs cedits, s'obté el total de recursos del sistema de finançament.\nLa utilització d'aquesta font de finançament de la Comunitat Valenciana, està limitada per les restriccions establides en l'article 157.2 de la Constitució Espanyola, i els articles 6 i 9 de la Llei Orgànica 8/1980, de 22 de setembre, de Finançament de les comunitats autònomes (LOFCA). En l'actualitat, hi ha l'impost sobre els depòsits en les entitats de crèdit, l'impost autonòmic sobre el joc i els impostos mediambientals.\nTotal ingressos tributaris per impostos propis (milions d'euros)\nEn aquest apartat s'inclouen les transferències, tant corrents com de capital, rebudes per la Generalitat, de l'Estat, de la Seguretat Social, de les corporacions locals i de l'exterior (fons europeus).\nFinalment, la resta d'ingressos comprèn conceptes de molt diversa naturalesa, com ara reintegraments, ingressos patrimonials, alienacions, etc.\nEn este apartat s'oferixen dades sobre la variació entre els ingressos previstos en la llei anual de pressupostos i els ingressos finals (drets reconeguts) de cada va exercir. Amb això es pot analitzar l'execució pressupostària.


Denunciem el mal estat de l’Skatepark de Vila-seca\nAgo 8, 2017 | Sala de premsa\nA més de promeses incomplides, els usuaris es queixen del mal estat en què es troba el parc per falta o inadequat manteniment. Així mateix les famílies consideren que seria oportú reubicar el parc degut a que es troba massa allunyat i és insegur\nImatge del skatepark de Vila-seca\nL’any 2014, Vila-seca inaugurava orgullosa el nou skatepark del municipi, de 500 metres quadrats, 500 menys dels que es van prometre inicialment als usuaris, en una zona del polígon industrial Alba, molt allunyada del municipi, gairebé a tocar de Reus.\nSi bé des de la seva inauguració les instal·lacions ja presentaven carències com ara, falta de fonts i llocs per seure, l’absència de manteniment per part de l’Ajuntament ha provocat que tres anys després, l’skatepark estigui en males i, fins i tot, perilloses condicions.\nEntre els defectes més greus hi ha la manca de polit de les pistes, manca d’il·luminació, absència d’una font d’aigua potable, no hi ha bancs per seure, no es neteja i les estructures són insuficients.\nUn altre factor que ha ocasionat el disgust, tant dels usuaris com dels seus familiars, és la llunyania en que es troba respecte la zona urbana. Per aquest motiu es demana que s’estudï la possibilitat de canviar la ubicació del parc per una més propera.\nDes de Vila-seca en Comú hem escoltat les demandes d’aquest col·lectiu i considerem que, tot i que potser no cal situar el parc al vell centre de la ciutat, existeixen moltes zones molt més pròximes al nucli residencial. No té ni cap ni peus ubicar el parc al polígon industrial, més enllà de les vies del tren i amb poca circulació de persones. Així mateix, considerem que inaugurar equipaments és quelcom positiu, però no és suficient. També cal emprar els esforços pertinents per assegurar el seu manteniment i vigilància.


Holiday home Øerhøjden C- 3295 Ebeltoft Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Holiday home Øerhøjden C- 3295\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Ebeltoft, Holiday home Øerhøjden C- 3295 és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHoliday home Øerhøjden C- 3295 també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Ebeltoft. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses sauna, piscina coberta, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Holiday home Øerhøjden C- 3295.


Reagrupament: Josep Ma Vendrell: "Les llibertats que demanem nosaltres són d'abast universal"\nEl Dr. Vendrell, professor de neurologia a la UAB i Director de l’Escola de Patologia del Llenguatge de l’Hospital de la Santa Creu i Sant Pau, va recordar el cèlebre pamflet Common sense (Sentit comú), amb el qual es va engegar el procés d'independència dels Estats Units. Aquest document, que fou publicat anònimament el 1776 abans de la revolució americana, es va fer molt popular i va influir en la Declaració d'Independència dels Estats Units. Fou redactat per Thomas Paine (1737-1809) en un estil planer i directe, amb un gran èxit popular. Paine, amb arguments contundents, rebutjava la monarquia i defensava la república i la independència, i al mateix temps va establir els fonaments de la democràcia liberal.\nPer a Vendrell, les llibertats que Paine demanava són d'abast universal, igual com les que demanem nosaltres, els catalans. Segons ell, allò que necessitem per a ser independents i millorar la política és "el sentit comú" o "seny", que, a diferència del que sempre han volgut dir, suposa una capacitat crítica i una activitat per canviar les coses, no pas acomodar-se o quedar-se quiet .\nEl Dr. Josep Ma. Vendrell va fer aquestes manifestacions en un acte de presentació de Reagrupament a Sant Vicenç de Montalt, acompanyat de Rut Carandell, vicepresidenta de Reagruapment, Carles Móra, alcalde d'Arenys de Munt, i membres de Reagrupament del Maresme.\nCarandell: "Tenim les idees, tenim les eines; només ens cal la força dels ciutadans valents i lliures, com els que ja han votat a les consultes"\nDurant la seva intervenció, Carandell va explicar els objectius de Reagrupament i va expressar que "el canvi que proposem és un revolució de model: que Catalunya esdevingui un nou estat europeu i un nou estat democràtric". Per a la vicepresdienta de Reagrupament: "Nosaltres anem de debò i és el compromís de la nostra generació. Tenim les idees -independència i democràcia-, tenim les eines -unes eleccions al Parlament de Catalunya i una candidatura transversal-, només ens cal la força dels ciutadans valents i lliures, com els que ja han votat a les consultes."\nMóra: "Ens queda molta feina i ens cal el tremp de tots els ciutadans que s'han implicat en les consultes"\nPer la seva banda, Carles Móra va parlar de la seva experiència com alcalde i, aprofundint en el tema de la regeneració democràtica, va explicar com moltes subvencions a les entitats i corporacions locals es donen des d'una òptica partidista, cosa que fa que hi hagi ciutadans de primera, que tenen més serveis perquè la seva població rep més diners, i ciutadans de segona... També va fer una crida als membres de les plataformes de les consultes per tal que no es dissolguin un cop feta la consulta perquè encara ens queda molta feina i ens cal el seu tremp.


El camí de la conversió quaresmal\nJa som al tercer diumenge de Quaresma. Com estem de pràctiques quaresmals? oració, caritat, penitència...? Doncs no crec que aquesta sigui la qüestió central de la Quaresma; la llum del camí no pot ser altra que la que arriba des del punt vers on caminem: la celebració del Misteri Pasqual, Mort i Resurrecció del Senyor.\nNotem que la litúrgia ens hi va conduint:\n– El primer diumenge sentíem: El just va morir pels injustos per a conduir-nos a Déu. El seu cos va ser mort però per l’Esperit va retornar a la vida.\n– El diumenge segon Jesús adverteix als tres deixebles de no parlar de la Transfiguració fins que ell no hagi ressuscitat d’entre els morts.\n– Avui, tercer diumenge, l’Apòstol Pau recorda que nosaltres prediquem un Crist Crucificat, escàndol per als jueus i absurd per als pagans; i a l’Evangeli Jesús es presenta com el nou Temple de Déu que serà destruït per a ser reedificat en tres dies.\n– Diumenge vinent: Jesús diu a Nicodem: com Moisès en el desert enlairà la serp, també el Fill de l’Home ha de ser enlairat perquè tots els qui creuen en ell tinguin vida eterna.\nHo tenim ben clar: el fil d’or del camí quaresmal és la Mort i la Resurrecció de Jesús. Arribarem bé a la Pasqua en la mesura en què totes les pràctiques quaresmals siguin en referència a la Mort i Resurrecció de Jesús.\nPerò atenció! quan parlem de la Mort i la Resurrecció no tractem de misteris abstractes sinó d’una persona, Jesús, el qui dóna la vida a la creu i el qui ressuscita al tercer dia. És la persona de Jesús que ens ha estimat fins a l’extrem.\nLa persona de Jesús! El crucificat i ressuscitat. És clar que el que ell espera de nosaltres és que ens deixem atrapar pel seu amor, que ens obrim a un enamorament total en una immensa gratitud; per aquí és per on s’han de moure les pràctiques quaresmals, la pregària, la caritat, l’austeritat...\nEn parlar del nostre amor agraït i lliurat, viscut en pregària contemplativa, no et sentis petit, lluny d’aquests nivells profunds. No es tracta d’amors sentimentals, ni de grans experiències, ni les teves distraccions ho impedeixen. Posem-nos a les seves mans (com un nen a la falda de la mare) que ell coneix les nostres limitacions, ens accepta tal com som i espera que siguem conscients del seu amor, que ens deixem estimar, ho meditem, ho visquem i ho traduïm a la vida. La Paraula de Déu ho nodreix. Paraula que ens arriba generosament en els tests litúrgic:\nA l’evangeli d’avui veiem com Jesús foragita del Temple els profanadors i es mostra a si mateix com el veritable Temple de Déu que ha de ser destruït i que en tres dies serà reconstruït. El gest de Jesús en el Temple és una crida a capgirar una religiositat calculadora i interessada devers un culte “en esperit i en veritat”.\nSi el culte que proposa Jesús és en esperit i veritat, el temple d’aquet culte ets tu, el teu cos i tot el teu ser. Així podem dir que esdevenim pedres en la construcció de l’Església, Cos Místic de Crist.\nNo sabeu que vosaltres sou temple de Déu? Som temple que Jesús ve a purificar, a fustigar-ne tot rebrot de dolenteria i de mesquinesa. Temple que ha de passar per la destrucció de la mort i que ha de ser reconstruït en el Crist Ressuscitat, centre i ple sentit de la nostra existència.\nEndavant en el camí de conversió quaresmal vers la Pasqua del Crist Crucificat i Ressuscitat!


El cau de la rata sàvia: Xim xim...\nQue l'aigua de la pluja només caigui\nde dalt a baix no ha de ser motiu\nde dol ni de desconsol per a ningú;\nal capdevall, tot retorna als orígens.\nPerò és dur el nostre pas per la terra\ni hem d'acollir contents tota esperança,\nper més que sigui fràgil, inestable.\nL'aigua envaeix totes les escaletes\ni podrirà l'asfalt que ens prem els peus.\nA ple carrer omplim gibrells i càntirs\nsense necessitat de canaleres\ni, poc a poc, tot retorna dins l'ordre\nmàgic dels primers mots que vam aprendre.\nAquest violí té només una corda\nque només xiscla o gruny. Si en percudiu\nla pell resseca el so opac congria\nocells nocturns i sinistres bubotes.\nDesvetlla vents la immòbil assemblea,\nperò ningú no branda les banderes\nni bufa els corns. Amb fustes de naufragi\naixeco barricades. Em contemplen\nels ocellots. Jo vaig i vinc. Dessota\nde cada mot hi ha un pou. L'aigua és la clau:\nuna clau que no tinc. Els mots sedegen.\nÉs hora ja que esclati el gran incendi.\nDesprés d'un llarg silenci per assaborir el gran Martí Pol, em quedo amb uns quants detalls del cap de setmana...\n- Sopars de retrobament, amb llàgrimes ben dissimulades rera poesies a marxa forçada.\n- Ser còmploce d'un secret et fa sentir com un graó per sobre de la resta de mortals.\n- Córrer envoltat de silenci, sol i el soroll de les teves passes\n- Calamars a la planxa i verduretes...\n- Tallagespes i desbrossadora.\n- Tiuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuu, fem tonteries???\n- Brrrummm, brrrrummmmm\n- No vull que em vegis sopar, vés i menja't la teva poma\n- T'ho he dit durant l'última mitja hora?\nI la setmana que estrenem tindrà de tot... o això espero, almenys l'acabarem amb castanyes i rock'n'roll!!!!\nPublicat per La rata sàvia a 12:04


Estàs aquí: inici / notícies / comença el mundial!\n20/01/2021, 02:01 / 0 comentari(s)\nA Madrid tots hi tornarem la darrera setmana del Camp ja que és on tenen lloc les finals de la Copa del Món, però els companys que han estat destinats a Granada i Sevilla hi aniran la penúltima setmana de semifinals a Madrid, i els que han anat a Gran Canaria i Bilbao anirem durant les semifinals a Barcelona, per la qual cosa seran entre dues i tres setmanes que no veurem a tots aquells que no van a la mateixa seu que nosaltres.\nA part d'aquest sentiment nostàlgic, la felicitat que ens envaeix ens dibuixa un somriure gegant! La Cristina i el Ricky estan ja instal·lats a Gran Canaria, investigant les pistes de bàsquet que hi han al voltant, els supermercats... Són com petites grans aventures que no paren de sorprendre'ns, aventures que estem aprofitant i gaudint al màxim... I això només ha fet que començar!!!\nL'Edu encara està viatjant cap a Sevilla amb el seu grup de treball i jo cap a Bilbao, amb unes ganes tremendes d'arribar-hi.\nAhir al vespre vàrem tenir el primer contacte pràctic amb l'organització del Mundial i la FEB:\nAls que dominàvem el castellà ens van demanar que si podíem fer d'acomodadors durant el partit amistós d'Espanya contra Argentina. Acostumats a obrir la boca en veure el Poliesportiu d'Andorra ple de persones els dies dels play-offs o dies de partits importants, no tenim paraules per descriure la sensació de pell de gallina que vàrem sentir en veure el Palacio de los Deportes de Madrid replet d'espectadors, banderes espanyoles, vibracions...\nEn moments com aquest és quan te n'adones que tant sols ets un petit granet de sorra en mig d'infinites platges, però que existir i ser conscient d'aquesta sort ja és suficient per ser feliç.\nI un cop començat el partit, reflexionar i adonar-te'n que has estat tu qui ha acomodat a un o dos centenars de persones de les 14.000 del pavelló et fa treure un somriure més... Una experiència més a la motxilla, tot i que la feina que ens va tocar fer no té res a veure amb la que ens tocarà dur a terme a les corresponents seus on estem viatjant, ja que ni el nivell de responsabilitat ni d'hores laborals serà comparable, però l'aventura i l'experiència no ens la treu ningú.\nAra restem impacients per conèixer què ens tocarà fer exactament, els nostres directors, quines seran les primeres ordres, que fins el 30 no comença el primer partit.... MOLTS NERVIS.\nMentrestant la convivència entre el grup molt més reduït facilita el contacte, les confiances... I es comença a agafar estima a tots els membres.\nSemblava impossible però aquesta experiència ens està canviant com a persones!


Després dels terribles atemptats a Barcelona i Cambrils, ens endinsem en les arrels històriques d'un fenomen que trasbalsa el món\nArnau Cònsul (text) / Antoni Segura (assessorament)\tDimarts, 22 d'agost de 2017\n1. Quina diferència hi ha entre xiïtes, sunnites i wahhabites?\nL’islam es divideix en dos grans grups: els sunnites, que representen el 80%, i els xiïtes, la branca menor de l’islamisme (representa entre el 10 i el 15% dels creients musulmans). La divisió va néixer poc després de la mort del profeta, l’any 632, quan els seus deixebles van dividir-se en aquestes dues branques.\nSunnites: el seu nom ve de 'sunna', que deriva del conjunt d’hadits (els relats de testimonis directes de les paraules i els fets de Muhammad) que els juristes islàmics utilitzen com a font de la llei islàmica o xaria. Creien que els califes o líders espirituals havien de pertànyer a la tribu dels quraixites, i es consideren a si mateixos els musulmans ortodoxos.\nXiïtes: creien que els descendents de la família de Mahoma havien de gaudir d’un rol espiritual i polític destacat. Per això van defensar que el successor legítim del profeta havia de ser el seu cosí i gendre Alí ibn Abí-Tàlib, a qui consideraven imam (guia espiritual).\nWahhabites: són sunnites puritans apareguts al segle XVIII a la península Aràbiga (on encara és la doctrina oficial) que prediquen una versió esbiaixada de l’islam extremament conservadora. Un dels règims wahhabites més importants és l’Aràbia Saudita, un règim de base teocràtic que nega les llibertats, conculca els drets humans i practica la discriminació de gènere. Aquí, el petroli juga un paper fonamental: l’or negre i els lligams que Aràbia ha teixit amb els gihadistes són inconcebibles.\nIl·lustració del segle XV d'una còpia d'un manuscrit d'al-Biruni que representa Mahoma predicantWikimedia Commons\n2. Quin va ser el primer atemptat suïcida del gihadisme contemporani?\nVa tenir lloc el diumenge 23 d’octubre de 1983 a Beirut (Líban). Ismail Ascari va dirigir un camió carregat d’explosius contra la caserna on s’allotjava el batalló de soldats nord-americans que formava part de les forces internacionals de l'ONU. Hi van morir 241 homes.\nEstaven desplegades al Líban per mirar d’aturar una guerra civil que feia set anys que s’allargava. El vehicle va esclafar el filat en concertina que protegia el quarter fins arribar al pati, on va explotar. Cap sentinella no va gosar disparar contra el camioner, ja que la seva missió com a forces de pau els ho impedia.\nNomés deu minuts després d’aquest atac, un altre camió bomba va fer saltar pels aires l’edifici Drakkar, base d’una companyia de paracaigudistes francesos, que va patir 58 víctimes mortals.\nGrups de rescat cerquen víctimes després del bombardeig de Beirut el 23 d'octubre de 1983SSgt Randy Gaddo, USMC / Wikimedia Commons\n3. Quan i on va sorgir l’actual gihadisme?\nEl primer, la revolució islamista de l’Iran contra el xa Reza Pahlevi (aliat dels EUA), encapçalada per l’aiatol·là Khomeini, que tenia la intenció d’establir la xaria dins i fora del país.\nEl segon, la invasió soviètica de l’Afganistan, amb el pretext de donar suport al Partit Comunista Afganès, que tenia el poder, però que, en realitat pretenia evitar que el país passés a ser un satèl·lit de l’enemic occidental.\nEn aquest context, la CIA va decidir utilitzar l’Afganistan per lluitar contra tots dos conflictes i matar dos pardals d’un tret: d’una banda, desestabilitzar els soviètics alimentant les guerrilles islamistes que combatien contra els invasors i defensaven l’establiment de la xaria; de l’altra, aprofitar aquests mateixos grups, sunnites, per crear una mena de milícia antixiïta que servís per combatre les intencions de Khomeini.\nMujahidí a Kunar (Afganistan) el 1983Erwin Lux / Wikimedia Commons\n4. Com va néixer Al-Qaeda?\nEn la seva lluita contra Khomeini i la invasió soviètica de l’Afganistan, els Estats Units van decidir buscar aliats a la causa sunnita, que van ser, d’una banda, l’Aràbia Saudita, un règim teocràtic on el wahhabisme (una variant rigorosa extremista sunnita) és el pilar que sustenta el poder omnipresent de la casa reial dels Saud; de l’altra, el Pakistan, enemic territorial dels afganesos.\nVa ser així que, amb diners saudites, els serveis secrets nord-americans van establir una base d’entrenament de guerrillers a Peshawar, al capdavant de la qual es va situar el fill d’un multimilionari constructor saudita: Ossama bin Laden. Vet aquí l’origen d’Al-Qaeda, que literalment significa 'base militar'.\nOssama bin Laden i Ayman al-ZawahiriHamid Mir / Wikimedia Commons\n5. Com va aparèixer l’islamisme radical?\nLes idees radicals àrabs van desembarcar a l’Afganistan després que els Estats Units utilitzessin el país com a desllorigador per desestabilitzar soviètics i seguidors de Khomeini amb la creació de milícies sunnites. Aquestes idees es van estendre arreu del món musulmà des de l’Afganistan, quan va créixer la consciència, sobretot en països que havien patit guerres colonials, com ara Algèria, que allistar-se per combatre la invasió soviètica era un deure de tot bon musulmà.\nAquest fet també explica com, tant des del sunnisme com des del xiisme, s’anés imposant la necessitat de crear estats islàmics amb la xaria com a única llei, tal com havien fet els aiatol·làs a l’Iran i com voldran fer els mujahidins ('els qui lluiten per la seva fe') un cop acabada, victoriosament, la guerra contra els soviètics, el 1989.\nLa guerra civil entre les diferents faccions afganeses que va esclatar a continuació va donar sentit a la pervivència d’Al-Qaeda, que es va alinear al costat dels talibans, el grup politicomilitar més extremista, pel que fa a qüestions religioses.\nMujahidins contacten per ràdio a Munda Dir (Afganistan) durant la invasió soviètica, el 1985Erwin Lux / Wikimedia Commons\n6. Què significa ‘gihad’?\nÉs un dels conceptes nous sobre la veritable fe musulmana que, malgrat que pretenien vestir-se d’ortodòxia, no tenen res a veure amb els veritables preceptes predicats per Mahoma.\nEl profeta es referia a la ‘gihad’ com “el gran esforç” que ha de realitzar tot bon musulmà per complir els seus deures; és a dir, els cinc pilars bàsics de l’islam: la xahada o professió de fe que proclama que Al·là és l’únic déu i Mahoma, el seu profeta; la salat o pregària diària que cal realitzar tres cops al dia; la zakat o almoina obligatòria que cal aportar per ajudar els pobres de la comunitat; el sawm o dejuni durant el mes del Ramadà —el novè del calendari lunar—, i el ‘hagg’ o pelegrinatge a la Meca per visitar els llocs sagrats.\nPerò en el context bel·licós i antieuropeista de l’Iran i l’Afganistan, el gihad va prendre un nou sentit: el de ‘lluita armada’ contra els no musulmans, fins al punt que certs muftís van començar a parlar-ne com del sisè pilar de l’islam.\nEl pelegrinatge a la Meca és un dels cinc pilars de l'IslamThinkstock\n7. Quins han estat els errors d'Occident?\nEl primer: brandar la implantació de la democràcia en les seves campanyes militars, mentre se seguia donant suport a règims dictatorials com el de l’Aràbia Saudita, Líbia o Egipte, considerats aliats de primer ordre.\nEl segon: demonitzar els musulmans. Fins que el 2009 Barack Obama, en un discurs al Caire, no va traçar una línia clara per separar l’islam del terrorisme, la demonització dels musulmans va ser una constant, afavorida per les noves massacres a Bali, l’octubre de 2002; a Madrid, l’11 de març de 2004, o a Londres, el 7 de març de 2005.\nEl quart: la seva posició erràtica davant les ‘primaveres àrabs’. D’una banda, l’OTAN va intervenir a Líbia i va precipitar la caiguda de Gaddafi, però no es va ni immutar quan tropes saudites i kuwaitianes van ajudar el rei de Bahrain a anorrear la revolta a Manama (la capital) i va beneir el cop d’estat militar a Egipte, el juliol de 2013, que va derrocar el president Mohamed Mursi, membre dels Germans Musulmans però islamista moderat i guanyador de les primeres eleccions democràtiques d’Egipte.\nMarxa a Manama contra el rei de Bahrain, el 22 de febrer de 2011Lewa'a Alnasr / Wikimedia Commons\n8. Quin és l’origen d’Estat Islàmic?\nL’origen d’Estat Islàmic es troba en la invasió de l’Iraq per part dels Estats Units i els seus aliats. El seu nom inicial era Organització per al Monoteisme i la Gihad, que va crear el 2003 el jordà Abu Mussab al-Zarqawi. La cèl·lula radical va bastir una gran xarxa de resistència per fer front als ocupants, reclutant un nombre creixent de combatents estrangers, i el 2004 el grup es va unir oficialment a Al-Qaeda. Però els Estats Units van aconseguir debilitar-lo militarment, i amb la mort d'al-Zarqawi i del seu successor Rashid al-Baghdadi el 2010 se’l donava pràcticament per liquidat.\nTanmateix, amb la sortida precipitada de les tropes nord-americanes de l’Iraq, el 2011, i amb la política profundament antisunnita del primer ministre, el xiïta Nuri al-Maliki, l’organització va revifar i va aconseguir el control de les zones sunnites de l’Iraq. A continuació va intervenir decididament a la guerra civil siriana, ja amb el nom d’Estat Islàmic de l’Iraq i del Llevant, i va arraconar la branca siriana d’Al-Qaeda, el Front Al-Nusra. Sota el lideratge de Abu Bakr al-Baghdadi, autoproclamat califa, el 2014 va tallar tots els llaços amb Al-Qaeda. El seu objectiu és conquerir Síria i l’Iraq per convertir-los en base d’un Estat musulmà, cridat a estendre’s després a la resta del món àrab.\nSoldat dels Estats Units davant d'un pou de petroli en flames durant la guerra de l'Iraq, l'abril de 2003U.S. Navy / Wikimedia Commons\n9. Quina diferència hi ha entre Estat Islàmic i Al-Qaeda?\nLa gran diferència entre Estat Islàmic de Síria i l’Iraq (ISIS en l’acrònim anglès) i Al-Qaeda és que Estat Islàmic ha resolt la contradicció entre el gihad local (la necessitat de crear un estat regit per la xaria que té com a enemics els règims occidentalitzats de Síria i l’Iraq) i el gihad global (el que perseguia Bin Laden i que tenia com a enemic tots els estats que havien posat els peus sobre territoris musulmans).\nLa manera que va trobar el nou líder de l’integrisme musulmà, Abu Bakr al-Baghdadi, va ser proclamar-se califa, crear un protoestat propi a còpia de conquerir territori i fidelitzar-ne la població amb una política del terror, i reclamar l’autoritat religiosa sobre els musulmans d’arreu del món.\nLa bandera d'Estat IslàmicWikimedia Commons\n10. Com s’entén l’allau d’europeus que s’allisten a Estat Islàmic?\nMorir per déu i anar al paradís és un missatge molt potent i atractiu per al jovent d’una societat desestructurada i amb grans bosses de marginació. Joves occidentals que han entès que la seva pertinença a l’umma els és un impediment per desenvolupar-se amb normalitat a casa seva, que veuen que el seu cognom els impedeix tenir feina o poder estudiar en una bona universitat. En aquests casos, la identitat nacional (francesa, belga, espanyola…) deixa de tenir sentit i, com que la dels avantpassats no significa res, només queda la referència religiosa.\nJohn el gihadista és el presumpte botxí que ha aparegut en vídeos d'EI en què es decapiten occidentalsHolokaust0 / Wikimedia Commons


A la nostra sèrie sobre ciberdelinqüència, hem tractat amenaces en línia com ara ransomware, pirates i segrestadors de navegadors. Aquesta vegada, veurem una de les amenaces més potents en línia: les botnets.\nTot i que no pugueu obtenir una botnet, podeu formar part. Les botnets són xarxes d’ordinadors esclaus que s’utilitzen per dur a terme diverses tasques. També són especialment perillosos, ja que el seu objectiu és viure a la màquina sense ser detectada el màxim temps possible.\nAnalitzarem què són les botnets, les formes en què es cometen els cibercriments, les seves estructures i com es pot mantenir protegit. Com passa amb la majoria de ciberdelinqüència, mantenir-se alerta durant l’ús d’internet us permetrà un llarg camí, però afegint protecció, com ara un antivirus segur, us garantirà que tingueu totes les bases cobertes..\n1 Què és un Botnet?\n1.1 Perills d’un Botnet\n2 Atacs de botnet\n2.1 Atacs de denegació de servei distribuïts\n2.2 Frau d’anuncis\n2.3 Mineria de Cryptocurrency\n2.4 Ecosistema Botnet\n3 Estructures de Botnet\n3.2 D’igual a igual\n4 Com protegir contra les botnets\n4.1 Ús d’un Antivirus\nQuè és un Botnet?\nUna botnet és un sistema d’ordinadors que han estat infectats amb programari maliciós. El terme és breu per a “xarxa robot”, de la mateixa manera que el programari maliciós és curt per a “programari maliciós”. Les botnets, doncs, són simplement una col·lecció de bots.\nEls robots permeten a l’atacant dur a terme moltes accions des de la màquina infectada. En el cas ideal, l’usuari infectat no reconeixria la degradació del rendiment i continuaria assumint que tot fos normal. L’objectiu d’una botnet és viure desapercebut el màxim temps possible.\nLes botnets més grans també són més potents. Normalment, les botnets xuclen recursos del sistema per fer tasques que requereixen molts equips, de què parlarem a la següent secció. A mesura que el botnet creix, la quota de recursos que cada sistema ha d’utilitzar es fa més petita, fent que el bot sigui més difícil de detectar.\nPer això, les botnets són menys preocupants per a empreses. Els atacants no estan preocupats amb qui infecten, sempre que la màquina tingui una vulnerabilitat que permeti infectar-la. Una vegada que el nombre de màquines desitjat forma part de la botnet, comença el motor de guanyar diners.\nLes botnets poden ser molt rendibles, ja que les grans poden funcionar durant anys sense cap tipus de singlot. De la mateixa manera que amb el segrestador d’un navegador, és fàcil que aquells que no coneixen el règim en resultin víctimes. El bot pot volar sota el radar de la vostra màquina durant una estona.\nCom que fan el seu treball brut en un segon pla, és possible que algunes persones no estiguin preocupades de treure un bot de la seva màquina. El programari maliciós representa, tanmateix, greus amenaces per a la vostra màquina i altres.\nPerills d’un Botnet\nLa vostra màquina s’alentirà, de vegades de manera significativa. Les tasques que solen realitzar les botnets requereixen molta potència de la CPU, cosa que pot fer que la navegació web bàsica sigui lenta. Els atacs de botnet poden utilitzar bàsicament qualsevol recurs del sistema, el que significa que estàs compartint el teu rendiment amb un penal.\nCom en la majoria de programari maliciós, les botnets no solen arribar soles. Sovint es publiquen amb un troià, programari maliciós que sembla una cosa, però conté una altra cosa.\nHi pot haver diverses amenaces malicioses al troià, com un keylogger que capta les dades d’inici de sessió o un RAT per espiar la càmera web. Podeu llegir la nostra millor guia de gestor de contrasenyes per evitar aquest malware.\nL’objectiu no és perjudicar-vos, però sovint és una conseqüència. En lloc d’això, usarà per fer mal a altres. Les botnets poden realitzar qualsevol tasca que es pugui escriure, però anirem per sobre de les més habituals.\nAtacs de botnet\nAtacs de denegació de servei distribuïts\nPotser les botnets són més famoses pels atacs de denegació de servei distribuïts. L’objectiu és denegar el servei d’un servidor web. Per exemple, una botnet podria realitzar un atac de DDoS contra un lloc web popular per bloquejar-lo, denegant als usuaris el seu servei.\nEls atacants duen a terme atacs DDoS enviant una gran quantitat de trànsit als servidors web, sobrecarrant els seus recursos. Quan els servidors no es poden mantenir, es bloquejaran. Els atacants poden mantenir la pressió durant un temps, cosa que dificulta la recuperació del servidor en línia.\nLes botnets no són l’única manera de fer un atac de denegació de serveis, però són les més efectives. La part “distribuïda” fa referència a la botnet. Els bots provenen d’una gran xarxa d’ordinadors, distribuint el trànsit produït.\nEls atacs DoS poden utilitzar adreces IP d’escomesa i trànsit simulat, però els tallafocs normalment poden agafar-los i bloquejar-los. Només els llocs web més insegurs seran objectiu d’aquest tipus d’atac a DoS.\nCom que les botnets es troben en màquines reals i tenen adreces IP reals, un tallafoc és molt més difícil detectar que està passant un atac de DDoS. El controlador de la botnet envia ordres a la xarxa, obligant-lo a enviar trànsit a la destinació i bloquejar el servidor.\nTot i que no és tan conegut, les botnets s’utilitzen per al frau d’anuncis més sovint que els atacs de DDoS. El botmaster enviarà una petita quantitat de les dades de l’usuari a un anunci, disminuint el trànsit que rep l’anunci.\nEl resultat és quantitat massiva d’ingressos publicitaris fraudulents. A diferència d’un atac de DDoS, que fa una sola empenta, l’objectiu del frau publicitari és durar el màxim temps possible. El botmaster només utilitza una petita quantitat de recursos en molts equips, de manera que els usuaris mai sabran que s’està controlant la seva màquina.\nEls robots no prenen el control complet del navegador com ho fan els segrestadors del navegador, sinó que en prenen una petita part. Això fa que els usuaris siguin menys detectats pels robots i permetin que la botnet continuï indefinidament.\nMineria de Cryptocurrency\nEls administradors botànics també poden utilitzar els recursos de la màquina esclava per a la mineria de criptomonedes. La mineria necessita recursos informàtics per resoldre hashes (petites equacions matemàtiques) i recomana aquells que els resol amb una petita quantitat de criptocurrency.\nDe forma similar al frau publicitari, l’objectiu és reunir una gran xarxa d’ordinadors i utilitzar una petita quantitat dels seus recursos per minar criptomoneda. A la majoria de botnets grans, les màquines esclaves realitzen fraus publicitaris i mineria de criptomonedes.\nUna de les botnets més grans és la botnet ZeroAccess, una configuració P2P (més endavant) que va reunir 1,9 milions d’ordinadors. Symantec, la companyia de Norton (llegiu la nostra revisió de Norton Security) va estudiar la botnet el 2013 per mesurar el seu impacte.\nNomés des de la mineria de criptocurrency, la botnet guanyava més de 2.000 dòlars diaris. Symantec va estimar que va recaptar tan tímidament 800.000 dòlars en un any.\nA més de la mineria, ZeroAccess va realitzar fraus publicitaris, que van generar ingressos de desenes de milions de dòlars. Symantec va estimar que utilitzava 488 TB de dades per dia per al frau publicitari.\nEls usuaris que formaven part de la botnet ZeroAccess també havien de pagar. Els costos d’electricitat per usuari eren d’uns 110 dòlars addicionals a l’any. A tot el botnet, es calcula que es gasten anualment en electricitat 204 milions de dòlars anuals.\nSovint es recol·lecten botnets i també es venen a la web fosca. Les botnets més petites poden realitzar accions com els explosions de mitjans socials, mentre que les xarxes més grans es poden utilitzar per distribuir programari maliciós a altres màquines.\nLa majoria dels ingressos de botnet provenen de vendre-les. Els usuaris interessats a realitzar un atac DDoS, per exemple, és poc probable que creïn la botnet ells mateixos. Només en compraran un.\nL’ecosistema de botnet fa por perquè es poden utilitzar per a gairebé qualsevol cosa. Les tasques que es beneficien d’una àmplia xarxa d’ordinadors són objectius principals per als ciberdelinqüents. No és dolent fer servir el poder informàtic per enviar missatges fraudulents a les xarxes socials, però utilitzar una xarxa per distribuir ransomware és horrible.\nEstructures de Botnet\nLes botnets funcionen principalment de dues maneres. La botnet creix a través dels usuaris que descarreguen programari maliciós al seu ordinador, però l’estructura que el botmaster utilitza per desplegar missatges pot variar en funció de l’objectiu de la botnet.\nEl model client-servidor situa el botmaster al centre de la botnet. Actuen com un servidor i les màquines de la botnet actuen com a clients. El botmaster utilitza programari de comandaments i control per transmetre missatges a cadascun dels clients.\nPerò hi ha un problema amb el model de servidor client. És més fàcil de configurar, però és molt més fàcil rastrejar la ubicació de la botnet. Simplement traureu una línia de tornada d’un dels clients i el servidor el trobareu. Les forces de l’ordre poden fer-ho fàcilment i destruir la botnet.\nTot i així, els models de servidor client s’utilitzen per a tasques menors com els explosions de xarxes socials i el frau d’anuncis a petita escala. És un model senzill que permet vendre botnets a preus més baixos o adquirir més fàcilment mitjançant programari maliciós distribuït.\nLes botnets més modernes i sofisticades confien en un model peer-to-peer. El model client-servidor estableix un servidor centralitzat, amb totes les altres màquines actuant com a clients. D’altra banda, una estructura P2P estableix cada màquina a la botnet com a client i servidor, cosa que fa que sigui impossible d’infiltrar-se.\nTampoc no podeu destruir el cap de la bèstia. Les botnetes P2P no estan preocupades per l’individu. Tot el que importa és el col·lectiu. A causa d’això, algunes quantes màquines que estan fora de línia no canviaran les operacions de la botnet.\nEl que resulta és una massiva web de màquines interconnectades. El botmaster, que només manté una de les màquines, pot enviar instruccions a qualsevol de les altres de la xarxa. Atès que actuen com a client i servidor, poden rebre el missatge i passar-lo a les altres màquines de la xarxa.\nCom protegir contra les botnets\nAfortunadament, les botnets són fàcils de protegir i eliminar si ja heu estat atrapats en un. La part més difícil és esbrinar que en tens un.\nHi ha indicis, però. Si noteu un rendiment més lent que els processos actius normals o estranys, és un signe que la vostra màquina pot formar part d’una botnet. Una bona manera de verificar que hi ha un problema és comprovar periòdicament el gestor de tasques de Windows per veure quin ha de ser l’ús del recurs.\nFins i tot llavors, no podreu arrabassar una botnet, especialment una de gran. Les botnets grans necessiten tan poc de les màquines individuals de la xarxa que no notareu cap canvi de rendiment. És per això que és tan important executar exploracions periòdiques amb el millor programari antivirus.\nÚs d’un Antivirus\nLa nostra primera selecció és Bitdefender, no només per les seves excel·lents puntuacions de protecció, sinó també per la seva interfície senzilla d’utilitzar i una gran varietat de funcions. Bitdefender pot executar exploracions profundes a la vostra màquina per trobar programari maliciós i suprimir-lo. Podeu obtenir més informació a la nostra revisió completa de Bitdefender.\nCom que les botnets requereixen una xarxa, un tallafoc fort està en ordre. Els tallafocs vigilen el trànsit de la xarxa i utilitzen un conjunt de regles per determinar què és el trànsit segur i què no. Bitdefender té un tallafoc excel·lent, però també ens agrada la de Webroot (consulteu la nostra ressenya de Webroot SecureAnywhere).\nAvast compta amb un analitzador de xarxa que us pot ser útil per identificar-vos si formeu part d’una botnet. Tot i que, normalment, un examen complet pot trobar i eliminar el problema, és bo que visualitzeu les vostres connexions per fer una revisió sanitària. Podeu obtenir més informació a la nostra revisió Avast Pro.\nQualsevol antivirus ajudarà a la prevenció, sempre que tingui un control en temps real. Molts de lliures no controlen el que feu, cosa que us pot deixar vulnerable. Sempre que el vostre segueixi el comportament del navegador, aplicacions, etc., haureu d’estar protegit de la majoria d’amenaces.\nAixò no substitueix el sentit comú. Eviteu descàrregues incompletes, enllaços estranys als correus electrònics i intents clars de robar-vos informació o instal·lar programari maliciós a la vostra màquina. Les botnets floreixen a les xarxes P2P i a les xarxes d’intercanvi de fitxers, així que intenteu evitar-ho el màxim possible. Tanmateix, podeu consultar el nostre millor VPN per cercar-vos el manteniment de la seguretat.\nPer sort, no hi ha molts casos en què haureu d’eixugar la màquina i tornar a instal·lar el sistema operatiu. Les botnets augmenten de mida, de manera que una màquina no la matarà. Sempre que tingueu un antivirus fort i sigueu vigilants a l’hora d’utilitzar internet, haureu d’estar bé.\nLes botnets són una amenaça perquè poden realitzar diverses tasques. Hi ha casos d’un sol ús, com esgotar tots els recursos del sistema per a un atac de DDoS, així com exemples subtils, on s’utilitzen petits trossos d’amplada de banda per cometre fraus d’anuncis..\nPer mantenir la vostra màquina en bon funcionament i no participar en cibercriminalitat, assegureu-vos que esteu protegit amb un antivirus. Ens agrada Bitdefender, però podeu triar una altra opció de les nostres ressenyes antivirus.\nQuè fas per estar segur? Feu-ho saber als comentaris i, com sempre, gràcies per llegir.\nRishikimi VyprVPN – Siguria e Madhe – Azhurnuar 2020\nКак да преместите Steam Games на друго устройство: Ръководство 2020\nكيفية استخدام مخطط جانت: دليل المبتدئين لعام 2020\nԻնչպե՞ս դիտել Peaky Blinders- ը 2020 թվականին. Grime & Violence\nكيفية مشاهدة Hotstar من أي مكان\nBitdefender vs Norton Antivirus: Smashing Viruses in 2020\nՀունաստանի 2020-ի լավագույն VPN- ն\nMyPCBackup Review – Defunct Service – Opdateret 2020\n30 App-ideer til din lille virksomhed i 2020\nKomandalar üçün ən yaxşı Cloud Anbarı: Qrup işini asanlaşdırın\nBeste EFSS-Anbieter (Enterprise File Sync and Share) – Aktualisiert 2020


El Salat | Gustipedia 7 i tria\nque s’ obre i no es tanca.\nPa amb tomàquet Escola Mare de Deu de Montserrat de Barcelona\nper Escola Mare de Deu de Montserrat el Febrero 2, 2015 a El Salat • 0 comentaris\nEl mes de novembre els nens i nenes de 3r. i 4t. de l’Escola Mare de Déu de Montserrat de Barcelona hem fet un taller de pa amb tomàquet. Hi ha nens i nenes que mai l’havien provat ! Ingredients: Pa de pagès tallat a llesques tomàquet per sucar oli Preparació Hem agafat una llesca de pa i hem fregat… Seguir llegint →\nOlivada amb pebrot vermell Escola Sot del Camp de Sant Vicenç de Montalt\nper Escola Sot del Camp el Enero 19, 2015 a El Salat • 0 comentaris\nEls alumnes d’infantil i primària de l’escola SOT DEL CAMP el passat dia 22 de desembre varem fer uns “montaditos” d’olivada i pebrot vermell!\nolives verdes, torradetes,pebrot vermell i oli\nCom ho varem fer?\nVarem aixafar les olives amb una forquilla ben aixafades i després amb un minipimer i una culleradeta d’oli varem acabar d’aixafar-les bé.\nper altre venda la nostre cuinera ens va preparar uns pebrots vermells escalivats\nQuan varem tenir l’olivada preparada varem escampar-la cada alumne en una torrada i a sobre i varem posar el pebrot.\nEl resultat va ser aquest!


el meu gos i jo: de juliol 2011\nEl govern socialista portuguès de José Sócrates es va comprometre, en les dues últimes cimeres bilaterals celebrades amb el govern espanyol, a realitzar el tram portuguès de l'AVE Madrid - Lisboa. El nou govern conservador ha suspès el projecte. Diuen, perquè la decisió sigui més fàcil d'assumir per al govern espanyol, que l'han suspès per reavaluar-lo.\nUn periodista d'El País pregunta al nou ministre d'Economia portuguès, Santos Pereira, si no és irresponsable anunciar aquesta suspensió. Contesta el ministre: "El que és irresponsable és fer un projecte amb premisses totalment fora de la realitat. Això és no tenir respecte pels diners dels contribuents".\nSegueix preguntant el periodista: "Però, no creu el ministre que és necessari un AVE entre Lisboa i Madrid?". La resposta és clara: "Crec que és molt important que Portugal i Espanya s'entestin en un projecte que és fonamental per als dos països, i que és la construcció d'una línia transfonterera de mercaderies d'ample mixt cap a Europa".\n"Però el govern espanyol és un gran defensor de l'alta velocitat", insisteix el periodista. "Està bé", contesta concisament Santos Pereira, "la meva posició també és molt clara. Sóc un defensor d'una línia de mercaderies que faci les nostres exportacions més competitives".\nSón dues formes d'encarar la crisi. Una, l'espanyola, a base d'inversions multimilionàries en alta velocitat que no tenen rendibilitat econòmica ni social. L'altra, la del nou govern portuguès, buscant la competitivitat dels seus productes. Una, l'espanyola, la del malbaratament, una altra, la portuguesa, la recerca de la millora de la productivitat.\nLlàstima per als portuguesos que, per poder transportar les seves mercaderies cap a Europa d'una manera més econòmica, necessitin imperativament d'un acord amb el govern espanyol, que no està per la feina, ja que dedica tot el que té (i el que no té) , en projectes d'alta velocitat amb "premisses totalment fora de la realitat". Si no fos per aquest petit detall, amb les idees del nou ministre lusità d'Economia, Portugal podria sortir de la crisi abans que nosaltres.\nPublicado por ssr los 18:24 6 comentaris:\nDurant sis hores, els deserts reben més energia del sol que la que la humanitat consumeix en un any\nEls que varen llegir ahir El País, hauran pogut veure un article del ministre d’exteriors alemany sobre l’energia, on declara que el seu país aposta clarament per Desetec. Però, què recoi és Desertec?\nQuan el president Kennedy va anunciar el pla de posar un home a la Lluna, no hi ha cap dubte que va aconseguir dinamitzar els Estats Units. Ara que la Unió Europea es troba en una situació caòtica i que l’ideal d’una Europa Unida està cada vegada més lluny, el menys ara per ara, potser un projecte important podria dinamitzar la Unió. Desertec bé podria ser un projecte d’aquest tipus.\nDesertec és un projecte de construcció d’enormes plantes d’energia solar al desert del Sàhara, que podrien ajudar a resoldre el problema energètic europeu. Però Desertec és més que això: es tracta d’un pla integral per desenvolupar recursos d’energia renovable a l’Àfrica del Nord i a l’Orient Mitjà (l’anomenada regió MENA - the Middle East and North Africa), primer per les seves necessitats domèstiques i, a més, per exportar energia a Europa. Es a dir, Desertec podria integrar a diferents nivells la Unió Europea amb Àfrica del Nord i l’Orient Mitjà, un projecte polític i econòmic d’una gran envergadura.\nEl mes de març de l’any 2009, la Fundació Desertec va presentar el seu concepte com una resposta al problema energètic europeu, basant-se en que la meitat de les necessitats energètiques mundials de l’any 2050 s’obtindrien mitjançant energies renovables, produïdes sobretot en plantes d’energia solar tèrmica instal•lades a les regions desèrtiques.\nEl mes de juliol del 2009, un consorci industrial dominat per empreses alemanyes, la anomenada Iniciativa Industrial Desertec (Dii) es va unir per estudiar la viabilitat tècnica del concepte Desertec a l’Àfrica del Nord. També hi ha empreses franceses i espanyoles que han unit els seus recursos per aquest mateix propòsit. A llarg termini, la Unió Europea, especialment Alemanya, tenen la intenció de satisfer una part important de les seves necessitats energètiques d’electricitat a partir de fonts renovables, i la importació d’energia de les zones veïnes, assolellades, com és el cas de la regió del Magreb, és particularment atractiva.\nProjectes com la granja eòlica de 200 MW El Zayt al Mar Roig, o els projectes solars de 500 MW d’Abengoa Solar (accionista de Dii) a Ain Ben Mathar (Marroc), demostren que les primeres instal•lacions de fonts renovables al desert estaran aviat disponibles per les xarxes elèctriques locals, i una part d’aquest energia podria ser enviada a la Unió Europea, ja que les línies transmediterrànies de corrent contínua d’alta tensió ja comencen a existir, i aquesta xarxa s’ampliarà aviat pel consorci Medgrid (Xarxa Mediterrània), dominat per França.\nMalgrat aquestes infraestructures en curs, Desertec és, ara per ara, molt lluny de ser un concepte operatiu, ja que els requisits tècnics necessaris i, sobretot, les condicions generals polítiques i econòmiques encara no s’acompleixen. Anem per parts.\nNomés el 3 % de l’anergia produïda a la Unió Europea es comercialitza a través dels diferents països, majoritàriament a les zones localment veïnes de les fronteres. De manera que els mercats d’electricitat europeus segueixen sent nacionals. Si es vol avançar en el concepte Desertec, els mercats nacionals d’electricitat s’hauran d’obrir i s’hauran d’harmonitzar. Però per fer aquesta harmonització fa falta una infraestructura que encara no existeix, ja que el comerç transfonterer d’electricitat necessita una xarxa intel•ligent europea que pugui rebre i transportar quantitats molt fluctuants d’electricitat renovable produïda per milers de plantes. També farien falta moltes subestacions amb mòduls inversors per convertir l’energia alterna en contínua, i una adequada capacitat d’emmagatzemament d’energia elèctrica (centrals de bombeig, recàrregues de vehicles elèctrics, fàbriques de gas, etc.)\nNo serà senzill fer tot això. A Alemanya, per exemple, falten 3.600 km de noves línies elèctriques, però en els darrers cinc anys, només se n’han construït 90, degut a la pressió popular (ningú les vol a prop). A Catalunya, només hem de veure els problemes que hi ha per construir la línia de molt alta tensió amb França.\nUn altre problema és el finançament de totes les infraestructures que s’han de fer. La previsió actual (sense Desertec) és que els països de la UE hauran d’invertir 4 bilions d’euros en infraestructures per l’expansió del sector elèctric durant els propers deu anys. Les estimacions de Desertec són de 400.000 milions, que es venen a sumar als anteriors. I tenint en compte que les inversions de Desertec s’han de fer fora de la UE, serà necessària una cobertura a llarg termini del risc que correran les empreses inversores.\nProblemes polítics i econòmics\nQuin tipus de risc financer implica Desertec, i com es pot reduir al mínim? Primerament hi ha el marc polític de la regió MENA, que és un risc que no es pot determinar amb certesa, almenys en un futur pròxim. D’altra banda, es poden aplicar els costos d’operació i manteniment de les grans plantes d’energia solar tèrmica de Mojave (Nevada), de Califòrnia o d’Almeria, a regions que tenen condicions ambientals tan extremes com el Sàhara? Les plantes actualment en construcció donaran una indicació d’aquests costos en un termini relativament curt, però es trigarà molt a saber com responen les plantes al pas del temps. De manera que Desertec no pot, ni podrà durant uns quants anys, establir una política de preus de l’electricitat.\nUna altre qüestió: és recomanable un fort nivell de dependència energètica d’una regió que s’ha caracteritzat històricament per règims autoritaris? Fins ara, no hi ha hagut massa problemes amb el petroli i la construcció i el manteniment dels oleoductes que venen d’aquesta regió, però el treball de molts anys de durada per construir les línies elèctriques requereix compromisos a llarg termini amb règims d’una estabilitat poc fiable.\nA la vista dels problemes i dels riscs que hem descrit, ens hem de preguntar si es necessari continuar impulsant Desertec. D’una banda, el Consell d’Energia Renovable Europeu pensa que serà possible generar, l’any 2030, el 65 % de l’electricitat de la UE a partir de fonts renovables situades al territori de la Unió, i el 100 % l’any 2050. D’una altra, el govern alemany creu que l’any 2050 es duplicarà l’eficiència energètica del país respecte de l’any 1990, amb la conseqüent disminució de les necessitats. Si és així, per què necessitem l’electricitat del desert?\nLa resposta positiva a aquesta qüestió està basada en una implicació de la Unió Europea en un projecte de reconstrucció econòmica i política de la regió MENA, de manera que el sector energètic podria servir per organitzar una dependència mútua dels països de les dues ribes de la Mediterrània. Des d’aquesta perspectiva, Desertec es pot convertir en la clau del projecte d’una política integral de veïnatge i d’una tasca de planificació a nivell europeu que abasta totes les àrees de la societat. El moment no pot ser millor, ja que l’agitació a l’Àfrica del Nord està obrint la possibilitat de crear formes innovadores de cooperació. I això malgrat que la inversió en el bon govern i el desenvolupament de les institucions polítiques té un efecte important en l’estabilització d’un país només quan una generació sencera hi ha crescut, com diu amb molta claredat el Banc Mundial en el seu darrer Informe de Desenvolupament Mundial “Conflicte, Seguretat i Desenvolupament”.\nDesertec és un concepte poc conegut pels europeus (hi ha molts altres problemes urgents), però és vital decidir aviat si es duu o no a terme. I aquesta decisió, positiva o negativa, hauria de ser ben explicada als europeus i decidida per ells.\nPublicado por ssr los 19:35 Cap comentari:\nMalgrat 1911 – El projecte de desviament de les aigües de la Tordera\nEl dilluns 24 de juliol de l’any 1911, la Vanguardia publicava un llarg article sobre un acte de protesta molt important que va tenir lloc a Blanes el dia 23, avui fa cent anys, contra el desviament de les aigües de la Tordera cap a Barcelona. En aquest acte hi figuraven personalitats importants, com en Joaquim Ruyra i els diputats senyors Ventosa i Clavell, i Sagnier. Per Malgrat hi havia un representant del sindicat agrícola, el reverend Vilà.\nDesprés de visitar la fàbrica de xampany de Blanes, el míting es va celebrar al cine Fortuny, situat al Passeig Marítim. Entre altres coses, es va dir que el sindicat agrícola de Malgrat havia rebut una carta del ministre de Foment, el senyor Rafael Gasset, que deia que per poder fer el transvasament s’havia de modificar, abans, la legislació de l’aigua.\nPublicado por ssr los 19:23 1 comentari:\nCandidatura d''ICV-EUiA-E a les eleccions municipals de 2011\nMolt interessant el resum de les negociacions de les que va ser testimoni ICV-EUiA-E (cada vegada compliquen més el nom d’aquest partit, o coalició, o el que sigui) per formar govern municipal. La veritat és que, amb els resultats electorals, la cosa no era gens senzilla.\nD’entrada, dir que penso que és un bon exercici anar prenent apunts a cada reunió i el fer públiques les negociacions a les que s’assisteix.\nEs confirma que hi havia un acord previ entre CiU, ERC i PP, encara que el contingut d’aquest acord, que parcialment ens desvela el representant d’ ICV-EUiA-E, sembla fer objecte d’una polèmica, ja que des de CiU ens diuen que ni la Sra Ana Vega anava de tercera tinent d’alcalde ni es parlava del càrrec de confiança que acostuma a acompanyar aquesta bona dona. Es difícil d'endevinar qui diu la veritat, si CiU o ICV-EUiA-E.\nSembla lògic que ICV-EUiA-E no vulgui pactar amb el PP. Però, per què no amb CiU? Per les retallades i per la política nacional, diuen. Suposem que quan parlen de política nacional es deuen referir al suport de CiU a la modificació de les pensions, però no ho expliciten. Seria bo que ens fessin un argumentari una mica més detallat del seu no a CiU (sobretot que a altres municipis si que hi ha hagut pactes d’aquest tipus).\nInteressant el que diu sobre que l’alcaldessa estava disposada, el 31 de maig, a dimitir per facilitar un pacte d’esquerres (PSC + ERC + ICV-EUiA-E). Serà veritat? Si ho fos, em sembla una novetat important. Però, si de veritat l’alcaldessa estava disposada a dimitir, per què no ho va comunicar directament a ERC, en comptes de fer-ho per mitjà de terceres persones?\nFinalment, el que l’escrit no aclareix (com és natural), és perquè el PP va sortir finalment del pacte amb CiU i ERC. Serà per imposició de la superioritat, o serà únicament a causa del càrrec de confiança, que segons CiU no estava inclòs al pacte? Ja sé que és demanar la lluna en un cove, però penso que el PP ho hauria d’aclarir.\nDe manera que tinc una bona opinió de l’escrit de ICV-EUiA-E sobre les negociacions, encara que només sigui pel fet d'haver-lo publicat. Si tothom fos tan obert, tots hi acabaríem guanyant. Encara que hi hagi afirmacions que, pel que diuen els altres protagonistes, semblin dubtoses. I encara que no contesti al seu títol, és a dir, perquè el pacte no va poder ser.\nPublicado por ssr los 19:14 5 comentaris:\nLlegim al Malgrat Confidencial els dotze punts que configuren l’acord de govern municipal entre PSC i PP:\n1. Estudi per a ubicar la regidoria d’Inserció Laboral a l’antiga caserna de policia.\n2. Creació d’un Viver d’Empreses.\n3. Donar continuïtat al servei d’Aula Oberta.\n4. Potenciació de serveis de platges com passarel•les, dutxes, lavabos,... així com reforçar-ne la vigilància i millorar l’accessibilitat.\n5. Creació de l’Oficina d’Atenció al Ciutadà.\n6. Potenciació de les competicions esportives com a oferta de promoció turística.\n7. Noves zones d’aparcament.\n8. Donar continuïtat al desenvolupament de la Llei de Barris.\n9. Arranjament de la desembocadura de la riera de Palafolls.\n10. Construcció de dues rotondes a l’avinguda de la Costa Brava amb l’objectiu de millorar-ne la seguretat.\n11. Elaboració d’un estudi que permeti la millora, modificació o reubicació de l’antic Pavelló Municipal d’Esports.\n12. Millora de l’avinguda del Carme i dels carrers Carme, Llibertat i Sant Elm.\nDoncs molt bé. Quedem a l’espera d’un pla d’acció més detallat de cadascun dels dotze punts, esperant que no sigui una llista improvisada, i que es tinguin idees clares de com abordar cada un dels punts, especialment on crear noves zones d’aparcament que siguin útils per accedir a les diferents zones del poble, de com es crea un viver d’empreses eficaç, de qui finançarà l’arranjament de la desembocadura de la riera o de què s’ha de fer amb l’antic Pavelló.\nConeixent el contingut de l’acord, el malgratenc disposa d’una eina per fiscalitzar el treball de l’equip de govern de l’ajuntament. Intentarem, periòdicament, fer un resum de com s’avança en l’acompliment de l’acord PSC – PP.\n(He intentat buscar el text de l'acord a la web municipal i no l'he trobat, no sé si perque no l'han publicat o perque no he estat capaç de buscar-lo bé)\nPublicado por ssr los 18:31 20 comentaris:\nPublicado por ssr los 17:52 1 comentari:\nQuin és el denominador comú entre la Primavera Àrab, el desastre de Fukushima i les sequeres que hem vist per tot el món? Hi ha qui opina que aquest denominador comú és un futur molt negre pel que fa a l'energia.\nHeus aquí un fet simple: l'economia mundial està estructurada de manera que un estancament en la producció d'energia no és una opció acceptable. Per tal de seguir satisfent les necessitats de les grans potències industrials com Estats Units, juntament amb la set voraç d'energia de les potències emergents com la Xina, l'energia mundial haurà d'augmentar considerablement cada any.\nÉs contra aquest teló de fons que tres esdeveniments decisius de 2011 estan canviant la manera com és probable que visquem en aquest planeta en un futur no gaire llunyà.\nEl primer i el més transcendental dels xocs energètics de l'any ha estat la sèrie d'esdeveniments precipitats per les revoltes de Tunísia i Egipte i la consegüent "primavera àrab" a l'Orient Mitjà. Ni Tunísia ni Egipte són, de fet, importants productors de petroli, però l'ona de xoc política desencadenada per aquestes insurreccions s'ha estès a altres països de la regió que sí que són productors de petroli, com Líbia, Oman i l'Aràbia Saudita. Per ara, els dirigents saudites i Oman semblen mantenir un control estricte sobre les protestes, però la producció de Líbia, d'uns 1,7 milions de barrils per dia, s'ha reduït a gairebé zero.\nSegons totes les projeccions de la producció mundial de petroli, Aràbia Saudita i altres estats del Golf Pèrsic hauran de subministrar una part cada vegada més gran de la producció mundial total de petroli, ja que la producció d’altres regions clau disminueix. L'assoliment d'aquest augment de producció és essencial, però no passarà a menys que els governants dels països productors inverteixin sumes colossals en el desenvolupament de noves reserves de petroli, especialment els crus pesats, "petroli difícil", varietat que requereix d'una infraestructura molt més costosa que la de les actuals reserves de "petroli fàcil". És a dir, per satisfer les futures necessitats mundials de petroli cal basar-se en la voluntat d'Aràbia per invertir centenars de milers de milions de dòlars per explotar les seves reserves de petroli pesat. Però ara, davant les perspectives d'una revolta de la joventut àrab a l'estil egipci, els dirigents saudites semblen decidits a utilitzar la seva important riquesa en l'ocupació, la generació de programes d'obres públiques i armament, i no en noves instal•lacions de "petroli difícil". I el mateix es pot dir en gran mesura dels altres estats petroliers monàrquics del Golf Pèrsic.\nEn termes dels mercats energètics, el segon esdeveniment important de 2011 va tenir lloc l’11 de març, quan un terratrèmol i un tsunami d'intensitat inesperada impactar el Japó. Es va destruir una part important de la infraestructura energètica del nord del Japó, incloent refineries, instal•lacions portuàries, oleoductes, centrals elèctriques i línies de transmissió. A més, es van destruir quatre reactors nuclears en Fukushima, el que suposa una pèrdua permanent de 6.800 megawatts de capacitat de generació elèctrica.\nAixò, al seu torn, ha forçat al Japó a augmentar les seves importacions de petroli, carbó i gas natural, sumant-se a la pressió sobre els subministraments mundials. Amb Fukushima i altres centrals nuclears fora de joc, els analistes del sector calculen que les importacions de petroli japonès podrien augmentar fins a 238.000 barrils per dia, i les importacions de gas natural en 1,2 milions de peus cúbics per dia (en la seva majoria en forma de gas natural liquat, o GNL).\nEl desastre de Fukushima, i la consegüent revelació de defectes de disseny i fallades de manteniment a la planta, ha tingut un efecte dòmino, fent que les autoritats d'energia d'altres països cancel•lin els plans per a construir noves centrals nuclears o per allargar la vida útil de les ja existents. El primer en fer-ho va ser Alemanya: el 14 de març, la cancellera Angela Merkel va tancar dues de les plantes més antigues i va suspendre els plans per estendre la vida d'altres 15 centrals. El 30 de maig, el seu govern va decidir la suspensió permanent. Arran de protestes antinuclears i d'un revés electoral, va prometre tancar totes les centrals nuclears existents el 2022, cosa que, creuen els experts, es traduirà en un augment del consum de combustibles fòssils.\nXina també va actuar amb rapidesa, a l'anunciar el 16 de març que deixaria d'atorgar permisos per a la construcció de nous reactors tot esperant una revisió dels procediments de seguretat, encara que no va descartar del tot aquestes inversions. Altres països, com l'Índia i els Estats Units, van dur a terme revisions dels procediments de seguretat dels reactors, posant en situació de risc ambiciosos plans nuclears. Després, el 25 de maig, el govern suís va anunciar que anava a abandonar els plans per construir tres noves plantes d'energia nuclear, que havia decidit abandonar gradualment l'energia nuclear, i el tancament de l'última de les seves plantes en 2034, unint-se a la llista de països que semblen haver abandonat l'energia nuclear per sempre.\nLa tercera novetat important del 2011 que fa l'energia, ha estat una sèrie de persistents sequeres en moltes zones del planeta. En general, l'efecte més immediat i dramàtic de la perllongada sequera és una reducció en la producció de grans, el que té com a conseqüència uns preus dels aliments cada vegada més alts i genera problemes socials. Una intensa sequera durant l'any passat a Austràlia, Xina, Rússia i algunes parts de l'Orient Mitjà, Amèrica del Sud, Estats Units, i més recentment el nord d'Europa, ha contribuït a l'actual rècord de preu dels aliments (i això, a seu torn, ha estat un factor clau en els disturbis polítics que corren pel nord d'Àfrica, l'est d'Àfrica, i Orient Mitjà). No obstant això, la sequera també té un efecte sobre l'energia, ja que comporta una disminució de la producció de les plantes d'energia hidroelèctrica, tal com està passant en diverses regions afectades per la sequera.\nAquesta és, de lluny, la amenaça més important per a la generació d'electricitat que hi ha a la Xina, que està patint una de les seves pitjors sequeres. Els nivells de pluja de gener a abril a la conca del Yangtzé, el riu més llarg i més important econòmicament de la Xina, han estat un 40% inferiors a la mitjana dels últims 50 anys, cosa que ha donat com a resultat una disminució significativa de la producció d'energia hidroelèctrica i una greu escassetat d'electricitat en gran part del centre de la Xina.\nEls xinesos s'estan cremant més carbó per generar electricitat, però les mines nacionals ja no satisfan les necessitats del país, de manera que la Xina s'ha convertit en el primer importador mundial de carbó. L'augment de la demanda, combinat amb un subministrament insuficient, ha provocat una alça en els preus del carbó, i sense poder tenir un augment comparable de les tarifes d'electricitat (establertes pel govern), moltes empreses de serveis públics de la Xina racionen l’energia en lloc de comprar carbó més car i operar amb pèrdues. En resposta, les indústries estan augmentant la seva dependència dels generadors d'emergència amb motors dièsel, el que al seu torn augmenta la demanda xinesa de petroli importat, posant encara més pressió sobre els preus internacionals dels combustibles.\nD'aquesta manera entrem al juliol, amb disturbis a l'Orient Mitjà, un panorama pessimista per a l'energia nuclear, i una severa escassetat d'electricitat a la Xina (i possiblement en altres llocs). Les solucions immediates són més carbó (amb explotacions cada vegada més invasives i contaminants, i més generació de CO2), i més petroli i gas d'esquist (Shale oil i Shale gas), el que implica milers de pous, cadascun dels quals pot desencadenar un desastre ambiental. De manera que les expectatives de satisfer un subministrament d'energia cada vegada més gran per satisfer la demanda dels propers anys estan destinades a no poder-se realitzar. En el seu lloc s'ha de preveure una escassetat recurrent, un augment de preus, i un creixent descontentament de la població.\nSi no abandonem la creença que el creixement il•limitat és un dret inalienable i si no fem l'esforç i la inversió necessaris perquè les energies renovables siguin un substitut significatiu, és probable que el futur que ens espera sigui molt negre.\nPublicado por ssr los 20:05 2 comentaris:\nL’altre dia, la CEOE va presentar un estudi americà que assegura que l’herència genètica “té una importància en el rendiment escolar dels fills equivalent o una mica superior a la de l’origen socioeconòmic”. També consideren que, un cop assolit un cert nivell de despesa pública, l’augment de la inversió té efectes nuls per l’educació dels alumnes.\nRàpidament, els progressistes de sempre es varen esquinçar les vestidures, ja que aquesta afirmació és contrària a l’igualitarisme oficialment regnant a l’educació des de que el socialisme, fa més de vint anys, va imposar que l’ensenyament s’havia de fer sense deixar ningú enrere, amb les conseqüències que això ha portat pel que fa a la qualitat de l’ensenyament, disminuint el nivell mitjà. Aquest igualitarisme està basat en que les diferències de rendiment escolar dels alumnes són deguts a una injustícia social, que s’ha de corregir.\nDe manera que dir que la genètica també té importància és com enviar un torpede a la línia de flotació del papanatisme oficial, tant del gust del lobby dels ensenyants.\nJo no sé si l’informe de la CEOE, basat en estudis sobre el nivell escolar assolit pels fills biològics i adoptius d’una mateixa família (els fills biològics tenen un rendiment més semblant al dels seus pares que els fills adoptats), té una base científica suficient. Però si que sé que, segons la meva experiència, hi ha alumnes amb més o menys facilitat per aprendre, i no sempre els alumnes amb més facilitat són d’un origen socioeconòmic millor que els que en tenen menys.\nSi parlem de la despesa per alumne, el gràfic demostra que no sempre l’augment d’aquesta despesa va relacionada amb la millora de l’educació. Itàlia i els Estats Units gasten molt més que Espanya, amb resultats pitjors, mentre que Finlàndia, el millor país en resultats, no és, ni de lluny, el que més gasta. De manera que, més que la quantitat destinada a l’ensenyament, el que importa és la manera com s’ensenya. I a Espanya, amb uns mestres que tenen la plaça en propietat, siguin bons o dolents, és impossible que l’ensenyament sigui mitjanament eficaç.\nEl problema és que, amb un ensenyament de baix nivell, sortir de la crisi serà molt complicat. I, com deia el ministre d’educació francès Allègre, moure el mamut de l’ensenyament és missió gairebé impossible. De manera, que sortir de la crisi serà gairebé impossible (parlo no d'una sortida momentània, sinó d'una sortida definitiva)\nPublicado por ssr los 17:21 Cap comentari:\nMalgrat 1961 – Condemna a 30 anys per un assassinat\nEl dijous 29 de juny de l’any 1961, ara fa 50 anys, La Vanguardia publicava que el tribunal de la secció primera de l’Audiència Provincial condemnava a l’autor de l’assassinat d’un noi de Malgrat a 30 anys de presó. Aquest assassinat va ocórrer dos anys abans, el 24 de juliol de l’any 1959.\nPublicado por ssr los 17:15 6 comentaris:


En record d'un amic (Des del dolor més profund)\n16 octubre 2019 08:55\nJoan Carles Palos | 30 abril 2010\nD'entrada, faig constar el meu record més sincer i carinyós cap a na Marga, la seva esposa, i en Miquel i n'Andreu, els seus dos fills. Perquè ells són els qui veritablement pateixen el dolor més profund i insondable per la mort de Tolo Calafat. Una pena i un dol que, de ben segur, també comparteixen la resta de familiars de l'alpinista mallorquí i al qual jo, com a amic, també em vull adherir.\nAvui és un dia molt trist per a mi, terriblement dolorós. Una tristesa i un dolor amarats de llàgrimes per la pèrdua d'un bon amic. "Tant de bo aquelles llavors del Lama de Kàtmandu que t'alleugeriren una gastroenteritis al camp base de l'Everest et retornassin ara la vida i, a mi, l'alegria."\nSe n'ha anat un bon amic, sí, però també un excel·lent esportista i, sobretot, una gran persona. Ha partit, no ho oblidem, un dels "dos Tolos" de la històrica ascensió mallorquina de l'Everest. Fem un poc de memòria. Joan Antoni Olivieri Oli i Tolo Calafat aconseguiren fer cim al sostre del món dia 18 maig de 2006, mentre que l'altre Tolo (Quetglas) hi hagué de renunciar a causa d'uns problemes físics que li impedirien sortir de les tendes del camp IV cap al cim. D'això, aviat en farà quatre anys.\nVa ser precisament en l'inici d'aquesta fantàstica aventura, al final de l'hivern de 2005, que vaig establir amistat amb en Tolito. Era petit, però el seu coratge, entrega i sacrifici superaven amb escreix la seva -diguem-ho així- diminuta estatura. No hi ha dubte que aquells mesos que passàrem junts al campament base de l'Everest establiren uns lligams entre tots els membres del grup que just s'entenen si ho has viscut de prop i amb la intensitat amb què ho visquérem. Allà, als peus de la muntanya més alta de la Terra, vaig aprendre a entendre, estimar i compartir la passió per l'alta, altíssima muntanya, tot i el seu risc elevat. "Aquest és un esport que enganxa", acostumàvem a dir.\nPerò fins aleshores, només havia sentit parlar de Tolo Calafat en els mitjans de comunicació, molt breument, per la seva ascensió del Cho-Oyu, l'any 2004. Era el seu primer vuit mil, aconseguit juntament amb n'Oli, i que suposà també el punt de partida d'un seguit d'aventures que poc després s'anomenaria "Mallorca a dalt de tot". El primer pas era pujar l'Everest i després, si sortia bé, la posada en marxa d'un projecte més ambiciós... Els 14 vuit mil? Qui sap!\nDe tot aquell grup que inicialment formaren en Jopela, n'Oli i els dos Tolos, just en Tolito continuaria amb el somni de conquerir, un darrere l'altre, tots els cims més importants de l'Himàlaia i el Karakorum. Començava, per a ell, la cursa dels catorze vuit mil. I ja en duia cinc... Ha estat l'Annapurna (8.091 m), la muntanya més mortífera del planeta, la que li ha barrat el pas. La que ha malmès el somni que tant il·lusionava en Tolito. Ara, però, li toca obrir traça cap a altres muntanyes, cap a altres indrets més enllà de...\nMai la distància entre el cel i l'infern no havia estat tan curta: just 400 metres. El que hi ha entre el cim de l'Annapurna i el lloc on en Tolito digué prou, perquè ja no podia més. "Tot just acabaves de conquerir el teu cinquè vuit mil! Quina alegria!" Encara record el dia que en Tolo em va comunicar que partia a l'Annapurna, a començament d'enguany. Era quan en Juanito Oiarzábal i en Carlos Pauner viatjaren fins a Palma per oferir unes conferències en unes jornades de cinema i muntanya que ell mateix havia organitzat. I record també la il·lusió desbordada amb què m'informava de la seva partida imminent cap al Nepal per pujar, al costat d'Oiarzábal i de Pauner, la desena muntanya més alta del planeta, però la més mortífera de totes.\nPer això, avui és també un dia molt trist per al col·lectiu excursionista, molt especialment per al de les Balears. Ha mort un company de cordada i un dels únics alpinistes de les Illes que havien obert traça pel difícil i arriscat camí de les muntanyes més altes de la Terra. Mai no t'oblidarem i mai no t'oblidaré, Tolo. L'Annapurna t'ha pres la vida, però també et dóna la glòria: la glòria d'haver estat més amunt que tots nosaltres, en el paradís de l'alta muntanya. Es tracta de la mateixa muntanya que esdevé el bressol que acull i acarona, a partir d'ara, el teu somni etern. Descansa en pau.\nPer ciutadÃ muntanyenc, fa mes de 9 anys


L'animal visita des de fa uns dies els contenidors del centre del nucli buscant menjar\nRedacció Sant Pere de Ribes 10-05-2019 10:36 Lectures 2800\nPreocupació del veïnat de les Roquetes per la presència habitual d'un senglar a la plaça Llobregat. Montse Salinas Puente\nEls veïns de la plaça Llobregat de les Roquetes fa uns dies que reben la visita d'un senglar que passeja a primera hora del matí pel nucli en busca d'aliments. Els veïns han expressat la seva preocupació a les xarxes per si l'animal pogués tenir una reacció agressiva, tot i que no és l'habitual. La preocupació del veïnat és que el senglar ronda els contenidors de les escombraries per menjar de les bosses que es deixen a l'exterior. De fet, l'alcaldessa del municipi, Abigail Garrido, ha fet una crida a mantenir nets els contenidors per evitar la presència de l'animal.


Multes de fins a 30.000 euros per infringir el confinament a Catalunya\nActualitzada 20/03/2020 a les 12:38\nEls Mossos despleguen controls per evitar desplaçaments a segones residències\n© Un control dels Mossos aquest cap de setmana a Térmens, a la Noguera.\nEls Mossos d’Esquadra, en coordinació amb les Policies Locals a Catalunya, desplegaran aquest divendres i durant tot el cap de setmana controls policials específics a les principals carreteres i autopistes per garantir les restriccions de mobilitat per l’estat d’alarma, per evitar desplaçaments a segones residències.\nEn un comunicat, la policia catalana ha explicat que agents de les Àrees Regionals de Trànsit i de Recursos Operatius (Arro) realitzaran aquests controls en les vies interurbanes i d’accés a municipis de segones residències, controlant que els vehicles que circulin no infringeixen la mesura de confinament, que impedeix aquest tipus de desplaçament.\nEls Mossos i el Servei Català de Trànsit (SCT) recorden que el confinament afecta tota la població, que s’ha de quedar al domicili habitual on viu, i no pot desplaçar-se a altres llocs de residència per passar el cap de setmana.\nEls agents desplegats identificaran i denunciaran totes les persones que circulin sense una justificació prevista per l’estat d’alarma, i si a més el vehicle està ocupat per més d’una persona, es denunciarà aquest fet: les sancions per infringir aquestes mesures oscil·len entre els 600 i 30.000 euros.\nPROHIBIDES ACTIVITATS A L’EXTERIOR\nInsisteixen que les activitats a l’aire lliure, passejar, fer esport, anar amb bicicleta o córrer estan prohibides, pel que els Mossos també garantiran que ningú se salti aquestes restriccions i denunciaran els incompliments.\nEls Mossos i Protecció Civil fan una crida a la població perquè respecti el confinament decretat per a tots els dies de la setmana, inclòs el cap de setmana, i que no surti de casa a no ser a causa de força major o per les previstes legalment per evitar la propagació del Covid-19.