Rodem, rodem que el món s’acaba Destacat\nDissabte, 17 Febrer 2018 00:00\tEscrit per Montse Majench\nL'escassa presència femenina a la industria del cinema reflecteix la desigualtat.\nEl gota a gota de pel·lícules dirigides per dones és constant, però encara massa lent quan ja fa cent vint-i-dos anys del naixement del setè art. Aquí, a Europa i a la resta del món. L’escassa producció cinematogràfica femenina reflecteix fidelment la desigualtat d’oportunitats que regna en tots els àmbits de la societat. “Hem avançat molt”, diuen les veteranes. “Sí, podem votar. Però també volem explicar el món des del nostre punt de vista”, una reclamació més que raonable considerant que les dones superen el 50% de la població, paguen impostos i, sobretot, són les que omplen les sales de cinema, espectadores fidels que s’arreglen i surten de casa, públic majoritari incondicional dels teatres i els cines.\nA Barcelona, la cartellera d’un diumenge qualsevol ofereix entre zero i sis pel·lícules dirigides per dones, si no és que coincideixi amb la Mostra Internacional de Films de Dones, que, en els seus 25 anys, ha programat més d’un miler de films de més de 800 cineastes d’arreu del món. Al darrere hi ha Drac Màgic - Cultura Audiovisual, una entitat especialitzada que, sense escarafalls però amb persistència, va desplegant i consolidant àrees com l’Arxiu per no perdre la memòria; un web amb sentit de servei públic; el programa itinerant per donar a conèixer l’obra de les cineastes catalanes, “Conegudes (també) a casa”; la formació en llenguatges audiovisuals a través de “Construir mirades” i, per tancar el cercle, la distribució de cinema infantil, tranquil i en català amb el Pack Màgic, a més de programar i assessorar sobre temes com la diversitat, la perspectiva de gènere, el pensament crític feminista o els drets humans i oferir serveis educatius a les escoles i a la Filmoteca de Catalunya.\nLa societat observa un clam reivindicatiu de les dones en tots els sectors. Es parla de feminisme mainstream. La moda ha contribuït a difondre lemes i consignes, alguns rescatats dels setanta: “The future is female”, “Girls just wanna have fundamental rights”, fent un joc de paraules amb la cançó de Cyndi Lauper, o “Girls can do anything”, el lema d’una samarreta que es fabrica a Barcelona en talles petites perquè les nenes ho tinguin clar des del principi. Les samarretes parlen, a les passarel·les i al carrer. Fins i tot Dior va desfilar fa dues temporades amb una que deia “We should all be feminists”, el títol del llibre de l’escriptora nigeriana Chimamanda Ngozi Adichie, que vam poder escoltar al CCCB en un cicle on també va participar la històrica activista Angela Davis, amb les entrades esgotades en les dues sessions. La sotragada mundial, però, la va donar la Women’s March de Washington, a finals de gener del 2017 després de la victòria de Donald Trump, en què diverses associacions feministes es van organitzar per sortir al carrer i respondre a les noves polítiques socials i civils que s’aplicaven o s’intuïen. El moviment de consciència, organització i solidaritat que s’ha creat sacseja els Estats Units i el món sencer pel seu compromís amb el desmantellament dels sistemes d’opressió a través de la resistència no violenta i la construcció d’estructures inclusives guiades per l’autodeterminació, la dignitat i el respecte a tots els éssers humans.\nLa segona onada feminista dona fruits\nUn exemple que destaca en aquesta línia és l’acció #onsónlesdones. Durant un any, des del juny del 2016 fins al del 2017, un grup de dones, “unides per la causa comuna de posar fi a la sobrerepresentació masculina en els espais d’opinió dels mitjans de comunicació catalans (premsa escrita, premsa digital, ràdio i televisió)”, recompta diàriament quantes dones participen a les tertúlies o escriuen columnes d’opinió. Amb l’etiqueta #onsónlesdones, han denunciat per Twitter l’absència de les dones en els programes d’opinió, mostrant la invisibilització sistemàtica de més de la meitat de la població.\nAquí, tot i que la Llei per a la igualtat efectiva de dones i homes, aprovada pel Govern de Zapatero el 2007 (Ley orgánica 3/2007), obliga a “promoure la presència equilibrada de dones i homes en l’oferta artística i cultural pública”, i l’esperada Llei 17/2015, del Parlament de Catalunya, quan presidia el Govern José Montilla, rebla aquest esperit i aprofundeix les mesures de polítiques públiques adreçades a promoure la igualtat efectiva i l’apoderament de les dones, no garanteixen res si no hi ha voluntat d’aplicar-les. Malgrat la llei, la igualtat d’oportunitats encara és lluny. Les dones tenen més difícil l’accés als càrrecs de responsabilitat en tots els sectors, i la publicitat, el cinema i les sèries continuen transmetent el model de representació androcèntric que regeix les nostres vides.\nEl decalatge entre la formació i la indústria\nNomés a Catalunya, les estudiants de quart de Comunicació Audiovisual o Cinema del curs 2016-2017 representen el 64% de noies davant del 36% de nois matriculats a la UB, UAB, UPF, UIC, Blanquerna, Rovira i Virgili, UVIC i ESCAC. La presència de noies destaca en les disciplines teòriques, i els nois regnen en les tècniques i pràctiques. El millor exemple el trobem a l’ESCAC, on predominen els homes donat que és una escola eminentment pràctica i, quan s’analitzen les assignatures que trien, es repeteix el model de la indústria cinematogràfica, en la qual són tradicionalment caps d’equip als departaments de producció, fotografia, so, efectes especials, muntatge, a més de direcció. Les dones tendeixen a la investigació. Els estudis acadèmics, llevat de comptades excepcions, no ofereixen una història del cinema paritària o que incorpori en el currículum el pensament crític feminista per a tots. Els referents femenins existeixen però estan ocults en arxius de difícil accés, els estudis de gènere queden relegats a assignatures optatives que atreuen sobretot als i les militants i es troba a faltar posar en context el valor de les dones a la història del cinema.\nSi bé les noies omplen les aules, el 2016 només el 16% dels projectes cinematogràfics catalans estrenats estaven dirigits, produïts o guionitzats per dones. I, segons l’estudi de CIMA Catalunya - Associació de Dones Cineastes i de Mitjans Audiovisuals de Catalunya, només el 24% dels departaments de producció audiovisual tenen dones al capdavant. Què ha passat en aquest trànsit de l’acadèmia al mercat laboral? On són les dones? Per què l’edat del rodatge de l’òpera prima és tan diferent entre els nois i les noies? Rodar una pel•lícula és una empresa complexa i difícil per a tothom. Sembla que sovint les dones no tenen prou autoestima per encarar el lideratge que suposa fer una pel·lícula. Fins i tot els pressupostos són sempre més ajustats si es tracta de produccions femenines. La indústria tampoc no confia en les dones, que obtenen molts menys recursos i subvencions públiques a les televisions que els homes. El cost mitjà d’una pel·lícula produïda per una dona no arriba al milió i mig d’euros, mentre que el d’un productor supera els 2,2 milions, segons les dades de CIMA.\nPer revertir aquesta situació lamentable, CIMA Catalunya ha creat un programa d’iniciatives positives, el pla d’acció #DonesVisuals, que incrementarà el lideratge i la visibilitat de les dones en l’audiovisual. S’inspira i adapta el model suec liderat per Anna Serner, que, aplicant mesures concretes des de l’Institut de Cinematografia Suec, ha aconseguit en quatre anys que el nombre de pel·lícules dirigides per dones a Suècia hagi passat d’un 26% a un 64%, i ha obtingut premis en festivals d’arreu del món.\nEl pla d’acció #DonesVisuals, que es presentà en el marc de L’Alternativa - Festival de Cinema Independent de Barcelona 2017, ha rebut el suport de l’ICEC, l’ICUB i l’Institut Català de les Dones i la col·laboració de La Bonne i el D’A - Festival Internacional de Cinema d’Autor, de moment. Inclou l’estudi Dona i audiovisual a càrrec d’investigadores de diferents universitats per analitzar la desigualtat d’oportunitats actual i identificar accions per erradicar-la. També preveu la creació d’un directori web de professionals de l’audiovisual per visibilitzar i promoure el talent femení al nostre territori. Cal posar noms i cares a les professionals, directores, productores, guionistes, muntadores, compositores, directores de fotografia, caps de so, d’il·luminació, d’efectes especials, crítiques, maquilladores i perruqueres, dissenyadores de vestuari... Una altra perla del pla d’acció #DonesVisuals és el programa Mentoring (mentoria), pensat per acompanyar i assessorar projectes de noves realitzadores per tal que puguin navegar dins de la indústria amb les eines necessàries. Carla Simón, la directora de la multipremiada Estiu de 1993, i la productora Valérie Delpierre van poder gaudir de la mentoria de CIMA i d’altres tallers similars per sotmetre el projecte a múltiples anàlisis i mirades, resoldre dubtes i fer contactes de gran utilitat per aixecar la producció amb totes les garanties possibles. Finalment, inclou el programa #AccióCurts, dirigit a introduir en la indústria projectes de curtmetratges liderats per dones cineastes, amb un acompanyament personalitzat que en garanteixi la qualitat i excel·lència. A la primera convocatòria es van presentar 42 projectes, 12 dels quals són seleccionats i distingits amb una tutoria que facilita la connexió entre els projectes i els productors potencials, així com experts del sector que puguin oferir orientació a les creadores.\nCinema català en femení\nHem viscut una bona anyada amb el cinema català fet per dones, poques però distingides. Carla Simón encara pot recollir algun premi més amb Estiu de 1993, que és candidata al European Discovery 2017 - Prix FIPRESCI dels crítics cinematogràfics europeus que es lliurarà a Berlín el desembre durant la gala dels premis de l’Acadèmia del Cinema Europeu (EFA), i ha estat escollida per l’Acadèmia del Cine Espanyol per representar Espanya als Oscars en la categoria de Millor pel·lícula en llengua no anglesa; Júlia Ist, l’òpera prima d’Elena Martín, Biznaga de Plata a la millor pel·lícula i a la millor directora Zonazine a Màlaga, segueix present a la cartellera; Nely Reguera, guionista i directora de María (y los demás), òpera prima nominada a la darrera edició dels Goya, Premi Mestre Mateo al millor guió i de l’HBO a la millor pel·lícula del Festival Iberoamericà de Miami i Premi Pepón Coromina de l’ACC; el curt Los desheredados de Laura Ferrés, millor curtmetratge de la Setmana de la Crítica de Canes, també és candidat als Goya 2018, així com el documental Ainhoa de Carolina Astudillo; Brava, de Roser Aguilar, també va començar el seu periple de festivals a Màlaga; Isabel Coixet acaba d’estrenar La llibreria; Mar Targarona, El fotógrafo de Mauthausen, i s’esperen les noves pel·lícules de Neus Ballús, Mar Coll, Meritxell Colell, Sílvia Quer, Isa Campo, Aina Clotet, Gemma Ferraté, Anna Petrus, Clara Roquet, Leticia Dolera, Judith Colell, Sílvia Munt, Laura Mañà, Belén Macías, Susanna Barranco, Lydia Zimmermann, Mireia Ros, Serrana Torres, Nur Casadevall, Lala Gomà, Alba Sotorra, Erika Sánchez, Susana Guardiola, Tania Balló de Colell, Laia Alabart, Alba Cros, Laura Rius, Marta Verheyen, Teresa de Pelegrí, Marta Balletbò-Coll, Mercedes Álvarez, Maite García Ribot, Carla Subirana, Rosa Vergés... Tot plegat un miratge. Els estimats cineastes belgues germans Dardenne han fet pública la seva selecció de les millors 79 pel·lícules del segle XX i, oh, sorpresa!, només n’hi ha dues dirigides per dones, Cleo from 5 to 7, d’Agnès Varda, i Wanda, de Barbara Loden. Queda molta feina per fer.\nAssociació de Dones Cineastes i de Mitjans Audiovisuals - CIMA Catalunya www.cimacatalunya.org\nAsociación de Mujeres Cineastas y de Medios Audiovisuales - CIMA http://cimamujerescineastas.es\nDrac Màgic - Divulgació de la cultura audiovisual www.dracmagic.cat\nMostra Internacional de Films de Dones de Barcelona www.mostrafilmsdones.cat\nLa Bonne. Centre de Cultura de Dones Francesca Bonnemaison http://labonne.org\nADPC - Associació de Dones Periodistes de Catalunya www.adpc.cat\nObservatori de les Dones en els Mitjans de Comunicació www.observatoridelesdones.org\nObservatori Cultural de Gènere http://observatoricultural.blogspot.com.es\nWomen’s March https://www.womensmarch.com


La Guàrdia Civil i la Policia espanyola no marxarà de les Terres de l'Ebre tot i l'arribada dels Mossos La República\nLa Guàrdia Civil i la Policia espanyola no marxarà de les Terres de l’Ebre tot i l’arribada dels Mossos\nEl delegat del govern espanyol a Catalunya, Joan Rangel, ha explicat que els efectius de la Guàrdia Civil i la Policia Nacional espanyola a les Terres de l’Ebre no es reduiran amb el desplegament dels Mossos d’Esquadra ja que intensificaran les seves tasques en la lluita contra el contraban i el tràfic de drogues, que darrerament s’ha incrementat a la zona.\nEl delegat ha assegurat que la Policia Nacional espanyola a Tortosa incorporarà deu agents més per a la tramitació de documents i ha confirmat la continuïtat de les casernes de la Guàrdia Civil d’Amposta, Gandesa, Tortosa, Sant Carles de la Ràpita (Montsià) i l’Ametlla de Mar (Baix Ebre), que mantindran tota la seva ‘capacitat operativa’.\nLa Junta de Seguretat Local celebrada aquest dimecres s’ha centrat en fer un balanç de les actuacions i de la participació de la Guàrdia Civil i la Policia Nacional a Tortosa i en l’actual situació de la ciutat pel que fa a seguretat. En aquest sentit, Rangel ha manifestat que, amb l’arribada dels Mossos, la seguretat ‘integral’ a Tortosa ‘estarà ben solucionada’ perquè hi haurà més efectius policials. Per la seva banda, l’alcalde de Tortosa, Ferran Bel, ha destacat la implicació dels cossos nacionals a la ciutat de Tortosa i el fet que ‘continuaran prestant serveis’ i ‘tasques que Tortosa necessita’. El delegat del govern espanyol ha destacat sobretot la continuïtat de la Guàrdia Civil i la Policia Nacional al territori ebrenc i la ‘suma d’esforços’ de tots els cossos policials.\nAquesta suma d’esforços fa referència al treball conjunt en la lluita contra el crim organitzat, la prevenció d’accions terroristes o la vigilància fiscal, ha concretat Rangel, així com a les intervencions d’armes i la lluita contra el contraban i el tràfic de drogues a la zona del Delta de l’Ebre, que darrerament s’ha incrementat. Així, amb el desplegament dels Mossos, el delegat ha explicat que ‘s’incrementaran els efectius’ al Delta, i ha afirmat que les casernes de la Guàrdia Civil de Tortosa, Amposta, l’Ametlla de Mar, Sant Carles de la Ràpita i Gandesa ‘mantenen tota la seva capacitat operativa’, de manera que seguiran dedicant-se el control del tràfic de drogues a la zona deltaica i costanera.\nRangel ha afegit que, a banda de mantenir-se el nombre d’efectius policials a les Terres de l’Ebre i de rebre els Mossos, la caserna de la Policia Nacional de Tortosa rebrà deu agents més el pròxim 1 de novembre. D’aquesta manera, ha manifestat el delegat, la ràtio d’efectius policials per miler d’habitants augmentarà substancialment a les comarques ebrenques. A més, Rangel ha ressaltat les noves instal·lacions de la Policia Nacional a Tortosa, on s’han agilitzat les tramitacions, i l’avenç que ha suposat el nou document nacional d’identitat electrònic.\nEl delegat del govern espanyol ha donat a conèixer que en els darrers quatre anys hi ha hagut una disminució de les infraccions penals a les Terres de l’Ebre i que durant el 2008 també han baixat, afegint que ‘no és fàcil que segueixi’ aquesta tendència. Tot i que ha reconegut que alguns delictes, com els robatoris en masies, han augmentat, ha destacat que els delictes de violència contra les persones han disminuït, i ha dit que és una conseqüència de la major ‘eficàcia policial’. A més, ha declarat Rangel, hi ha hagut més detencions a la zona, i com a exemple ha citat la desarticulació de bandes organitzades i les detencions a les Terres de l’Ebre d’una persona relacionada amb la pornografia infantil i d’un home albanokosovar reclamat per la Interpol.\nPel que fa a la coordinació de tots els cossos de seguretat, Rangel ha concretat que aquesta també està garantida ‘més enllà del riu Sénia’, de manera que ‘ja hi ha mecanismes establerts’ per al treball conjunt amb agents de la zona de Castelló i la resta del País Valencià.


El grup parlamentari s'ha mostrat també contrari a legalitzar la doble nacionalitat\nEl conseller general Carles Jordana\nActualitzada 28/11/2016 a les 20:46\nEl conseller Carles Jordana no considera pertinents els canvis proposats pel PS en la Llei de règim electoral aprovats aquest cap de setmana durant el congrés del partit. D'una banda, pel que fa a les eleccions generals, el conseller demòcrata ha recordat que Andorra té un sistema bicameral en una mateixa cambra, i no creu possible aplicar una proporcionalitat en la representació territorial perquè "hi hauria divergència a l'hora de defensar els interessos d'una parròquia" i, en canvi, en aquesta circumscripció "es defensa el territori, no les persones". D'altra banda, Jordana tampoc veu bé que hi hagi proporcionalitat a l'hora d'escollir els membres del comú, i en aquesta qüestió ha demanat de fer memòria, perquè "abans ja existia el sistema que es reclama", però es va canviar per evitar situacions de bloqueig on els comuns es tornaven ingovernables.\nFinalment, Carles Jordana veu innecessària la demanda de Liberals de fer un govern de concertació com a condició per assolir els pactes d'Estat proposats pel cap de Govern. El conseller considera que amb els pactes es busca rebaixar la tensió al Consell General, i arribar a acords en temes essencials perquè el proper govern "no desfaci tot allò que s'ha fet, i hi hagi una perdurabilitat". Però "d'aquí a fer un govern de concertació, no ho veig necessari perquè tenim una majoria absoluta", ha assenyalat.\nPel que fa a la legalització de la doble nacionalitat, Jordana ha dit que considera que les dificultats que suposa disposar del passaport andorrà fora de les fronteres andorranes se solucionaran amb l'acord d'associació amb la Unió Europea, de manera que el debat de la doble nacionalitat quedarà "completament desvirtuat"


Pintant postals: Tarragona, el patrimoni romà oblidat\nTancat aquest parèntesis podem començar a passejar per Tarragona, hi ha molts punts de la ciutat per on començar, depenent de com s'hi arribi però jo trio el punt on comencen moltes de les rutes de la ciutat, a la torre de l'Ardiaca, a la plaça del Pallol, al costat mateix del Portal del Roser i el Camp de Mart. Dins d'aquest edifici hi trobem la maqueta que ens ajuda a fer-nos una mica la idea del que era Tarragona, Tàrraco, al segle I dC. Qui més qui menys coneix la història d'aquesta ciutat, però en faré un resum ràpid per situar-nos: Els germans Escipions construiren una base militar al nord d'un turó pròxim a la costa el 218aC i prop també d'una vil·la íbera, però va ser durant els segles II i I aC que es convertí en ciutat, i en capital de la Tarraconenssis (la província romana que ocupava més de la meitat de la península). L'emperador August va residir durant dos anys a la ciutat convertint-la en co-capital de l'Imperi i un segle més tard també l'emperador Adrià que la va descriure com: Tarraco, civitas ubi ver aeternum est; Tàrraco, la ciutat on la primavera és eterna, en les seves memòries.\nmaqueta de la Tarraco Imperial (perdoneu la qualitat...)\nCom em dit dins de l'edifici de la Torre de l'Ardiaca hi trobem aquesta gran maqueta de la Tàrraco imperial, on es mostren els diferents espais de la ciutat i com estava organitzada. A la part més alta hi trobem el temple i l'espai del fòrum de la província, després el circ i més avall la resta de la ciutat, els diferents tipus de domus (cases) i edificis públics com l'amfiteatre i el teatre; tot envoltat d'una gran muralla fins al port, encara avui un dels ports més importants de la península.\npasseig arqueològic (wikipèdia)\nUn cop vista la maqueta us proposo fer una passejada pel passeig arqueològic de les muralles, a mi m'encanta caminar per allà, perquè permet veure les muralles de prop passejant tranquil·lament i a més ofereix unes vistes espectaculars de la ciutat. No tingueu pressa i gaudiu de la passejada, observeu els balcons que treuen el cap entre les muralles medievals (hi ha 3 nivells de 3 èpoques diferents a les muralles).\nSortirem al passeig Torroja i des d'allà el primer carrer a la dreta ens porta al carrer de l'Escorxador on hi l'edifici modernista de l'antic escorxador actual seu del rectorat de la URV, seguint aquest carrer arribarem al carrer portal del Carro, on hi ha l'església de Sant Magí, he de dir que no he pogut entrar-hi mai... ho deixo pendent. El que més m'agrada d'aquest carrer és la façana del número 7, on hi trobem representada la llegenda del Sant patró de la ciutat i l'origen de les anomenades fonts de Sant Magí de la Brufaganya de Pontils (Conca de Barberà). Al final del carrer a la dreta hi trobarem la catedral que haurem de vorejar fins arribar a la façana principal.\nAquesta catedral a cavall dels estil romànic i gòtic, situada a la part alta de la ciutat (prop o damunt d'on s'havia situat el temple d'August) és una visita molt recomanable i si podeu fer la visita guiada molt millor ja que d'aquesta manera descobrireu les moltes curiositats que amaga. El claustre per on s'hi accedeix és, com tots els claustres de monestirs i catedrals, un lloc tranquil i que convida a passejar-hi i a admirar els capitells de les columnes que el subjecten. Dins del recinte religiós l'ara de l'altar és una gran obra d'art del romànic que val la pena mirar detingudament ja que inclou molts detalls que poden passar desapercebuts a simple vista.\nSortint de la catedral es podria tornar enrere cap a la façana però us recomano que enlloc d'agafar la " drecera" us deixeu portar pels carrerons que l'envolten on s'amaguen placetes tranquil·les, columnes romanes i balcons plens de flors. Si podeu passeu pel carrer del Comte que amb els seus pilons pintats segur que us desperta un somriure. Girant pel carrer dels cavallers arribareu al carrer major que dóna de nou a la catedral i per seguir sense agafar el camí fàcil torneu cap a la catedral per admirar la seva façana inacabada des del peu de les escales i tombeu a la dreta per anar a la plaça del fòrum, on hi ha diverses terrasses per descansar una mica i a més, si hi aneu un dissabte al matí hi trobareu un mercadet amb moltes parades de fruita i verdura fresca.\nBaixant pel carrer Sta. Anna s'arriba a la plaça del rei, que personalment m'agrada molt, tranqui·la i acollidora també ofereix llocs on prendre un refrigeri. És en aquesta plaça on es troba el Museu Nacional Arqueològic de Tarragona, on ja he explicat que hi vaig fer les pràctiques; allà hi trobareu part de les muralles de la ciutat romana, escultures del teatre, sarcòfags, mosaics impressionants i moltes coses més a un preu mooolt assequible. Si hi entreu demaneu que us posin l'audiovisual abans de començar on es fa un resum de la Tàrraco romana amb un text extret de les memòries de l'Emperador Adrià molt ben fet. (Per a més informació sobre el MNAT pitgeu aquí)\nAls voltants d'aquesta plaça hi ha també les restes del call jueu i de l'antiga sinagoga. Des de la mateixa plaça es pot accedir al circ, que té dues entrades però personalment us recomano l'altra ja que és més impressionant. Si us agraden els monuments aquest és, des del meu punt de vista, una de les visites que més valen la pena de la ciutat (no vull dir que les altres no, està clar), la part de la volta està força ben conservada, de fet és una de les més ben conservades del món! i poder veure de primera mà l'alçada i l'estructura de l'edifici que porta gairebé 2000 anys en peu.\nEn funció de per on sortiu us podeu dirigir a la plaça de la font que manté la forma de l'antic circ, una gran plaça ovalada i bastant tancada plena de bars i restaurants i on hi ha l'Ajuntament de Tarragona, ubicat en un antic convent dominicà amb una façana neoclàssica i centre de moltes de les activitats de les festes de la ciutat, Sant Magí (19 d'agost) i Santa Tecla (23 de setembre). Si mireu dins d'alguns dels restaurants i botigues hi trobareu amagades entre les parets algunes de les voltes que aguantaven les grades del circ.\nDes d'allà ens podem dirigir a un dels altres llocs més emblemàtics de la ciutat, l'amfiteatre.\nEn aquest edifici fa gairebé 2000 anys s'hi feien les famoses lluites de gladiadors, animals i el que ara anomenariem martiris i era una de les activitats de més èxit del món romà. Una cosa que em va decebre bastant quan me'n vaig a assabentar va ser saber que gran part de les grades són una reconstrucció, la part original son aquelles a les que no es pot accedir, però de totes maneres té un gran valor. A l'arena (la part central) s'hi poden veure les estructures de dues esglésies, la primera, i més petita, visigòtica del s. VI de la que en queden poques restes estava dedicada al bisbe Fructuós cremat viu al mateix amfiteatre; i la segona la que més es veu de planta de creu llatina del segle XII, romànica, dedicada a Santa maria del Miracle.\nfotografia copyright de:\nCansats? Ara només em queda recomanar que us dirigiu cap a la rambla nova i el balcó del mediterrani, un mirador des d'on admirar el Mare Nostrum, tan important per la ciutat des de fa segles. Si podeu mireu-hi la posta de sol que hi dóna uns colors i unes llums especials a més d'un aire romàntic (no en el sentit amorós sinó literari). I si ja es fosc des d'allà es veuen els vaixells que fan cua per entrar al port, que és un espectacle també bonic de veure.\nFins aquí, i després de tot aquest "rollo", la visita per la Tarragona romana i medieval, us animo a descobrir-la al vostre ritme, segur que hi trobeu petits tresors que no us espereu.\nEns veiem en la propera visita!!


Diàlegs masculins, amb Víctor Sánchez i Justo Fernández\nInici » Agenda d'activitats » Diàlegs masculins, amb Víctor Sánchez i Justo Fernández\nCategories: Dones, Gent Gran, LGBTI\n11/12/2019 - 18:30 h\nDiàleg amb Víctor Sánchez i Justo Fernández sobre l'experiència vital de ser homes, de com se'ns ha ensenyat a ser-ho a través d'una socialització androcèntrica.\nAquests autors, estan fent una estada a Barcelona amb la seva proposta, a través de la intimidat autobiogràfica, expliquen experiències i reflexions personals tractant temes com la misogínia, masclisme, amor romàntic, patriarcat... i com ha estat el seu procés personal de deconstrucció i presa de consciència.\nDesprès de "Diálogos Masculinos. La masculinidad tarada" (Ed. Quatre Fulles, 2017) i a punt de la publicació del segon llibre. Aquests divulgadors consideren els seus escrits com unes eines per a la sensibilització i conscienciació dels homes respecte al model de masculinitat que hem desenvolupat al llarg de la vida.\nEn aquesta xerrada oberta es proposa entendre com la societat ha anat construint la identitat masculina i quins aspectes de la mateixa sentim que hauríem de canviar o transformar totalment. Aquesta tasca es du a terme dins d'un entorn de confiança i de seguretat. Am l'objectiu de lluitar contra el masclisme implícit, a través de reflexions dirigides al desenvolupament de masculinitats i paternitats conscients i respectuoses, enfocades envers una vessant emocional i personal amb el valor afegit d'anar dirigit a un públic mixt.\nPresentació del Pla per la diversitat sexual, afectiva...\nQuan: 15/09/2020 de 18:00 a 19:15 h\nConnexió i apoderament amb Sol Viveka\nQuan: 17/09/2020 - 18:00 h\nAmor romàntic amb Marisol Rojas\nQuan: 18/09/2020 - 18:00 h


El setembre de 2018 es celebrava la darrera edició de l'EEV (Font: Generalitat)\nEl 10 de juliol tindrà lloc l'Escola d'Estiu del Voluntariat 2019 (EEV) a Girona. Es tracta d'un projecte formatiu que parteix de la Direcció General d'Acció Cívica i Comunitària (DGACC) i que se centra en la realització de tallers sobre diversos temes d'interès per a les entitats de voluntariat i les persones voluntàries.\nEnguany, l'organització de l'esdeveniment s'interessa per les inquietuds de les entitats, com ara quina creuen que hauria de ser la formació que s'impartís d'acord amb l'experiència viscuda en anys anteriors, i les necessitats en clau general. Amb aquest propòsit, s'ha posat a disposició de tothom un formulari breu que restarà obert fins el 13 de març.\nEnguany l'EEV durarà tot una jornada de matí i tarda a l'edifici de la Generalitat de Catalunya a Girona (Pompeu Fabra, 1) i es convida a l'assistència de tothom per poder tenir aquesta oportunitat d'afegir al currículum formacions que estan expressament dissenyades per al món associatiu i el voluntariat.\nvoluntariat, Escola d'Estiu del Voluntariat, associacionisme, formació


La fiscalia insta el TSJC a investigar la igualadina Alba Vergés per no prioritzar la vacunació de policies nacionals - Regió7\nLa fiscalia insta el TSJC a investigar la igualadina Alba Vergés per no prioritzar la vacunació de policies nacionals\nBarcelona | 28·01·22 | 13:40 | Actualitzat a les 19:47\nLa igualadina Alba Vergés en una imatge d'arxiu Noemí Badrenas\nLa Fiscalia Superior de Catalunya ha instat el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) a admetre una querella contra l'exconsellera de Salut Alba Vergés, actual membre de la Mesa del Parlament, i l'exdirector del Servei Català de la Salut Adrià Comella per no vacunar abans els policies nacionals i guàrdies civils destinats a Catalunya. El ministeri públic considera que entre finals de febrer i finals d'abril del 2021 la Generalitat va prioritzar la vacunació de mossos d'Esquadra i policies locals per davant dels agents de cossos estatals destinats a Catalunya. De fet, el desembre passat la sala contenciosa-administrativa del TSJC ja va dictaminar que la Generalitat havia discriminat els cossos estatals.\nLa querella, presentada a l'abril per la Unió d'Oficials de la Guàrdia Civil Professional, s'atribueixen als querellats delictes de prevaricació, contra els drets dels treballadors, contra els drets fonamentals i les llibertats públiques i contra les garanties constitucionals. Anava dirigida contra Vergés o Comella, però el ministeri públic no descarta que també es pugui investigar l'actual conseller de Salut, Josep Maria Argimon, que aleshores era secretari de Salut Pública.\nSegons el ministeri públic, la inactivitat o retard del Departament de Salut respecte la vacunació dels cossos estatals va suposar una diferència de tracte "injustificada i discriminatòria", i no es va poder dur a terme "sense el consentiment, coneixement i aquiescència" dels dos querellats. Però la responsabilitat també es pot estendre, segons la fiscalia, a l'aleshores secretari de Salut Pública i actual conseller de Salut, Josep Maria Argimon, o al director de serveis del Cat Salut, Xavier Rodríguez, entre altres.\nVergés defensa que es va vacunar "a tothom"\nL'exconsellera de Salut i l'actual membre de la Mesa del Parlament, Alba Vergés, s'ha pronunciat a través de Twitter al respecte. Vergés ha defensat que es va vacunar "a tothom", afegint que el desplegament de l'estratègia de vacunació va ser un "èxit". "Aquesta és la realitat", ha reblat. D'altra banda, ha considerat que es tracta d'una "persecució" d'allò més "absurda". "Per què destinar temps i recursos on no hi ha problemes?", s'ha preguntat.\n— Alba Vergés Bosch 🎗 (@albaverges) 28 de enero de 2022\nAragonès dona el seu suport a Vergés\nEl president català, Pere Aragonès, ha denunciat la "persecució judicial" i ha donat suport a l'exconsellera de Salut Alba Vergés, que ha defensat que "es va vacunar tothom". La Fiscalia Superior de Catalunya defensa que s'investigui Vergés, d'ERC, pel suposat "retard" en la vacunació de guàrdies civils i policies nacionals a Catalunya, una "diferència de tracte" que creu que podria ser "injustificada i discriminatòria".\nEn un informe, la Fiscalia s'ha mostrat a favor que el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) admeti a tràmit la querella presentada per la Unió d'Oficials de la Guàrdia Civil (UOGC) contra Vergés i apunta al fet que també podrien derivar-se responsabilitats penals contra l'exsecretari de Salut Pública i ara conseller de Salut, Josep Maria Argimon.\n"Tot el suport, Alba Vergés. El teu compromís amb la salut pública i en la defensa de la sanitat com a dret universal per a tothom és inqüestionable. Ja n'hi ha prou de persecució policial", ha escrit Aragonès a Twitter.\nTot el suport, @albaverges. El teu compromís amb la salut pública i en la defensa de la sanitat com a dret universal per a tothom és inqüestionable. Prou persecució judicial. https://t.co/ACtRMOuZ4b\n— Pere Aragonès i Garcia 🎗 (@perearagones) 28 de enero de 2022\nEl president de la Generalitat ha afegit, a més, que trasllada "també tot el suport al conseller Argimon, sobre qui ara la Fiscalia vol posar el focus. Ja n'hi ha prou d'acusacions injustes i arbitràries".\nPer la seva banda, Vergés ha assegurat també en aquesta xarxa social que "es va vacunar tothom". "Aquesta és la realitat. Des del Departament de Salut es va desplegar l'estratègia de vacunació que ha estat un èxit. Per què destinar temps i recursos on no hi ha problemes? Quina persecució tan absurda"


Lo rogle de Josep Maria: d’agost 2013\nComença la festa major de Vinebre, i com cada mes d'agost, el dia de la vespra, és la data escollida per dedicar-lo a les lletres amb el lliurament del Premi de Narrativa Ribera d'Ebre. Un guardó literari, pioner a la nostra comarca, que assoleix ja la més que remarcable xifra de 31 edicions, havent-se consolidat com un dels principals premis de les comarques meridionals del país.\nL'obra guanyadora de l'edició de 2013 ha estat Pluja sobre terra molla de Maria Carme Poblet.\nEnguany, i molt adient en el procés que ha endegat una part important de la societat catalana, la convidada ha estat la presidenta d'Òmnium Cultural, Muriel Casals.\nAquí teniu un extracte de la informació facilitada per Cossetània Edicions al seu lloc web:\nMaria Carme Poblet Casanovas ha guanyat el 31è Premi de Narrativa de la Ribera d’Ebre amb el treball Pluja sobre terra molla, que editarà Cossetània. En l'obra, una àvia explica la seva experiència durant la guerra en una carta a la seva néta, servint-li de suport per retrobar una estabilitat emocional que ha tingut vetada des de la infantesa. Durant l’acte de lliurament del Premi, presidit per la presidenta d'Òmnium Cultural, Muriel Casals, el 28 d’agost a Vinebre, també es va presentar l’obra guanyadora en l’anterior edició, El metge i un gos d'atura, d'Inès Vidal.\nMaria Carme Poblet, va néixer a a l'Espluga de Francolí el 1953 i viu a Blanes. Administrativa de professió i afeccionada a prendre notes d'allò que succeeix en el seu entorn, ha presentat a aquest certamen literari la seva primera novel·la. Al treball hi ha plasmats alguns fets sobre els quals es va informar i la van impactar des de ben jove, com l'Olimpíada popular de Barcelona del 1936, amb una clara voluntat antifeixista i de denúncia dels jocs olímpics a l'alemanya nazi, o els hospitals militars on els soldats eren cuidats per joves infermeres voluntàries. L'autora en aquest moment ja prepara el seu segon treball, ambientat entre el 1917 i el 1971 i amb una forta base històrica centrada en les guerres d'aquest període.\nPluja sobre terra molla és una novel·la sobre la connexió entre dues generacions, les d'una àvia i una néta que no han tingut la vida fàcil a causa de la guerra i d'altres fets, com la pèrdua de persones estimades, el desengany amorós i la malaltia. La sensibilitat artística de la protagonista es veurà beneficiada pel seu retorn a l'Espluga de Francolí, on hi té vincles familiars i hi retrobarà l'amor i començarà a espantar els fantasmes del passat que reapareixen en qualsevol moment. El llast de la guerra civil, a través del record de les experiències més doloroses de persones properes, és ben palpable en aquesta obra.\nPublicat per Josep M. Raduà a 14:13 Cap comentari:\nCampió de la Supercopa d'Espanya 2013\nPublicat per Josep M. Raduà a 1:18 Cap comentari:\nEl 28 d'agost de 1963 Martin Luther King pronunciava un discurs que ja forma part de la història, un discurs de reivindicació de la llibertat i la igualtat. Suposo que s'ha avançat en aquest trajecte (fins i tot els Estats Units han escollit el primer president negre), però aquests dies, llegint la premsa que estava analitzant la situació actual, comproves que encara hi ha camí per recórrer. Així, que el record d'aquesta efemèride sigui un impuls per acompliment total del somni.\nMartin Luther King: "Que els meus fills un dia visquin en un país on no siguin jutjats pel color de la pell sinó pel caràcter".\nEtiquetes de comentaris: drets, efemèrides, Estats Units\nLa col·lecció de premsa estrangera s'amplia en aquest ocasió amb mitjans asiàtics. D'una banda, l'edició internacional del Bali Post, una publicació recent, ja que es troba en el seu cinquè any d'existència. Tot i que el conglomerat de mitjans on pertany aquest periòdic data dels anys quaranta. Està editat en anglès, tot i que l'idioma propi d'aquesta illa indonèsia és el balinès i tenen l'indonesi com a segona llengua.\nBali és un territori de més de cinc milions de quilòmetres quadrats on hi viuen més de tres milions d'habitants.\nD'una altra banda, hi ha el New Sunday Times, de Malàisia. La publicació està escrita en anglès i en tractar-se d'un dominical, és molt complerta, amb tot un ventall de seccions. Entre molts dels temes, es fa ressò del partit que el Barça va disputar en aquell territori contra una selecció de jugadors del país en la gira asiàtica.\nMalàisia és una denominació recent d'aquests territoris del sud-est asiàtic, i la seva independència del Regne Unit data de 1957. L'idioma oficial és el malai i la capital és Kuala Lumpur.\nAgrair com sempre l'aportació dels amics Biel i Lurdes.\nXEIC a la FESTA MAJOR d'ASCÓ\nOscar Wilde (1854-1900) és conegut per una brillant trajectòria literària amb títols com El retrat de Dorian Grey així com per alguns episodis envoltats de polèmica. Però també és considerat un dels millors autors d'aforismes de la història, el que en aquest llibre -El coaching de Oscar Wilde- Allan Percy converteix en "píndoles de saviesa". Són ocurrències enginyoses que mostren una actitud davant la vida per fer-la més fàcil, digerible i fins i tot divertida.\nTot i ser pensaments ideats fa més d'un segle, en general no han perdut actualitat. Això és el que ens demostra Allan Percy amb aquest llibre de poc més de cent pàgines que recull les ensenyances d'Oscar Wilde, el "coaching" d'aquest autor d'origen irlandès, controvertit per la seva actitud vital, que creu que la millor manera de gaudir de la vida i de contagiar-ho al nostre entorn és a través d'apreciar la bellesa de les coses, de conrear una actitud artística i de viure de forma despreocupada.\nForma part de la categoria de llibres d'autoajuda o de superació personal. De vegades observats amb certa reticència. Però sempre se'n pot fer una lectura distesa.\n"La vida és un mal quart d'hora format per moments exquisits"\nEn gai esclat d’entusiasme\ns’esbotza el poble d’Ascó\nperquè ja n’és arribada\nl’alegre festa major.\nJolius repics de campanes,\ni amb esclafits de coets\nglobus pacífics per l’aire;\nde traques forts espetecs\namb airosos cercaviles,\nserenates i concerts,\nrosaris d’alba, dianes\npels dorments i pels desperts.\nCap als vols de mig matí\nen la plaça de l’Església\nmirífic castell de focs.\nForasters i absents paisans\nveniu, que comença a Ascó\namb inefable gaubança\nAscó, setembre 1951\nEtiquetes de comentaris: Carmel Biarnés, festa major, poesia\nAquest és el títol que hem escollit amb Biel Pubill per encapçalar el monogràfic del programa de la festa major d'aquest any. Una petita publicació que acompanya el programa de festa i que proposa la reflexió, l’anàlisi o la coneixença d’algun aspecte rellevant d’Ascó, un espai que permet fer una aproximació històrica, etnogràfica, cultural, festiva... a aquest relat que compartim tots plegats i que explica l’esdevenir col·lectiu.\nEn aquesta ocasió, aquest espai es fa ressò de dos esdeveniments de l’actualitat recent que ens serveixen per fer una mirada enrere: la presentació de la Colla Gegantera d’Ascó i la celebració dels 25 anys dels Premis Vila d’Ascó.\nEls apartats d'aquest treball són:\n- El despertar dels gegants: Fa pocs mesos que va néixer la Colla Gegantera d’Ascó. Aquesta nova entitat apareixia amb la voluntat de dinamitzar aquesta tradició del folklore català al nostre poble a partir dels Gegants d’Ascó: Lo Falcó, que representa un cavaller de l'orde del Temple del segle XIII, i Na Sança, reina d'Aragó i comtessa de Barcelona, casada amb el rei Alfons I, que cedí a l'orde del Temple el castell d’Ascó i totes les seves terres -.\nAquells gegants, des de la seva presentació i bateig a la Festa Major de 1995, han dormit la son dels justos a diferents estances municipals. Lo Falcó i na Sança han esdevingut uns autèntics Gegants de museu precisament per la seva constitució. En tots aquests anys ha estat difícil el seu trasllat i carregosa la seva manipulació per poder ser presents d’una forma habitual en actes locals com també en certàmens i trobades en diferents viles i ciutats.\nAmb l’impuls d’aquesta nova entitat, sorgia la necessitat de disposar d’uns Gegants que permetessin el seu lluïment festiu i l’intercanvi amb d’altres colles. El dissabte 23 de març de 2013 el Pla de l’Església era l’escenari de la presentació de la rèplica de Falcó i Sança, que iniciaven així la seva singladura, esperem que més reeixida que la dels seus predecessors originaris.\n- Ascó, vint-i-cinc anys de cultura en lletres majúscules: Des dels anys vuitanta del segle passat i fins ara el poble d’Ascó s’ha anat dotant d’un ampli ventall de guardons culturals que van des de la literatura a la fotografia passant per la pintura o el periodisme. Ha estat una forma de donar projecció a la cultura des d’un poble petit però que ha disposat de recursos econòmics i humans per convertir el fet cultural en una de les seves cartes de presentació a l’exterior. Tot va començar amb els premis de narrativa i fotografia, als quals s’hi van afegir un certamen de Poesia que pren el nom de Joan Perucho (2006), el Premi de Pintura Sant Antoni (2008) i el Premi de Periodisme Carmel Biarnés (2009).\nAtès que els primers premis han assolit la xifra de 25 edicions, us proposem un repàs a la trajectòria d’aquests guardons –però cenyint-nos als de caire literari-, a partir de la relació de les obres que han resultat guanyadores i que han consolidat aquests Premis Vila d’Ascó com un referent del nostre territori.\nPublicat per Josep M. Raduà a 14:14 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: cultura, publicacions\nLA VIA - PEPET I MARIETA\nPublicat per Josep M. Raduà a 20:47 Cap comentari:\nL'arbreda ebrenca és un llibre de relats de cinquanta-cinc autors diferents que va ser publicat l'any 2010. Com el seu títol indica, el fil conductors dels diferents textos -tant en prosa com en poesia- són els arbres. És així com trobem garrofers, pins, carrasques, xops, olivers, entre d'altres, i ens trenen una història on la vegetació es fa protagonista. Històries llegendàries o contes costumistes. Relats inventats o fets reals.\nAquesta iniciativa sorgeix a redós de la vitalitat literària i cultural de les Terres de l'Ebre, el Priorat i el Matarranya; i de les Trobades d'Autors Ebrencs que s'organitza als estius al Matarranya, a la llibreria Serret de Vall-de-roures. Fruit d'això, apareix aquest recull de textos mitjançant una convocatòria a internet.\nEl pròleg és del periodista Víctor M. Amela i de la Ribera d'Ebre tenim dos representants, els escriptors de Flix Albert Guiu ("El rossinyol i el pi") i Laura Mur ("Als xops").\nUn petit fragment del pròleg ens convida a llegir-lo amb aquestes paraules:\n"Sota aquests arbres que els seus creadors aixequen aquí m'he vist llaurant, collint fruits, acaronant escorces, abraçant troncs, tancant els ulls, olorant aromes, veient ballar fulles amb el vent, endormiscant-me, fent l'amor dolçament, morint-me i deixant-hi els ossos entre les arrels... A aquests escriptors agraeixo haver-me empeltat tanta saba, tanta vida".\nPublicat per Josep M. Raduà a 14:23 Cap comentari:\nContinuen les iniciatives que estan fent visible la voluntat d'un ampli sector de catalans d'assolir la independència del nostre país.\nEmulant la cadena humana que enllaçarà Catalunya de nord a sud, també està en marxa una cadena, en aquest cas de blogs, que al llarg de la setmana de l'Onze de Setembre, i seguint un ordre establert, publicaran apunts sobre qualsevol aspecte que ens belluga i ens motiva per forma part d'aquesta cadena, ja sigui amb imatges, textos, poemes, pensaments, humor...\nAixí, Lo Rogle és el blog número 167 de la cadena, per tant, després que em passi el relleu el blog Retratos de la historia, hauré d'escriure un apunt, al final del qual hauré d'enllaçar el blog de Jaume Pubill Gamisans.\nPer a més informació i per poder fer un seguiment d'aquesta proposta blocaire:\nEtiquetes de comentaris: blocs, independència\nPublicat per Josep M. Raduà a 21:46 Cap comentari:


A casa, però, és més rondinaire, tossuda i cridanera | Orientar famílies: prevenir conflictes\n← El nen ha de ser més autònom\nUn cartell d’hàbits al lavabo →\nLa meva filla de (3 a. i mig) a l’escola i a fora de casa és agradable, participativa i li encanta estar amb gent. És també una mica vergonyosa, però no porta mai problemes. A casa, però, és més rondinaire, tossuda i cridanera. Últimament això ha anat a més, de tal manera que cada dia a l’hora d’anar a dormir no vol fer res del que toca (pipí, rentar dents i posar el pijama), s’escapa corrents, es tira per terra, tira coces, ens pica, mossega la roba… Ja fa temps que hem comprovat que amb crits i amenaces la situació empitjora, o sigui que intentem mantenir la calma, però és inevitable forcejar amb ella per fer-li fer les coses. Un cop al llit, s’aixeca una i altra vegada. Disfruta fent-nos enfadar. I de vegades perdem els nervis.\nTot això ens amoïna i ens fa patir que no tingui algun problema. Què podem fer? Creieu que hem de buscar ajuda professional? O hem de mirar de treure-li importància i deixar que passi la mala temporada?\nLa nostra mainada, com nosaltres mateixos, trenquem les barreres de la “cara social” a casa, allà és on mostrem totes les nostres cares, sense tanta contenció. Som així els humans, i és un bon senyal que a l’escola i fora de casa sigui agradable i sociable, vol dir que està adquirint les capacitats de relacionar-se amb el seu entorn de manera adequada. I a casa expressa la seva frustració com li surt, sense barreres, però de ben segur sense malícia.\nPensar que gaudeix fent enfadar al pare o la mare no ho veig gaire encertat. Primer, per que ens instal·la en la malfiança quan la mirem, quan comencen els conflictes, quan ens sentim impotents… Segon perquè és un senyal de que potser no entenem que la criatura està desbordada, i entra en un cicle de conflicte que no li aporta satisfacció sinó malestar, se li desperten les inseguretats pel que fa al vincle afectiu segur i la protecció que els seus referents (la seva mare, el seu pare) li aporten. No és conscient de com comença el conflicte, tampoc ha après encara a sortir-ne d’ell.\nI nosaltres, que veiem que el vespre s’està espatllant, potser ens posem nerviosos, pressionem, retraiem, ens queixem, acusem, cridem, entrem en guerres de poder… fem totes les actituds que confirmen a la criatura que alguna cosa s’està espatllant, que la seguretat està en qüestió, se li desperten les inseguretats… i ja tenim aquí el curtcircuit!. I la tensió va i torna, tots perdem habilitats i ens instal·lem allà on no voldríem.\nI de vespre n’hi ha un cada dia, i cada dia fem les mateixes coses, això fa que sigui molt fàcil la repetició dels conflictes, la “programació” per part nostra i de la criatura cap a reproduir patrons que s’instal·len en el nostre subconscient, per habituals. I a fer los aparèixer sense adonar-nos, amb les nostres actituds i amb allò que per dins ens anem dient: “Ja hi tornem a ser, com cada dia…” “Avui aconseguirà que acabem com sempre…” “ Si ho arribo a saber…” “No ho aguanto més…”\nNosaltres així, i ella vés a saber! Potser massa cansada, amb tots els estímuls del dia per pair, segurament en plena etapa del “no”, i sense habilitats per entendre i manejar el que sent.\nSembla que us convé obrir finestres, deixar passar l’aire!\nAl bloc hi ha moltes entrades que us ajudaran a concretar més, seguiu el fil, en seguim parlat.\nAquesta entrada ha esta publicada en 0 a 3 anys, 3 a 5 anys, Conflictes, Fermesa, Gestió emocional. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


gel i acabat del cabell, paul mitchell - GLOBElife ☎ - Productes per perruquers, Productes per al cabell Beauty Bazar 2019\nEL BRILLO esprai de brillantor del cabell Un aerosol impalpable, que li dóna brillantor al pèl i és molt adequat per a tot tipus de cabell. quadre : 125 ml aerosol ampolla....\nEL BRILLO esprai de brillantor del cabell Un aerosol impalpable, que li dóna brillantor al pèl i és molt adequat per a tot tipus de cabell. quadre : 125 ml aerosol ampolla. EXTRA COS Engrossir cabell per donar volum Un estil fluid per donar volum a l'arruga, per a tot tipus de cabell. qua...\nCREMA shaping Una crema de modelatge per al cabell, amb resines flexibles. Aquesta pasta brinda una fixació extrema i mat per a un efecte natural. quadre : 150 ml flascó. L...\nCREMA shaping Una crema de modelatge per al cabell, amb resines flexibles. Aquesta pasta brinda una fixació extrema i mat per a un efecte natural. quadre : 150 ml flascó. LLIMONA SAGE espessiment SPRAY Per al cabell fi, un esprai per donar al cabell volum i sabor. quadre : 200 ml aerosol ...\nLATHER XAMPÚ I QUERATINA CREMA xampú reparació i crema de esbandida a la queratinaDos productes enriquits pel principi Keratriplex, un derivat de la llana de Nova Zelanda ov...\nLATHER XAMPÚ I QUERATINA CREMA xampú reparació i crema de esbandida a la queratinaDos productes enriquits pel principi Keratriplex, un derivat de la llana de Nova Zelanda ovelles similar a proteïnes que es troben en el cabell humà. LATHER SHAMPOO Shampoo està lliure de sulfats i dóna la h...


Melisa López presenta la seua novel·la 'La niña invisible' a la Biblioteca Municipal de Faura - El Periódico de aquí\nMelisa López presenta la seua novel·la 'La niña invisible' a la Biblioteca Municipal de Faura\nREDACCIÓ - 18/11/2017\nMelisa López, autora de "La niña invisible". EPDA\nMelisa López presenta la seua novel·la 'La niña invisible' a la Biblioteca Municipal de Faura, el divendres 24 de novembre, a les 19 h, per commemorar el Dia internacional contra la violència de gènere.\nL'Ajuntament ha programat, coincidint amb la celebració del Dia internacional per a l'eliminació de la violència contra les dones, un acte carregat de simbolisme i superació amb la presentació d'un llibre i la lectura d'un manifest.\nL'acte, que serà el divendres 24 de novembre, a les 19 h, a la biblioteca, començarà amb la lectura d'un manifest i continuarà la presentació del llibre "Niña invisible" de Melisa López i finalitzarà amb la lectura expressiva d'alguns fragments a càrrec de la companyia de teatre Camí de Nora.\nMelisa López, especialitzada en violència de gènere i que treballa en tallers ajudant a dones i joves que viuen en un entorn violent, és filla d'un agressor, víctima de la violència psicològica en la seua casa i del sofriment que va patir per ser xiqueta i dona. Totes eixes experiències que va viure de primera mà les ha plasmat en un llibre, 'Niña invisible', recuperant la veu i la pell d'una xiqueta espantada, recorda els seus anys d'infància i joventut, un passat que en part la va marcar, però del que també guarda bons records i moments feliços. Amb lucidesa i sensibilitat analitza la pròpia història d'una família, com a tantes altres, que viuen els rígids esquemes d'una societat masclista. Un llibre que, com afirma la seua autora, pot ajudar a la gent a reconèixer una situació de violència de gènere i/o a prevenir-la o actuar per a eliminar-la.\nAndrea Bertomeu publica un libro para concienciar sobre el amor, la valentía y la fidelidad de los perros\n¿Qué sabemos de la antimateria?\nEls socialistes de Faura presenten una proposició per a la creació d'un centre de dia


La manera de comunicar de les entitats, analitzada en el Dia Internacional del Voluntariat\nNoemí Fuster durant la conferència. FOTO: Ajuntament de Sant Cugat\nLa youtuber i voluntària, Noemí Fuster, ha realitzat una conferència per difondre les claus de com les entitats poden millorar la seva comunicació en el marc del Dia Internacional del Voluntariat\nper Ferran Mitjà Soto Periodista 4 de desembre de 2018\nSant Cugat ha celebrat el Dia Internacional del Voluntariat amb una conferència de la youtuber i voluntària, Noemí Fuster, adreçada a les entitats santcugatenques amb l'objectiu que aquestes tinguin eines per tal de millorar la seva comunicació. La conferència, que ha comptat també amb la lectura d'un manifest del voluntariat, s'ha celebrat el dimarts 4 de desembre al Cafè Auditori.\nEn aquest sentit, durant la conferència, Fuster ha explicat la seva experiència com a voluntària per lluitar contra la Malària, amb l'entitat Àfrica Stop Malària, i com va aconseguir posicionar aquesta entitat a través de la comunicació, després d'obrir un canal de YouTube ara fa 2 anys: "Al llarg de la meva trajectòria he après dues coses, que el que no es veu no existeix i que sempre, sempre estem comunicant", ha explicat Fuster.\nD'altra banda, ha assenyalat que les xarxes socials i els nous mètodes de comunicació permeten arribar a més gent, però també són més exigents: "Només tenim els 15 primers segons per captar l'atenció de l'audiència", ha dit la youtuber. A més, ha assenyalat que fer comunicació des de la mateixa entitat és important, però que "encara és més important que hi parli algú de fora", referint-se als mitjans de comunicació. Segons Fuster, la comunicació és també una eina per aconseguir captar voluntaris per a les entitats: "Hi ha un munt de persones que volen fer voluntariat i no les estem trobant, per culpa de la comunicació", ha assenyalat.\nManifest d'entitats santcugatenques\nAbans de la conferència de Noemí Fuster, Meritxell Alòs, de la Fundació Guru; Francesc Fernández, president de l'Associació de Voluntaris de Protecció Civil; i Gemma Planes, representant d'Amics de la Gent Gran, han llegit conjuntament un manifest del voluntariat. "Ser voluntari suposa sortir de la nostra zona de confort i descobrir noves experiències que ens carreguen la motxilla", deia el manifest. "Els voluntaris són persones que posen el seu gra de sorra i es mobilitzen per aconseguir un món millor", han llegit també.\nLectura del manifest del voluntariat. FOTO: Ajuntament de Sant Cugat\nEn aquest acte també hi ha participat l'alcaldessa de Sant Cugat, Carmela Fortuny, que ha volgut agrair la tasca dels prop de 430 voluntaris que hi ha a Sant Cugat, entre totes les entitats del municipi. "El voluntariat és una estructura de país. Quan parlem de cooperació, de cohesió, de treballar en proximitat, etc són valors que s'impulsen des del voluntariat, i cal visualitzar-ho", ha assenyalat l'alcaldessa.


Comissariat: Jorge Reynoso Pohlenz\nMarta Palau va néixer a Albesa (Lleida) el 1934. Als sis anys, es trasllada a Mèxic com a refugiada de la Guerra Civil espanyola, i obté la nacionalitat mexicana. Palau és una artista plàstica l’obra escultòrica de la qual es caracteritza per l’ús de materials com fibres vegetals, llana, fusta…, que ens remeten al món natural i màgic i a les tradicions de les cultures prehispàniques americanes.\nDavant d’una manera materialista i depredadora d’imposar una visió del món dictada des de la lògica del poder, Marta Palau proposa la creació artística com una alternativa que manté un compromís amb la realitat, al mateix temps que busca restaurar i actualitzar les nostres relacions amb la terra, la memòria i els oficis de les mans i el pensament, que reconeixen en l’essència dels rituals i els mites formes de resistència. Palau ha trobat en la figura de la Naualli —fetillera, vident, curandera— una representació simbòlica d’aquest poder creatiu que, des de l’art, convoca a la resistència a partir del poder de la imaginació activa, reconciliant el que és arcaic amb el present, trobant noves maneres d’interpretar els nostres rastres individuals i col·lectius.\nJa que resulta impossible reunir una semblança completa del dilatat treball de Marta Palau, proposem un recorregut per alguns dels trànsits que aquesta Naualli ha fet: la seva recreació simbòlica dels rituals de congregació, el seu interès pels imaginaris màgics i profètics, així com la seva voluntat de representar en el dol funerari una demanda per les injustícies nacionals i globals. En conjurar signes nodrits del passat, Palau mai no abandona la seva atenció al present; en el seu art, l’actualitat hi troba una significació profunda, vital.\nL’exposició està composta per divuit instal·lacions, entre les quals destaquen Nómadas II, que presenta dotzenes de peus de fang en dimensions variables, similars a les que es troben en codis prehispànics com a símbols de viatges, i Cuatro atados de trece, una instal·lació que denuncia “les morts de Juárez”, les obres de la qual, teixides amb sisal, contenen calaveres de guix que fan referència a totes les dones assassinades en aquesta ciutat de Mèxic.\nMarta Palau: Naualli mano poderosa, 2005


Un arquitecte tècnic controla l’execució de la meva obra - Actualitat - COAATT\nL’execució d’una obra implica moltes coses: materials, disseny, instal·lacions,..., però també implica a moltes persones. Principalment són, el promotor, el contractista i els tècnics. En la part dels tècnics hi trobem als arquitectes tècnics, anomenats també aparelladors o enginyers d’edificació, arquitectes i enginyers, que són els que controlaran i coordinaran l’execució de l’obra que vol fer el promotor.\nRespecte a l’arquitecte tècnic hem de saber que, és un professional que té una titulació universitària que l’acredita com a un professional de l’edificació i que es pot comptar amb el seu treball al llarg de tot el cicle de l’edificació, ja que els seus coneixements ajuden a solucionar els problemes que poden sorgir en tot aquest cicle, inici, execució i posterior manteniment, i que per a un promotor o particular poden arribar a solucionar-li completament.\nActualment, l’arquitecte tècnic per exercir la professió tècnic ha de complir una sèrie d’obligacions, entre les quals hi ha la col·legiació en el Col·legi Professional de la demarcació on desenvolupa la seva activitat professional i la subscripció de la pòlissa de responsabilitat civil professional.\nLa col·legiació dona garanties tant per la societat com per al col·legiat. Per la societat és un suport i dona la tranquil·litat que el tècnic que executa la seva obra, li soluciona un problema del seu habitatge, terreny,..., sap que és un tècnic habilitat per a dur-ho a terme. Per al col·legiat, és un suport i ajuda en tot el desenvolupament de la vida professional.\nUna de les tranquil·litats que dona la col·legiació, és que el Col·legi acredita que l’arquitecte tècnic té la titulació habilitant per l’execució del treball professional. És a dir, el Col·legi en el moment de la col·legiació demana el corresponent títol acadèmic, i, per tant, davant de qualsevol anomalia que hi pugui haver pot verificar en la base de dades del Registro Nacional de Titulados que la documentació presentada pel sol·licitant de la col·legiació és vàlida i autèntica.\nPer tant, qualsevol dubte que es pugui tenir sobre la titulació de l’arquitecte tècnic contractat el Col·legi pot ajudar.


Lluís Alcoriza era actor, director i guionista de cine. S’havia exiliat a Mèxic a resultes de la guerra civil espanyola. El vaig conèixer a través de Paco Ignacio Taibo. Els Taibo estaven sempre disposats a donar samaritana acollida a qui s’acostés. Casa seva s’havia convertit en una llar oberta on els nouvinguts rebien una pedagògica immersió a la mexicanitat. Mari Carmén era la matriarca del clan, exercia d’amfitriona perfecta. Intel·ligent, hospitalària, cuinera de categoria i d’una sensatesa infinita, feia que et sentissis sempre com a casa teva. L’any 1980 me’n vaig anar a viure a Mèxic, Districte Federal. Arribava el cap de setmana i els companys de delegació organitzaven, a casa d’algun d’ells, interminables partides de pòquer. Jo mai he estat jugador de naips. Crec més en l’emoció de tafurejar existencial. Ràpidament vaig caure a casa dels Taibo.\nHavia vist la pel·lícula ‘Mecànica Nacional’ i m’havia semblat extraordinària. Els Taibo, i molts dels que freqüentaven casa seva, hi havien actuat d’extres. També, la sorpresa i l’aventura formaven part d’aquell grup. ‘Tiburoneros’, una altra pel·lícula d’Alcoriza, en la qual es narra la vida d’uns pescadors de taurons, em va semblar igual d’excepcional. No va passar gaire temps fins que organitzéssim, amb el fill petit dels Taibo i en Junito Alcover, una expedició a una comunitat de pescadors de taurons a la costa atlàntica. A lloms d’una Bronco travessàrem les esquives muntanyes de l’estat de Guerrero, on es cultiva la famosa Golden Acapulco i campa al seu aire la guerrilla. Aquella setmana, tot el que vàrem prendre i tastar, que va ser molt, no fou prou suficient per contrarestar la gamma de bacteris que cultivava el riu que vorejava el poblat de barraques. Després, durant temps, vam ser captius del doctor Cristerna, el nostre entranyable metge habitual i titular de la monumental plaça de toros de Mèxic.\nLluís Alcoriza havia estat el guionista d’un bon nombre de pel·lícules de Buñuel. Alcoriza, nascut a Badajoz, exercia de valencià. En alguna ocasió anàrem a casa seva per concelebrar al voltant d’una paella que cuinava ell mateix. Janet, la parella d’Alcoriza, d’origen austrohongarès, filla d’un compositor austríac, havia estat actriu i, després, escriptora i guionista. Primer va fugir de l’Alemanya nazi i, després, de la guerra civil espanyola. A Mèxic es va obrir camí sota el nom artístic de Raquel Rojas. Quan va aconseguir obrir-se camí es va convertir en la guionista de quasi un centenar de pel·lícules. Parlava l’espanyol amb un marcat accent alemany i, a partir de certes hores de la nit, es podria haver dit que el seu castellà era perfectament vienès. Llavors, el bondadós Lluís, amb un somriure d’actor maleït de Hollywood, fulard al coll i copa en la mà, amb venerada ironia començava a parlar de les actuacions de Janet com a ‘tonadillera’ espanyola. Janet era una meravellosa supervivent.\nHavíem quedat que Alcoriza ens cuinaria una paella a casa de Buñuel. Aquest acabava de publicar ‘Mi último suspiro’. Me’n va regalar un exemplar signat. Simplement una signatura. L’austeritat del geni de Calanda era sòbria. L’exemplar del llibre el vaig regalar a la meva amiga Alícia Garcia Mora, partidària incondicional del cineasta. Li hauria agradat assistir al dinar, però als dinars a casa de Buñuel no es convidaven dones. Per compensar-ho la vaig dur a sopar a un dels restaurants de moda del sud de la ciutat. Al restaurant, hi trobàrem el seu germà, el pintor –a casa tinc un exuberant retrat sobre fons vermell d’una meuca amb la cara Carmen Romano, l’esposa del president López Portillo, fumant–, a una taula discreta i íntima acompanyant Maria Fèlix. Era “la Doña”, de la qual el prolífic Paco Ignacio Taibo n’era admirador declarat i n’havia escrit una reputada biografia. Però, simplement, em quedo amb el que ella deia de si mateixa: “Només he estat una dona amb cor d’home”.\nA Alcoriza li agradava marcar distàncies amb el geni aragonès. Deia que en els seu llibre autobiogràfic per pudor havia deixat de contar fets que el retrataven millor. En certa ocasió havien viatjat a Nova York per recollir un premi que els havien atorgat a ambdós per una de les seves pel·lícules. El vol estava sent mogut. L’avió travessava una forta tempesta tropical. De les que fan època. Es movia com una fulla en el bombollejar d’una cassola amb aigua bullint. Entre núvols negres i l’esclafit dels llamps semblava que en qualsevol moment l’aeroplà començaria a picar cap avall i seria la fi de tot. Una situació similar en la qual Jesús Ceberio, el que seria director del diari ‘El País’, durant la maniobra d’aproximació a l’aeroport de San José de Costa Rica, agafat fortament amb les dues mans als braços del seient, cridava: “Cony, aterra d’una puta vegada, aterra d’una puta vegada!”. En aquells moments ningú t’escolta, les hostesses estan lligades amb els cinturons de seguretat dels transportins. L’àngel exterminador apareix i enmig del silenci sepulcral Buñuel, ateu confés, de sobte agafa la mà del seu amic Alcoriza i en un moment de debilitat i d’autoafirmació, li diu: “Veritat, Lluís, que Déu no existeix?”.