Compromís per Alzira reclama a l’alcaldessa que no baixe la guàrdia davant l’època de fortes pluges i gota freda - elseisdoble.com\nCompromís per Alzira reclama a l’alcaldessa que no baixe la guàrdia davant l’època de fortes pluges i gota freda\n“Portem des de l’inici de la legislatura insistint en el mal estat del Xúquer front al risc d’incendis i pluges”\nEl passat dijous varem tindre un episodi de fortes pluges. A tot el terme municipal hi ha hagut problemes de drenatge del clavegueram i d’inundacions de soterranis. És, per exemple, el cas de la ronda d’Algemesí on els bombers tancaren el carrer per a poder actuar o el de la zona del Parc de l’Alquenència on alguns veïns i veïnes estaven a la porta dels aparcaments de les finques per si havien de traure els vehicles. És només un exemple d’alguns altres que han anunciat els bombers i que han aparegut en premsa. Cal preguntar a l’equip de govern que és el que va fallar; desaigües amb poc calibre, clavegueram amb poc desaigüe, falta de revisió dels col·lectors, o quina és la raó. Ben és cert que va ploure prou però només va ser un episodi puntual. Què haguera passat si haguera sigut una gota freda o haguera plogut durant més temps? Cal recordar que, des de Compromís per Alzira portem des de l’inici de la legislatura insistint en el mal estat del Xúquer front al risc d’incendis i pluges. Amb aquesta insistència aconseguirem que el regidor d’Agricultura i Medi Ambient, Sr. Montalvà, es reunirà amb l’actual presidenta de la CHX amb un compromís d’aquesta d’actuar a Alzira. Però l’actuació al riu, de moment, no s’ha fet. Sí valorem que durant l’estiu, amb una subvenció del SERVEF, 120 persones han estat treballant netejant barrancs del terme d’Alzira cosa que suposa minorar el risc d’inundacions. Però aquesta neteja sense la del riu i sense la dels barrancs més grans pot ser insuficient. Per exemple, el barranc de la casella al seu pas pel pont de Xàtiva ha tornat a ser en estiu un focus d’aigües estancades amb proliferació d’olors, rates e insectes. És cert que ha millorat la situació respecte a altres anys però des de Compromís per Alzira creiem que és una qüestió en la que l’equip de govern ha d’insistir i exigir-li a la Confederació que actue.\nConsiderem, per tant, que no hem de confiar-nos i per aixó li reclamem a la Sra. Bastidas que actúe ja posant en marxa el protocol d’actuació per als casos d’inundació o, en tot cas, tinga a tots els departaments responsables coordinats per si es dona el cas d’actuar. També seria interessant informar a la població del que cal fer en aquestes situacions. D’aquesta manera més val estar previnguts i no lamentar-nos després. I si a la fi no es produeixen fortes pluges o la gota freda, millor.\nEditoriales en Alzira Joyerías y relojerías en Alzira Restaurantes en Alzira Electrónica y Antenas TV en Alzira Construcciones y promociones en Alzira .-000115 .-000118\nana - 05/09/2012\nsoy vecina d la avd carcagente y estamos cansados d año tras año protestar para q nos limpien el barranco.En las fotos q teneis publicadas no se sprecia el otro lado del puente q aun esta en peor estado desde el barrio del puente d Xativa reclamamos q se tomen medidas para evitar posibles inundaciones x posibles gotas frias gracias Owned - 06/09/2012\nfa mes de 5 anys que els alzirenys no disfrutem d'un rescat dels bombers de eixa zona inundada, com cambia el temps si cada octubre era costum i lo que lluia el camio dels bombers en aigua fins la porta?? tot un espectacle xe Añadir un comentario


Un terç de la lliga per ratificar la permanència - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nUn terç de la lliga per ratificar la permanència\nEl CE Manresa té la continuïtat a Tercera Divisió a l'abast, però queden dotze partits i diversos fronts de crisi oberts\nfrancesc dalmau 03.03.2020 | 23:52\nCelebració d'un dels gols d'aquesta temporada del primer equip del Centre d'Esports Manresa Jordi Biel\nCelebració d'un dels gols d'aquesta temporada del primer equip del Centre d'Esports Manresa\nLa salvació està encarada. El CE Manresa té a prop la permanència a Tercera Divisió, la categoria guanyada la temporada passada després d'onze anys pel pas per categories molts menys reconegudes com la Primera i la Segona Catalana. Els problemes institucionals que persegueixen el club els darrers mesos no semblen, almenys de moment, un parany insalvable per a la plantilla i l'equip tècnic del primer equip, que està aconseguint bons números en una categoria molt exigent.\nSobretot s'ha de parlar d'una crisi econòmica que l'actual junta gestora està mirant de pal·liar de la millor de les maneres, tot i la dificultat per trobar diners. En aquest sentit, per aquesta setmana està previst el pagament del mes de febrer i d'una de les mensualitats endarrerides, tant al primer equip com a la base; això serà possible gràcies bàsicament a la primera part de la subvenció de la Federació Espanyola, el 50% dels 42.000 euros atorgats (més 4.000 per desplaçaments).\nAls problemes econòmics, s'hi han afegit els darrers dies, els esportius, que també han arribat a la primera plantilla. En aquest sentit, la setmana passada va plegar el coordinador Xavi Baldajos (també entrenador del cadet A i de l'aleví A), al que van seguir altres tècnics del futbol base. El detonant, la planificació per part de la junta gestora del futur organigrama esportiu de l'entitat , a l'esquena dels actuals responsables, i amb un nom sobre la taula, el de l'entrenador Ferran Costa, ex del propi CE Manresa i del Gimnàstic, i actualment segon al primer equip del Terrassa (Tercera Divisió). Això, que en primera instància afectava al futbol base, també ha arribat al primer equip davant la rumorologia que deia que el propi Ferran Costa es faria càrrec de la plantilla de Tercera Divisió.\nDilluns al vespre, un representant de la junta gestora va donar explicacions al quadre tècnic del primer equip, encapçalat per Andreu Peralta. Francesc Sòria, responsable de comunicació del club ha comentat a Regió7 que «en cas cas s'ha tancat res amb ningú, entre altres coses perquè ni nosaltres sabem si serem al club la propera temporada. El que s'ha fet amb el Ferran Costa ha estat sondejar-lo per veure quina és la seva idea de planificació per a un club com el nostre, res més. En tot cas demano disculpes a aquelles persones que s'hagin pogut sentir decebudes. Valorem molt el que han hagut d'aguantar els darrers mesos tota la gent que cobra alguna cosa del CE Manresa. Precisament per això, en aquests moments, per a nosaltres és prioritari trobar diners».\nDos o tres triomfs més\nEl CE Manresa té per davant dotze partits, el primer diumenge a la tarda a la Pobla Mafumet (17 h). Els més optimistes consideren que amb dues, o com a màxim tres victòries més, els manresans estaran matemàticament salvats. Cal recordar que de Tercera Divisió baixen dos equips, i un més per cadascun dels catalans que baixi de Segona B. Per tant podrien ser 3 o 4 els descensos, que posteriorment també podrien ser compensats per algun ascens de Tercera Divisió a la categoria superior.\nEl calendari que ha d'afrontar el CE Manresa és variat però destaca, sobretot, que s'haurà d'enfrontar als nou equips que té per sobre a la classificació (Hospitalet, Terrassa, Sant Andreu, Europa, Vilafranca, Peralada, Vilassar, Pobla Mafumet i Granollers) que són els que lluiten per una plaça de play-off. També ha de jugar amb l'Igualada, el Banyoles i el San Cristóbal, que són formacions de la part baixa que s'estan jugant la permanència.\nEl club portarà la campanya del sorteig d'un viatge a Nova York al Baxi-Betis de dissabte. Esports


presos polítics – joanfoguet.cat\nHi ha 9 persones innocents que ja no han de tornar a la presó. No és que hagin sortit -que ja ho havien fet amb els pertinents permisos- sinó que no han de fer la maleta de nou, ni mirar el calendari, ni empassar fel quan s’acomiaden de fills i amics per enfilar cap a la presó de nou. S’ha acabat. Gràcies a Déu, visca. Ara bé, el procés independentista català segueix. Amb un altre capítol. Si bé la repressió de l’Estat continua, com veiem ara amb el càstig del Tribunal de Cuentas, és cert que la partida s’està movent. I segurament l’únic jugador que ha fet una jugada -no mestra- arriscada és Pedro Sánchez. No li reconec cap mèrit, es mou per necessitat, entre Europa i la paret. A diferència de les obres literàries, les biografies dels fets polítics són un batibull de protagonistes, noms que hi són d’inici i que després cauen, persones noves que es fan lloc i fins i tot alguns arriben al final. Ara som en un moment de nous protagonistes.\nEls presos polítics, els nou, són referents polítics i cívics d’aquest país. Pels independentistes i pels que no. Ara bé, no som a l’octubre de 2017. El taulell és un altre. Les reivindicacions són legítimes. Les conviccions, més fermes que mai. Els presos i les preses són un exemple, res a dir. Però tots hem de tenir cura amb el seu paper. Seran i faran els que ells vulguin. Crec que com a societat hem de saber donar-los marge. Ni collar-los ni oblidar-los, ni mites ni anònims. Són un actiu de país, tots i cadascun d’ells. I més quan encara tenim exiliats i represaliats.\nLa vida ha continuat durant els seus 1.300 dies de captiveri. L’independentisme passa per un moment de calma tensa després d’un final de legislatura passada que podem qualificar de zombi. I després una negociació extenuant per al nou Govern que no fa preveure la major de la confiança. Però ja camina el gabinet del president Aragonès i del vicepresident Puigneró. I més enllà d’allò que fa tothom d'”ara sí que aquesta conselleria farà coses” i de “fins ara no es feia bé”, si el Govern és capaç de recompondre la confiança del país en el país, potser es pot crear l’esperança que cal a la Catalunya del final de la pandèmia (com la coneixem ara). I cal parlar amb el govern espanyol, i tant, i no cansar-se’n.\nEls socialistes tenen raó en una cosa: cal diàleg intern a Catalunya. No només entre l’independentisme i el famós 52% de vot (que té més matisos que una esquela de família nombrosa), sinó també amb la resta en les qüestions cardinals: que van des de la urgència habitacional, la política sanitària o el model d’escola catalana o l’economia productiva. El mentrestant hauria de ser el gran objectiu de l’independentisme polític, social i econòmic.\nDeia que calen nous protagonistes. En els processos de pau (i si us plau que s’entengui aquesta comparació en la seva mesura) es diu habitualment que l’acord l’han de fer els falcons, i no els coloms. Que els més guerrers o bel·licistes són qui han de tenir la responsabilitat i la cruesa per poder negociar les renúncies que comporten tots els pactes, mentre que els coloms són els qui han d’ajudar a cicatritzar ferides. En aquesta etapa del procés català la pau no l’han de fer els falcons. Els nous i noves protagonistes d’aquest moment han de ser contemporitzadors i ferms, ambiciosos i realistes, i sobretot pacients i tossuts. Defenso el radicalisme en les conviccions però sempre, i ara més encara, el pragmatisme en les decisions. El que passa a Catalunya és massa important per a deixar-ho al pit i collons o a la revenja i cal ser pacients per poder ser resolutius i definitius. Ara que no cal mascareta al carrer potser toca dir la veritat que no agrada sense amagar-se’n.\njoanfoguet\tPolítica\tDeixa un comentari 29 Juny 2021 2 Juliol 2021 3 Minutes\nLa vida que no tenen mentre ens barallem\nTancar el ulls quan et renten el cabell en una perruqueria moderna. Aquella aigua tebiona. Impossible recordar què et passa per davant mentre apretes les pestanyes. Aquella nyonya, la inconsciència sota xampú especial, la càmera lenta sense imatges, les llums que fan puntets. Et mig despertes, et porten a la cadira, et tallen el cabell i encara segueixes provant de recordar allò que estaves a punt de somiar. Cada instant va en contra teu perquè la memòria s’escola, quotidianitat avall.\nPicar amb els dits a la barra de metall d’un bar, tot esperant que el cambrer et torni el contacte visual. Demanar un cafè, amb poca llet, o llarg, o si de cas amb llet de soja, que no és ni llet ni és res, però així després la panxa no se m’infla. Mira els entrepans per sobre del vidre, tot esquivant croissants, donuts i demés derivats industrial de la madalena. Picar l’ullet al mestre i demanar-ne un altre, mentre bades mirant la televisió o tan sols els que passen pel carrer, més atrafegats que no pas tu.\nSortir amb el turbo de la feina, arribar suat al cotxe, posar els llums i la ràdio. Avui et toca a tu. Has dit que aniries a recollir els nens a escola. Penses que cada any surten més aviat, que així no hi ha manera de ser pare, que n’estan fent un gra massa i que si no fos per les extraescolars i les àvies no saps com t’ho faries. No corres, perquè vas a veure els nens, no et queixes, perquè vas a recollir els nens i portar-los a música o al judo. Fer-te gran és adonar-se de que has d’estar ben preparat per quan arriben els moments importants. I ser l’esclau dels teus fills ho és.\nArribar a casa tard i de mal humor sense saber perquè. Respirar un moment mentre treus la rentadora i adonar-te que n’has de posar una altra, tot pensant en la feina, en que avui no ha anat bé del tot. Potser t’has oblidat d’alguna cosa, potser no has estat prou llest amb el proveidor o prou amable amb el client. Tens ganes de que sigui demà per posar-t’hi d’hora i arreglar-ho. Amb aquest agror sopes poc i tens el cap lluny de la truita i del llucet. Però tenir l’oportunitat l’endemà et dona aire i t’ofereix llum.\nPerò tot això que tu i jo podem fer, o no fer, disfrutar o maleïr, hi ha qui no pot fer-ho. De fet, potser ni se’n recorden. El 16 d’octubre del 2017 Jordi Sànchez i Jordi Cuixart passaven la seva primera nit a presó. Estan inmersos en un procés judicial absurd, tendenciós i provocador. I amb ells mig Govern de la Generalitat. Fa un any que els ‘Jordis’ no tornen a casa i no poden fer res del que he descrit abans. La pèrdua del dia a dia, el robatori de la teva vida. Potser per això caldria serrar una mica més les dents abans d’escopir verí als nostres aliats, que no tenen perquè ser els nostres amics, però sí que hem de saber que anem al mateix vaixell. Sumem dignitat a la paciència.\njoanfoguet\tPolítica\tDeixa un comentari 19 Octubre 2018 23 Octubre 2018 2 Minutes\nPornografia de presos i pressupostos\nNo entenc què fan els polítics independentistes al Congrés dels Diputats negociant uns pressupostos autonòmics, diuen. És el nou mantra dels tertulians i opinadors escorats al CDR, passant ja per sobre dels partits sobiranistes, que són molt dolents i molt indocumentats, i molt ignorants, i molt naïfs, i molt de tot. Jo sí que ho entenc. Els independentistes dels vuitanta deien que s’havia de boicotejar les eleccions espanyoles perquè “a Madrid no se’ns havia perdut res”, i recordo en Carod-Rovira ja voltant el segle XXI que replicava “a Madrid se’ns ha perdut tot”. Mentre paguem la broma, anem reclamant el que és nostre. Doncs això, qui no entengui que cal un focus a la capital d’Espanya és que viu en un món paral·lel on les assemblees i les plataformes d’amics i saludats els hi han embotit el caparró. Negociar? Sí. Gratis? De cap manera. Amb els presos? Mai.\nSegueix l’avís (ultimàtum?) que va llançar el president Torra al president Pedro Sánchez al debat de política general, perquè va lligat amb pressupostos. I en això, potser pot sorprendre, sembla que hi ha la unitat deguda entre el PDECat (que alguns veuen moribund) i ERC (que d’altres consideren amortitzada), com a mínim, a Madrid. I avui dia aquest plantejament potser no sembla tan estrany com en el seu dia, quan tothom va carregar contra el president de la Generalitat.\nI sobre la famosa negociació que a Madrid fa tanta falta, jo no sóc Perry Mason però trobo poc coherent demanar suport als pressupostos del PSOE mentre el seu fiscal general segueix demanant 25 anys de presó a qui demana el vot. No és acceptable el xantatge que, si no aprovem els pressupostos de Sánchez, vindrà alguna cosa pitjor. Que ve el llop! Més 155? Més presó? No es veu diferència entre aquest govern i l’anterior. Tampoc el nou Miguel Strogoff del PSOE, el professor Pablo Iglesias, sembla més tendre, però ens renya si no donem el sí pels 900 euros de sou mínim. Tot plegat per sortir a la foto, pornografia.\nHe de pensar (encara sóc un demòcrata, què voleu) que hi haurà un judici just i, sobretot, televisat. I que TOTHOM ho sàpiga TOT. La justícia espanyola fa dubtar, perquè de moment tot sembla un judici polític, una causa general contra allò que fa flaire d’independentista, de sobiranista o, fins i tot, de català. Perquè si no és així, de què cal tenir por? Que es faci el judici, però ara mateix. Amb el codi penal a la mà és palmari que no hi ha delicte de rebel·lió, ni de sedició ni delicte de malversació de cabals públics. I si condemnen als presos polítics (a qualsevol d’ells, un vaixell només) caldrà fer l’Interrail fins al Tribunal d’Estrasburg. Però que no vinguin amb galindaines i ximpleries. No estan a la mateixa alçada la negociació d’uns pressupostos que la llibertat dels representants de la ciutadania castigats per fer el que van prometre i pel que se’ls va votar.\njoanfoguet\tPolítica\tDeixa un comentari 17 Octubre 2018 22 Octubre 2018 2 Minutes\njoanfoguet\tPolítica\tDeixa un comentari 6 Setembre 2018 7 Setembre 2018 3 Minutes


Acord per començar a substituir els busos per unitats elèctriques a l'entorn d'estacions d'FGC a Sant Cugat i Olesa - TV SantCugat.cat\nAcord per començar a substituir els busos per unitats elèctriques a l’entorn d’estacions d’FGC a Sant Cugat i Olesa\n9/08/2021 – ACN /\n– El Departament de la Vicepresidència i de Polítiques Digitals i Territori i Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC) han signat els primers acords per a substituir l’actual flota d’autobusos que connecten amb les estacions per unitats elèctriques.\nLes primeres línies on es farà el canvi són la que va des de l’estació de Sant Joan, a Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental), fins al polígon Can Sant Joan, i la de l’estació d’Olesa (Baix Llobregat) que arriba fins a Esparreguera. Es preveu que els nous busos estiguin en circulació la primavera de 2022. Amb la resta de línies, s’analitzarà cada cas per valorar quines són les necessitats específiques de mobilitat per fer una migració a l’ús d’energies netes.\nA la resta de línies s’està valorant quin vehicle és el que tècnicament s’adapta millor a cada necessitatACN Sant Cugat del Vallès .\nA la línia Olesa de Montserrat-Esparreguera se substituiran els dos actuals autobusos dièsel de 12 metres per altres dos d’elèctrics. La demanda d’aquesta línia és de 44.000 viatges/any, segons dades del mateix 2019.\nA la resta de línies d’aportació, fins a arribar a les set previstes, s’estan fent proves amb diferents vehicles i fabricants per determinar l’opció tècnicament més viable per a cada recorregut, en funció de les possibilitats que ofereix el mercat i de les perspectives que pot arribar a oferir a curt termini en un sector, el de l’autobús elèctric, en ple desenvolupament. Les línies que s’estan analitzant són: Bellaterra-Parc de l’Alba (Cerdanyola del Vallès); Sant Vicenç dels Horts-Torrelles de Llobregat; Capellades-Estació; Piera-urbanitzacions; i Piera-Hostalets de Pierola.\nEl total de les set línies d’aportació d’aquest pla de descarbonització tenen una demanda anual de prop de 700.000 viatges, segons dades de 2019.\nSant Cugat, la ciutat amb la taxa de reciclatge més elevada\nPresentació del llibre “Castells de Catalunya”, amb concert de blues de la banda “Thee Time Losers”.


La maga Medea (1635)\n29 setembre 2020 06:21\nMiquel Ferrà i Martorell | 19 abril 2004\nPierre Corneille, el gran dramaturg francès (Rouen, 1606-París, 1684), autor de gran èxit i renovador del teatre clàssic, publicava la peça teatraMedea. Posava en joc sobre l'escenari, una vegada més, un personatge excepcional, la figura de Medea, maga, encantadora, nigromàntica, filla d'una rei de la Còlquida, que fugí amb Jasó, cap dels argonautes, quan gràcies als seus artificis s'hagué apoderat de la «llana d'or». També, gràcies al seu art, rejovení Essò, pare del seu espòs, però havent-la aquest abandonada, prengué revenja degollant els seus propis fills.\nÉs curiós que en els temps que corren s'esdevenen amb una certa freqüència fets semblants. La premsa ens dóna compte de tristíssimes històries de maltractaments, de violència de gènere, en el decurs de la qual, moltes vegades, les primeres víctimes són els infants de la parella. Qui no recorda aquell cas d'un metge alemany, que estant amb els seus fills de vacances a Mallorca, els assassinà per tal de venjar-se de la seva muller. O fa pocs dies, aquell altre individu que pegà foc a l'habitatge on dormien la seva dona i els seus fills. Sí. L'esperit de Medea, com tota semença del diable, segueix viu aquí i ara, entre nosaltres, i tal volta, per sempre més.\nDes de l'època clàssica el teatre s'ha servit d'aquest personatge. És una de les principals tragèdies d'Eurípides, el poeta dels grans poemes tràgics de Grècia. Nascut a Salamina, el 480 abans de Crist i mort el 405, destaca pel seu estil elegant i harmònic.\nLa crítica, però, li retreu la conducta irregular de la seva acció dramàtica i els llargs discursos dels seus personatges, sense pensar que els espectadors grecs eren grans afeccionats a l'oratòria i els debats de tribuna. Hom hi reconeix, però, la seva destresa en descriure les passions i fer parlar amb propietat els seus personatges, això és, que cadascú fa servir el seu llenguatge segons l'escala social a la qual pertany i les circumstàncies dins les quals se suposa que ha viscut.\nEl tema fou també tractat per altres poetes antics, potser amb menys art que Eurípides. Medea és també una de les millors tragèdies de Sèneca, però igualment se li retreu que l'argument no és més que una excusa per posar en joc llargues declamacions. Recordem que Luci Anneu Sèneca (Còrdova, 4 a.C.-Roma, 65 d.C.) era un home tan castigat per la tragèdia com les seves vuit obres teatrals del gènere (Medea, Les Troianes, Agamenó, Edip, Hipòlit, Fedra, Heracles furiós i Tiestes) que bona part dels seus sentiments s'havien de reflectir en les paraules dels actors. Després d'haver estudiat a Roma, ocupà els llocs de qüestor i cònsol, patint després un llarg desterro a Còrcega. Després d'alguns anys com a preceptor del fill de Neró, es retirà de la vida activa. En descobrir-se la conjura de Pisó, on ell hi apareixia implicat, l'obligà l'emperador a llevar-se la vida.\nTambé ell portava a sobre l'esperit tràgic de Medea.


La Fura dels Baus delata les barreres invisibles de les ciutats intel·ligents - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa Fura dels Baus delata les barreres invisibles de les ciutats intel·ligents\nLa companyia moianesa inaugura avui el Festival Grec a Montjuïc amb un espectacle en què participa l'actriu manresana Laia Oliveras\ntoni mata i riumanresa 30.06.2014 | 00:00\nL'espectacle de La Fura dels Baus transformarà el castell de Montjuïc en una ciutat intel·ligent la fura dels baus\nL'espectacle de La Fura dels Baus transformarà el castell de Montjuïc en una ciutat intel·ligent\nEl Festival Grec de Barcelona viurà aquesta nit el tret de sortida amb una de les inauguracions més imprevisibles dels darrers temps. La companyia moianesa estrena el festival al castell de Montjuïc amb M.U.R.S., un espectacle sobre els setges invisibles en les ciutats contemporànies que els creadors defineixen com el primer smartshow de la història. Un muntatge sobre el concepte de llibertat en les anomenades urbs intel·ligents del segle XXI que el públic podrà gaudir en plenitud si es descarrega una aplicació al seu smartphone.\nLa fortalesa militar guanyada per a l'ús civil serà l'escenari per on discorrerà aquest nou invent de La Fura. L'actriu Laia Oliveras (Manresa, 1977) serà una de les respon- sables de conduir els espectadors pels espais disposats en el recinte. "No havia treballat mai amb la companyia", explica la polifacètica artista bagenca, "tot i que els havia deixat currículum en altres ocasions", afegeix. "A la seva pàgina web vaig veure que convocaven un càsting per a actors de teatre físic, ballarins i gent de circ, i vaig pensar que jo complia tots els requisits", apunta Oliveras. Dels tres centenars d'aspirants "van fer una primera preselecció de cent vint persones i, finalment, vam quedar els nou finalistes que vam entrar a formar part de l'espectacle".\nM.U.R.S. és una idea que La Fura ha anat mastegant durant un any, però "nosaltres hem assajat tan sols un mes", comenta la manresana, conscient des del primer dia que "calien actors forts, perquè el treball que es demana requereix resistència".\nLa companyia bagenca no deixa mai indiferent i en aquesta ocasió les expectatives són altes. La Fura transformarà el castell de Montjuïc en el territori d'una ciutat intel·ligent -és a dir, altament tecnificada en benefici dels seus habitants- que oculta en la seva identitat les barreres que s'alcen en les anomenades societats lliures. Esclaus de les pantalles, els ciutadans de les metròpolis del segle XXI reviuen en la seva pell i en unes condicions diferents un setge com el que, fa tres-cents anys, van patir els vilatans de la capital catalana. En aquesta confluència de vivències s'ubica l'encàrrec pel Tricentenari que La Fura va rebre de l'Ajuntament de Barcelona, considerada la quarta smart city del món, segons els rànquings.


Joan Majó analitza la necessitat de reflexionar urgentment sobre les circumstàncies actuals que obliguen a fer canvis seriosos en els models empresarials\nper Joan Majó Enginyer i exministre Barcelona. 03 de març de 2021 05:30\nTreballadors amb mascareta a l'oficina | ACN\nTots aquells que considerem molt important el paper de les empreses en la societat, i sé que tant els redactors com els lectors d’aquesta publicació formem part d’aquest grup, necessitem fer urgentment una reflexió sobre les circumstàncies actuals que obliguen a fer canvis seriosos d’aquest paper en els propers anys. L’evolució de la humanitat, des de ja fa molts segles, ha estat produïda per diferents motors.\nEls més importants, segons el meu parer, han estat cinc. Per una banda, els canvis en les necessitats de les persones i l’aparició de nous reptes col·lectius; i per l’altra, l’increment dels coneixements humans, la disponibilitat de noves eines proporcionades per la tecnologia i la major capacitat d’agrupar-se i de col·laborar per resoldre conjuntament els problemes. Els dos primers han demanat, i els tres últims han fet possible, que es creessin nous models d’organització de la vida col·lectiva. Entre ells podem destacar els Estats en el camp polític i les empreses en el camp econòmic. No es poden entendre sense aquestes dues figures organitzatives els darrers tres segles.\nHem de ser conscients que ara ens trobem en uns moments de crisis, enteses com a canvi, per l’aparició de tres reptes que posen en qüestió el nostre sistema de convivència: la crisi ecològica, la crisi sanitària i la crisi produïda per la desigualtat econòmica i social, entre persones i entre països. Cada una d’elles posa en qüestió el futur i, per raons de sostenibilitat, hem de fer front simultàniament a les tres, entre altres motius perquè estan molt més relacionades amb allò que pugui semblar.\n"Hem de començar acceptant que d’aquí a pocs anys l’estructura de l’organització política serà una altra i que el paper dels Estats canviarà molt"\nSortosament estem també augmentant molt els nostres coneixements i tenim a la nostra disposició moltes noves tecnologies que ens hi ajudaran. Però per fer-ho, hem de començar acceptant que d’aquí a pocs anys l’estructura de l’organització política serà una altra i que el paper dels Estats canviarà molt, com ja veiem que està passant amb la globalització. I, encara que potser no sigui tan evident, també ha de canviar bastant el paper, la raó de ser i la forma d’organització de les empreses. Deixeu-me avançar unes poques idees molt simples i molt generals al respecte.\nCreació de producte o generació de valor?\nMolts consideren que la finalitat d’una empresa és la creació d’un producte (material o intel·lectual), o la prestació d’un servei. I molts pensen que és la generació d’un valor material que es reparteixen els que intervenen en ella, en forma de salari o de benefici. Això és real, és acceptat en general, i ha estat útil pel creixement de l’economia. Però vull posar de manifest algunes tendències que crec que hauran d’impulsar canvis, per fer front als reptes que he indicat i que poden modificar aspectes de la política i de l’economia.\n1. Producte i/o servei. En l’època industrial ens hem acostumat a resoldre les nostres necessitats a través de la possessió de productes materials (cotxes per viatjar, rentadores per netejar, llibres per llegir, aparells per escoltar música...). Encara que ja ho fem, cada cop més haurem de canviar més la “possessió” d’un producte per la possibilitat de “accedir” a un servei; i cada cop hi hauran menys fabricants de màquines i més empreses distribuïdores de serveis. Això reduirà molt el consum de productes minerals i d’energia per fabricar-los, i també canviarà les relacions capital-treball ja que no és la mateixa en una “fàbrica” que en una “oficina” o una “prestadora de serveis”.\n"Guanyar diners ha de deixar de ser la única finalitat d’una empresa"\n2. Interès personal i col·lectiu. Una gran quantitat d’empreses treballen per satisfer necessitats personals, però cada vegada hem de ser més conscients dels reptes que són col·lectius (equitat social, sostenibilitat ecològica, seguretat sanitària...). No n’hi ha prou amb intentar, com ara, evitar el seu agreujament establint un salari mínim, o un impost sobre emissions de CO2, o un tractament de residus. Cal que s’ampliï molt el concepte de Responsabilitat Social Corporativa de manera que passi a ser un finalitat empresarial paral·lela a les actuals, que deixi de ser una estratègia de millora d’imatge i que s’incorpori a la raó de ser. No hem de permetre que una empresa que estigui fent un gran servei a la col·lectivitat, desaparegui perquè no tingui un compte de resultats positiu. Guanyar diners ha de deixar de ser la única finalitat d’una empresa!\n3. L’origen dels ingressos. Poc a poc, no tots els ingressos personals hauran de sortir del treball retribuït, ni aquest ocuparà tanta proporció del temps de les persones. Això suposarà la necessitat d’anar pensant uns altres tipus de rendes, com la que ara ha nascut amb l’ingrés mínim vital, o alternativament, augmentant l’accés a serveis públics gratuïts. S’ha de consolidar i mantenir el que s’ha fet el segle XX.\n4. Capital privat o públic. La llibertat d’actuació de les empreses ha de ser gran, però ha d’estar sempre subjecte a la regulació i aquesta no hauria de permetre situacions com la que s’ha viscut recentment en el món de l’energia. Crec que fins i tot s’hauria d’acceptar que hi ha d’haver un tipus d’empreses que, per la naturalesa de l’activitat, han de ser sempre de capital públic, i en alguns cassos de capital mixte, aprofitant alhora els avantatges de la gestió professional qualificada, tenint cura dels objectius socials col·lectius.\n"Cal que les empreses segueixin sent un element fonamental de les nostres societats però sense caure en els errors d’alguns règims dictatorials"\nEn resum, cal que les empreses segueixin sent un element fonamental de les nostres societats però sense caure en els errors d’alguns règims dictatorials, caldrà repensar-les per fer front millor a les noves exigències socials. N’haurem de parlar molt!\nUn programa per ajudar a les empreses en la recerca de fons


Ribó confirma que els cementeris estaran oberts “si no hi ha una orde expressa per a tancar-los” - À Punt\nRibó confirma que els cementeris estaran oberts “si no hi ha una orde expressa per a tancar-los”\nL’alcalde llança un missatge tranquil·litzador després que ahir el regidor de Cementeris no descartara tancar-los pels contagis.\nEl Cementeri General de València en una imatge de la setmana passada, quan els primers visitants ja acudien a portar flors / À Punt Media\n29 d'octubre 2020 - 13:55\nEls cementeris de València estaran oberts el pròxim cap de setmana, quan se celebra la festa de Tots Sants. Així ho ha confirmat l’alcalde de València, Joan Ribó, després que ahir, dimecres, el regidor responsable d’aquestes instal·lacions, Alejandro Ramón, advertira que si continuaven incrementant-se els contagis de Covid-19 a la ciutat, el consistori no descartava tancar “dissabte o diumenge” els cementeris.\nL’alcalde ha eixit al pas d’aquestes declaracions de Ramón i ha assenyalat que “si no hi ha una orde expressa” per a tancar-los, els cementeris de València estaran oberts perquè l’ajuntament ha treballat “d’una manera molt clara en aquesta direcció” i en establir les mesures perquè les visites siguen segures. Joan Ribó ha volgut llançar un missatge de “tranquil·litat”, però això sí, ha fet una crida perquè els visitants acudisquen a aquestes instal·lacions d’una manera escalonada per a no concentrar-se el diumenge, festivitat de Tots Sants.\nEl primer edil ha demanat “prudència” als veïns i els ha instat a mostrar un “respecte escrupolós” a les normes marcades per les autoritats sanitàries per a evitar l'expansió de la Covid-19, també als cementeris. “Estem en un moment complicat, encara que València, si mirem els mapes, és de les zones amb menys nivell de contagi. Però si mirem les gràfiques, el creixement és molt gran”, ha matisat.\nPer aquesta raó, l’alcalde de València ha demanat als visitants que no s’amunteguen, que facen un esforç per a distribuir-se entre els espais dels cementeris i ha fet una crida perquè “si pot ser, no hi vagen el diumenge perquè és previsible que dissabte i diumenge hi vaja molta gent”.


GIRONA F.C. Genuine: Compartir abans que competir – Penya Saltenca del Girona F.C.\nVull començar dient-vos que em complau enormement poder dedicar el darrer article de la temporada 2018-2019 a l’equip Genuine del Girona F.C.\nEls equips de la Lliga Genuine estan formats per jugadors que, amb una edat mínima de 16 anys, que acrediten una discapacitat intel·lectual mínima del 33%. Aquests equips participen en una lliga de futbol 8, jugant partits de 4 parts de 10′ cadascuna. La competició es concentra en 4 fases amb seu fixa per a cada equip. Podeu veure tot el detall de la competició del nostre equip Genuine en aquest enllaç.\nLa Lliga Genuine és una iniciativa que enguany compleix la seva segona edició. Una lliga que no té cap altre referent a tot el món i que té com a equips fundadors Levante, Nàstic i Mallorca. Durant la temporada 17-18 va comptar amb 18 equips. En aquella primera edició, el Girona F.C. ja vam ser-hi presents. En aquesta segona temporada, la lliga Genuine ha comptat amb 30 equips.\nDins l’esport, sovint es perd de vista alguns dels valors que haurien de ser referents per a tots els participants (independentment de la categoria o nivell de professionalisme en què competim). Els jugadors de la lliga genuine podem afirmar que en són autèntics mestres en valors com ara solidaritat, companyerisme, esportivitat, esperit de superació, amor a l’escut que cadascú defensa i respecte i convivència envers als rivals. Valors, tots ells, impregnats dins de tots i cadascun dels integrants de l’equip Genuine. Sense cap por a equivocar-me, l’equip Genuine del GFC és un autèntic líder en valors.\nI és que el lema de la lliga Genuine és : “compartir abans que competir” . El propi lema ens exemplifica clarament de què estem parlant. Al llarg de la competició, es plantejen dues classificacions : La classificació tradicional on es computen victòries i derrotes, però també hi ha una segona classificació, tan important com la primera, que és el premi “Fair Play”. Aquest premi s’obté mitjançant votacions en tots i cadascun dels partits, en respecte de l’esportivitat demostrada per cada equip. S’emeten 3 votacions per a cada equip en cada partit : Una de la taula d’anotacions, una altre de l’arbitre i una tercera de l’equip rival. Es té en compte si hi ha hagut protestes, si hi ha hagut joc net, bon comportament dels jugadors etc.\nLa plantilla actual de l’equip Genuine del GFC està formada per una selecció de jugadors procedents de diferents fundacions i associacions, com ara Fundació els Joncs, Fundació Astres, Fundació Astrid 21, Fundació Ramón Noguera, Associació Junts i Endavant i La Fageda.\nEls integrants de la plantilla, juntament amb el seu staff tècnic han participat enguany en la lliga Genuine Santander, sota el patrocini d’esponsors de renom a nivell nacional i mundial, com ara Banc de Santander, El Corte Ingles, Danone, Allianz, Nike, Cuétara y Telepizza. Aquest darrer, ha tingut la brillant iniciativa de presentar en els catrons de pizza que rebeu a cada vostra, la fotografia dels diferents equips de la Lliga Genuïne.\nAixí doncs, el repartidor es pot presentar a casa vostra “amb tot l’equip Genuine” fotografiat a la capsa de la pizza. Mireu sinó l’envoltori de pizza que vaig rebre l’altre dia a cada meva:\nA més a més dels esponsors generals de la competició, l’equip Genuine del Girona F.C. també pot gaudir d’ajuts per part de diferents entitats a nivell local, com ara l’Obra Social de la Caixa.\nLa Penya Pere Pons, Konig, Les Alzines, la Penya Cassanenca o la Federació de Penyes del GFC, qui va donar la totalitat dels beneficis del torneig FUT7 de penyes celebrat el passat mes de juny a l’equip Genuine en són uns quants exemples d’aportacions solidàries a una causa 100% genuine.\nPer tant, ja veieu que aquest darrer article, sens dubte és el millor de tota la temporada, perquè tracta de solidaritat i de valors i d’esperit de superació com ja he comentat abans.\nFa pocs dies, em vaig reunir amb l’Albert Mateos ( responsable de l’Àrea Social del GFC ) i amb en Jordi Gruartmoner ( delegat 2n de l’equip Genuine ) , i a tots dos se’ls il·luminava el rostre quan em comentàven detalls de la convivència amb la gent de l’equip. Moltes anècdotes sobre els partits, els entrenaments, els desplaçaments, les vivències i noves amistats dels jugadors amb d’altres jugadors d’equips “rivals”, participació en rodes de premsa, primeres experiències de viatges en AVE o avió per a un grup de joves, a qui l’esport els hi planteja a molts d’ells, una oportunitat per conviure, per reforçar vincles socials i per millorar la pròpia auto-estima, en alguns casos deteriorada sense que ells en tinguin cap culpa.\nL’staff tècnic de l’equip Genuine és gairebé igual que l’staff de qualsevol altre equip, amb la particularitat de la presència d’una auxiliar de farmàcia (Sra. Alba Batllori) qui té cura de la medicació que alguns dels integrants de l’equip, han de pendre de forma pautada durant els desplaçaments.\nDurant el lliurament del trofeu Nino a en Pere Pons, també vaig tenir l’oportunitat de compartir uns minuts de conversa amb el capità de l’equip, l ‘ Àlex Benjumea. Un capità de cap a peus, i millor persona. Un excel·lent representant de tot l’equip. Pere Pons i Àlex Benjumea, de capità a capità. Se’m posava la pell de gallina parlant amb tots dos. Orgull gironí el que demostren tots dos capitans, sens cap dubte.\nFixeu-vos que en cap moment de l’article hem mencionat estadístiques de victòries, ja que en aquest equip, l’esperit competitiu és una sola variable de les moltes que configuren el concepte de la Lliga Genuine. La competició també és important per aquest equip, però és un element més, però no el més important com podeu deduir de tot el que s’ha escrit fins aquí.\nAcabem dient que som molts els aficionats al GFC (m’incloc, però per poc temps) , que no hem vist mai un partit ni un entrenament del nostre equip Genuine. Us animo a poder-los veure en acció en algun dels partits que jugui a Girona o les seves rodalies. En cas que no pugueu assistir-hi, us animo a veure’ls entrenar un dia. De ben segur que més d’un sortirà més satisfet que no pas en els partits de primera divisió que hem estat patint al llarg de tot l’any.\nEnhorabona a tot l’equip Genuine per haver arribat fins aquí. Sou grans, molt grans, però encara podeu crèixer més. Els vostres valors són un referent per a tots nosaltres.


El seu objectiu és donar a conèixer les moltes possibilitats que ofereix el nou finançament, sigui privat, públic, cooperatiu o ètic i com aquest pot complementar i optimitzar el finançament tradicional que ofereix la banca, adaptant les diferents fonts de finançament a les característiques i necessitats de cada empresa i singularitat de cada projecte.\nA través de la formació es repassarà el catàleg de finançament tradicional, públic, privat, cooperatiu, ètic i responsable, identificant totes les possibilitats que avui te un emprenedor, un autònom, una cooperativa, una PIME i donar les pautes per gestionar-les. Els dies i horaris són:\n·29 de setembre i 1 d’octubre d’11 a 13.30 hores.\n·2 d’octubre de 11 a 14 hores.\nLes inscripcions estan obertes fins el 28 de setembre i les places són limitades. Per més informació podeu escriure a sae@guixols.cat o trucar al 972 32 70 33.


El PP intenta mossegar vot a Vox: Vidal-Quadras i Álvarez de Toledo s'afegeixen a la campanya | NacióDigital\nper Pep Martí , 5 de febrer de 2021 a les 13:24 |\nAlejandro Fernández i Cayetana Álvarez de Toledo conversant telemàticament amb Aleix Vidal-Quadras. | PP català\nLa campanya d'Alejandro Fernández ha virat avui clarament a la dreta. Ho ha fet amb un acte a l'Hotel Miramar que ha tingut com a protagonistes la diputada Cayetana Álvarez de Toledo i Aleix Vidal-Quadras, expresident del PP català i -data rellevant- expresident de Vox. És el segon cop que participa en un acte del PP català des que va abandonar el partit. L'anterior va ser el novembre del 2019, amb motiu de les darreres elecccions espanyoles.\nEl president del PP, que tindrà un gran protagonisme en la campanya, equipara l'independentisme a Vox mentre Alejandro Fernández assegura que "votar Salvador Illa és fer-ho a Esquerra Republicana"\nDesprés de les operacions per atraure vot provinent de Ciutadans (amb el fitxatge de Lorena Roldán) i de sectors més moderats, amb la inclusió de la regidora Eva Parera, el PP busca ara esgafrrapar en la franja on competeix amb Vox. Álvarez de Toledo ha fet una intervenció dura, en la seva línia, d'atac al "populisme" i a l'independentisme, elogiant "el formidable discurs del rei" del 3-O i elogiant la "higiènica" actuació policial de l'1-O. La diputada ha advertit al bloc independentista que l'expressió "ho tornarem a fer" vol dir "tornar a entrar a la presó" i que el sobiranisme va tenir l'octubre del 2017 l'oportunitat de deixar enrere l'"adolescència".\nLa diputada per Barcelona -que va ser cessada per Pablo Casado com a portaveu al Congrés- ha anat desgranant el seu discurs en forma de manaments i ha carregat contra el PSC i el seu candidat, assegurant que Salvador Illa és l'única via perquè "maduri la fruita del procés". Ha dit que els socialistes volen "una fusió nuclear entre socialisme i separatisme", una fusió que es vol fer "a costa de la Constitució". Álvarez de Toledo ha atribuït la "decadència de Catalunya" al "nacionalisme identitari".\nCom ha fet en altres ocasions, ha tornat a acusar els partits i governs constitucionalistes de no haver estat a l'alçada del repte que suposa el sobiranisme i ha afirmat que l'únic projecte que encara no s'ha intentat fer és el d'una "política consitucionalista", que passa perquè els "nacionalistes" abracin la "democràcia". Ha propugnat que des de l'Estat es construeixi una "potent nació cívica", que seria "l'entrada de Catalunya en l'edat adulta".\nÁlvarez de Toledo ha parlat de la "traïció socialista" a la Constitució. "És la via Illa, que no és una tercera via" sinó un camí per aconseguir una "mutació constitucional" en aliança de l'independentisme després del fracàs de l'opció unilateral.\nVidal-Quadras ha recordat que no pertany en aquests moments a cap partit però ha elogiat Alejandro Fernández, de qui ha dit que s'hi sent representat cada vegada que l'escolta. Ha titllat el sobiranisme d'actuar "sense escrúpols i moltes vegades amb violència", mostrant orgull per la "lluita" contar l'independentisme. Però s'ha queixat del "foc per l'esquena" que a vegades han patit els que s'han atrevit a plantar cara al sobiranisme.\nL'expresident del PP català ha definit el sobiranisme com un "monstre" sempre insaciable. Per això, ha dit, totes les polítiques d'apaivagament o de concessions és inútil: "Se l'ha de combatre sense descans en el terreny de les idees i les urnes fins aconseguir la seva derrota". Intentar "passar pàgina", com volen alguns, ha afirmat, és un greu error que portarà a una sortida traumàtica i una "ruptura violenta".\nAlejandro Fernández ha presentat el populisme com el recipient de quasi tots els defectes de l'ésser humà ("menys la luxúria, que no l'aconsegueixo trobar en cap dels dirigents populistes") i ha sostingut que "tots els populismes acaben igual: assaltant el Capitoli o la delegació d'Hisenda". El candidat del PP ha defensat passar de "la nació identitària" a la "nació cívica", basada en els valors fundadors de la UE.\nVidal-Quadras va ser president dels populars catalans entre 1991 i 1996, i eurodiputat entre els anys 1999 i 2014. Després, discrepant de la línia de Mariano Rajoy, va abandonar la formació i es va afiliar a Vox, partit ultra que va presidir durant un any. Aviat se'n va allunyar, després de defensar un acostament a Ciutadans i a UPyD.\nSegurament, en la trajectòria d'aquest catedràtic de Física Atòmica i Nuclear, es concentren totes les contradiccions i dificultats que han conformat la història de la dreta espanyola a Catalunya. Mai ha acabat de trobar el seu lloc. Jove d'idees moderades, va militar durant el tardofranquisme a la Unió Democràtica de Coll i Alentorn, que va abandonar per la dreta. Sent un jove parlamentari del PP, a finals dels vuitanta, va assajar un discurs de catalanisme tènue (arribant a parlar de "nació catalana" al Parlament).\nMembre d'una nissaga de l'alta burgesia de tota la vida, José María Aznar es va deixar seduir per la seva brillant oratòria i pel cognom. Però un cop al cim del PP català, tot van ser problemes. Va obtenir uns bons resultats en les eleccions del 1995 (17 diputats), però les tensions amb les diverses famílies del partit i especialment amb l'"establishment" que representaven Jorge i Alberto Fernández va encetar una guerra interna que va agitar la formació.\nEls seus discursos irònics, la fúria amb què atacava Jordi Pujol i el seu atac contra la immersió lingüística, en una deriva cada vegada més intransigent, el van fer admirat en sectors de la dreta més dura... i el van acabar enfrontant al mateix Aznar, necessitat dels vots de CiU el 1996. Enviat a Brussel·les, va començar el seu periple cap a l'ostracisme.\nCom era inevitable, Vidal-Quadras va acabar abandonant el PP de Mariano Rajoy i es va acostar breument a Vox. Aquest divendres ha tornat a un acte del PP. En l'inici de campanya, esmentàvem els "desapareguts" del PP en aquesta cursa electoral (de Jorge Fernández a Enric Millo). Però aquesta és també una campanya de reapareguts en un partit on encara perviuen les ferides de velles batalles.\nEleccions 14-F, Política, 14-F, Vox, eleccions, PP català, Aleix Vidal-Quadras, PP, Cayetana Álvarez de Toledo, Alejandrio Fernández, dreta, dreta espanyola, campanya electoral, eleccions catalanes 14-F


Victoria Ocampo - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(es) Ramona Victoria Epifanía Rufina Ocampo\n7 abril 1890\n27 gener 1979 (88 anys)\nEscriptora, traductora, editora i crítica\nAdolfo Bioy Casares ()\n(1965) Premi Maria Moors Cabot\n(1965) Prix du Rayonnement de la langue et de la littérature françaises (en)\n2 El seu període en Sur\nVictòria Ocampo pertanyia a una família aristocràtica, la història familiar de la qual es confon amb la història de la mateixa República Argentina. Era filla de Manuel Ocampo, enginyer i constructor de camins i ponts, i de Ramona Aguirre, i germana de Silvina Ocampo.\nVa viure a París amb la seua família, on va ser educada per institutrius i va estudiar en la prestigiosa Universitat de La Sorbona. L'any 1912 es va casar amb Bernardo de Estrada, de qui es va divorciar poc després. De la seua estada a França va portar a l'Argentina el gust per la literatura europea, que va reflectir generosament en Sur i amb invitacions personals a escriptors europeus a la seua residència.\nEl seu període en SurModifica\nLa seua tasca més destacada va consistir a fundar i dirigir la revista Sur el 1931, i l'editorial Sur en què va publicar textos d'importants escriptors argentins, com Jorge Luis Borges, el seu cunyat Adolfo Bioy Casares, Ernesto Sábato i Julio Cortázar. Però la importància de la revista raïa a difondre en el medi cultural argentí els escrits d'autors d'altres països, fonamentalment francesos, anglesos i nord-americans.\nEl seu origen social i el fet que fora una reconeguda opositora al govern nacionalista i populista de Juan Perón, que es va estendre des de 1946 a 1955, la van identificar amb un sistema cultural conservador i elitista, tot i que les seues relacions personals i la seua revista incloïen noms d'alguns escriptors comunistes. L'any 1953 va ser empresonada per la seua oposició a Perón. El 1960, va manifestar el seu disgust per la visita del secretari de redacció de Sur, José Bianco, a la Cuba castrista, i Bianco va renunciar al seu càrrec.\nVa ser la primera dona que va aconseguir una plaça en l'Acadèmia Argentina de les Lletres, fundadora d'un dels més antics moviments feministes de l'Argentina (la Unió de Dones), membre del PEN Club Internacional i doctora honoris causa de la Universitat Harvard.\nAbans de morir, va donar a la UNESCO sa casa a la ciutat de San Isidro, a 25 km al nord de la ciutat de Buenos Aires, i que havia estat l'antiga casa d'estiueig de la seua família durant el segle XIX. La casa amb tot el seu mobiliari va romandre tancada molt de temps; el 2003, un incendi en va destruir l'entresolat. Actualment la mansió funciona com a museu. També havia donat a la mateixa institució la seua residència d'estiu a la ciutat atlàntica de Mar del Plata, però aquesta va ser adquirida per la municipalitat, que la va convertir en centre cultural i museu.\nLa dura crítica dels escriptors peronistes, i d'alguns intel·lectuals d'esquerra a la seua figura, va començar a temperar-se després de la seua mort, en la mesura en què era reconeguda com una de les més importants animadores culturals de l'Argentina del segle XX.\nVa escriure diversos assaigs, entre ells els dedicats a Emily Brontë, Lawrence d'Aràbia i Virginia Woolf, nombrosos articles, una llarga sèrie de Testimonios (deu volums en total, que es van publicar entre 1935 i 1977) i una autobiografia, publicada en sis volums després de la seua mort. Aquestes dues últimes obres són considerades valuosos documents històrics sobre la vida cultural i les relacions de la intel·lectualitat argentina amb la literatura europea i ocasionalment nord-americana.\n↑ Fuentes, Manuel; Tovar, Paco. A través de la vanguardia hispanoamericana (en castellà). PUBLICACIONS UNIVERSITAT ROVIRA i VIRGILI, 2011, p. 206. ISBN 8484241858.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Victoria Ocampo\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Victoria_Ocampo&oldid=21677603»\nDarrera modificació: 13 ago 2019 a les 16:11


Suport Associatiu - PDC Besos Maresme\nEl teixit associatiu enriqueix el nostre barri i és un element clau per a la cohesió i la convivència. El Pla Comunitari en col·laboració amb el Casal de Barri, dóna suport a associacions del territori i ofereix eines que promouen i visibilitzen el treball que es realitzen les entitats.\nA través d’un procés participatiu hem construït els gegants del barri.\nEl projecte pretén crear sentiment de barri. És el punt de partida per dotar al barri Besòs-Maresme d’imatgeria festiva popular de construcció veïnal. Vol incloure la diversitat cultural del barri així com recuperar la memòria històrica.\nUneix-te a la Colla Gegantera del Besòs-Maresme i gaudeix a les trobades d’arreu de Catalunya.\nEnvia’ns un e-mail a geganterabesosimaresma@gmail.com o contacta per facebook


S'estrena 'El jove Barber de Sevilla' al Petit Liceu\nL'adaptació de l'òpera de Rossini és una coproducció del Gran Teatre del Liceu i l'Associazone Lirica e Concertistica de Como (Itàlia)\nJa fa més de 15 anys que el Gran Teatre del Liceu aposta per una programació adaptada als més petits de la casa. La temporada 2017-2018 ha començat aquesta setmana amb l'estrena d'El jove barber de Sevilla, una adaptació de l'òpera de G. Rossini.\nEl repte principal és presentar als infants una obra escrita fa dos-cents anys i mantenir-los asseguts i atents a les butaques del teatre de la Rambles. "És el públic més exigent, no sol dir mentides. I si no ho entenen, pregunten", comenta Francesc Vidal, encarregat dels arranjaments musicals i de la versió catalana i castellana del text adaptada a la música.\nL'obra té una durada d'1 hora i 25 minuts, mentre que l'original va més enllà de les dues hores. La dificultat, doncs, també és no perdre l'esperit de la trama argumental ni musical. "Nosaltres escurcem les àries, les repeticions ornamentades, que són més aviat per al lluiment del cantant. Però no ho pots fer de manera quirúrgica, has de tenir en compte l'harmonia, els moviments escènics del cantant, etc."\nPer a Vidal, la part més complicada però és "que la música concordi amb el text i viceversa". A més de tenir present el públic al qual està adreçat l'espectacle: "El text ha de tenir gràcia i ha de respectar la prosòdia. Si pot ser ha de rimar, i això en el català no sempre és possible. T'ho has de fer venir bé i jugar amb la part idiomàtica perquè a la gent li faci gràcia. Per exemple, hem inclòs les paraules 'botifler i bandarra' en una mena d'esbroncada d'un personatge, tot i que Rossini no la diu al seu text".\nEl jove barber de Sevilla s'ha estrenat aquesta setmana en sessions escolars. Els nens i nenes de segon cicle de primària han treballat l'obra a l'escola, i un cop arriben a la platea del Liceu també en són partícips, ja que hi ha unes cinc peces on canten juntament amb els protagonistes. Però els dissabtes i diumenges d'octubre –concretament els dies 15, 21, 28 i 29–, les sessions estan pensades per al públic familiar.\nAquesta adaptació de l'òpera buffa de Rossini és una coproducció del Gran Teatre del Liceu i Aslico (Associazione Lirica e Concertistica de Como), sota la direcció escènica de Danielo Rubeca i la direcció musical de Daniel Gil de Tejada.\nProperament es podran veure al Liceu La petita flauta màgica de Mozart i Guillem Tell del mateix Rossini.


“El Circuit va revitalitzar el món del motor a Catalunya” | Esports | EL PAÍS Catalunya\n“El Circuit va revitalitzar el món del motor a Catalunya”\n“Ell té sempre les de guanyar. Tractar amb Ecclestone és una lliçó de modèstia”\nBarcelona 10 MAI 2015 - 22:25\tCEST\nSebastià Salvadó, president de el RACC. JOSÉ IRÚN\nDesprés de 25 anys de funcionament, el Circuit de Barcelona-Montmeló ha cobert ja alguns dels seus objectius. "Va servir per revitalitzar el món del motor a Catalunya", afirma sense embuts Sebastià Salvadó, president del Reial Automòbil Club de Catalunya (RACC) i un dels principals promotors de la construcció del circuit català, després de comprovar la caiguda que havia sofert la indústria motociclista i automobilista per culpa de la crisi i de l'absència de les grans competicions després del tancament de la de Montjuïc el 1975. Ara, amb 82 anys, es prepara per celebrar les noces de plata del traçat català i també per deixar la presidència del RACC després de 30 anys de servei.\nPregunta. Per què van prendre la decisió de fer el Circuit?\nResposta. El 1980 va ser deshomologat el circuit de Montjuïc com a conseqüència de l'accident que s'havia produït el 1975. Llavors la junta del RACC va decidir comprar terrenys per construir un circuit. La primera opció va ser Caldes de Malavella. Però allà governava un grup independent que va fer inviable el projecte. Ens vam adonar que, a més, allò quedava massa lluny de Barcelona. Vam concloure que el Circuit no podia ser a més de 30 quilòmetres de la ciutat. Vam estar mirant per la zona de Terrassa, on ara hi ha el Club de Golf del Prat, i també a la zona de Granollers i Montmeló. I vam arribar a la conclusió que aquesta ubicació era la millor. Així que el vam construir allà.\nP. El pressupost inicial va ser d'uns 2.500 milions de pessetes (uns 16 milions d'euros). D'on van sortir els diners?\nR. Des del primer moment vam tenir l'ajuda de la Generalitat de Catalunya. Les gestions de Josep Lluis Vilaseca, llavors secretari d’Esports, i de Jordi Pujol, com a president, van ser crucials perquè el projecte pogués realitzar-se. Sense Vilaseca ara no hi hauria circuit. Ells van assumir el 80% del cost. Nosaltres, des del RACC, vam aportar els terrenys, valorats en més de 700 milions de pessetes. Van ser moments complicats. Es van prendre decisions difícils. Però tothom va col·laborar-hi: el Consell Superior d’Esports i La Caixa també van posar-hi diners.\nP. Per què era tan important que la F1 tornés a Catalunya?\nR. Feia 15 anys que no teníem F1, des del 1976. Catalunya havia estat la seu de la indústria del motor a Espanya. I així va seguir. Després va arribar aquella crisi tan brutal que va destruir empreses com Montesa, Derbi, Bultaco, Ossa. Però tot allò va deixar un pòsit que mai ha desaparegut. En cotxes, aquest predomini també es va qüestionar, especialment quan Jerez es va endur els grans premis de motociclisme i de F1. Per això era important recuperar aquest patrimoni històric. I amb el circuit va tornar l'alta competició, els plans de formació de pilots i la passió pel motor. Ara, només cal veure les graelles de motociclisme i de totes les categories d'automobilisme per comprovar el creixement que hem aconseguit a Catalunya.\nP. Quins records té d'aquell primer Gran Premi d’Espanya al Circuit, el 29 de setembre del 1991?\nR. Va haver-hi molts nervis. Gent que va entrar sense pagar. Va ser una estrena. I va haver-hi una pluja imparable. Els pneumàtics suraven pel pàdoc. Quan al cap d'uns mesos van tornar a remoure la terres de les tribunes, es van trobar desenes de sabates sota el fang. Però ho vam tirar endavant contra vent i marea. En l’àmbit competitiu, recordo la pugna que va haver-hi entre Nigel Mansell i Ayrton Senna, fent tota la recta principal en paral·lel, fins que Mansell va superar el brasiler. La victòria va ser per a ell, seguit d’Alain Prost. Senna va ser cinquè.\nP. Suposo que un dels millors records dels 25 anys de Circuit va ser quan el 2007 es va aconseguir una assistència de 140.000 espectadors, el rècord.\nR. Sens dubte. Però ara mateix aquella xifra em sembla inassolible. Estem molts satisfets si aconseguim els 90.000. Aquell any, Alonso acabava de ser dues vegades campió mundial i va ser la bogeria. Igual que ha passat amb Nadal en tennis, o amb Ballesteros en golf. Les coses són diferents ara.\nP. Quin és el pitjor record que guarda dels 25 anys de curses en el Circuit?\nR. El pitjor? Les negociacions amb Bernie Ecclestone. No en tingui cap dubte. Són tremendes.\nP. Per què? Com es desenvolupen?\nR. Nosaltres demanant, suplicant, insistint. I ell, de tant en tant, ens concedeix un trosset de pa… sense formatge, mentre veiem com ell va menjant. No rigui, no. La veritat és aquesta.\nP. Però si vostè és molt amic seu i quan ve a Barcelona sempre sopen junts i el visita a casa seva.\nR. Això és cert. I mentre sopem o ens prenem un cafè l'ambient és summament cordial i amigable. Però quan comencem a negociar, em diu: “Bé, ja saps que ara entrem en un altre departament”. “Sí, sí, ja ho sé”, li responc. I llavors comencen les garrotades. I com que ell té sempre les de guanyar, tu has de limitar-te a forçar, a buscar subterfugis, plantejar noves idees, buscar solucions creatives. Però quan li dius: “Escolta, aquí hi ha un problema”. La seva resposta és contundent: “No és que hi hagi un problema. Tu tens un problema”. Et deixa molt clar quin és el caire de la negociació. Li asseguro que tractar amb Ecclestone és una lliçó de modèstia.\nP. No obstant això, sempre s'ha comentat que el Circuit té un tracte de favor gràcies a vostè.\nR. Jo no diria tant. Tenim un tracte assenyalat, potser una mica diferent. Però, esclar, com que el preu per organitzar una cursa de F1 va pujant a tot el món, a nosaltres també ens afecta i cada vegada és més car. Personalment, estic content amb el tracte que em dóna. Però de la negociació entre companyies, no. Perquè aquest joc el juga perfecte. I que consti que em considero amic seu i me l’estimo. Però en la taula de negociació em deixa pelat.\nP. I ara que, després de 30 anys en la presidència del RACC, anuncia que abandona el càrrec, què passarà amb aquestes negociacions?\nR. Per la meva banda, intentaré mantenir viva aquesta relació amb Bernie. Però és clar que algú haurà d'agafar el relleu. I penso que Vicens Aguilera, el president del Circuit, ajudarà molt en aquest sentit. Ja ho fa ara. I ho fa molt bé. És tenaç i sistemàtic.\nP. Què és el que més destacaria de la seva llarga presidència en el RACC?\nR. Haver convertit aquesta institució en un club social. Gràcies a la fundació, no només ens ocupem de les incidències dels nostres socis, sinó que hem creat una entitat que ens beneficia tothom. Hem tingut un pes decisiu en temes vitals com la seguretat vial i el descens d'accidents: cinturó de seguretat, carnet per punts, estudis sobre les distraccions al volant. Són temes en els quals el RACC ha tingut una incidència determinant. Avui se sap que les distraccions produeixen el 40% dels accidents, però abans ningú parlava d'això.\nP. La seva presidència va ser també determinant per recuperar i mantenir l'alta competició: el circuit, la F1, el Mundial de motociclisme, el Ral·li de Catalunya.\nR. Ens vam anar introduint en la Federació Internacional i això ens ha ajudat. Tenim una gran representació. Amand Barfull, director esportiu de l RACC, és també president de la comissió de ral·lis de la FIA. I això és només un exemple. Tot això ens dóna molta força. I una altra persona crucial al món de les motos ha estat Joan Moreta, que ha anat ajudant tots els grans pilots del moment i ha permès l'explosió del motociclisme català i espanyol. Aquestes coses no tenen preu. I per mi constitueixen una gran satisfacció.\nP. Per què ho deixa?\nR. Perquè ja tinc 82 anys i migà. Però sobretot perquè es produeixen les circumstàncies adequades per a fer-ho. El 9 de març va fer 30 anys que vaig agafar la presidència. Ara la situació millora. No volia deixar el vaixell amb temporal. D'altra banda, havíem dissenyat un pla estratègic per a la viabilitat de l'entitat que ja està funcionant. I, finalment, d'acord amb els estatuts, tindrem eleccions el setembre de l’any que ve. I m'agrada que la transició es faci amb la màxima eficàcia. Penso que Josep Mateu, que fa 20 anys que s’està amb nosaltres, és un candidat excel·lent per substituir-me. I vull donar-li un temps perquè pugui adaptar-se. He gaudit molt en el càrrec i penso seguir fent-ho a la fundació. No estaré quiet, això segur.\nFOTOGALERIA | Rugeix el motor a Montmeló


Mostra fotogràfica sobre els refugiats d'Uganda al Parc Científic de Lleida\nper Redacció 25/11/2020 17:00h\nMostra fotogràfica sobre els refugiats d'Uganda al Parc Científic i Tecnològic | LleidaDiari.cat\nLa sala d'exposicions de l'edifici CEDICO del Parc Científic i Tecnològic Agroalimentari de Lleida acull la mostra fotogràfica 'Sight by side' que reflecteix la situació dels refugiats a Uganda i la vida de les comunitats d'acollida des de la perspectiva del fotògraf català Guillem Trius i de la fotògrafa ugandesa Esther Ruth Mbabazi.\nTots dos van ser els guanyadors d'un concurs convocat per la Comissió Europea el 2019 que els va portar durant quinze dies als camps de refugiats del nord d'Uganda per desenvolupar conjuntament un projecte fotogràfic que dona a conèixer les desigualtats que es viuen al país i els projectes que s'hi realitzen a través del fons europeu 'Trust fund for Africa'. La mostra ha estat organitzada pel centre Europe Direct de l'Ajuntament de Lleida i la Representació de la Comissió Europea a Barcelona. Es pot contemplar fins al 10 de desembre. L'horari de la sala d'exposicions de l'edifici CEDICO és de 9.30 h a 14.30 h.\n'Sight by side': el que s'han endut aquells que han de marxar; el que trobarien a faltar els que són a casa\nDurant el seu viatge, Mbabazi i Trius van poder observar els projectes finançats pel Fons fiduciari d'emergència per a l'Àfrica (#AfricaTrustFund) de la UE i van poder conèixer els beneficiaris. La part d'Esther Ruth es titula "Things we carry" i està centrada en els refugiats de Sudan del Sud. Va fotografiar els objectes que els refugiats es van portar quan van haver de marxar dels seus països. Guillem Trius es va centrar en la comunitat d'acollida, els ugandesos, i el títol de la seva part és "What we really miss". Va fotografiar el que els vilatans van dir que trobarien a faltar si haguessin de marxar.\nQuè és el Fons fiduciari d'emergència per a l'Àfrica?\nEl Fons fiduciari d'emergència per a l'Àfrica (#AfricaTrustFund) de la UE col·labora amb els països on opera per mirar de resoldre-hi les causes profundes de la desestabilització, el desplaçament forçós i la migració irregular a tres regions concretes: el Sahel i el llac Txad, la Banya d'Àfrica i el nord d'Àfrica. Actualment, la Banya d'Àfrica acull 4,5 milions de refugiats, és a dir, el 70 % de tots els refugiats d'Àfrica i més del 20 % dels refugiats d'arreu del món; en qualsevol cas, el més gran nombre de refugiats del continent africà.\nEls projectes del Fons fiduciari tenen com a objectiu impulsar el desenvolupament econòmic, l'accés als serveis bàsics, la prevenció de la migració irregular, la lluita contra el tràfic d'éssers humans, la prevenció de conflictes o la lluita contra les violacions dels drets humans o pel respecte dels principis de l'estat de dret.


Setmana Santa en confinament: la força espiritual | UAO CEU\n🎓 Setmana Santa en confinament: la força de l’espiritual\nVivim una Setmana Santa atípica, sense expressió popular de la devoció, ni tampoc desplaçaments vacacionals. No obstant això, les limitacions a la mobilitat poden suposar un esperó per concedir més presència a realitats connectades amb el sentit més autèntic de la Pasqua.\nFecha: dimarts, 07 de abril de 2020 a las 17:15h\nSetmana Santa en confinament: la força espiritual\nVivim una Setmana Santa atípica, sense expressió popular de la devoció, ni tampoc desplaçaments vacacionals. No obstant això, les limitacions a la mobilitat poden suposar un esperó per concedir més presència a realitats connectades amb el sentit més autèntic de la Pasqua. Com explica la professora del grau en Psicologia i psiquiatra Montserrat Lafuente, "en la mesura en què cadascú pugui confinar-se en el seu interior podrà recrear-se en el significat de la litúrgia de la passió, mort i resurrecció".\nEn el context de les dificultats que travessem com a societat, aquesta vivència més reflexiva de la Setmana Santa cobra, a més, un sentit especial en termes de benestar personal. I és que l'espiritual és un punt clau per afrontar amb enteresa les adversitats. "La força que ens porta a sortir de nosaltres per donar-nos, per donar el millor, és una força d'esperit", afirma Lafuente.\nAixí ens ho manifesta l'observació de fenòmens de resiliència, que és la capacitat per fer front amb èxit a les dificultats i, fins i tot, créixer amb elles. Les persones resilients s'adonen que "una força particular els ha permès fer més del que creien que eren capaces", apunta aquesta professora. Una força que ara veiem replicar-se "de manera molt generalitzada": "Sembla que estem rescatant la resiliència de l'anonimat. No deixem de sorprendre'ns en assistir a tantes bones notícies d'heroisme en una situació tan complexa al mateix temps que dramàtica. Aquesta manera de donar-nos els uns als altres només podem llegir-la en clau d'esperit i ens fa créixer molt!".\nUna Setmana Santa plena de sentit\nEl confinament, en abocar-nos a una vivència més íntima de la Setmana Santa, pot propiciar el contacte amb aquesta espiritualitat que ens enforteix davant les dificultats. Una Pasqua a casa deixa més lliure el camí per "gaudir de la convivència i la intimitat de la llar o per recórrer un camí interior". Afegeix Lafuente que "el fet de retirar-se de l'activitat pròpia dels períodes vacacionals, sens dubte, facilitarà que ens donem temps per seguir els passos de Crist cap a l'etern".\nAixí mateix, la situació creada per la pandèmia ha provocat que intensifiquem l'atenció als éssers que tenim més pròxims. Un instint de protecció mútua que pot ser interpretat des dels valors propis del cristianisme. "Aquesta particular solidaritat per la qual, si jo em cuido, protegeixo qui tinc al meu costat ens fa més conscients del sentit bíblic que som guardians dels nostres germans. I no només cuidant-los, sinó, en aquest moment, fins i tot donant la vida en segons quines situacions de servei o treball ens trobem. Són aspectes molt concrets de la mort i renúncia a nosaltres mateixos per donar vida com Crist", reflexiona la professora Lafuente.


L'Ontinyent CF presenta un concurs per a tots els seus aficionats, abonats i no abonats, de cara al derbi que es viurà aquest diumenge a l'estadi El Clariano. Entre els premis destaca un carnet per a la grada de General en la pròxima temporada 2018/2019, una camiseta de la tercera equipació i un baló firmat per tots els components de la plantilla. La forma de participar és molt senzilla:\nL'aficionat o aficionada ha de fer una fotografia portant una camiseta o una bufanda de l'Ontinyent (dóna igual la temporada i el color).\nL'ha de pujar a la seua xarxa social preferida (Twitter, Instagram o Facebook*) amb l'etiqueta/hashtag #ElClarianoARebentar. Junt a la fotografia pot posar el comentari que preferisca\nQuantes més publicacions, més participacions! Per cada publicació fotogràfica (tenint en compte que cada foto publicada siga visualment diferent) es comptarà amb un nou número asignat per al sorteig, augmentant aixina la probabilitat de guanyar!\nEl procés de participació s'obri des de hui dijous a les 19:00 fins diumenge a les 23:59.\nDurant el dilluns es recolliran totes les dades de les publicacions (nom del perfil d'usuari) i se'ls assignarà un número per ordre cronològic. Farem "M'agrada" des dels perfils oficials de l'Ontinyent per confirmar la participació de cada fotografia publicada.\nDimecres a les 20:00 s'oferirà els noms (o noms d'usuaris de xarxa social) de les persones guanyadores, a les que els escriurem de forma privada per acordar la recollida del premi.\nEls premis no es poden bescanviar per imports monetaris, i el carnet de grada general pot convertir-se en un de tribuna pagant la diferència de preu sobre la tarifa de la temporada 2018/2019 que es publicarà en estiu.\nL'Ontinyent CF no faciltiarà ni utilitzarà les dades recollides ni publicades pels usuaris amb cap sentit comercial ni les facilitarà a tercers per a cap ús.\nEl guanyador autoritza a l'Ontinyent a utilitzar la fotografia per publicar els resultats del concurs, i sense cap altre fi.\n*En les publicacions de Facebook cal assegurar-se que la visibilitat és pública per a que puga ser revisada i comptada com a participació.


Snapdragon 765 i 765G, els nous xipsets amb 5G integrat | Androidsis\nSnapdragon 765 i 765G, els nous xipsets amb 5G integrat que estan dirigits a l'rang mitjà premium\nJuntament amb el nou Snapdragon 865, Processador que anirà adreçat als futurs telèfons intel·ligents gamma alta de l'any 2020, els Snapdragon 765 i 765G també han estat anunciats.\nAquests dos SoC 's se situen en la cúspide de l'catàleg de segment de Qualcomm per a mòbils de prestacions mitjanes, Superant així als Snapdragon 730 i 730G que ja tenim al mercat. No obstant això, no els veurem en el primer dispositiu fins al primer trimestre del 2020, que és quan començaran a aparèixer.\n1 Característiques i especificacions dels Snapdragon 765 i 765G\n2 Fitxa tècnica de tots dos xipsets\nCaracterístiques i especificacions dels Snapdragon 765 i 765G\nQualcomm ha decidit crear aquests dos processadors per a fer-ho competir més àmpliament amb el Mediatek Heli G90 i G90T, Dos xips que han superat en rendiment i altres apartats als Snapdragon 730 i 730G. El Snapdragon 765 està capacitat amb un munt de qualitats que ho fan a prova de tot, a l'igual que l'SD765G. No obstant això, aquest últim és millor, ja que està dirigit a el segment de smartphones gaming, de manera que compta amb un major rendiment a l'hora de córrer gràfics, contingut multimèdia i jocs.\nTots dos compten amb gairebé totes les mateixes especificacions tècniques. Això vol dir que el motor Hexagon 696 aporta les ofrenes principals per a la Intel·ligència Artificial, així com altres components que detallem en la taula que pengem a sota.\nEl Snapdragon 765 és una plataforma mòbil de vuit nuclis. Aquests són KYRO 475 i treballen a una freqüència de rellotge màxima de 2.1 GHz. El Snapdragon 765G, per la seva banda, també posseeix els mateixos vuit nuclis KYRO 475, però a una velocitat de freqüència de rellotge més gran de 2.4 GHz, sent aquesta la principal diferència en rendiment, pel que fa al seu SoC germà.\nLa GPU Adreno 620 també habita en les dues plataformes, Però en el SD765G està optimitzada i configurada per aportar un rendiment extra de l'20%, el qual es notarà molt en els jocs que desitgi executar. A més, també presumeixen d'una fabricació basada en la mida de node de 7 nm i suporta targetes de memòria RAM LPDDR4X a 2.1 GHz i ROM de sistema d'arxiu UFS 3.1.\nGràcies a la ISP Qualcomm Spectra 355, els telèfons que serveixin de llar per a tots dos processadors podran suportar sensors de cambra de fins a 192 megapíxels sense zero shutter lag. Aquests també podran albergar càmeres duals de fins a 36 MP, gravar vídeo 4K HDR a 30 fps o de qualitat 720p a 480 fps i disposar de totes les bondats que el suport per HEIF i HEIC ofereix.\nLes pantalles que poden operar són de resolució FullHD + amb taxa de refresc de 120 Hz com a màxim o de resolució QuadHD + de 60 Hz. També són compatibles amb totes les opcions de seguretat que podem trobar disponibles en els més costosos mòbils com el reconeixement de irir. Unit a això, en termes de connectivitat, aquests vénen amb un mòdem 5G integrat, De manera que tots els smartphones que els equipin estaran capacitats per gaudir de totes les meravelles que la xarxa 5G en auge està oferint en l'actualitat.\nFitxa tècnica de tots dos xipsets\nINTEL·LIGÈNCIA ARTIFICIAL Hexàgon 696 Hexàgon 696\nAccelerador de tensors Accelerador de tensors\nCPU 8 nuclis Kryo 475 a 2.1 GHz 8 nuclis Kryo 475 a 2.4 GHz\nGPU Adreno 620 Adreno 620 (20% més de potència)\nMIDA DE NODO 7 nm 7 nm\nMEMÒRIA RAM I ROM Fins a 12 GB de RAM LPDDR4X a 2.1 GHz Fins a 12 GB de RAM LPDDR4X a 2.1 GHz\nFOTOGRAFIA I VIDEO Qualcomm Spectra 355 Qualcomm Spectra 355\nFins 192 megapíxels sense zero shutter lag Fins 192 megapíxels sense zero shutter lag\nFins a 36 megapíxels o 22 megapíxels duals Fins a 36 megapíxels o 22 megapíxels duals\nVídeo de 720p a 480 fps Vídeo de 720p a 480 fps\nSuport per HEIF i HEIC Suport per HEIF i HEIC\nSEGURETAT Lectura d'empremtes dactilars Lectura d'empremtes dactilars\nReconeixement de Sant Martí Reconeixement de Sant Martí\nreconeixement facial reconeixement facial\nReconeixement de veu Reconeixement de veu\nQuadHD + a 60 Hz QuadHD + a 60 Hz\nPantalles externes QHD + a 60 Hz Pantalles externes QHD + a 60 Hz\nCÀRREGA RÀPIDA Càrrega ràpida 4+ Càrrega ràpida 4+\nQuick Charge AI Quick Charge AI\nCONNECTIVITAT 5G SA / NSA MIMO 4 × 4 5G SA / NSA MIMO 4 × 4\nSuport per NFC Suport per NFC\nRuta completa cap a l'article: Androidsi » Notícies » Snapdragon 765 i 765G, els nous xipsets amb 5G integrat que estan dirigits a l'rang mitjà premium\nAVG AntiVirus afegeix millores en la seva última actualització\nEls primers Pixel de Google estan rebent l'última actualització de programari


Reg esportiu - Regs Moli\nDisseny de sistemes de regadiu a camps de futbol, camps de golf i zones esportives verdes. Instal·lació d'aspersors de gran abastiment segons les necessitats del camp, no erosionen la gespa i permeten una gestió sostenible dels recursos hídrics.\nProjectes per camps i zones més àmplies, amb un sistema de regadiu ecològic. Soterrem ramals de canonades amb degoters inserits que impedeixen pèrdues d'aigua i priven la incidència de la calç en els degoters. Tots aquests sistemes eviten fer un malbaratament de l'aigua.


Diuen que Espanya surt de la crisi - Seguretat i prevenció\nAquest article ha estat escrit originalment en castellà. L'hem traduït automàticament per a la vostra comoditat. Tot i que hem fet esforços raonables per a aconseguir una traducció precisa, cap traducció automática és perfecta ni tampoc pretén substituir-ne una d'humana. El text original de l'article en castellà podeu veure'l a Dicen que España sale de la crisis\nDiuen que Espanya surt de la crisi\nAlbert Esteves, editor d'Interempresas31/05/2012\nQuin alleujament. Per fi podem respirar tranquils. El Consell Empresarial per a la Competitivitat, aquest lobby format pels presidents de les 17 majors empreses espanyoles, preclar portaveu del sentir majoritari del teixit empresarial del país, acaba de publicar un informe del com es dedueix que, en uns pocs mesos, això de la crisi ens ho haurem berenat amb patates. Així, en un plisplás. Si és que ja em semblava a mi que no hi havia para tant. Que aquí hi ha molt endeví i molt cenizo.\nL'informe, titulat ‘Creixement i Sostenibilitat de l'Economia Espanyola’ i presentat als mitjans pel president de Telefónica, César Alierta, ens indica que estem ja en la pista d'enlairament, que l'any que ve anem a començar a créixer, que gràcies a la reforma laboral la taxa d'atur es reduirà al 17,4%, que el mercat immobiliari es normalitzarà en un breu període de temps i que el problema bancari està pràcticament resolt. Així que gens, fets ja els deures i assegudes les bases de la recuperació, tan sols és qüestió d'aguantar l'aiguat uns pocs mesos, que entre l'Eurocopa, les vacances d'estiu i les festes de Nadal que cada vegada comencen abans, se'ns passaran volant, i adéu a la crisi que aquí no ha passat gens.\nQuina tranquil m'he quedat. Em figuro que vostès també. L'única cosa que passa, cridin-me desconfiat, és que hi ha algunes qüestions, mers detalls segurament, que no m'acaben de quadrar. Els Pressupostos Generals de l'Estat han previst per aquest any un ajust de 27.300 milions, “el major en la història de la democràcia” deia el senyor ministre d'Hisenda. I avui llegeixo en el periòdic que només Bankia va a necessitar ajudes públiques en més de 23.400 milions (el ministre de Guindos havia dit pocs dies abans que bastarien només 9.000). Per cert, ajudes públiques vol dir que les anem a pagar entre tots, amb els nostres impostos. Ja sé que ja ho saben, però m'agrada remarcar-ho. Però en fi, suposo que això ja ho havia contemplat l'informe del Consell Empresarial i no deixa de ser un mer contratemps que no altera, per res, les òptimes previsions del mateix.\nEncara que ja posats a ser quisquillosos hi ha algun altre tema que jo, escèptic com sóc, no acabo de veure del tot clar. Resulta que la banca espanyola en el seu conjunt manté un risc promotor de gairebé 300.000 milions (pràcticament el mateix que en 2007), més de 650.000 milions en actius immobiliaris, el valor dels quals de mercat s'ha desplomat en els últims anys, tot això provisionado en part, però de forma clarament insuficient. I ha triplicat a més la seva inversió en deute públic domèstic fins als 230.000 milions, la qual cosa la fa enormement vulnerable en cas d'intervenció o reestructuració del deute espanyol. Però això no ha d'inquietar-nos en absolut perquè, tal com recalca l'informe, Espanya no va a ser intervinguda.\nAixí que, a pesar que en el moment d'escriure aquest article la cosina de risc està fregant els 500 punts i Standard & Poor’s acaba de rebaixar a bo escombraries no només a Bankia, sinó també a Bankinter i a Banc Popular, això no hagués de fallir gens la nostra confiança en el sistema financer ni en les excel·lents expectatives que reflecteix l'informe. No en va entre els 17 grans empresaris elaboradors del mateix, estan els presidents del Santander, del BBVA i de la Caixa. Qui millor que ells per diagnosticar l'estat de la banca espanyola? Doncs si ells diuen que està bé és que està ben i punt. Què va a saber aquest tal Krugman, per molt premi Nobel que pugui exhibir, parlant de la possibilitat d'un corralito a Espanya? Molta enveja és el que hi ha.\nQuant a la possibilitat que Grècia pugui sortir de l'euro, o que la Unió Europea imposi o no una política de persistència en l'austeritat, com sosté Alemanya, o de dinamització del creixement, com proposa el nou president francès, això no sembla ser molt rellevant posat que l'informe ho ignora per complet. O sigui, que no hi ha problema, passada el que passi, Espanya sortirà de la crisi en qüestió de molt pocs mesos. Oblidin-se de les previsions d'aquells que diuen que, si no hi ha un canvi radical en la política econòmica europea, això va a anar com més va pitjor. Gens, ni cas. Els nostres més il·lustres empresaris han dit que l'economia espanyola és a punt de desenganxar. Així que pugin a bord, cordin-se els cinturons, posin els seus seients en posició vertical i apaguin els seus dispositius electrònics.\nUn avís personal. Pot ser que experimentin algunes turbulències durant el vol.\nL'informe elaborat pel Consell Empresarial per a la Competitivitat, que reuneix als presidents de les 17 majors empreses espanyoles, preveu creixement en 2013, reducció de l'atur i estabilització de la banca i el sector immobiliari\nPerò hi ha alguns detalls que no quadren: els problemes financers s'agreugen i l'informe no incideix en la necessitat d'un canvi en la política europea


Activitat econòmica en polígons - Metròpolis Barcelona\nActivitat econòmica en pol...\nEl nou model econòmic haurà d'incrementar la productivitat, el valor afegit i la qualitat de les activitats, basant-se en l'ús habitual de la millor tecnologia disponible; reprendre la tradició industrial i emprenedora del país, enfocant-la cap a l'exportació; invertir en investigació i desenvolupament; i prendre's molt seriosament el desafiament ambiental com un assumpte eminentment econòmic en si mateix i generador de valor afegit.\nHector Luis Santcovsky Gringberg , Antoni Farrero Compte , Xavier Mariño Bermúdez , Marc Montlleó Balsebre , Sebastià Jornet Forner , Amador Ferrer Aixalà , Ignasi Ragàs Prat , Ernest Ruiz Almar , Isabel Tomé Prieto , Mario Jiménez Carmona , Elena Castellà Fuste , Teresa Gómez-Fabra Gala , Josep Maria Carreras i Quilis , Carlos Juan Llop Torné\nS01- 09/07/2015 Les necessitats dels polígons i el desplegament dels serveis als polígons\nAntonio Farrero i Aleix Coral\nS'exposa i es debat, primer sobre les necessitats actuals dels polígons a través de l'estudi realitzat de les sol·licituds pel programa d'ajudes de l'AMB als polígons d'activitat econòmica. A continuació es parla del desplegament i de les peculiaritats de cada un dels serveis als polígons i quines implicacions té per a les empreses i l'administració.\nS02- 23/07/2015 El parcel·lari industrial\nS'exposa i es debat sobre el parcel·lari i com ha evolucionat des del 1966 fins ara. S'analitzen els processos de segregacions, agregacions i la creació de noves parcel·les, i es debat sobre la necessitat de protecció de segregacions de parcel·la, i la necessitat de noves eines per facilitar les agrupacions parcel·làries.\nS03- 10/09/2015 Les edificacions industrials\nS'exposa i es debat sobre les característiques edificatòries i la normativa urbanística que les afecta. S'observa casuística normativa gairebé infinita que fa molt complicat saber què es pot fer i que no en cada punt del territori.\nSebastià Jornet Forner\nS04- 23/09/2015 La realitat física dels PAEs de l'AMB i un comparatiu amb altres països\nOriol Gich i Joan Caba\nPrimer s'exposa el treball de camp de tots els polígons de l'AMB on s'han recollit dades com l'estat de conservació, el nivell de senyalització, el grau d'ocupació, aparcament, ... Seguidament s'han exposat estratègies industrials de ciutats d'Anglaterra, dels Estats Units i de Singapur.\nS05- 08/10/2015 La logística i les dificultats d'un promotor/operador de sòl industrial\nIgnasi Ragàs i Santi Clapé\nPrimer s'exposa les singularitats de la logística i com aquesta és fonamental per garantir una indústria competitiva. Es discuteixen temes com l'accessibilitat, aparcament de camions, grandària i forma de les parcel·les,... A continuació, Santi Clapé exposa les dificultats que afronta un promotor industrial, com pot ser la disparitat de normativa i criteris dins de l'AMB, i la rigidesa no només de l'urbanisme sinó d'altres normatives sectorials com pot ser la de bombers.\nS06- 22/10/2015 Factors de competitivitat i la regulació de les activitats\nJoan Josep Berbel i Francesc Figueras\nPrimer s'exposen els factors que influeixen en la competitivitat de les empreses, i com des de l'urbanisme es poden millorar. A continuació s'exposen com, des de l'urbanisme, s'haurien de regular les activitats a fi i efecte d'acreditar la seva compatibilitat urbanística.\nD01- 17/12/2015 Avançament de la redacció del document de directrius\nEs presenta com s'està enfocant el document, i sobre quins pilars es sustentarà la seva redacció. Els assistents donen el seu feed-back i aporten els punts que ells creuen que el document ha de prestar més atenció.\nD02- 04/05/2016 Presentació del document de directrius\nS'exposa el document de directrius entregat als membres de la taula el dia 21 d'abril electrònicament. Explica que tot i que el document és un relat personal, ha intentat recollir les aportacions que s'han fet al llarg de les reunions de debat mantingudes, amb la voluntat que s'hi puguin sentir reconeguts cadascun dels professionals que hi han intervingut. Presenta un resum de les directrius urbanístiques de millora contingudes en el document, a les tres escales d'actuació definides:\nA l'escala del sistema metropolità d'activitat econòmica.\nA l'escala dels subsistemes d'activitat econòmica de l'AMB.\nA l'escala dels teixits urbans dels sòls industrials.


Escrita per Cristina Fons - de maig 25, 2008\nEls que estem fent el projecte futur som quatre alumnes de 3r de l'ESO i un alumne de 2º. Tots formen part de l'Aula Oberta. El projecte futur és una experiència a Badalona per alumnes de l'ESO que ens interessa integrar-nos al món laboral tant aviat com sigui possible. Ens permet fer una estada en una empresa durant quaranta hores. Podem triar l'empresa amb l'especialitat que més ens agrada. Això es considera com a crèdit variable. Jo sé que hi ha molts instituts que no tenen aquest privilegi que tenim nosaltres.\nAl principi estàvem molt il·lusionats per començar a fer les practiques però també amb una mica de nervis perquè no sabien con anava la cosa, ara sols ens queda uns pocs dies, estem cansats però tenim molts ànims per acabar de fer les pràctiques el millor possible.\nLes pràctiques que estic fent al projecte Futur són molt interessants ja que puc veure i pensar el que és el mon laboral per al meu futur.\nEstic fent pràctiques en un consultori mèdic. És una clínica dental, està a prop del col·legi, és un pis, és una mica petit però té tot allò necessari per als pacients.\nA vegades m'avorreixo una mica ja que no hi ha pacients i no tinc feina perquè el doctor es posa a trucar i l'infermera fa comandes, ells parlen per telefon amb els pacients per veure com va el seu tractament.


El misteri Núñez Feijóo - Diari de Girona\nEl misteri Núñez Feijóo\nmatías vallés 27.06.2020 | 06:00\nEl misteri Núñez Feijóo Diari de Girona\nEls criteris de l'estat d'alarma obligarien a garantir la renovació d'Alberto Núñez Feijóo al capdavant de la Xunta per aclamació. S'evitaria així el risc de contagi del coronavirus a les urnes, per a un ritual on només falta decidir la magnitud de l'hegemonia. És difícil trobar un sol partit europeu que tingui garantit, segons el CIS, per sobre del 45 per cent de vots. Els alts càrrecs electes espanyols contemplen estupefactes aquest llistó prohibitiu, en un panorama en què es pot governar a partir del trenta, segons demostra l'heroic Pedro Sánchez.\nEl triomf del PNJ, Partit Núñez Feijóo, es complementa amb una valoració al voltant de sis en dos baròmetres consecutius del CIS. El líder gallec es converteix així en el polític millor puntuat que podria ser president del Govern, perquè Urkullu oscil·la en aquesta forquilla però només aspira a la independència. Conciliar la pertinença a un mateix partit de Feijóo i la madrilenya Ayuso voreja l'inversemblant. Idèntica distància separa el guanyador per endavant de Pablo Casado, segons els enquestats i encara que governar una peça del puzle sigui més fàcil que articular el conjunt.\nEl contrast entre la valoració universal i la infeudació gallega defineix el misteri Feijóo, que atreu el vot de PSOE i expulsa Vox, segons el CIS. El secret dels seus ulls a les fotos amb Marcial Dorado no justifica l'ostracisme, en un país que va votar Adolfo Suárez acabada de canviar la camisa blava, i que venera Felipe González després del GAL. El coronavirus havia de guarir els factors exògens, però res ha canviat i un mediocre sota control sempre serà preferible a un brillant problemàtic. Feijóo havia d'haver sigut candidat del PP a La Moncloa el 2011. És possible que també li hagi passat la seva hora, i que engrosseixi l'honorable llista dels grans polítics que mai van accedir a la presidència del Govern. A canvi, s'ha fet nacionalista com Fraga.


Nascut a Roma, Itàlia, el 1950, Marco del Re viu i treballa a París. Marco del Re cursa els seus estudis a la Facultat d’arquitectura de Roma. El 1971, és cofundador de la companyia teatral Il Patagruppo que crea obres de Artaud, de Jarry, etc. La seva primera exposició personal té lloc el 1974. En els anys 80, se situa en la proximitat del corrent post-modern, i reinscriu a la seva manera distanciada “ressorgiments històrics i citacions” en el seu treball. El 2005-2006, realitza tres frescos monumentals, baix relleus en guix gravat, per al “foyer“ [saló de descans] de la Salle Pleyel de Paris, en ocasió de la seva reobertura.\nEn els anys 70, Marco del Re mostra pintures, dibuixos, papers lacerats, gravats, caixes-escultures. Realitza vídeos per a Art Tapes, productora de vídeos i performances d’artistes. Retoca, grata, presenta seqüències de polaroids (sèrie Sade, Breton, Roussel, 1976). A partir de 1978, pinta arquitectures, paisatges industrials, ruïnes, ciutats i places italianes, interiors… El seu treball s’elabora fent referència a la història de la pintura, a la memòria de l’arquitectura. El 1982, apareix la figura: figures humanes sovint monolítiques, gairebé erigides en estàtua, animals, situades en espais, arquitectures imaginaris. Des de finals dels anys 80 experimenta amb diversos materials: pinta sobre fusta i grava la superfície recoberta, executa baix relleus sobre pissarra, en guix gravat, pintures sobre marbre, dibuixa a la tinta sobre paper nepalès, etc.. Más recentment, reprèn els grans temes de la pintura: figures femenines (conjunts de Muses, de Grands nus), primitius (Lascaux, 2001), tallers, interiors, naturaleses mortes (Tools, 2005), bestiari, paisatges… Usa colors betuminosos, ocres rosats, treballa la matèria, i la translació, la relació amb el monumental efectuant desfasaments d’escala. Realitza igualment escultures així com una important obra gravada –en particular monotips– i il·lustra llibres.\nFigure with tool III, 2005, Oli sobre paper del Nepal, 160 x 120 cm / 63 x 47 inch


Medicina tradicional occidental - Centpeus\n18/12/2020 18/12/2020 by Daniel\nPodem estar de bon o de mal humor, podem sentir-nos pletòrics, podem ser flegmàtics i podem treure bilis per la boca. Totes aquestes expressions tenen una cosa en comú. Es basen en la teoria mèdica predominant a la cultura occidental durant mil·lennis. La coneguda com teoria dels humors, que va ser proposada, probablement, per Hipòcrates uns quatre-cents anys abans de Crist.\nEl que ara entenem com humor és una actitud mental, però inicialment els humors eren els fluids interns del cos. De fet, encara avui es parla d’immunitat cel·lular i immunitat humoral. Aquesta última és la dels anticossos, les proteïnes que circulen per la sang, un dels humors. Segons aquesta teoria, al cos hi ha quatre humors: la sang, la bilis groga, la bilis negra i la flegma.\nLa sang no té cap secret. La flegma serien els mocs i similars, la bilis groga és la bilis de tota la vida, i la bilis negra… bé, aquesta no està massa clar. Deien que s’originava a la melsa, però quedava poc definit.\nEls estats emocionals es definien en funció de l’humor (el fluid) predominant i dels desequilibris que poguessin patir. Les persones sanguínies eren apassionades, les flegmàtiques eren racionals i fredes, la bilis groga anava lligada amb el temperament colèric i la bilis negra amb la depressió. Potser l’expressió “humor negre” hi tingui alguna cosa a veure. Finalment, les malalties eren causades per desequilibris en els humors. Un excés de sang s’anomenava “plètora” i per corregir-ho calia fer sagnies. Així deixaves d’estar “pletòric”. També es podia induir la suor, les expectoracions o administrar diürètics. Tot eren estratègies per restaurar els equilibris, eliminant l’excés de l’humor causant del mal.\nDurant molt temps la imatge típica d’un metge era la d’algú que practicava sagnies. I si els preguntéssim als pacients, molts assegurarien que aquestes funcionaven. Tenies febre i malestar i després de perdre mig litre de sang la temperatura tornava a la normalitat. Ara sabem el motiu. La pèrdua de sang fa que el cos intenti estalviar calories i baixa la temperatura. També hi ha la percepció d’estar més fresc, ja que com que hi ha poca sang, aquesta es concentra en els òrgans vitals, a l’interior del cos, de manera que exteriorment es nota més fred. Això vol dir que el pacient segurament estava pitjor, però se sentia millor.\nSi el pacient es moria, la culpa era de la malaltia. Si es curava, era gràcies al fet que s’havien restablert els equilibris humorals. Allò que experimentava la gent semblava donar la raó al gran Hipòcrates. Per això la teoria va resistir durant tants segles. Era un dels pilars de la medicina tradicional occidental. L’equivalent a la teoria dels meridians en la medicina tradicional oriental.\nÉs clar, quan va emergir la medicina moderna, la fisiologia, la bioquímica, la genètica i tot el coneixement científic actual, va quedar clar que aquella teoria era errònia. Explicava algunes coses, però moltes altres no passaven el pes de les proves. Per això es va deixar de banda i només en queda un grapat de paraules que encara fem servir sense recordar el seu origen.\nPersonalment encara em sorprèn com persones que considero molt intel·ligents no tenen cap dubte sobre la no validesa de la teoria occidental dels humors, però mantenen la fe en la teoria oriental dels meridians. Ni els humors equilibren el cos ni els meridians transporten energies. Són hipòtesis que en el seu moment semblaven coherents i seria injust riure’ns-en dels qui hi van creure al llarg d’aquests segles. Tenien sentit, però ja han quedat del tot superades, per molt que aparentment expliquessin part del que observaven els metges i experimentaven els malalts.\n3 thoughts on “Medicina tradicional occidental”\n18/12/2020 a les 9:20\nSi per seguretat és millor tenir el sistema operatiu actualitzat amb l’última actualització, més encara ho és estar actualitzat amb la medicina.\n18/12/2020 a les 19:17\nAmb aquest humor ha quedat tot meridianament clar!\n19/12/2020 a les 15:37\nReconec que tenc punxes d’acupuntura, però pq son estri per curiosejar amb bricolatge i art, ‘manualitats’… D’electromagnetisme no sé gaire. Hi ha tendències de saber i divulgació com roques dogmàtiques,\nque si es qüestionen sembla que es crea un conflicte, incomoditats. Dxòtiques, una estona, si pots sortir correntsos i curar la hemorràgia\nDe fa poc tenc pendent curiosejar si s’ha contrastat i revisat alguna nova teràpia electromacnètica musculoesquelètica i aparells. A primera ullada no es veien ventiladors histriònics dogmàtics, ni fum. Si venen a casa a fer-me massatge de prova, igual hem curen contractures…