04/07/2011 14:19 Quina és la fórmula per calcular el percentatge de vots predit per cada municipi sabent-ne les diferents variables?\n04/07/2011 14:24 Amb el programa estadístic Stata l’opció “predict”. Amb altres programes estadístics també deu ser prou senzill.\n04/07/2011 16:56 Interessant els posts i les anàlisis que hi ha al darrera. Però emergeix un dubte seriós: l’associació entre ‘militància nacionalista’ (Òmnium) i candidautres CUP és realment rellevant? És a dir, s’ha analitzat també amb altres pautes/sectors associatius i, en comparativa, la militància ‘nacionalista’ és el factor diferencial o, senzillament, heu analitzat només aquest criteri? Perquè, clar, ja m’imagino que entre els votants de les CUP hi ha més gent que simpattiza amb Òmniun que no pas els que no. Però, amb tot, no sé si aquest és un criteri realment diferencial i centrral respecte a les altres candidatures. Us proposo de comparar-ho i analitzar-ho amb el moviment sindical, els casals de l’EI o els grups ecologistes locals, per posar tres exemples que, almenys pel que fa a algunes CUP que conec, hi ha molta més relació positiva que no pas la militància a Òmnium. Gràcies!\n04/07/2011 17:08 Només una puntualitzacio, a dosrius diria que ja hi ha CUP\n04/07/2011 18:36 Pere, sens dubte la militància a Òmnium no és un factor ni molt menys explicatiu del vot a les CUP. Si t’hi fixes empro l’expressió “nombre relatiu de persones associades en organitzacions de caire nacionalista (mesurada mitjançant el percentatge d’associats a Òmnium Cultural per municipi)”. Això vol dir que els associats a Òmnium no és més que un “proxy”, una aproximació del nivell d’organització nacionalista del municipi. Les dades que es disposa actualment sobre el registre d’associacions del departament de justícia no permeten, ara mateix, diferenciar entre associacions vives i mortes, el nombre d’associats, el tipus, etc etc. de manera que hem d’emprar una variable que sigui més o menys fiable de la mobilització nacionalista. Amb tot, és molt probable que la densitat associativa en sindicats fos també explicativa, igual que en grups ecologistes, etc. Ja se sap però que la disponibilitat de dades i les limitacions de temps (això ho fem de manera totalment altruïsta) són molt sovint la principal restricció…\n04/07/2011 18:37 Roger L., sí que hi és però si no m’equivoco no es va presentar com a CUP… no sé si integrada en alguna altra plataforma però…\n05/07/2011 10:01 Jo corregiria els errors en el primer model amb el sistema White per tenir en compte l’heterocedasticitat. Afegeix “, robust”\n05/07/2011 15:37 Abel, ja ho vaig fer i aleshores el percentatge d’associacions i la dicotòmica de Girona deixaven de ser significatives… mai no sé què fer en aquests casos!\n14/07/2011 11:52 No acabo d’entendre el fet de recórrer a marges de confiança estadístics. És que la hipotesi nul.la podria ser que és degut a l’atzar???? No li veig el sentit.\n15/07/2011 18:05 Molt bons articles. Felicitats. Dieu les variables que són significatives. Però seria molt demanar en quin ordre ho són, de representatives? I si amb només una o dues variables podem simplificar el model? S’accepten respostes críptiques per a amants de l’estadística Lavigne\n31/07/2011 2:32 Whoa, things just got a whole lot easeir.\n31/07/2011 11:22 o2D5Nb mjuhbjhbltqu\n01/08/2011 12:57 oVZijz , [url=http://njqaookeeixr.com/]njqaookeeixr[/url], [link=http://nfzsypvhwzmu.com/]nfzsypvhwzmu[/link], http://lbdjvzrpgxcd.com/\n02/08/2011 9:53 O1YBdo jhgdupsrpsca\n02/08/2011 14:55 pUInmn , [url=http://hzkebvasbfrw.com/]hzkebvasbfrw[/url], [link=http://xdihaatpwgjc.com/]xdihaatpwgjc[/link], http://ghntmorkyrsm.com/


Andrea Camilleri és a punt de fer noranta-dos anys i la seva besneta Matilda, quatre. Com que sap que no la veurà créixer, decideix escriure-li una carta perquè la llegeixi quan sigui jove. En uns folis plens d'emoció, humor i autenticitat, Camilleri refà les etapes d'una vida rica i intensa, des del record d'infantesa d'un espectacle teatral davant d'un ministre de Mussolini, a una massacre de la màfia, la trobada amb Rosetta, el seu amor per sempre, o la seva amistat amb Elvira Sellerio. Cada episodi parla dels valors que fan que la vida valgui la pena: les arrels, l'amor, l'amistat, la política, la literatura. A més, Camilleri té el coratge d'admetre els seus errors i les esperances fallides en les grans ideologies, i sap que el llegat que deixa a Matilda és ple d'incerteses.\nMetamorfosi, la (edició comentada)\nTots els contes katherine mansfield


Artista De Performance | May 2022\nExploreu el valor net de Joanna Frueh, edat, alçada, biografia, aniversari, wiki, sou, 2021! La famosa artista de performance Joanna Frueh va néixer el 18 de gener de 1948 als Estats Units.\nMuntanyes de les Roques\nExploreu el valor net de Monti Rock, edat, estatura, biografia, aniversari, wiki, salari, 2021. El famós artista de performance Monti Rock va néixer el 29 de maig de 1942 als Estats Units.\nExploreu el valor net de Shantell Martin, edat, estatura, biografia, aniversari, wiki, salari, 2021. El famós Shantell Martin va néixer l'1 d'octubre de 1980 al Regne Unit.\nExploreu el valor net de Gina Pane, edat, alçada, biografia, aniversari, wiki, salari, 2021. La famosa artista de performance Gina Pane va néixer el 24 de maig de 1939 a França.\nExploreu el valor net d'Ursula Merchant, edat, alçada, biografia, aniversari, wiki, sou, 2021! La famosa artista de performance Ursula Merchant va néixer el 10 de setembre de 1932 a Alemanya.\nExploreu el valor net de Linda Montano, edat, alçada, biografia, aniversari, wiki, sou, 2021! La famosa artista Linda Montano va néixer el 18 de gener de 1942 als Estats Units.\nExploreu el valor net de Rita Hester, edat, estatura, biografia, aniversari, wiki, salari, 2021. La famosa artista de performance Rita Hester va néixer el 30 de novembre de 1963 als Estats Units.\nExploreu el valor net de R. Henry Nigl, edat, alçada, biografia, aniversari, wiki, sou, 2021! El famós artista de performance R. Henry Nigl va néixer el 16 d'abril de 1944 als Estats Units.\nExploreu el valor net de Herma Auguste Wittstock, edat, alçada, biografia, aniversari, wiki, salari, 2021! El famós artista de performance Herma Auguste Wittstock va néixer el 19 d'agost de 1977 a Alemanya.\nExploreu el valor net d'Emma Sulkowicz, edat, alçada, biografia, aniversari, wiki, sou, 2021! La famosa artista Emma Sulkowicz va néixer el 3 d'octubre de 1992 als Estats Units.\nExploreu el valor net de Tinkebell, edat, alçada, biografia, aniversari, wiki, sou, 2021! El famós artista de performance Tinkebell va néixer el 10 de juny de 1979 als Països Baixos.\nExploreu el valor net de Johnnie Jungleguts, edat, alçada, biografia, aniversari, wiki, salari, 2021! El famós artista de performance Johnnie Jungleguts va néixer el 9 de juny de 1987 als Estats Units.\nExploreu el valor net d'Irene Loughlin, edat, alçada, biografia, aniversari, wiki, sou, 2021! La famosa artista de performance Irene Loughlin va néixer el 20 de maig de 1967 al Canadà.\nExploreu el patrimoni net de Frank Chu, edat, estatura, biografia, aniversari, wiki, salari, 2021. El famós artista de performance Frank Chu va néixer el 24 de març de 1960 als Estats Units.\nExploreu el valor net d'E. Patrick Johnson, edat, alçada, biografia, aniversari, wiki, sou, 2021! El famós artista de performance E. Patrick Johnson va néixer l'1 de març de 1967 als Estats Units.\nExploreu el valor net de Marina Abramovic, edat, alçada, biografia, aniversari, wiki, sou, 2021! La famosa Marina Abramovic va néixer el 30 de novembre de 1946 a Iugoslàvia. Artista de performance amb seu a Nova York la carrera de la qual va començar el 1970. Es va descriure a si mateixa com l'àvia de l'art escènic.\nExploreu el valor net de Filip Custic, edat, alçada, biografia, aniversari, wiki, sou, 2021! El famós Filip Custic va néixer el 31 de març de 1993 a Espanya. Artista de performance que ha creat un cos d'obra creant el que ell anomena un vocabulari d'objectes. Sovint utilitza models i roba per presentar la seva obra a través d'escultures. Té més de 170.000 seguidors al seu compte d'Instagram filipcustic1.\nExploreu el valor net de Joseph Beuys, edat, alçada, biografia, aniversari, wiki, sou, 2021! El famós Joseph Beuys va néixer el 12 de maig de 1921 a Alemanya. Fluxus, happening i artista de performance l'obra del qual actuava com a comentari sociopolític i explorava temes humanistes. Va ser conegut per 'Homogenous Infiltration for Piano' de 1966 i la seva cançó anti-Ronald Reagan, 'Sonne statt Reagan', de 1982.\nExploreu Philippe Petit patrimoni net, edat, alçada, biografia, aniversari, wiki, salari, 2021! El famós Philippe Petit va néixer el 13 d’agost de 1949 a França. Artista de gran fil que va guanyar la fama caminant a través de la bretxa entre les Torres Bessones del World Trade Center de Nova York el 1974. Va ser l’estrella del Circ Ringling Brothers durant un temps, però va preferir treballar independentment.\nExploreu el valor net d’Al Hansen, edat, estatura, biografia, aniversari, wiki, salari, 2021! El famós Al Hansen va néixer el 5 d’octubre de 1927 als Estats Units. Artista modern que pertanyia al grup Fluxus i és conegut per 'Yoko Ono Piano Drop' i altres obres d'art performàtic. La seva col·lecció d'art del 1968, 'Coco Was a Poco Loco about Cacao and Men', es va mostrar al Museu d'Art Modern de Nova York.\npatrimoni net de vanessa marquez


Uncategorized | Contes i rondalles en llengua valenciana\n28/08/2014 · Filed under Uncategorized\t· Tagged diccionari valencià, diccionario en valenciano, diccionario valenciano, lengua valenciana, valencia\n¿Buscas un diccionario en valenciano?\nEl Diccionari Bilingüe Valencià-Castellà/Castellà-Valencià es un diccionario de uso, donde podéis encontrar las formas más usuales o vivas ortografiadas en valenciano y su equivalencia en castellano para facilitar su localización.\nFaules: ¿quina és la teua favorita?\n15/03/2014 · Filed under Uncategorized\t· Tagged faula favorita, faules\nVoler pot ser tan simple com agarrar-se les mans!\n10/01/2014 · Filed under Uncategorized\t· Tagged consells, consells per a chiquets, consells per a la vida, disney, Pixar, vida simple\nDe la mà de Pixar vos deixem alguns consells per a chiquets, jovens i majors!\n-Voler pot ser tan simple com agarrar-se les mans.\n-Pren alguns segons per recordar els amics de la infància.\n-Afegix algunes espècies a la teua vida. Lliteralment i figurativament.\n-Estigues obert a amistats improvables.\n-No deixes de costat al les chicotetes persones.\n-Aprofita i arrisca en la aventura (i en les amistats) de la vida.\n-Recolzat i abraçat a la teua familia.\n-Abraçat a la teua fortalea.\n-Més riure = menos temor.\n-Pren un poc d’aire i camina a voltes tranquilament.\n-L’amor verdader mai envellix.\nI com diuen Timón i Pumba; << viu i deixa viure!! >> 🙂


Anar a escola sense cotxe guanya adeptes a Manresa - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nTres centres educatius promouen anar-hi caminant, en bicicleta o autobús\nredacció 23.09.2017 | 00:07\nAlumnes passant per davant de la plaça Catalunya ajm\nAlumnes, pares i mares de tres centres educatius manresans -Ítaca, l'Espill i Sant Ignasi- han engegat una iniciativa que consisteix a arribar a l'escola a peu, sols o acompanyats, en bus o en bici.\nLes escoles participants que han arrencat aquest nou curs són l'escola Ítaca, un centre que ja va desenvolupar aquest projecte l'any passat; l'escola l'Espill, que també el curs passat en va fer una prova pilot; i l'escola Sant Ignasi, que s'ha estrenat amb la presència de gairebé un centenar de participants.\nTotes les sortides del camins escolars s'han fet a les 8.40 h del matí. La concentració i sortida d'alumnat de l'escola Ítaca s'ha fet des del Cases de la Sagrada Família; la de l'escola l'Espill, a l'aparcament del Pont de Ferro; i la de l'escola Sant Ignasi, a la plaça Catalunya.\nLes tres escoles han repartit fullets informatius per promocionar aquests camins escolars. A més, hi ha una comissió formada per personal municipal d'ensenyament i mobilitat, així com de les escoles interessades, per debatre i contribuir a la seva difusió i ajudar en totes les iniciatives que millorin la mobilitat i la seguretat d'aquests recorreguts i facin més fàcil les entrades i sortides a les escoles i, alhora, sensibilitzin sobre les formes més sostenibles de transport. El maig passat, l'Ajuntament va fer uns treballs per traçar un trajecte segur per als alumnes de les escoles l'Espill, Pilar i l'institut Guillem Catà perquè els vianants tinguin prioritat.\nLa cultura urbana de l'Stalow Fest arriba a la quarta edició


Una societat organitzada per a la guerra: la vida de frontera a la península Ibèrica dels segles XI-XIII - Ab Origine Magazine\nCanet de la Varga, Aleix (2020) "Una societat organitzada per a la guerra: la vida de frontera a la península Ibèrica dels segles XI-XIII", Ab Origine Magazine, 52(juny) [en línia].\nAmogàvers, Concejos, Edat Mitjana, Hosts, Península ibèrica\nÉs l’estiu de l’any 1173. Sancho Jimenez el Giboso avança per l’actual comarca del camp de Calatrava, prop del riu Jabalón, al capdavant de la milícia veïnal de la vila d’Àvila. A la host que comanda hi ha cavallers coberts amb llorigues de malla i elms, armats amb escuts, espases i llances. Però una bona part de la host està formada per pedites, camperols armats amb dards, porres, llances i ballestes. Duen les seves pròpies armes i equipament que han pogut permetre’s comprar, o robar durant una d’aquestes expedicions. Cada estiu, aprofitant l’època de la collita per abastir-se sobre el terreny, fan incursions o correduras en terres andalusines segrestant captius, saquejant ramats i conreus. La guerra és un fet quotidià a les viles de les ExtremaduresDel llatí extrema durii, l’altre extrem del riu Duero. En un inici designaria les terres situades entre el riu Duero i la serralada del Sistema Central, tot i que el terme evoluciona fins a … Continue reading dels segles XI-XIII. Hostis, fonsados o cavalcatas… les incursions de saqueig són anomenades de forma diversa en funció de la regió. La milícia d’Àvila retorna a casa amb un profitós botí: 50.000 ovelles, 1.200 vaques i 150 presoners. Però en aquesta ocasió la incursió sortirà malament, la host és emboscada prop de Karkūya (Caracuel) i el cap tallat del Giboso acabarà exhibit com a trofeu de guerra pels carrers d’Išbilīya (nom àrab de Sevilla), llavors principal ciutat d’al-Andalus de la dinastia almohade. Si Sancho Ximenez hagués tingut una millor sort, el sucós botí hagués estat subhastat a la plaça de la vila i els beneficis repartits entre els participants de l’expedició.\nPodem imaginar com era una d’aquestes subhastes o almonedas per com les descriu el Fuero de Cuenca, la recopilació de lleis i costums de la vila. Els furs representen una important font d’informació sobre les viles de les Extremadures, sobretot a partir de la segona meitat del segle XII quan augmenten la seva extensió i detall, oferint-nos descripcions de molts aspectes quotidians. Els ramats de cabres, vaques i ovelles capturats són reunits a la plaça en un corral improvisat al costat dels presoners andalusins encadenats i de més objectes del botí escampats per terra. Presideixen l’almoneda les autoritats de la vila. Entre aquests hi ha el senior, un personatge de llinatge noble que regeix la vila en nom del rei, ja que l’alfozDe l’àrab hawz, i aquest de hâz (posseir). Terme utilitzat des del segle X a Castella, Portugal i León per designar el territori sota jurisdicció d’un concejo. de Cuenca és un senyoriu reial, com bona part dels de les Extremadues. A altres viles l’anomenen tenente. N’és un exemple Raymond de Borgonya, gendre i pare dels reis Alfonso VI i Alfonso VII respectivament, que havia sigut tenente d’Àvila i Segòvia. També n’és un exemple Ponç II de Cabrera, que arriba a León acompanyant Berenguela de Barcelona pel seu casament amb Alfons VII i mor en 1162 sent tenente de Ciudad Rodrigo i Ledesma. El senior o tenente viu a l’alcàsser de la vila i el seu poder es limita a poc més que recaptar els tributs assignats al rei. Ha acompanyat la milícia en la seva incursió de saqueig, i per tant té dret a una part del botí, però aquesta no pot ser major que la de qui té al seu costat: el iudex. Aquest i els alcaldes són els que tenen el veritable poder a la vila. Els alcaldes són triats pels veïns cada any entre els cavallers de cada parròquia o collacion per capitanejar-ne els membres a la host i impartir justícia. Cada any li toca a una collacion diferent triar el iudex o juez que és la màxima autoritat a la vila i a la host.\nVista de les muralles i l’alcàsser de Molina de Aragón, un exemple de vila foral de frontera a les extremadures. Font : Viquipèdia\nAbans de començar la subhasta, hi ha reclamacions de premis per actes destacats durant la batalla. Un que diu haver sigut el primer a travessar la porta en l’assalt a una fortalesa reclama el premi que li pertoca segons el fur: un esclau o maurus. Un pedite que va desmuntar un genet enemic demana quedar-se el seu cavall. Si els vezinos reunits en concejo ho aproven, es fan aquestes concessions. L’almotacén és l’encarregat de dirigir la subhasta. Es fan préstecs als participants que hauran de ser retornats en nou dies. D’aquesta manera es transforma el botí en moneda per tal de poder fer-ne el repartiment. Els pedites i cavallers reclamen davant del juez les erechas, les compensacions pels danys patits durant l’expedició. El primer que s’extreu en el repartiment del botí són les indemnitzacions per les armes perdudes, per la mort del cavall, per les ferides patides i per pagar als familiars d’aquells que han mort i no han tornat. Les indemnitzacions o erechas són de vital importància, ja que l’estatus social de vezino, i tots els drets que comporta, inclòs el de participar al concejo, depèn de la possessió d’armes per així estar en disposició d’anar a la guerra. L’estatus de cavaller, requisit per poder accedir al càrrec d’alcalde o de iudex i que a més comporta l’exempció de certs tributs, depèn de la possessió d’un cavall. Després de les erechas s’aparta una cinquena part del botí pel rei, inspirant-se en el costum islàmic de l’hums,En àrab “el cinquè.” Obligació de donar una cinquena part del botí de guerra extreta de l’aleia 8:41 «I sapigueu que de tot botí que obtingueu, la cinquena part pertany a Déu, al … Continue reading i una dècima part per l’Església. El que queda es reparteix entre els participants. Durant l’expedició de saqueig els pedites s’organitzen dins de les seves collaciones en quadrillas, dins les quals escullen un quadrillero com a cap. Els cavallers trien un adalid d’entre ells. Aquests personatges són els encarregats de posar per escrit allò saquejat i de fer el repartiment entre els seus companys de quadrilla. Aquest repartiment es fa en funció de les armes que aporta cadascú. Un cavaller s’endú una part major del botí que el ballester, sobretot si duu lloriga i elm, i aquest obté una part major que el pedite.\nBona part d’aquest botí que s’ha subhastat consisteix en ramats, de la mateixa manera que aquests cavallers són en gran part ramaders. La ramaderia és un negoci rendible en un context de frontera com aquest, de conflicte constant. Les vaques i ovelles, com a bé moble, es poden posar a resguard de possibles atacs amb facilitat i poden augmentar els seus ramats amb les ovelles i vaques del botí.\nCada estiu, quan el fonsado travessa les fronteres meridionals i es dirigeix cap al Guadiana i el Guadalquivir, els pastors dels llogarrets de la Serra de Cuenca condueixen els ramats de la vila cap al nord, cercant les pastures verdes dels cims. En acabar l’estiu, els pastors retornen a la vila amb els ramats, per poder participar en el concejo que es celebra el dia de Sant Miquel (29 de setembre), on els vezinos trien quins seran el juez i els alcaldes del pròxim any. L’1 de desembre els ramats tornen a partir cap al sud, a prop de la frontera andalusina, cercant un clima més càlid per l’hivern. Aquest cop ho fan acompanyats d’alguns dels cavallers de la vila per tal de protegir els ramats de possibles atacs. La guerra de saqueig i la ramaderia transhumant són dues cares de la mateixa moneda. Les anades i vingudes nord-sud de ramats transhumants comencen a definir el traçat del que seran les futures cañadas del Honrado Concejo de la Mesta. Els concejos pacten amb els altres grans propietaris de ramats del regne per permetre’s mútuament el pas dels ramats transhumats. Al nord del Duero aquests són monestirs com San Millán de la Cogolla, al sud del Tajo hi ha ordes militars com les de Calatrava o Santiago, que des de mitjans del segle XII s’han començat a fer amb senyorius a la regió.\nSituació de la porta d’Olivares a les muralles de Zamora. Font: Viquipèdia\nUn altre element important del botí és el “ramat humà,” els captius. Les fonts de l’època s’hi refereixen simplement com a “moros,” terme emprat com a sinònim del que en diríem “esclau”. L’ús del terme té molta rellevància. Tres segles abans, quan encara es designaven els esclaus com “servus” o “mancipius”, termes utilitzats en temps dels romans, a Verdum, al cor de l’Europa cristiana i llatina, s’hi castraven esclaus cristians capturats en terres germàniques. Aquests eren venuts pels venecians com eunucs a al-Andalus, al Magreb i a Egipte. Això causa l’horror de personatges com Cathwulf, monjo de l’abadia Sant Denis, que escriu a Carlemany al 775 demanant-li que els cristians conquerits no siguin esclavitzats. El tràfic d’esclaus europeus està provocant una pèrdua demogràfica i enfortint el nou enemic de la cristiandat: l’Islam. Venècia entre 840 i 967 intenta quatre cops infructuosament prohibir la venda d’esclaus als musulmans. Al segle XI la cristiandat ha acabat per adoptar dels musulmans el costum de no esclavitzar els seus correligionaris, Aquí, a la Cuenca de finals del segle XIII, a la frontera amb l’Islam, aquell que ven un cristià com esclau és considerat un heretge, i com ha a tal, jutjat mitjançant una ordalia.Prova ritual per la qual es determina la culpabilitat o innocència d’un acusat mitjançant la intervenció divina. Alguns exemples són el judici per combat o la prova del ferro calent. Si és trobat culpable, és cremat a la foguera.\nElena Lourie (1966) va descriure aquesta societat com “organitzada per a la guerra.” És en aquest context que sorgeix el concepte de l’almogaveria. Etimològicament prové del mugāwir, que és aquell que practica la gara, incursions de saqueig que practicarien les comunitats andalusines de la frontera en les terres cristianes del nord. Les societats cristianes de la frontera prenen de l’àrab el mot per designar les seves accions bèl·liques de saqueig. Tot plegat pot evocar fàcilment la imatge romàntica d’homes lliures que cerquen fortuna a la frontera, en una terra sense llei. És la imatge de l’aventurer, que partint de no tenir res, torna del fonsado o algara, muntat sobre un cavall que ha aconseguit desmuntant a l’enemic, la propietat del qual l’ha convertit en cavaller. Aquest cavaller torna seguit d’un ramat obtingut com a botí del qual ara n’és propietari. Aquesta imatge romàntica inclou uns homes lliures que prenen les decisions de forma conjunta, reunits als concejos i escullen d’entre ells els seus propis caps, com alcaldes, jueces o cuadrilleros. Aquesta imatge romàntica ha generat clars excessos en el llenguatge com els de l’historiador medievalista i ministre d’estat durant la Segona República, Claudio Sánchez Albornoz, que va descriure aquesta societat com “un ejemplo de democràcia para toda Europa”. La imatge d’aquests genets armats que transporten ramats transhumants per uns imponents paisatges “sense llei” d’Andalusia i de la Meseta Castellana que a les dècades de 1960 i 1970 serviren d’escenari del Cid de Charton Heston i de nombrosos spaghetti western, fan pensar fàcilment en la colonització de l’Oest nord-americà al segle XIX. També remet a les tesis de la frontera de Frederick Jackson Turner.(1861-1932) Historiador estatunidenc conegut sobretot per The Significance of the Frontier in American History (1893), obra en què formula la seva tesi de la frontera, segons la qual … Continue reading Per a Turner la frontera de l’Oest americà representa un espai lliure, de natura salvatge sense dominar i recursos abundants, el repartiment dels quals generaria la societat democràtica i igualitària dels Estats Units. Però com bé sabem, aquest espai no estava mancat d’amos i la colonització de l’oest es fa a costa d’eliminar-ne les societats natives. Aquest espai sense dominar és en realitat una percepció dels colonitzadors, i la frontera amb al-Andalus és un cas més de colonialisme. En aquest cas no es percep l’espai a colonitzar com un buit de poder de la natura salvatge, però si com un poder il·legítim, fora de la cristiandat que és obedient al Papat, i per tant potencialment “saquejable” i “destruïble”. El terme “frontiera” està testimoniat per primer cop a l’àmbit hispànic al testament de Ramir I d’Aragó (1059), amb el qual designa els límits meridionals dels seus comptats pirinencs, limítrofs amb l’al-Andalus, els quals haurien de ser un espai de potencial expansió. L’any 1142 s’acaba d’escriure la primera traducció de l’Alcorà al llatí, encarregada per l’abat de Cluny Pere “el Venerable.” Al final d’aquest text fa referència a la presa de Qūriyya (nóm àrab de Coria) per Alfonso VII de Lleó el mateix any, descrivint la conquesta com una neteja de la imunditia barbarica i de la contaminatione mahometis. L’Islam és percebut com una heretgia, una contaminació que s’ha d’eliminar o netejar, en aquest cas expulsant la població nativa i substituint-la per la pròpia. La utilització del mot “moro” per designar els esclaus, en comptes dels termes utilitzats durant l’antiguitat és un símptoma més d’aquest marc mental. L’al-Andalus esdevé una font d’esclaus moralment assequible i el musulmà potencialment “esclavitzable.” El seu estat legítim és el de l’esclavatge. En canvi, els musulmans mudèjars que viuen en aljames sota domini cristià són designats específicament moros de paz o “sarraïns paliers.”\nInscripció epigràfica en una làpida sobre la Puerta de Olivares de Zamora, on es commemora la participació de la milícia veïnal d’aquesta vila en la conquesta de Càceres. A la inscripció hi diu en llatí: «Era de MCCLXVIII (1230) Alfonso rei de Lleó va prendre Cáceres, Montánchez, Mérida i Badajoz; va vèncer a Aben Hud (Abu Abd Allah ibn Hud al-Mutawakkil, emir de Mursiya) rei dels moros que tenia XX mil cavallers i LX mil peons; i varen ser els zamorans victoriosos a primera línia. En aquest mateix any va morir el rei el dia VIII de les calendes d’octubre (24 de setembre) havent regnat quaranta dos anys. I en aquest mateix any es va fer aquesta porta.» Font: Viquipèdia\nLes dècades que segueixen la derrota de l’emir Muhammad an-Nassir pels reis de Castella, Navarra i Aragó a les Naves de Tolosa (1212) són l’època de les grans conquestes i en conseqüència de l’extinció de la frontera. Mort poc després és succeït per Yussuf al-Mustansir (1224), un infant de tot just 10 anys, a la mort del qual es desencadena un conflicte successori que és aprofitat pels reis cristians del nord de la Península. Alguns membres de la dinastia emiral instal·lats com sāda, governadors locals, es revolten; com és el cas de Abu-l-Ula Idris al-Mamun; que en 1227, amb el suport de Fernando III de Castella i 500 cavallers pren el poder al sud de l’Estret i renuncia a la doctrina religiosa almohade. A Tunísia els Banu Hafs es revolten com continuadors de l’almohadisme. A Mursiya (Nom àrab de Murcia), en 1228, ibn Hud s’aixeca amb la intenció de fer-se amb tot al-Andalus, com també ho fan al Magreb les dinasties berbers zenata dels Banu Marin i els Banu Abd-al-Wabid. Aquesta situació d’inestabilitat permet a Alfonso IX de Lleó prendre Càceres en 1229, i al seu fill Fernando III, rei dels ara unificats regnes de Castella i Lleó pren Qurṭuba (Nom àrab de Còrdova) en 1236 i Išbilīya en 1248. Jaume I pren Mayurqa (Nom àrab de Mallorca) en 1229, Balansiya (Nom àrab de València) en 1236 i Daniya (Nom àrab de Dènia) en 1245. Les milícies veïnals dels concejos prenen part activa en aquestes conquestes. La milícia de Zamora pren el pont romà de Mārida (Nom àrab de Mèrida) en el setge d’aquesta ciutat en 1230. No sempre hi participen de gust. Les milícies de Salamanca, Zamora i Ledesma abandonen el setge de Ubbaḏa (Nom àrab d’Úbeda) en 1233 perquè aquest s’està allargant massa i han de retornar per la collita. A la conquesta del Xarq al-Andalus,En àrab “l’est d’al-Andalus.” Part Oriental d’aquest, i consistent per tant en la seva costa mediterrània des del Cardener o l’Ebre (en funció de l’època) fins al Cap de Gata al … Continue reading la milícia de Terol pren Ares (1233) per iniciativa pròpia. Algunes regions romanen fins a la segona meitat del segle amb la figura d’un emir sotmès a tributs i guarnicions del rei cristià, però mantenint tota l’estructura social. És el cas de l’Emirat de Labla (Nom àrab de Niebla) fins al 1262, i de Mursiya, on els Banu Hud es mantenen com emirs fins que es revolten en 1264 conjuntament amb els mudèjars de la Vall del Guadalquivir i el suport de l’emir de Gharnāta (Granada) Muhammad I ibn Nasr. Manûrqa (Nom àrab de Menorca), que havia mantingut un estatus similar, és presa i colonitzada en 1287.\nEl territori conquerit és el botí de les grans conquestes del segle XIII i les milícies se’l reparteixen influïts pels costums que havien utilitzat fins llavors per repartir ramats i captius. És l’època de la difusió del paper als regnes cristians i la indústria paperera de la recentment conquerida Xàtiva, produeix el suport pel registre del repartiment de València. El Repartimiento fet a Murcia entre 1272 i 1273, després de reprimir la revolta mudèjar de 1264, utilitza la fiscalitat prèvia a la colonització. Aquesta dividia les terres en alfabas en funció de la seva productivitat, rebent més alfabas els cavalleros que els peones, categories que alhora es troben dividides en tres classes: mayores, menores y medianos, aquest fet ens mostra reminiscències del repartiment del botí que oferia parts majors en funció de l’equipament del participant.\nAmb la repressió de les revoltes mudèjars i la conquesta i colonització dels emirats vassalls de Musriya, Labla i Manurqa, la frontera s’extingeix a la majoria de la Península, i desapareix el saqueig institucionalitzat. Les oportunitats que oferia la frontera desapareixen i els concejos s’oligarquitzen i es tanquen al llarg dels segles XIII i XIV. Però la “societat organitzada per a la guerra” no canvia amb la mateixa facilitat. En 1276 un tal Guillem de Belcaire i els seus socis embarquen a Oliva cinc captius segrestats il·legalment a l’aljama de Vilallogna per ser venuts a Eivissa. Aquesta banda de saquejadors, per evitar ser capturada i que els pengin per haver segrestat i traficat amb mudèjars que eren sota protecció reial, s’amaguen a l’aljama de Pego, on participen de la revolta mudèjar que s’iniciaria aquell any. El Xarq al-Andalus havia estat un camp obert per la captura de botins durant les dècades de la conquesta. Acabada aquesta, les bandes de colons continuen practicant aquest saqueig o almogaveria tot i fer-ho en contra la llei. Les aljames de mudèjars o sarraïns paliers estan sota la pau del rei, al qual proporcionen sucoses rendes a les quals no vol renunciar.\nAlguns autors han vist en la frustració d’expectatives de la frontera l’origen dels almogàvers que lluiten a la guerra dels Vespres Sicilianes (1282-1302) i amb la Companyia Catalana a Grècia després. Ramon Martí (1991) fa una lectura crítica de la descripció que fa Desclot a la seva crònica dels almogàvers assilvestrats com gent que «no viu en viles, se no en muntanyes e en boscs.» Creu que, en canvi, es tractaria de personatges vinculats a aquells camperols armats de les milícies dels concejos, en trobar similitud en l’enquadrament en quadrilles de les milícies comandades per adalids i cuadrilleros a l’organització de la Gran Companyia amb almugatens i adalids. A més a més, veu en l’armament de «coltell, llança i dos dars» l’armament propi d’un pastor lladre de ramats i segrestador d’homes. Josep Torró (2001) matisa la interpretació de Martí. Els almogàvers que apareixen a la conquesta de València del Llibre dels Feits com un cos diferenciat de les milícies. La hipòtesi de Torró és que es tracta de personatges que viuen als boscos i muntanyes dels voltants de la vila, dedicats especialment a activitats com l’algara o la caça, a les quals veu més vinculades els dards i la llança, però vinculats a la vila, coneguts pels veïns inclús amb casa en ella. Podria ser fins i tot una activitat que els vilatans exerceixen de forma episòdica en la seva vida. Sigui com sigui, els almogàvers són producte de la societat de frontera, els colons que un cop liquidada la conquesta del territori i repartit el botí, no n’havien obtingut una part prou gran per establir-se, i no canvien la seva forma de vida convertint-se en malfactors. Gent d’aquestes bandes que saquegen, segresten i lluiten pel millor postor es reuneix, segons Desclot, l’any 1282 al port de Tortosa, fins a 30.000 homes, d’entre els quals en marxaran 15.000 amb Pere II d’Aragó per reclamar els drets de la seva esposa Constança al Regne de Sicília, començant l’epopeia dels almogàvers coneguda per les cròniques de Desclot i Muntaner, tant present a l’imaginari català. Aquests homes són el producte d’una societat guerrera forjada durant segles a la frontera amb al-Andalus, que un cop destruït aquest, són utilitzats en les aventures imperialistes al Mediterrani del rei d’Aragó.\nDel llatí extrema durii, l’altre extrem del riu Duero. En un inici designaria les terres situades entre el riu Duero i la serralada del Sistema Central, tot i que el terme evoluciona fins a designar aquelles terres dels regnes cristians del nord que són frontereres amb l’al-Àndalus, des de Portugal fins Aragó. Això inclou poblacions com Salamanca, Àvila, Segòvia, Sòria, o Terol; també part de la Transierra, la vall del Tajo, al sud del Sistema Central, com Cuenca, Plasència o Càceres.\nDe l’àrab hawz, i aquest de hâz (posseir). Terme utilitzat des del segle X a Castella, Portugal i León per designar el territori sota jurisdicció d’un concejo.\nEn àrab “el cinquè.” Obligació de donar una cinquena part del botí de guerra extreta de l’aleia 8:41 «I sapigueu que de tot botí que obtingueu, la cinquena part pertany a Déu, al Missatger, als seus parents, als orfes, als menesterosos i al viatger (que s’ha quedat sense recursos), si és que creieu en Déu i en el que revelem al nostre Serf (Muhammad)».\nProva ritual per la qual es determina la culpabilitat o innocència d’un acusat mitjançant la intervenció divina. Alguns exemples són el judici per combat o la prova del ferro calent.\n(1861-1932) Historiador estatunidenc conegut sobretot per The Significance of the Frontier in American History (1893), obra en què formula la seva tesi de la frontera, segons la qual l’igualitarisme i la democràcia estatunidencs no són conseqüència de les teories il·lustrades i liberals, sinó de la conquesta de l’Oest com espai generador de llibertat.\nEn àrab “l’est d’al-Andalus.” Part Oriental d’aquest, i consistent per tant en la seva costa mediterrània des del Cardener o l’Ebre (en funció de l’època) fins al Cap de Gata al sud, aproximadament.


Covid-19 a Amèrica Llatina: als carrers de Lima (Perú), enmig dels pobres afectats per la pandèmia | NOTÍCIES | COMUNITÀ DI SANT'EGIDIO\nINICI > NOTÍCIES > COVID-19 A AMèRICA LLATINA: ALS CARRERS DE LIMA (PERú), ENMIG DELS POBRES AFECTATS PER LA PANDèMIA\nCovid-19 a Amèrica Llatina: als carrers de Lima (Perú), enmig dels pobres afectats per la pandèmia\n23 Juny 2020 - PERÚ\nSituació del covid-19 a Perú\nFins avui a Perú hi ha hagut més de 250.000 contagiats i més de 8.200 morts a causa del coronavirus. És especialment preocupant la ràpida difusió de la pandèmia per les províncies i el fet que els hospitals hagin estat plens durant setmanes (sense llits de cures intensives i amb la possibilitat de rebre oxigen només si es paga). El preu de les mascaretes i del gel s'ha multiplicat. Les principals fonts de contagi són els mercats municipals, plens de gent que necessiten vendre i comprar. Sembla que la quarantena no es respecta a la perifèria de Lima. L'estat d'emergència durarà fins al 30 de juny. Hi ha el toc que queda. Actualment les esglésies estan tancades.\nTambé aquí, com en molts altres indrets del món, hi ha hagut casos positius de covid-19 a moltes residències per a ancians, que ara mateix estan tancades a les visites.\nMoltes persones fugen a peu de la capital, Lima, i d'altres grans ciutats com Chimbote, Chiclayo y Trujillo. Han de decidir si morir de gana o pel virus. Per això a la carretera panamericana hi ha llargues cues de persones que, desesperadament, volen tornar a la seva casa de la Sierra, perquè a la ciutat hi han perdut la feina.\nUn "restaurant sobre rodes" amb rètol de Sant'Egidio\nEn aquesta alarmant situació, la Comunitat de Sant'Egidio de Lima segueix al costat no només de les persones que viuen al carrer, sinó també dels ancians que viuen sols i de les famílies que han perdut la feina, augmentant així la necessitat d'aliments. Persones que, per la seva fràgil situació, no poden moure's i deixar les poques coses que tenen.\nAl centre de la ciutat de Lima hi ha més de 3000 persones sense sostre, el 10% al centre històric, dels quals el 58% tenen més de 65 anys. La Comunitat de Lima, des de l'inici de la quarantena, ha dut aliments i mascaretes als sensesostre que tenen un lloc a la plaça Italia, al barri de Barrios Altos, i a la plaça Monserrate, on hi ha la seu de la Comunitat, i als ancians que viuen sols a casa seva. Un gest que en aquest període pot salvar famílies senceres de fam.\nUn crit que fa canviar de direcció\n"La Rinconada" de Monserrate és un complex de casetes del centre de la ciutat on viuen unes 40 famílies que, malauradament, comparteixen canalitzacions i serveis higiènics. La situació és molt difícil, la majoria de mares i àvies s'han contagiat.\nUn dissabte per la tarda, una nena de l'Escola de la Pau truca a un dels joves de la Comunitat plorant perquè la seva mare estava malalta de covid-19 i li costava molt respirar.\nUn crit d'ajuda que va "obligar" aquell jove –i els seus amics– a superar la por, a sortir de casa i endinsar-se per les "casetes" per dur-li ajuda: no només aliments sinó sobretot una presència amiga i moltes indicacions per contenir el contagi.\nSón molts, els que s'adrecen a la Comunitat en aquest temps dramàtic: el treball d'aquest temps consisteix a no deixar d'escoltar ningú.


7 millors cafeteries per estudiar a Binghamton, Nova York - Lloc\nCafeteries per a tot allò que necessiteu estudiar i finalitzar. Deixeu les biblioteques plenes de gent en el passat.\nQuan retrocedim els rellotges, els dies s’escurcen i el treball s’acumula, és hora que trobeu un lloc nou per continuar estudiant fins al final del semestre de tardor. Les cafeteries per estudiar poden esdevenir un refugi important per als estudiants. Es poden trobar tants estudiants a les habitacions de Bartle, la biblioteca de ciències o la UDC. Per què no us aventureu i aventureu-vos a una cafeteria en un nou racó de la ciutat?\nUbicació: 20 Hawley St, Binghamton, Nova York\nPorteu les vostres infinites hores de treball al Novel Tea Cafe, un cafè amb bombolles situat al centre de Binghamton. Fundats per exalumnes de Binghamton, serveixen de tot, des de pollastre fregit asiàtic, neules amb ous coberts amb delicioses maduixes fins, per descomptat, te de bombolles. Aquesta s'ha convertit en una de les 'cafeteries' més populars per estudiar.\nL’espai presenta una il·luminació natural suau, amb una decoració digna de fotografies. També disposa d’internet d’alta velocitat per a totes les vostres necessitats d’estudi.\nVeure aquest vídeo per obtenir més informació sobre Novel Tea Cafe\nUbicació: 178 State St, Binghamton, NY 13901\nCalent, acollidor i aromàtic, l’olor del cafè s’omple immediatament al entrar en aquesta encantadora cafeteria situada a la ‘Artist’s Row’ del carrer Upper State.\nLaveggio Roasteria és un autèntic torrador de cafè artesà que només ven cafè de grau especial. Ofereixen una experiència diferent de cap altra 'cafè de menjar ràpid'. Més aviat, s’han decidit a convertir-lo en una experiència de cafè professional, on el Barista pot atraure el client i fer suggeriments coneixedors des del punt de vista d’un paladar entrenat, sense recitar notes de tast.\nAmb molta il·luminació natural i un deliciós cafè, aquest pot esdevenir el vostre nou oasi d’estudi. Un consell per als amants del wifi: no hi ha cap disponible en aquest lloc. Un punt d'accés personal sempre és útil.\nUbicació: 176 Clinton St, Binghamton, NY 13905\nSituat a la fila antiga de Binghamton, That Coffee Place és una cafeteria de gestió familiar amb un toc petit. Ofereixen des de cafè elaborat als Finger Lakes fins a batuts de fruites. Fins i tot tenen quiches acabats de fer.\nEls propietaris de la botiga són amants dels gossos, de manera que qualsevol cadell es pot introduir a la botiga mentre estudieu. Hi ha molts finestrals grans, amb tocs rústics pintorescos.\nTambé hi ha alguns tocs peculiars a tota la botiga, com ara els mitjons que podeu comprar mentre esteu esperant el vostre Bubble Tea. Amb Wi-Fi gratuïta i molta decoració de granja, aquest lloc pot ser definitivament una nova alternativa als Bartle Stacks.\ncom aconseguir el color dels aliments de la pell\nUbicació: (2) -137 Washington St, Binghamton, NY 13901 -101 Court St, Binghamton, NY 13901\nAmb dues belles ubicacions ubicades al centre de la ciutat, Strange Brew ofereix una mica de tot. També sempre tenen la millor música.\nEn cas que tingueu gana, us ofereixen cafè acabat d’elaborar, te solt i servei complet. Amb tantes delícies per triar, Strange Brew de vegades pot estar una mica ocupat. Per tant, aferreu-vos a aquesta taula. Hi ha molta competència per aquí!\nUbicació: 219 Washington St, Binghamton, NY 13901\nAquest elegant cafè ofereix maons vistos i menjar deliciós. Què més podeu demanar quan estudieu? A banda de les bromes, aquest lloc és molt poc valorat i no és tan conegut, però és perfecte per a totes les vostres necessitats d’estudi.\nAcollir-se amb un crespó o una espurna durant un descans d’estudi. Quan entres a The Shop, et sents transportat de l’ambient fred i gris de Binghamton a un paradís relaxat i acollidor.\nCafè lleuger de la ciutat\nUbicació: 254 Washington St, Binghamton, NY 13901\nOferint #coffeewithacause, aquest lloc és la combinació perfecta de calma i concentració. Amb moltes finestres i taules, aquest pot ser el vostre nou punt d’estudi.\nConvenientment situat al centre de la ciutat, estudiants de totes les edats i anys poden gaudir del cafè preparat per voluntaris. També ofereixen molt suport durant les finals, així que definitivament és un lloc nou a tenir en compte.\nUbicació: 97 Court St, Binghamton, NY 13905\nChroma és un altre lloc preciós al cor del centre amb una paret de maó. Ens encanta el nostre maó vist. Aquest restaurant i forn americà ofereix un ampli i deliciós assortiment de productes de pa i entrepans en un lloc encantador, lluminós i acolorit.\nquina diferència hi ha entre les crispetes de blat de moro i el blat de moro\nPasseu-vos una estona per tastar una de les seves delícies. Amb Wi-Fi gratuïta i molta cuina, aquest lloc ho ofereix tot.\nAmb sort, aquesta llista us ha inspirat per trobar un nou lloc a mesura que finalitza el semestre. Assegureu-vos de mantenir-vos hidratat i alimentat mentre inicieu aquest moment estressant. Un bon cafè i un bon menjar sempre són una cura.\nQuè fer abans, durant i després d'anar a un bufet\nsón els porros i les cebes verdes el mateix\ncost d’una tassa de cafè Starbucks


L’11 de setembre | Isaac Peraire Soler\nUna data per commemorar. Per recordar, per no oblidar. Per posar èmfasi d’on venim per encarar amb fermesa el futur en llibertat que hem de viure. És ben cert que hem viscut ja molts 11 de setembre manifestant-nos, reivindicant… (i ho dic jo que sóc relativament jove). Igual de cert que és ara quan veiem la victòria més a prop, després d’un 11 de setembre de l’any passat més que històric; molt històric. I el d’enguany, que també ho serà, amb una VIA CATALANA a la que no podem faltar.\nJa ho sabem, l’endemà -com avui- seguirem treballant a fons i intensament. Però ho farem molt més forts i molt més a prop de la independència. Els passos contundents que està fent la societat catalana, hauran de ser forçosament correspostos pels representants polítics.\nPer animar a la participació a l’ofrena floral que es farà a 2/4 de 12 a Prats de Lluçanès, i a la Via Catalana, i aprofitant la mítica cançó de Sau, L’11 de setembre, us convido a mirar aquest petit vídeo, gravat a la carena de Sant Sebastià (Prats de Lluçanès).\n9 setembre 2013 Món de MonesDeixar un comentari


Almenys un 92% de geriàtrics catalans ja no tenen cap cas actiu de coronavirus - Diari de Girona\nAlmenys un 92% de geriàtrics catalans ja no tenen cap cas actiu de coronavirus\nSalut autoritza les residències a no aplicar quarantenes als usuaris quan tornin de l'exterior\nagències/ddg. barcelona 04.03.2021 | 23:32\nAlmenys un 92% de geriàtrics catalans ja no tenen cap cas actiu de coronavirus Diari de Girona\nLa vacunació de tots els interns i treballadors de les residències de Catalunya ha permès que un 92% dels geriàtrics catalans estiguin ja lliures de coronavirus, segons la darrera actualització de dimarts. La millora de la situació epidèmica ha fet que només 24 geriàtrics, que suposen el 2,3 % dels 1.041 que hi ha a Catalunya, estiguin en una situació greu de coronavirus, cinc menys que fa una setmana, amb persones infectades i classificades amb el color vermell.\nSegons dades facilitades a Efe per Salut, 62 geriàtrics més (6% del total), 19 menys que la setmana passada, tenen ancians contagiats i estan en situació taronja, encara que són brots controlats. La gran majoria, 955 residències (92%), 24 més que fa set dies, estan en situació verda i lliures del virus, segons la mateixa font.\nA la Regió Sanitària de Girona, hi ha una residència en situació vermella, tres de taronges i 109 de verdes.\nD'altra banda, Salut ha actualitzat el protocol d'actuació a les residències i es recuperen activitats a part de flexibilitzar més les visites i sortides. En concret, les visites es mantenen a totes les residències verdes i taronges i no es limita el número de visites setmanals. Tot i això, es manté la norma de seguir amb les mesures de protecció habituals, com la mascareta, la distància o la ventilació. Pel que fa les sortides dels residents a l'exterior del centre acompanyats de personal o familiars, queden restablertes. D'acord amb el nou protocol, es mantenen els cribratges a professionals però hi ha canvis respecte els cribratges i les quarantenes de residents.\nRespecte a sortides dels centres, si duren més de tres setmanes, les persones correctament vacunades tampoc no precisaran PCR ni quarantena a la tornada.\nMenys morts de més de 80 anys\nUna de les principals conseqüències positives de la vacunació és la caiguda de la mortalitat. De fet, segons va informar el grup de Biologia Computacional i Estructures Complexes (Biocomsc) de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC).\nLa mortalitat dels majors de 80 anys a Espanya ha començat a caure en comparació amb altres edats per primera vegada des de l'inici de la pandèmia ara fa un any.


Back Estàs aquí:Home Cursos Cursos Cursos de xinès INFANTILS 2019-20\nPublicat el Dimarts, 25 Juny 2019 10:09\nMatrícula en els cursos infantils\nLa matrícula es indispensable per poder realitzar el curs. Perquè sigui efectiva, la matrícula ha de realitzar-se en els terminis indicats i adjuntar els comprovants.\nEls nous alumnes del curs infantil 2019-2020 s’hauran d’inscriure als cursos adaptats a la seva edat. Consulta la llista de cursos per a conèixer l’edat mínima d’accés. En cap cas, s’aplicarà aquest nou requisit als estudiants antics.\nDirigida a nous alumnes de 6 a 14 anys amb coneixements previs consolidats de xinès.\nData: Dimecres 15 de GENER 2020 a les 17:30h l Seu de la FICB\nInscripció prova de nivell\nLes proves es realitzaràn a la seu de la Fundació Institut Confuci de Barcelona, Elisabets 10, 08001 Barcelona.\nDirigits a alumnes de 6 a 14 anys amb coneixements previs de xinès consolidats i que desitgin ampliar el seu nivell gramatical, així com la seva capacitat en la comunicació oral i escrita. Cursos de 60 h anuals (30 h segon semestre).\n- Ampliar el nombre de situacions de la vida quotidiana en le sque poder comunicar-se en xinès.\n- Ampiar l'estudi de caràcters xinesos.\n- Preparar l'examen de nivell de xinès YCT.\nSi us plau, consulta les següents taules per a conèixer el preu del curs:\nCurs 60 h. anuals (30 h. - segon semestre)\nNous alumnes 2019-2020\namb dret a 20% de descompte 200€ 30€ 230€\nEl pagament de la taxa es realitza una vegada per any acadèmic.\nEls estudiants podran aprofitar-se del 20% de descompte solament si disposen del carnet de família nombrosa o monoparental (fins als 21 anys).\n- El termini per realitzar la matrícula i el pagament finalitza el 24 de GENER de 2020.\n- Inici del curs 10 de FEBRER de 2020. Descarrega el calendari del curs acadèmic.\nFORMULARI DE MATRÍCULA OBERT\nDurant el segon semestre del curs 2019-2020,\nNO S'OBRIRÀ CAP GRUP DE XINÈS INFANTIL DE NIVELL INICIAL.


Actualitzada 24/10/2017 a les 11:12\nGuanya la xifra rècord de 1.488 milions, 53,4% més, en integrar BPI\n© El conseller delegat de CaixaBank, Gonzalo Cortázar, moments abans de començar la roda de premsa de presentació dels resultats econòmic.\nEl conseller delegat de CaixaBank, Gonzalo Gortázar, ha assegurat que la decisió del consell d’administració de traslladar la seu social del banc de Barcelona a València per la crisi política a Catalunya és definitiva. "Si el consell hagués volgut dir que el trasllat era temporal ho hauria dit, i no va dir res sobre això", ha declarat Gortázar durant la roda de premsa de presentació dels resultats del tercer trimestre, que per primera vegada se celebra a València.\nL’executiu ha subratllat que l’entitat va prendre aquesta mesura per protegir els interessos de clients, empleats i accionistes i que la decisió va correspondre "únicament i exclusivament" a la direcció del màxim òrgan de govern del banc.\nCaixaBank ha aconseguit en els nou primers mesos de l’any un benefici d’1.488 milions d’euros, un 53,4% més que en el mateix període de 2016, el que suposa el millor resultat de la història del grup en els tres primers trimestres, gràcies a la integració del banc portuguès BPI.\nCaixaBank ha aconseguit així mateix el seu benefici trimestral més important, amb 649 milions entre juliol i setembre, un 48,7 % més que en els tres mesos anteriors, segons ha informat l’entitat, que recentment ha traslladat la seua seu social i fiscal de Barcelona a València a causa de la crisi política a Catalunya.\nDes de la seua integració, el mes de febrer passat, BPI ha contribuït als resultats del negoci de CaixaBank amb 180 milions d’euros, dels quals 103 corresponen al tercer trimestre de l’any.\nFins al setembre, el banc que presideix Jordi Gual i el conseller delegat del qual és Gonzalo Gortázar ha augmentat en un 9,3 % el seu marge brut, fins 6.491 milions d’euros, degut en part a la generació d’ingressos més important del negoci bancari (marge d’interessos, comissions i ingressos del negoci d’assegurances), que permeten compensar els menors resultats derivats d’actius i passius financers.\nEn concret, el marge d’interessos creix més d’un 15 % interanual, fins 3.550 milions, mentre els ingressos per comissions assoleixen els 1.867 milions d’euros, un 20,8 % més. Per la seua part, el marge d’explotació augmenta un 7,7 %, fins 3.039 milions.\nLes despeses d’administració i amortització recurrents se situen en el període en els 3.343 milions (+11,5 %) i reflecteixen principalment la incorporació de BPI, operació que ha suposat aquest any uns costos extraordinaris de 109 milions.\nNo obstant això, els dos acords de prejubilacions subscrits el 2017, assegura CaixaBank, suposaran un estalvi anual de 104 milions.\nA tancament del tercer trimestre, les guanys/pèrdues per actius i passius financers i d’altres es redueixen fins els 287 milions (-60 %) i els ingressos de la cartera de participades augmenten un 11,7 %, fins 614 milions.\nAixò permet absorbir l’impacte de la venda del 2 % de la participació de BPI en l’angolès BFA (-97 milions atribuïts) registrat al gener abans de la presa de control, i canvis de perímetre, segons destaca CaixaBank.\nEls recursos totals de clients gestionats pel grup financer se situen en 350.014 milions, amb un augment del 15,2 % el 2017 després de la incorporació de BPI (+11,5 %, 34.773 milions).\nConcretament, en CaixaBank els recursos de clients s’incrementen un 3,7 % el 2017, la qual cosa representa 11.346 milions més, amb una evolució trimestral lleugerament positiva (+0,3 %), malgrat que es tracta d’un trimestre "habitualment marcat per la reducció dels recursos gestionats".\nEn CaixaBank, la cartera creditícia bruta es redueix un 1,5 % i la cartera guareix un 1,1 % al llarg d’aquest any.\nEn aquest sentit, destaca l’evolució positiva del crèdit a empreses expromotor, amb un increment de l’1,8 % l’any, i del crèdit al consum, amb un augment del 18,9 %.\nLa ratio de morositat del grup se situa en el 6,4 %, una dècima menys que fa un any, i la ratio de cobertura de la cartera dubtosa millora fins el 50 %.\nLes dotacions per a insolvències arriben a 658 milions, la qual cosa suposa un 5,5 % menys que en el mateix període de 2016.\nL’apartat d’altres dotacions a provisions ascendeix a 800 milions, i inclou, principalment, el registre de 455 milions associats a prejubilacions (152 i 303 milions en el primer i segon trimestre de l’exercici, respectivament) i 154 milions de sanejament a Sareb.\nPer la seua part, la rendibilitat del grup millora des del desembre 235 punts bàsics i se situa en el 8 %, mentre que el ROTI recurrent del negoci bancari i assegurador assoleix el 10,5 %, amb un resultat d’1.490 milions en els nou primers mesos.\nCaixaBank manté el lideratge en banca minorista a Espanya, amb una quota de penetració com a primera entitat del 26,7 % i la primera posició en nòmines domiciliades (26,6 %) i en assegurances, plans i fons per recursos gestionats (21,8 %).\nL’entitat manté així mateix el lideratge en banca per internet, amb 5,6 milions de clients, i en banca mòbil, amb 4,1 milions.\nEls seus actius líquids totals se situen en 71.581 milions i el seu ratio Common Equity Tier 1 (CET1) fully loaded és de l’11,7 % a 30 de setembre, gairebé 3 punts percentuals per sobre dels requeriments del supervisor del 8,75 %.\nAlmenys 54 empreses de Lleida han traslladat la seu fora de Catalunya


Enxampat el responsable de cremar 41 vehicles a l’ aeroport del Prat - Llobregat Digital\nEnxampat el responsable de cremar 41 vehicles a l’ aeroport del Prat\nDilluns, 10 de juny de 2019 a les 12:00h\nLa investigació resta oberta a l'espera de detenir l'altre ocupant del vehicle enregistrat.\nEls fets que van motivar la detenció van succeir el dissabte 1 de juny cap a les 14.00 hores quan es va declarar un incendi a una zona propera l'estacionament de motocicletes del pàrquing de la T2.\nMalgrat la ràpida acció dels bombers d'AENA i de la Generalitat l'incendi es va propagar ràpidament i va afectar un total de 30 motocicletes i 11 turismes estacionades molt a prop del punt d'origen del foc.\nMossos d'Esquadra de la Unitat d'Investigació de la comissaria de l'Àrea de Seguretat Aeroportuària del Prat de Llobregat van detenir, el dimecres 5 de juny, un home de nacionalitat algeriana, de 39 anys i veí de Barcelona com a presumpte autor dels delictes de danys, estralls i desordres públics.\nLa densa columna de fum va afectar la normal activitat de l'activitat aeroportuària i va obligar a activar els protocols de seguretat establerts per a evitar afectacions al trànsit aeri.\nEls investigadors van centrar les seves indagacions en identificar el possible autor de l'incendi mitjançant la recuperació de les imatges enregistrades per les càmeres de seguretat del recinte aeroportuari.\nA les imatges es pot veure com un home arriba en un vehicle al punt d'inici de l'incendi, cala foc a un arbre i marxa ràpidament en el mateix vehicle. Immediatament, es propaga l'incendi iniciat per l'individu.\nEl visionat de les imatges va permetre identificar plenament l'autor de l'incendi donat que era un home que ja havia estat identificat a l'aeroport 17 vegades durant l'últim any i també denunciat per exercir habitualment l'activitat de transport de persones sense cap tipus d'autorització que l'habiliti, de fet, no ha obtingut mai ni el permís de conduir.\nDonat que havia estat denunciat en nombroses ocasions per aquest fet, darrerament es ell es dedicava a captar clients i l'acompanyava un altre home aquest sí amb permís de conduir que era qui portava el turisme que empraven per l'activitat il•legal.\nAmb els resultats de les investigacions, els mossos de la unitat d'investigació de l'Àrea de Seguretat Aeroportuària del Prat de Llobregat van detenir el presumpte autor de l'incendi la tarda del 5 de juny, a la zona aeroportuària del Prat de Llobregat.


CASTANYES AL FORN - Artencuina\nCASTANYES AL FORN\nPosem les castanyes en remull durant 15 minuts i escalfem el forn a 200º. Un cop calent, fem un tallet a cada castanya i les col·loquem en una safata. Les deixem coure 20 o 25 minuts i les servim en una paperina de paper de diari.\nAquesta és una recepta per coure les castanyes si no disposem d'un foc a terra. Les castanyes es pelen bé si encara estan calentes, per això es guarden en paperines de paper de diari, que conserva més bé la calor.


«Els talents s'han de treballar, ja que allò que no es cultiva, es perd» - Empordà\n«Els talents s'han de treballar, ja que allò que no es cultiva, es perd»\nMaria Teresa Gómez Masdevall pronuncia aquest dimecres, dia 25, a les 18.30 h, a la Biblioteca de Figueres, una conferència sobre alumnes amb altes capacitats\nMAIRENA RIVAS 24.11.2015 | 22:44\nMaria Teresa Gómez Masdevall\nLa mestra i psicòloga Maria Teresa Gómez Masdevall pronuncia aquest dimecres, dia 25, la conferència «L'alumnat amb altes capacitats», a la Biblioteca Fages de Climent, de Figueres, a les 18.30 hores. És la vicepresidenta de la Fundació d'Ajuda a Nens i Joves amb Altes Capacitats (FANJAC) a Catalunya, entitat que a la delegació de Girona té com a president i vicepresident dos figuerencs, Miquel Bujons i Teo Juvé.\nLa Universitat Oberta de Catalunya (UOC) promou els SEUminaris del Màster, organitzats conjuntament entre la Xarxa Territorial de la UOC i el Màster de Dificultats de l'Aprenentatge i Trastorns del Llenguatge. En cada SEUminari un ponent presenta un cas d'un nen amb una dificultat d'aprenentatge o trastorn del llenguatge, una metodologia o un material per a la seva intervenció. Aquest cop, el SEUminari l'imparteix Maria Teresa Gómez Masdevall, especialista en alumnes amb altes capacitats. La xerrada és oberta a tothom, però cal inscriure's.\nCom es va endinsar en aquesta especialització?\nSóc mestra i psicòloga i he estat molts anys en un equip d'Assessorament Psicopedagògic (EAP). Aquí és on vaig veure la necessitat de treballar amb els alumnes amb altes capacitats. Era un col·lectiu que estava molt oblidat i en l'àmbit de centre es prestava més atenció als nens que tenen més dificultats per aprendre que a ells.\nQuè la va moure a treballar per a aquests nens?\nVa ser en un moment puntual davant una alumna amb altes capacitats que s'ho passava molt malament, tenia mal de panxa, mals de cap i no volia anar a l'escola perquè s'avorria i deia que no li ensenyaven res i que anava a desaprendre. Els pares estaven molt preocupats, ja que va acabar amb depressió. No sabia com ajudar-la i a partir d'aquí vaig demanar per fer una llicència dedicada a aquest tema. Cada vegada veia més la necessitat de formar-me i poder detectar aquests alumnes i solucionar els seus conflictes. He escrit un parell de llibres en col·laboració amb la Victòria Mir sobre altes capacitats i com gestionar les emocions.\nCom ha previst enfocar la seva ponència a Figueres?\nParlaré dels diferents models d'intel·ligència i de les intel·ligències múltiples. També presentarem un cas pràctic d'una doble acceleració explicada per un pare, que és el nostre president, en Miquel Bujons, el qual molt amablement s'ha ofert a parlar de la seva experiència.\nÉs fàcil per a uns pares o per a un mestre fer la detecció d'un nen amb altes capacitats?\nElls els identifiquen, observen alguns trets significatius i llavors cal que es faci una bona detecció a través de l'EAP o un centre que conegui aquest alumnat. Jo fa quatre anys que estic detectant alumnes i assessorant pares i mestres que ho demanen. Realment els que t'envien els mestres quasi tots podem dir que són d'altes capacitats, i els pares també ja tenen bon ull clínic. Però encara falta molt, sobretot la intervenció dins l'aula. Els mestres, quan saben que tenen un nen amb altes capacitats, fan tot el que poden per ajudar-lo, però no és fàcil amb la diversitat que tenen a la classe.\nCreu que les famílies i les escoles disposen de prou informació entorn d'aquesta temàtica?\nQuè són les altes capacitats?\nHi ha diferents tipologies, els precoços, els talentosos i els superdotats.\nCom identificaríem els precoços?\nSón nens que aprenen a un ritme més ràpid que els altres, però més tard es poden igualar i seguir una evolució normal. Si això passa, pot ser a causa d'algun problema educatiu. O, per altra banda, poden acabar amb una superdotació que és el que correspondria. Per això és tan important tenir-los en compte.\nCom defineix els talentosos?\nSón els que tenen una gran capacitat en relació amb un aspecte de la seva intel·ligència. S'han de treballar molt els talents, ja que tot talent que no es cultiva es perd. S'inclouen no només els nens dotats intel·lectualment, sinó també aquells que tenen un potencial musical, esportiu...\nAixò vol dir que les altes capacitats no són només intel·lectuals?\nNo només intel·lectuals, considerem també un talent esportiu, musical, social.\nI com defineix els superdotats?\nNo tenim una definició que abasti i pugui clarificar tots els perfils dels nens superdotats i que sigui acceptable per a tothom. Però podríem dir que són els que tenen molt bona capacitat intel·lectual: lingüística, matemàtica, espacial, a més de bona creativitat i motivació.\nQuè són intel·ligències múltiples?\nHoward Gardner va crear la teoria de les Intel·ligències Múltiples. En ella, considera que la intel·ligència no és una capacitat general i única, sinó el conjunt de diverses intel·ligències: lingüística, lògica i matemàtica, cinètica corporal, musical, espacial, intrapersonal, interpersonal, naturalista i espiritual.\nEn quines xifres creu que ens movem a les comarques gironines pel que fa a nens amb altes capacitats?\nNo ho sé exactament. Nosaltres tenim unes 150 famílies a Girona que tenen fills amb altes capacitats, i a vegades més d'un fill. Tot i que els perfils poden ser diferents. Un pot ser més acadèmic, un altre més creatiu, a vegades s'amaguen o estan enfadats i es porten malament.\nDes de la seva experiència, hi ha algun cas que l'hagi sorprès especialment?\nMés d'un. Hi ha alumnes que aprenen tan ràpid que s'han accelerat fins i tot dos cursos amb molt bon resultat i amb una adaptació immillorable.\nQuin treball es fa a les comarques gironines amb aquests nens?\nCada dia els centres es preocupen més d'aquest alumnat, no tant com nosaltres voldríem, però s'ha avançat. Ja es fan grups per treballar l'excel·lència. Els EAP, pràcticament un de cada equip, s'han format en aquesta matèria i ho fan extensiu als mestres que tenen interès i als seus companys.\nTé actuacions concretes la Fundació d'Ajuda a Nens i Joves amb Altes Capacitats?\nFem tallers especials, de robòtica, escacs, teatre, gestió d'emocions? Fem sortides lúdiques i moltes altres activitats. El més imminent són dues xerrades de formació per a pares, mestres i alumnes de la UdG. L'11 de desembre tindrem en Guillermo Ballenato que farà una conferència molt interessant per a professors a l'Auditori Josep Irla, de 6 a 8, i la Montse Expósito, per a pares, el 15 de desembre, a les 6.30, a la Casa de Cultura de Girona.\nQuins indicadors mostren que un nen pot presentar altes capacitats?\nEls 'Superdotats-I' presenten una intel·ligència excepcional excepcional per la facilitat i rapidesa en aprendre, combinar i utilitzar coneixements. Pel que fa a la percepció espacial, manegen simbòlicament figures en l'espai i reconeixen relacions de mida, distància, posició i forma. Quant al raonament verbal, tenen un vocabulari ric i ampli, i una gran habilitat per relacionar conceptes. Pel que fa al raonament matemàtic, tenen un bon domini de conceptes per calcular i resoldre problemes. També és important la memorística, ja que emmagatzemen i recorden moltes dades diverses amb rapidesa i sense esforç. Tenen curiositat intel·lectual, un raonament lògic i concentració. Quant a la comprensió i generalització, tenen capacitat per establir relacions més enllà de fets observats.\nPel que fa als 'Superdotats-II', no hi ha una personalitat comuna, existeixen sentiments i actituds que es manifesten amb més freqüència. Socialment, es relacionen més bé amb nens més grans, prefereixen treballs individuals als de grup. Tenen una elevada sensibilitat i sensació de sentir-se diferents, el seu sentit ètic i moral és molt desenvolupat; tenen capacitat de lideratge; són enginyosos i imaginatius; creatius i inconformistes; perfeccionistes i perseverants, i tenen un autoconeixment molt desenvolupat.\nEls 'Superdotats III' tenen inventiva, originalitat, fluïdesa, flexibilitat, pensament independent i pensament integrador, pel que fa a l'àmbit de la creativitat. A més, tenen una alta motivació interna cap al coneixement, que pot ser potenciat, modulat o reduït per components externs. És fonamental la correcta estimulació dels alumnes per tal que puguin desenvolupar les seves potencialitats.


Lloc de sortida: Vallcebre (Berguedà)\nDistància: 34,40 quilòmetres\nDesnivell positiu: 1.235 metres\nDificultat: IBP=122 / Vermella\nSensació de dificultat: Força fàcil Principalment pistes. Trams de fort pendent. Trams de corriol amb algun pas complicat\nCartografia: Rasos de Peguera - Ensija Editorial Alpina (1:50.000)\nVallcebre 00:00 00:00 0,0\nEls Rocs (cruïlla) 00:40 00:40 5,8\nFont Freda 00:40 01:20 10,9\nEl Portet 00:40 02:00 16,1\nFont del Pi 00:50 02:50 21,1\nPeguera 00:30 03:20 25,0\nColl de Fumanya 00:20 03:40 29,5\nVallcebre 00:40 04:20 34,4\nAvui potser és el primer dia d'autèntic bon temps d'aquesta moguda primavera de 2021. Almenys és un dels primers dies de cap de setmana ideals per sortir a la muntanya. Per això penso que és una bona ocasió per fer una volta que feia dies que tenia al cap, però necessitava estabilitat en el temps per poder-la gaudir plenament, i deixar assecar una mica el terreny, ja que després de tantes pluges, sé que alguns dels sectors per on passaré es formen notables fangueres. En aquest cap, el Berguedà està esplèndid, en plena explosió de vida i colors, i és bon moment per gaudir-lo. Avui surto sol amb la idea de voltar en bicicleta la petita serra d'Ensija pels seus quatre costats, principalment per pistes, però també per alguns trams de corriol ben divertits.\nDe fet ja fa uns anys que havia fet la Volta a Ensija en BTT, amb parts del recorregut comuns. En aquella ocasió però vaig fer la volta en sentit horari i amb un itinerari més llarg que s'allunyava més de la serra. La d'avui és una ruta més curta i alhora intensa que transita per la base mateix de la serra, i de fet s'enfila força amunt fins al Portet, el sostre de l'itinerari a més de 1.800 metres. A part de la pròpia serra d'Ensija el Pedraforca serà també el gran protagonista, ja que des de diversos punts del recorregut es pot contemplar una magnífica imatge.\nM'arribo fins a Vallcebre, aparco i preparo els estris. En pocs minuts estic pedalant per la pista que surt al cap d'amunt del poble i avança en direcció nord cap al barri de la Barceloneta, on hi ha diverses cases disperses. La pista es comença a enfilar més fort i va a trobar una línia d'alta tensió, a partir de la qual va tombant cap a ponent. La pista segueix el traçat de la línia, i és precisament aquesta aparatosa infraestructura la que espatlla un paisatge que d'altra forma seria molt bonic, ja que avança per un bosc d'alta muntanya. El pendent s'incrementa, però com que són els primers quilòmetres les cames encara responen. Arribats a una mena de collet s'obre la que seria una vista preciosa del Pedraforca, però les torres i els cables elèctrics arruinen la visió. La pista es suavitza uns metres a la plana de Guit, on puc agafar aire, i tot seguit continua pujant amb alguns trams exigents.\nDesprés de tres o quatre revolts en forta pujada arribo a una cruïlla. La pista principal que marxa de dret començaria a baixar direcció Saldes. Però giro a l'esquerra fent un revolt de gairebé 180º i continuo pujant. Avanço per la pista entremig d'un bosc obert. Passo al costat d'uns terrers de colors rojos i ocres, i vaig guanyant metres cap a la base de la serra d'Ensija. Des de la collada dels Prats es pot contemplar una magnífica panoràmica del Pedraforca, Saldes i bona part del Cadí. És un tram agradable i força planer on es pot gaudir d'un paisatge magnífic i ben característic del Berguedà. Pujo uns metres més fins al Portell Solà, on la pista canvia de direcció cap al sud. Baixo uns metres i just passat el barranc de les Llobateres deixo la pista principal que continua fins a prop del coll de Pradell. Segueixo la pista de la dreta, més precària, que segueix baixant fins a trobar la carretera asfaltada prop de la Font Freda, just on comença el camí habitual per pujar cap als cims i el refugi d'Ensija.\nUn cop a l'asfalt, aquest es pot evitar per una mena de pista o camí paral·lel que hi ha a l'altre cantó. Segueixo cap a la dreta en baixada direcció a Saldes, però al cap d'uns 700 metres prenc una pista a l'esquerra barrada al pas de vehicles per una tanca. La pista surt aproximadament als 1.650 metres i va pujant suaument per la falda nord-occidental d'Ensija. Em moc ara per un terreny obac amb pins negres de notables dimensions, un paisatge totalment d'alta muntanya. La pista és agradable i puja moderadament i sense estridències. En alguns moments, entre la vegetació, es pot continuar contemplant el Pedraforca, ara el seu abrupte vessant sud. Avanço cap a l'oest fins a vorejar la roca dels Llamps, on la pista gira cap al sud i inicia la pujada definitiva i una mica més pendent fins al punt més alt de la ruta, el coll del Portet.\nAbans d'arribar ben bé al coll trobo la font del Portet, d'aigua abundant i fresca. Aprofito per refrescar-me i reomplir el bidó. Un últim pujador exigent em porta fins als preciosos plans del Portet, unes pastures inclinades d'alta muntanya, a 1.628 m. que en aquesta època estan en la seva màxima esplendor, amb un verd brillant esperant l'arribada del bestiar. És un lloc preciós, un coll ample que obre la visió cap al vessant més abrupte de la serra d'Ensija, la seva cara oest amb parets i cingleres notables. M'aturo uns minuts a reposar, menjar uns ganyips i gaudir de l'esplèndida vista. A l'esquerra la impressionant paret que s'aixeca cap a les Roques Blanques, i a la dreta el Ras del Portet, uns prats inclinats d'un verd intensíssim.\nEm quedaria una bona estona al Portet. És un lloc magnífic, i encara més en aquest lluminós dia de primavera. Però toca començar el descens per l'altre vessant. Aquí cal parar una mica d'atenció, ja que no s'ha de seguir el GR que s'enfila cap a la base de les roques a la rua de l'Orenella. En realitat cal creuar el coll i començar a baixar pel mig dels prats, sense camí definit. Cal buscar l'embut dels prats inclinats, i anar baixant fins que es troba un rastre de camí. El descens pels prats és molt agradable, dret però fàcil, i amb la bonica vista de les parets d'Ensija al davant. Al final dels prats el camí és una mica més trencat, i baixo uns 50m. de la bicicleta fins a trobar una pista precària que hi ha uns metres més avall. Un cop a la pista ja és més fàcil, i simplement cal anar baixant. Algun tram és molt dret i pedregós, i per prudència també poso el peu a terra, però són trams molt curts.\nAquesta pista precària creua el torrent de l'Infern i va baixant sempre amb fort pendent vorejant les altives parets d'Ensija, que es poden conemplar en tot moment, a l'esquerra de la nostra baixada. En sentit contrari, en algun punt es pot albirar el despoblat de Bonner damunt del riu de Valls i el Port del Comte al fons. La pista, trencada i pedregosa, baixa molt fort fins a la collada de Molar, i encara uns metres més fins a entroncar amb una pista més principal prop de la font del Pi. Aquí s'acaba el territori més salvatge d'alta muntanya i s'entra en un terreny més humanitzat, amb diverses cases disperses, tot i que cap d'elles està habitada actualment. Giro a l'esquerra per la pista principal, ara tot gaudint d'una preciosa vista de la paret de Ferrús, el que vindria a ser el Gran Capitán del Berguedà. La pista avança cap la bonica raconada de la Font del Pi, on cal creuar el torrent. Un indret preciós amb la gran roca que serveix de fons ideal per a les fotografies.\nFa estona que baixo, i ara canvien les tornes. Deixo enrere la petita masia de la Plana i la imatge bucòlica amb la paret de Ferrús darrere, i començo a pujar per la pista obaga en direcció cap a Peguera. No és una pujada molt dura, però té alguns pujadors força drets que aquestes alçades de la ruta ja es fan feixucs. Precisament en aquesta zona encara trobo alguns trams una mica enfangats, tot i que no representen cap dificultat ja que fa uns dies que el sol escalfa de valent. Aquest tram després de pluges és poc recomanable. Vaig pujant a ritme suau, afortunadament amb l'ombra d'un bosc dens. Arribo a la font de la Bruixa i segueixo ara planejant fins al portell dels Terrers o collada de Salamó. Arribo a la carretera asfaltada que ve des de Fumanya just al mig dels immensos planells de Peguera. Giro a l'esquerra per l'asfalt un centenar de metres, i tot seguit a la dreta per la pista que creua els plans i arriba fins al despoblat de Peguera.\nPeguera és un dels llocs idíl·lics del Berguedà, un antic poble ara abandonat arrecerat al peu d'una gran roca que el protegeix de la inclemència del nord, i envoltat per extensos prats a 1.600 metres d'alçada. Peguera va ser un antic nucli miner, i encara queden molts vestigis de l'antiga activitat minera. És un lloc molt interessant per visitar amb més calma, i de fet recomano la ruta a peu que vam fer fa uns anys: Entorn miner i Roc de Peguera (1.704 m.). La pista passa entremig de les antigues cases ensorrades que queden a l'esquerra, i la petita església de Sant Miquel i el cementiri, que queden a la dreta. Baixo uns metres fins a l'abundosa font de Cal Coix, on de nou faig parada per refrescar-me i agafar aigua. Tot seguit torno a pujar uns metres fins al pla de la Creu de Fumanya, on abandono la pista principal i marxo a la dreta. Planejo entremig d'un bosc esclarissat molt bonic per una pista durant uns metres. Aviat trobo un indicador on cal abandonar la pista i seguir per un caminet a l'esquerra que baixa suaument fins a la casa ensorrada de la Creu de Fumanya. Després d'aquest tram de corriol fàcil, planejo entremig de pastures fins a trobar la carretera asfaltada.\nUn cop a l'asfalt baixo uns 500 metres fins a la propera cruïlla, i giro a l'esquerre direcció Vallcebre. Pocs metres més endavant la pista asfaltada passa davant del centre d'interpretació dels dinosaures de Fumanya. Continuo uns metres més endavant fins al coll de Fumanya, on la carretera començaria a baixar. Just en aquest punt deixo l'asfalt i giro a la dreta per un indici de pista. Uns metres més endavant un indicador assenyala un camí que baixa a l'esquerra. És un corriol fàcil i agradable que avança per dins del bosc per sota dels cingles de Conangle. És estret però molt ciclable, i avanço sense grans dificultats més enllà d'algun petit esglaó que em fa posar el peu a terra fins un petit grau on el camí creua el cingle. Aquí el camí es complica una mica, i baixa cap a la dreta fent un zig-zag força dret per un tram rocós. Faig uns metres a peu, i tot seguit continuo pel caminet que avança ara pel vessant assolellat.\nUn cop creuat el cingle de Conangle s'arriba al solei de Belians, i el corriol baixa més decidit fins una zona de terrers oberta i divertida, just a sota dels cingles de l'Empalomar, on hi ha les vies ferrades de Vallcebre. El corriol enllaça amb el vial d'accés a unes cases, i just sota una d'elles, cal General, cal deixar la pista i continuar per un camí que marxa a l'esquerre entremig dels prats. Com a curiositat es passa a tocar d'una banyera situada enmig de les pastures. Avanço pel corriol en direcció nord uns minuts fins a desembocar de nou a la pista que ben aviat creua per damunt d'un pont el torrent del Forat Negre, un lloc on és habitual veure gent practicant el descens de barrancs. Passo al costat de dues cases molt ben arranjades i arribo a la carretera asfaltada uns metres més amunt de Vallcebre. Per evitar l'asfalt agafo un corriol que baixa en paral·lel i creua uns bancals fins arribar a Vallcebre.\nDe nou a Vallcebre, un bonic poble enfilat dalt d'una cinglera i amb un destacat passat miner, dono per acabada una ruta molt bonica que m'ha portat a fer tota la volta a la serra d'Ensija gaudint del paisatge dels seus quatre vessants: una llarga pista dins del bosc al vessant oriental, amb vistes al Pedraforca; la cara nord més abrupte dins d'un bosc d'alta muntanya fins el punt més alt a l'idíl·lic coll del Portet; tot seguit el vessant occidental, sota les impressionants parets de les Roques Blanques i més avall del Ferrús, la cara més salvatge i alhora fascinant de la serra d'Ensija; i finalment el vessant sud als plans de Peguera i els divertits corriols sota el cingle de Conangle. Un itinerari ben variat, molt panoràmic, sense grans dificultats ja que bona part es realitza per pistes d'alta muntanya, i alguns trams de corriols força fàcils i ahora emocionants.


Joan Safont: El somriure de Villazón i Déu\nEl somriure de Villazón i Déu\nFeia uns dies que no publicava res, i en una nit en publico dos. Bé, cada dia no es té una experiència com la que avui he viscut.\nHi ha qui creu fermament en Déu. D'altres estem plens de dubtes, i en el nostre fur intern pensem que aquest món seria més desastrós encara, si no hi hagués res superior. Ara, uns i altres segur que pensem, que hi hagi qui hi hagi allà dalt, segur que té la veu de Rolando Villazón.\nLa il·lusió que feia la seva presència aquesta tarda a Barcelona, es respirava a l'ambient. El Liceu ple com les millors ocasions. Els qui teniem les entrades desde fa mesos, com or preciós, vam tèmer que el nostre somni s'esvaís. Però els genis sempre tenen la màgia ben guardada, i passi el que passi, sempre se'n surten. Per alguna cosa ho són. El repertori comença suau i va prenent cos a mesura que avança la tarda.\nMica en mica, la bellesa i la passió ens envolten, som molt afortunats i estem molt contents. Voldriem que tothom hi fos, que aquells qui no han pogut venir gaudissin de com Villazón canta a l'amor com l'enamorat més enfollit.\nL'apoteosi, el final, és la sorpresa que ens ha preparat. Se li nota la emoció al rostre, i el més bonic d'aquella sala és el seu somriure radiant. Com aquell qui té un regal per aquell qui més estima, ben guardat i ben preparat, de nou aquell somriure, i comencen les primeres notes de "Pel teu amor". Quatre notes ja ens desfem d'emoció. I canta, i canta, aquesta cançoneta nostra, dolceta i sencilla, com un present preciós i ja no podem fer res més. La generositat és tant gran, que el públic es veu obligat a rendir-se, estusiasmadament desarmats, responent amb una passió que a molts, si els diguessin que és del Liceu, dubtarien abans de creure-s'ho.\nHi hagi qui hi hagi, allà dalt, segur que té la veu de Rolando Villazón. Bravo!\nMoré 14 de gener de 2008 a les 10:21\nQuina enveja no poder-hui haver estat.\nEstrella 14 de gener de 2008 a les 14:21\nNoi perdona, però vols dir que vas estar en el mateix recital que jo i tots els que avui estem amoinats per la futura carrera de Villazón. Amb tot el sentiment pel molt que he gaudit escoltant-lo, la seva situació es molt preocupant i si, com diu, preten cantar l'Otello, la carrera de Villazón potser molt curta. Massa. I consti que em sap molt i molt greu, espero que sapiga trobar la solució que en gran mesura passa per revisar el seu repertori.\nJoan Safont 14 de gener de 2008 a les 15:46\nSegur que pots trobar una ocasió futura!\nEn primer lloc he de dir que en aquest comentari hi ha una gran mitomania. Ara, jo no en sé tant per dir si ho va fer malament o no. És evident que ha vingut d'un moment tens, i que ha de prendre un camí més plàcid per tornar al seu millor estat, però penso que té tanta il·lusió que segur que hi tornarà. Gràcies per la teva visita, i em sap greu que no coincidim! N'has escrit res tu?\nEstrella 16 de gener de 2008 a les 13:24\nHola Joan, gràcies pel comentari que m'has deixat al meu blog. Estem molt més d'acord del que potser et sembla. Pensa que jo vaig "entrar" per dir-ho d'alguna manera en l'òpera amb tretze anys, de la ma meu germà, escoltant una caballé en la plenitut de les seves facultats, i literalment em vaig enamorar tant de la música com dels silencis. mai oblidaré el silenci del teatre, quan el mestre va atacar les primeres notes que precedian a la primera Casta Diva que cantava al Liceu. L'opera es moltes coses però sobretot és les emocions que provoca. I això és el que quan ensenyo el teatre als visitants intento transmetre'ls, normalment ho aconsegueixo. Però tampoc podem oblidar petites o grans realitats i en tots aquests anys he vist malauradament cantants fabulosos que per un altra motiu s'han deixat perdre una carrera brillant. Per res del mon voldria que això li passes a Villazon que es una mica pressoner (al menys així m'ho sembla) de la passió que hi posa en tots i cadascun del moment de les seves actuación. Et sembla ara que estem una mica més d'acord? fins la propera.\nJoan Safont 16 de gener de 2008 a les 13:53\nMoltes gràcies pel teu comentari. Segurament cada vegada estarem més d'acord.M'ha agradat molt la teva frase "l'ópera és moltes coses, però sobretot les emocions que transmet". Estic segur que has estat molt afortunada assistint a moments inesborrables com el que cites... sempre penso que un dels moments més emocionants és l'instant, el segon que hi ha entre el final d'una ària brillant i el primer aplaudiment del públic, però aquestes silenci que dius entre a les primeres notes...\nPer desgràcia, un silenci avui, sembla el moment oportú per escurar la gol·la.\nRespecte a la pressió, aquesta és la pitjor consellera.\nMoltes gràcies! Prometo seguir-te!


FOTO  DENUNCIA DE ALZIRA (32) - LACCÉS DE LAPARCAMENT DE LA PLAÇA DE LA GENERALITAT | EL SEIS DOBLE - DIARIO DIGITAL DE ALZIRA\nFOTO  DENUNCIA DE ALZIRA (32) - LACCÉS DE LAPARCAMENT DE LA PLAÇA DE LA GENERALITAT\n21 de julio de 2008 - 14:04\t - Fotos Denuncia\nEl Bloc demana a la alcaldessa d’Alzira que netege l’accés de l’aparcament de la Plaça de la Generalitat.\nQuan Alzira obté la “Granera d'Argent” el més obvi seria pensar que aquesta ciutat és un model a imitar pel que fa a model de neteja. Però per desgràcia açò no és així. De nou s'ha de demanar que l'ajuntament intervinga en el manteniment de les instal·lacions que conformen el patrimoni municipal, en aquesta ocasió ens referim a l'aparcament de la plaça de la Generalitat.\nFa vergonya vore com estan els vidres i les escales d'accés a l'aparcament, que des que s'inauguraren sembla que no s'han netejat. Cal recordar que aquest accés està format per una entrada, en la mateixa plaça, tota de vidre que protegeix les escales d'accés, molt eteri i molt lluminós, però la brutícia pràcticament no deixa vore l'interior. La sensació que te l'usuari de l'aparcament és d'abandonament en una de les zones més cèntriques i transitades d'Alzira.\nDes del Bloc demanem a l'Alcaldessa que se'n ocupe de la neteja correcta de les instal·lacions o que requerisca a l'empresa concessionària per que ho faça. El que no pot passar és “que uns pels altres, la casa per agranar”.\n← PROGRAMACIÓ FESTES SANT BERNAT DIMARTS 22 DE JULIOL\nPROGRAMACIÓ FESTES SANT BERNAT DILLUNS 21 DE JULIOL →


transport públic: ÀNIMES I PEIXOS\nCertament no hi ha una edat determinada per començar seriosament en això de l’art. La història ens ofereix totes les possibilitats. Uns comencen quasi de criatures , altres descobreixen la seva vocació allà en el moment decisori de començar a ser adults i altres ,com per exemple Henry Rousseau, el duaner , iniciador de l’art naïf , comença la seva carrera quan voreja els cinquanta.\nJoan Poch, que ara comença la seva activitat creativa de forma pública , tot presentant la mostra de títol “Ànimes i peixos” a l’espai Capgròs, ja fa uns quants anys que ha depassat l’edat formal de la joventut. Fa també un bon grapat d’anys de quan va bressolar la seva inclinació artística a la Massana, on va aprendre fonaments, amb suficient densitat com per mantenir un pòsit tècnic que ara , en edat de ser artista fet i refet , presenta novedós amb una empenta i força com per pensar que mai hi ha temps perdut , i que en l’art tot es posar-s’hi si existeix el més important com és la idea creativa.\nPoch ens presenta avui una vintena de peces , la majoria pintures i un parell de ceràmiques , la seva altra gran afició , que li ha servit alhora com a detonant per la seva explosió artística comunicativa.\nPoch es mou en allò que ara s’anomena “nova figuració” , que explicat ras i curt vol dir que ho fa en aquells camins en els que la figura , - o altra element referencial identificable -, n’és el protagonista de manera no realista, d’uns treballs en els que l’abstracció, el gest , la textura i essencialment altres elements figuratius que apareixen de manera discordant en el conjunt, confegeixen l’entramat absolut de la peça.\nHo fa amb l’ajut d’una tècnica prou acurada , pòsit de velles referències acadèmiques , amb un concepte humanístic clar , que es mou en el desig plaent d’una estètica agosarada però agradable, i el que és més important, sabent cercar una certa àurea de misteri comunicatiu que obligui a l’espectador a no quedar-se tan sols embadalit davant l’atractiu extern dels seus treballs, ans al contrari, amb el desig d’aprofundir aquells elements que l’artista l’hi ofereix en els seus plantejaments creatius i estètics.\nPerò és clar que no tot son flors i violes. La creació artística sempre és feixuga i cal fer i eliminar moltes coses abans de poder ser considerada reeixida, i justament en aquest estadi és on es troba l’autor. Poch ens mostra un munt d’idees i capacitats altament remarcables, però , - com tots els creadors novells -, intenta abocar-les en totes i cadascuna de les seves peces i el resultat esdevé massa vegades, feixuc, pesat i enfarfegat.\nPer això l’exposició que avui ens ocupa és una mostra de doble lectura. Per un costat hi ha una lectura de present que mostra un fonament important però que precisa d’una clara alliberació i depuració. Però al seu costat hi ha també una lectura d’un futur llaminer per quan Poch aconsegueixi esbrinar el munt de conceptes plàstics que li bullen al cap i sàpiga filtrar-los vers unes obres més lliures , essencials i alhora emocionants.\nJoan Poch debuta amb molt bon peu, demostra que hi ha fusta de la bona , però ara a ell li toca el paper de ser el propi ebenista per polir-se fins arribar a ser un veritable artista.\nJoan Poch. Ànimes i Peixos\nEspai capgròs. Fins el 26 d’Octubre de 2011\nEn aquell mític Foment Disseny de mitjans dels 80 , en Rovira Brull anava fent experiències amb els seus alumnes. Una d’elles va ser realitzar diversos “ous de Pasqua” mantenint l’esperit personalitzat de cada creador.\nAcompanyats del mestre Rovira Brull, van venir a la ràdio en Joan Duran Casabella, en Joan Fernández, la Maria Carbonell i en Joaquim Vilanova.\nEl resultat de l’experiència va ser aquest magnífic paper que encapçala l’escrit.\nEtiquetes de comentaris: Foment Disseny, J.Mº Rovira Brull, Joan Poch


Actualitat Punt d’Acupuntura – Pàgina 5 – Punt d'Acupuntura\nDOLOR: Què fa l’Acupuntura?\nEl dolor va ser definit per la IASP (International Association for the Study of Pain) al 1979 com aquella experiència sensorial i emocional desagradable, associada a una lesió tissular o que és descrita com produïda per la lesió esmentada. Si anem a l’etimologia del radical -àlgia, usat en medicina per “dolor de” (neur-àlgia, abdomin-àlgia, lumb-àlgia), […]\nPunt d’Acupuntura respon als adolescents\nAquesta entrada va dedicada als i les alumnes d’anglès de la Montse, de la Pobla de Segur. Al seu dia em van enviar tot d’idees per a futurs articles per a la web de Punt d’Acupuntura, així que avui, amb totes elles, escric aquestes quatre línies, intentant respondre alguns dels seus dubtes al voltant de […]\nD’estiu a tardor, moment de canvi\nSegons la cultura xinesa clàssica, que vincula els fenòmens de la naturalesa de l’exterior i amb els de l’interior, l’any no es divideix només en 4 estacions sinó que entre cada estació hi ha un període, definit i caracteritzat, de transició. Són els períodes temporals que de manera natural s’esdevenen entre l’hivern i la primavera, […]\nEmergències i Acupuntura\nCoincidint amb la propera estrena a TV3 de la sèrie Emergències, fa poc he recordat l’experiència que va portar a publicar un article a la Revista Internacional de Acupuntura, al 2011, a una ex-companya de màster, la Dra Amagoia Fernández. L’article portava per títol Reanimación Cardiopulmonar y Du-26. Després d’una breu i concisa introducció sobre el […]\nL’examen de la llengua en la Medicina Xinesa\nL’examen de la llengua és un dels elements diagnòstics objectius en els que es basa la medicina xinesa. És un signe físic important ja que ve a ser, tal com deia un antic professor meu, una “radiografia de l’estat energètic intern” i constata la informació recollida prèviament amb l’interrogatori clínic. A la consulta, un cop […]\nAcupuntura per a l’insomni: sí, parlem-ne!\nL’insomni, ja sigui de conciliació (costa agafar el son) com de fragmentació (despertars nocturns o vigília precoç), és un problema de salut cada cop més freqüent al nostre entorn. En les dones sol empitjorar quan arriba la menopausa, però les causes del trastorn són múltiples. I les conseqüències també: cansament i somnolència diurnes, estats d’irritabilitat, […]


Tesla desembarca a l'Hospitalet\nCANVIS A LA MOBILITAT\nLa marca de cotxes elèctrics obre el seu primer centre a Espanya en un vell concessionari al costat d'una gasolinera\nDimarts, 19/09/2017 | Actualitzat el 20/09/2017 a les 16:43 CEST\nTesla ja ha desembarcat oficialment a Espanya. El fabricant nord-americà de cotxes elèctrics de gamma alta ha obert el seu primer centre al país a l’Hospitalet de Llobregat. Encara que no ha sigut una cosa buscada per la marca, el nou taller i la botiga s’ubiquen a l’espai que ocupava anteriorment un concessionari de Jaguar i Land Rover que va tancar i a pocs metres d’una gasolinera de BP per la qual mai passaran els seus cotxes.\nEls primers treballadors contractats per Tesla a Espanya ja estan al peu del canó a les noves instal·lacions, que ocupen 1.850 metres quadrats al costat de la Fira de l’Hospitalet. El treball necessari per convertir un local que estava gairebé en ruïnes i saquejat en el nou estendard de Tesla a Espanya ha sigut ingent. «Sembla mentida que bé que ha quedat tal com estava abans», assegura a aquest diari Jorge Milburn, director de Tesla a Espanya.\nL’obertura de la primera botiga i el primer taller a Espanya de la marca dirigida per l’emprenedor d’origen sud-africà i establert als Estats Units (EUA) Elon Musk és només el primer pas per al desembarcament del fabricant al país. Una primera fase es completarà amb la inauguració, abans de final d’any, de dues botigues en plena zona comercial de Barcelona (al carrer Rosselló) i de Madrid (Serrano), així com un altre centre de servei als afores de la capital espanyola.\nA més, la marca té previst acabar el 2017 amb 24 estacions de supercarregadors davant les 12 actuals. Les pròximes ciutats a tenir aquests punts de càrrega ràpida, que permeten carregar la meitat de la bateria en uns 20 minuts, seran Sant Cugat, Saragossa i Granada.\nSEU SOCIAL A BARCELONA / Tesla ha triat Barcelona per ubicar la seu social de la filial espanyola, encara que el seu director assegura que es tracta d’«un fet anecdòtic» perquè la companyia té una vocació global que té com a objectiu «acostar els cotxes elèctrics a la societat». Amb aquest objectiu, les noves instal·lacions de l’Hospitalet són «un pas més» en «la missió» de Tesla i d’Elon Musk de propiciar una «transició cap a un model energètic sostenible».\nLa posada de llarg de les noves instal·lacions de l’Hospitalet es portarà a terme amb una festa a la qual estan convidats els propietaris de models de Tesla, format per un club selecte d’una mica més de 200 persones a tot Espanya.\nEXPECTATIVES / Encara que la marca reitera que no dona dades de vendes ni de negoci per països i es limita a dir que compta amb més de 200.000 vehicles venuts a tot el món durant els seus 14 anys de vida, les matriculacions a Espanya encara són molt modestes. Després d’obrir la venda a través d’internet a finals del 2016, Tesla ha venut en els vuit primers mesos del 2017 un total de 215 cotxes, la majoria dels quals corresponen al Model S (a partir de 86.440 euros) i la resta al Model X (91.990 euros). El ritme de vendes pot canviar amb l’arribada «durant el 2018» del Model 3, un cotxe que als EUA ja s’ha començat a vendre a partir de 35.000 dòlars.\nTemes: Tesla Cotxes elèctrics Cotxes\nLa Rey Juan Carlos ha avalat màsters en teràpies pseudocientífiques


L’HOME SENSE SECRETS - marginàlies\nNo té cap secret que mereixi custodis sordmuts, si descompta la rebolcada amb la dona del director del seu banc, fa una vintena d’anys, que tanmateix acabà sabent-se. I qui més qui menys es demana encara com una preciositat com la dona del banquer va acabar en mans d’un cràpula, un home vulgar en tot que sols sap fer anar el silenci a favor seu.\nNo té cap secret, no, i procura tenir sempre obert el portal de ca seva fins que la fosca s’imposa per evitar que hi entrin, els secrets, com ho fan les someretes del Bon Jesús i els centpeus, ara que n’és el temps. Abans de tancar el portam, mira detingudament la clastra tot cercant el rastre de qualque cuca de llum, animalons que enyora amb una intensitat que algú qualificaria de malaltissa.\nNo té secrets però toca el bandoneó sense haver estat mai a l’Argentina ni tenir dots especials per a la música. L’aprengué a tocar a Barcelona, mentre hi feia el servei militar. N’hi ensenyà un búlgar, en Branimir, que conegué a una tasca del Raval ja no recorda amb precisió quan ni en quines circumstàncies. Vivia amb dos búlgars més en un segons pis amb forta olor de misèria de no recorda quin número del carrer d’en Sant Climent. S’enamorà d’aquell acordionet melancònic perquè, en sentir-lo, recordava la primera al·lota que estimà amb desesper sense aconseguir d’ella ni una sola besada, però en conserva ben net l’impacte, la força que li remou totes les ardències, el tremolor que l’envaïa en veure-la i sentir-la a prop. En Branimir li digué que els millors bandoneons es feien a Alemanya i en acabar el servei anà on li indicà i es comprà el que li anotà en un tros de diari esportiu. Hi deixà tots els estalvis, però ja podia tocar, a força de sentir-lo un pic i un altre, qualque passatge d’alguna obra d’Ástor Piazzola.\nNo té secrets, però cada dia toca el bandoneó una bona estona i els veïns, entre ells, diuen que els fa bé sentir-lo tocar amb tant de sentiment; que el que diu i com ho diu el bandoneó els evoca el millor del que han viscut. No li ho diran mai, a ell, que els fa bé que toqui el bandoneó, perquè ell és com és, d’una raresa estranya, pacífic i pacificador, de parlar baix i gens enredós, però que convida a la sospita.\nNo té secrets perquè creu que l’ànima és més forta que el sol, com llegí fa temps a no sap ben bé quin autor, sospita que a Dickens, i dedica tot el temps que pot aregar a enfortir la seva ànima a força de sentir allò que més malda per no ser sentit, per congriar els secrets que ell abomina, com els ous en sortir de la tortuga, que ara mateix observa de lluny per no molestar-la.\nCANÇÓ PER A N’ESPERANÇA\n12.06.2011 | 11.23\n14.11.2020 | 3.56


Àtoms i lletres: La reacció psicològica a la pandèmia. Ens ha fet canviar el virus?\nPons 4 de gener de 2021, a les 14:58\nRecordo el capítol dels Simpsons, es més, el posaria dintre del top dels 50 millors capítols dels Simpsons.\nToshiro: Señor Simpson-san, iré al grano de arroz. Tenemos razones para creer que ha comido usted... veneno. No asustarse, detrás de carta, plano de camino al hospital.\nA mi m'ha canviat la pandèmia, com a tothom, però sobretot per restriccions de mobilitat, per la part psicològica res de res, suposo perquè no he conegut ningú que ho hagi passat malament. O sigui que no em veig reflectit en cap del grups, la propera vegada a veure si penses una mica més en el meu cas.\nSergi 10 de gener de 2021, a les 22:05\nQuina poca proactivitat! Si no et sent inclòs en cap dels grups, fes-ne tu un de nou. Amb casinos.\nXeXu 5 de gener de 2021, a les 13:16\nPer què vols grups d'afectats per la pandèmia que critiquin al Govern si ja tenim l'Oriol Mitjà fent-ho a totes hores perquè li facin una mica de casito.\nJo no noto que m'hagi canviat la pandèmia. Només ha sortit del tot l'asocial que portava dins, i tampoc no el tenia gaire amagat.\nSergi 10 de gener de 2021, a les 22:07\nNo dic que ho vulgui. Dic que m'estranya no trobar-ne. Amb tot el que corre per les xarxes.\nAlfredRussel 5 de gener de 2021, a les 19:19\nA mi, com a XeXu, se m'ha accentuat la part asocial --un poc, ja no em quedava molt de marge-- però si que he vist, en gent molt pròxima, algunes de les reaccions que dius; potser l'efecte personal que més he notat és que m'he fet molt més intransigent al cunyadisme imperant; algun amic he perdut, per això, però ha pagat la pena.\nA nosaltres el virus si que ens ha tocat bastant de prop, i reconec que mantenir la racionalitat i una visió mínimament científica, amb tantes incerteses, no ha estat fàcil. No ho és, de fet...\nSergi 10 de gener de 2021, a les 22:09\nEm sap greu que us hagi tocat de prop. Això, a diferència de la loteria, sí que ha quedat ben repartit. Molta gent afectada de moltes maneres diferents.