Gasthof am Bach Boltigen Suïssa - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nVeure tots els 7 allotjaments a Boltigen.\nGasthof am BachGarstatt 649b, Boltigen, Boltigen, Suïssa, 3766 - Veure al mapaPuntuació dels comentaris5,6Basada en3comentarisGasthof am BachVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosMolt bona ubicació 7,5Veure el mapaVeure totes les 50 fotos7,5Ubicació\nOpcions d'habitacióVeure les fotosHabitació Superior Quàdruple amb bany compart...20 m2bany compartit2 llits individuals i 2 lli...Fixa les dates per veure preusVeure les fotosEstudi (4 Adults) (Studio (4 Adults))60 m2bany compartit4 llits individualsFixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació econòmica per a 3 persones amb bany...14 m2bany compartit3 llits individualsFixa les dates per veure preusVeure les fotosSuperior Studio (3 Adults) with Shared Bathro...26 m23 llits individualsFixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació Quàdruple amb bany compartit (Quadr...12 m2bany compartit2 llits de lliteraFixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació Econòmica 2 llits amb bany comparti...9 m2bany compartit2 llits individualsFixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació Triple amb bany compartit (Triple R...16 m2bany compartit3 llits individualsFixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació Estàndard Triple amb bany compartit...14 m2bany compartit3 llits individualsFixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació Individual amb bany compartit (Sing...8 m2bany compartit1 llit individualFixa les dates per veure preusVeure les fotosLlit Individual a Dormitori Mixte (Single Bed...60 m2bany compartit1 llit individual o 1 llit ...Fixa les dates per veure preusVeure les fotosFamily Room (2 Adults + 2 Children) with Shar...16 m2bany compartit2 llits individuals i 2 lli...Fixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació Doble amb Bany Compartit (Double Ro...12 m2bany compartit1 llit dobleFixa les dates per veure preusVeure les fotosEstudi Superior (Superior Studio)26 m2bany compartit3 llits individualsFixa les dates per veure preus\nSobre l'allotjamentDescripcióAl visitar Boltigen, vosté es sentirà com a casa a Gasthof am Bach, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Gasthof am Bach també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Boltigen. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, escriptori, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, nevera per satisfer els clients més exigents. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen bany, sauna, esquí, pesca, massatge estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Gasthof am Bach és una elecció inteligents per a viatgers a Boltigen, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal que informeu el Gasthof am Bach de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.Mostrar més\nAllotjaments a Boltigen


La ‘Volta’ torna a Mataró el 22 de març - Ajuntament de Mataró\nLa ‘Volta’ torna a Mataró el 22 de març\nLa ciutat viurà de nou la sortida de la segona etapa d’aquest esdeveniment esportiu\nLa ciutat de Mataró acollirà novament una sortida d’etapa de la Volta Ciclista a Catalunya. Es tracta de la segona etapa de la competició, que tindrà lloc el dimarts 22 de març i sortirà un cop més des del Camí de la Geganta.\nL’alcalde, David Bote; el president de la Volta Ciclista a Catalunya, Rubèn Peris; el regidor d’Esports, Josep Maria Font, i el director general de Vialser, Carlos Pellicer, –empresa que enguany col·labora en l’organització de l’esdeveniment a Mataró–, han presentat avui la participació de la ciutat per tercer any consecutiu en aquesta competició gairebé centenària.\nLa 96a edició de la Volta Ciclista a Catalunya 2016 tindrà lloc del 21 al 27 de març i consta de set etapes. La competició, una de les més antigues del món, està organitzada per Volta Ciclista a Catalunya Associació Esportiva, i compta amb el suport de la Generalitat de Catalunya.\nDesprés de dues edicions de la “Volta” que van tenir pas i sortida a Mataró, en aquesta ocasió aquest esdeveniment esportiu de primer nivell només visitarà la ciutat en la segona etapa. Igual que l’any passat, els ciclistes sortiran de Mataró en sortida neutralitzada i tornaran a entrar al municipi en cursa llençada per seguir el recorregut fins a Olot.\nLa segona etapa de la ‘Volta’\nA la segona etapa (Mataró-Olot, 178,700 km), la “Volta” farà a Mataró una sortida neutralitzada a les 12.30 h des del Camí de la Geganta, passant per la plaça d’Espanya, ronda d’Alfons X El Savi, plaça de Puerto Rico, ronda de Miguel de Cervantes, avinguda del Maresme i N-II en direcció Sant Andreu de Llavaneres.\nA les 12.40 h tindrà lloc la sortida real llençada, i a les 12.53 h els corredors tornaran a entrar al municipi per la carretera de Mata, i seguiran per la ronda d’Alfons X El Savi, plaça d’Espanya, Camí de la Geganta, plaça de Granollers, avinguda de Josep Puig i Cadafalch i carretera d’Argentona, per continuar el recorregut previst de l’etapa.\nPrèviament a la sortida, a partir de les 11.35 h, el parc Central acollirà el control de signatures dels diferents participants a la cursa.\nLa Volta Ciclista a Catalunya comptarà amb la participació de 24 equips amb un total de 192 corredors, entre els quals es troben els millors ciclistes del món, ja que és una de les proves que forma part de la UCI World Tour: l’anglès Chris Froome, el colombià Nairo Quintana, el madrileny Alberto Contador o el català Joaquim "Purito" Rodríguez.\nLa celebració de la “Volta” suposa un gran esforç de coordinació, que a més del personal de l’organització i els propis equips que competeixen implica els diferents ajuntaments dels municipis per on passa, cossos de seguretat i voluntaris.\nGran acceptació de públic\nA nivell ciutadà, el pas i sortida a Mataró de la “Volta” en les dues darreres edicions ha tingut una gran acceptació: es calcula que més de 6.000 persones van veure passar la cursa pels carrers de la ciutat, entre ells més de 1.000 escolars. A diferència dels anys anteriors, aquest any l’esdeveniment coincideix amb les vacances dels escolars per Setmana Santa.\nL’Ajuntament de Mataró convida a la població en general i als casals infantils que tenen lloc aquests dies a gaudir del pas de la “Volta” i viure de prop l’experiència d’una competició d’alt nivell.\nAmb motiu del pas de la “Volta” per la ciutat hi hauran diferents afectacions al trànsit, així com a les entrades i sortides dels aparcaments:\nEntre les 9.15 i les 14.30 h el Camí de la Geganta quedarà tallat al trànsit des del carrer dels Pirineus fins a l’avinguda del Corregiment de Mataró. Es podrà sortir dels aparcaments fins a les 9.15 h.\nA les 12.10 h es tallarà al trànsit l’itinerari de sortida des de la plaça d’Espanya fins a l’avinguda del Maresme.\nEl trànsit dels carrers transversals quedarà tallat 10 minuts abans del pas dels corredors, previst de les 12.30 a les 12.40 h. Tampoc es podrà sortir dels garatges i aparcaments mentre la cursa passi per davant.\nEntre les 12.10 i les 12.40 h, tall dels dos sentits de la carretera N-II entre el carrer de Floridablanca i Sant Andreu de Llavaneres. La resta de l’N-II (av. del Maresme) quedarà tancada en sentit Sant Andreu de Llavaneres.\nDe les 12.45 h fins a les 13 h es tallarà completament al trànsit l’itinerari de la cursa des de la carretera de Mata fins a la carretera d’Argentona.\nEntre les 11 h i fins aproximadament les 13 h no es podrà accedir ni sortir a l’aparcament de Plaça de Granollers; i entre les 12 h i fins les 13 h tampoc es podran entrar al de Parc Central.


El saló NiceOne Barcelona tanca la seva primera edició amb 120.000 visitants\nPublicat 1/12/2019 18:50:12 +01:00CET\nL'HOSPITALET DE LLOBREGAT (BARCELONA), 1 des. (EUROPA PRESS) -\nEl saló d'entreteniment digital NiceOne Barcelona (N1B), organitzat per Fira de Barcelona al recinte de Gran Via a l'Hospitalet (Barcelona), ha tancat aquest diumenge la seva primera edició amb 120.000 visitants, en una trobada que ha apostat per les experiències immersives i noves formes d'entreteniment com els 'technosports'.\nEn un comunicat, Fira ha informat que també ha comptat amb una oferta de novetats en videojocs, competicions professionals en directe d'e-sports, conferències i concursos de cosplay, entre altres activitats.\nHi han destacat les experiències immersives, que han transportat els visitants a dos escenaris de l'univers 'gamer': l''Ourang Medan', el vaixell fantasma escenari del videojoc The Dark Pictures Anthology: Man of Medan, i la ciutat de la 'Zombie Shooter Experience', en ruïnes i plena de morts vivents de la qual els visitants han hagut de fugir.\nEls 'technosports', una disciplina que combina els esports amb la realitat virtual i augmentada, també han protagonitzat el saló, i els assistents han pogut participar en partides d'un nou e-sport en què dos equips es llancen boles d'energia i lluiten per la victòria.\nEl director de NiceOne Barcelona, Josep Antoni Llopart, ha valorat molt positivament aquesta primera edició i ha assegurat que s'ha apostat per "un nou model de festival obert a noves formes d'entreteniment".\n"Hem aconseguit l'objectiu principal d'aquest any d'ampliar els horitzons més enllà de l'oferta de videojocs tradicional amb més continguts i formes d'oci interactiu", ha celebrat Llopart.\nCOMPETICIONS EN DIRECTE\nEls aficionats als e-sports han gaudit de dues competicions en directe de League of Legends: les fases finals de la Iberian Cup i el Circuito Tormenta.\nLes dues competicions en directe han tingut una audiència de més de 500.000 espectadors a través de les plataformes de 'streaming' per les quals s'han retransmès les eliminatòries.\nAquesta primera edició de NiceOne Barcelona ha reunit també creadors de contingut i 'influencers' com Willyrex, Vegetta777, TheGrefg, Wismichu i Anikilo.


La visibilitat del País Valencià emergent als mitjans catalans - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans\nLa visibilitat del País Valencià emergent als mitjans catalans\n“Són valencians els que han furtat i valencians són també els funcionaris i polítics que, de vegades jugant-se molt, han destapat totes i cadascuna de les trames que envolten al PPCV. Amb aquestes paraules responia Amadeu Mezquida al seu article a ElDiario.es “Valencians, ens mereixem un homenatge” a un dels tòpics que recauen encara sobre els valencians: la corrupció. Una resposta assossegada a acudits com “la corrupció i la paella, com a València enlloc” que circulaven feia setmanes per xarxes i xats i que simbolitzen eixe escarni que cite. “Cansadets estem ja de sentir-ho” recorda Mezquida, i en un to més dur afirma que “ací els corruptes han caigut, ja no governen. Mentre tot el PP de València desfila un rere l’altre per la caserna de la Guàrdia Civil a declarar, a Catalunya continua governant el partit dels Pujol, a Madrid el partit de la Gürtel i a Andalusia el partit dels EROs”. Mezquida és un dels politòlegs referents del valencianisme: ha estat director de la campanya municipal de València de Compromís, és assessor d’aquest partit, secretari general de l’ACV-Tirant lo Blanc i autor del llibre El valencianisme enfront d’Espanya, recentment publicat.\nEvidentment, no es tracta de negar la major: el País Valencià ha viscut, si més no presumptament, un vertader saqueig per part de sectors importants de la seua classe política -essencialment del Partit Popular- i elits econòmiques com demostren els innumerables casos de corrupció que s’han fet públics als mitjans de comunicació. Una situació que, com a valencià de naixement i sentiment, m’entristeix notablement. Però sí que crec que hem estat bocs expiatoris i blanc fàcil d’un Estat com l’espanyol que no acaba de pair que ha tingut classes polítiques i econòmiques que han participat, si més no presumptament, de forma massiva en un saqueig en situacions molt similars a la valenciana.\nFa poc ha arribat el canvi polític al País Valencià, però els canvis polítics no s’improvisen en un dia d’eleccions, ni en quatre anys de legislatura. Els canvis profunds es generen durant molts anys. I és ací on rau la clau de la meua reflexió en referència al periodisme: els mitjans catalans i espanyols s’han centrat amb allò negatiu que passava en el territori valencià obviant allò positiu. S’ha visibilitzat només la corrupció i no tota la feina d’oposició a aquest model que ha donat lloc al canvi polític i electoral. Hi havia i hi ha un País Valencià emergent, renovador, modern, progressista i valencianista que no s’ha visibilitzat gens als mitjans (ni espanyols ni catalans). El canvi no s’entén sense el paper de Compromís en el vessant polític, però tampoc sense la feina de formigueta d’Escola Valenciana, Salvem el Cabanyal, les víctimes de l’accident de Metro del 3 de juliol de 2006, i tants i tants moviments socials i la creació de tot un circuit cultural en valencià en els darrers anys.\nEn el marc d’un dossier que va elaborar l’Ara el passat 7 de febrer sobre el saqueig de les institucions que hauria realitzat el PP al País Valencià, l’editorial titulada “El País Valencià camí de superar la pàgina més trista de la seva història” assenyala que cal visibilitzar aquest País Valencià emergent al qual feia referència abans. Concretament s’afirma que “és hora de donar visibilitat al sector de la societat valenciana més modern, innovador i tolerant”. Si bé no s’analitzava si els mitjans catalans n’havien donat visibilitat suficient a eixa societat valenciana que esmenta, sí que reclama que se’n done a partir d’ara. Mònica Oltra, entrevistada com a nou referent valencià, indicava que “la fama de corruptes és l’últim tram del calvari que ens ha tocat viure amb el PP” que ressona com a frase lapidària. Fa uns anys vaig escriure per Mèdia.cat l’article “La visibilitat de la realitat valenciana als mitjans catalans” on advertia de la invisibilitat del que passava al País Valencià enllà de la corrupció dels governs populars. Compromís, em queixava en l’article, no tenia visibilitat i era una nova realitat emergent que no es veia des d’una majoria dels catalans i que en les darreres eleccions valencianes ha fet eclosió de forma espectacular amb un 18% dels vots, l’alcaldia del cap i casal i l’aspiració de ser un moviment polític hegemònic. Amb tot, s’ha de reconéixer que hi ha hagut algun intent com ara el programa Cosins-germans, una bona iniciativa, però finita i insuficient a parer meu per pal·liar tota la desinformació existent.\nTot i que aquesta desinformació sobre la realitat valenciana l’han generat mitjans catalans i espanyols, com es pot comprovar en la secció d’actualitat de Mèdia.cat d’ahir, em preocupen més els mitjans catalans. Precisament perquè alguns creiem que els lligams que ens uneixen haurien de suposar un flux informatiu diferent. Les relacions no han estat bones en les darreres dècades per qüestions polítiques: el govern del PP, que havia integrat a l’anticatalanisme polític, ho ha dificultat. Però també, com van denunciar els autors de Nosaltres Ex Valencians, una certa actitud paternalista des del nord de l’Ebre. L’anticatalanisme actualment ha deixat de ser un argument electoral influent al territori valencià, com demostren les darreres eleccions celebrades, i, de fet, ha deixat d’estar present de forma rellevant al debat polític malgrat els esforços de determinats mitjans conservadors valencians.\nSeria poc precís atribuir aquesta situació de desconeixement i desinformació només al PP. Hi ha carències en el sistema mediàtic català respecte a la realitat valenciana. Les males o escasses relacions entre valencians i catalans s’han produït perquè no coneixem bé la realitat de l’altre territori i ho hem fet massa vegades a través dels tòpics i la desconfiança. Excepte, tot s’ha de dir, determinats sectors culturals o activistes que sí que han mantingut una relació fluida. I en això tenen molt a veure els mitjans i la imatge que es (re)produeix de l’altre. Cal constatar la pràctica inexistència d’un sistema mediàtic comú. Ni els mitjans catalans arriben de forma normalitzada al País Valencià ni a l’inrevés, perquè els mitjans valencians tampoc arriben a Catalunya. Només els digitals en la nostra llengua supleixen aquest buit, però no són, encara, massius entre el públic.\nI els mitjans valencians?\nHi haurà qui es preguntarà arran d’aquest article, però no fan el mateix els mitjans valencians a la realitat catalana? Tot i que no és l’objecte de l’article, crec que la desinformació és menor en el País Valencià respecte a Catalunya que a l’inrevés, ni que siga per la important presència que el “tema” català als mitjans espanyols o valencians i això fa que arriben a la societat valenciana molts dels seus debats o assoliments. I, si bé els mitjans espanyols o valencians -especialment els conservadors- poden fer arribar informació esbiaixada de la realitat catalana al sud de l’Ebre, sempre serà més àmplia i amb més matisos que la que sol arribar a Catalunya del que passa al territori valencià. Precisament pel pes informatiu de Catalunya, un pes informatiu que el País Valencià no ha tingut mai ni té ara. A banda, s’ha de dir que els i les valencianistes sí que tenen un interés demostrat per conéixer la realitat catalana, cosa que a l’inrevés no es produeix, si més no amb el mateix èmfasi. A tall d’exemple, no hi va haver equivalències al territori català de les manifestacions que es van produir al País Valencià per veure TV3, quan Punt2, el segon canal públic valencià era totalment en català i de qualitat.\nPotser, és el moment de plantejar-se canvis en la relació comunicativa d’ambdues parts de l’Ebre aprofitant el canvi polític valencià. La reflexió feta des de l’Ara és un pas molt important perquè la germanor entre els països que parlen llengua catalana passe de ser la teoria d’una minoria a la realitat d’una majoria gràcies a una major empatia. Amb un plantejament que haguera visibilitzat els fets positius també probablement, ens haguéssem evitat algunes confusions o desconfiances o situacions de clara desinformació. Perquè que hi haja un bon intercanvi informatiu no pot dependre només del color polític dels governs, tot i que influïsca notablement, sinó que s’ha de bastir un sistema mediàtic que permeta un flux fluid i plural d’informació d’allò que passa a cada territori. Tant perquè hi ha mitjans de tot l’àmbit lingüístic com perquè els mitjans de cada territori visibilitzen també allò positiu de l’altre. En el cas que em centre en aquest article, i com demana l’Ara, cal visibilitzar un País Valencià emergent que molts catalans s’han perdut i encara estan perdent-se i que tot just ara, per sort, comença a autoreivindicar-se com ha fet Mezquida i comença a ser descobert per molts.\nEuropa prepara una directiva de secrets comercials per protegir les corporacions del periodisme d’investigació\nEl discurs de Fotomovimiento en recollir el Premi Solidaritat 2015


Inici » Recursos Documentals » Vinebre » Serra de Tivissa » Base de dades d'imatges\nBassa per al reg per sèquia. L'hortofructicultura de consum familiar 1 Ingrid Bertomeu Activitats productives, processos i tècniques Vinebre, Ribera d'Ebre sénia, pagesia, horta 20/10/2016 IPCITE\nSèquia tallada en pedra. L'hortofructicultura de consum familiar 2 Ingrid Bertomeu Activitats productives, processos i tècniques Vinebre, Ribera d'Ebre sénia, pagesia, horta 20/10/2016 IPCITE\nConducció manual del reg. L'hortofructicultura de consum familiar 3 Ingrid Bertomeu Activitats productives, processos i tècniques Vinebre, Ribera d'Ebre sénia, pagesia, horta 20/10/2016 IPCITE\nConducció manual del reg. L'hortofructicultura de consum familiar 4 Ingrid Bertomeu Activitats productives, processos i tècniques Vinebre, Ribera d'Ebre sénia, pagesia, horta 20/10/2016 IPCITE\nPou motoritzat sobre antiga sénia. L'hortofructicultura de consum familiar 5 Ingrid Bertomeu Activitats productives, processos i tècniques Vinebre, Ribera d'Ebre sénia, pagesia, horta 20/10/2016 IPCITE\nTomateres encanyades amb vareta. L'hortofructicultura de consum familiar 6 Ingrid Bertomeu Activitats productives, processos i tècniques Vinebre, Ribera d'Ebre sénia, pagesia, horta 20/10/2016 IPCITE\nAssociació de tomateres i alfàbregues. L'hortofructicultura de consum familiar 7 Ingrid Bertomeu Activitats productives, processos i tècniques Vinebre, Ribera d'Ebre sénia, pagesia, horta, agricultura 20/10/2016 IPCITE\nPetites parcel·les de l'Horta de Dalt. L'hortofructicultura de consum familiar 9 Ingrid Bertomeu Activitats productives, processos i tècniques Vinebre, Ribera d'Ebre sénia, pagesia, horta, agricultura 20/10/2016 IPCITE\nSénia en desús. L'hortofructicultura de consum familiar 17 Ingrid Bertomeu Activitats productives, processos i tècniques Vinebre, Ribera d'Ebre sénia, pagesia, horta, agricultura 20/10/2016 IPCITE\nProcés de sobremaduració del raïm Noemí Poquet Activitats productives, processos i tècniques Ribera d'Ebre, Vinebre Vimblanc 23/05/2017 IPCITE\n(-) Remove Serra de Tivissa filter Serra de Tivissa


Es que m'han dit que..: NO ES SOSTENIBLE!!!\nNO ES SOSTENIBLE!!!\n“El que creu que un creixement exponencial pot continuar indefinidament es un boig o un economista” Michel Jay\nAmb l’arribada de Meritxell, com cada any comença de manera simbòlica el nou curs polític. Aquí a Andorra, torna venir marcat per la crisi dels països veïns i la nostra pròpia . Com ja ens tenen acostumats els gurus del mon financer s’entesten a dir-nos que cal reduir la despesa per a reduir el deute públic, que estem vivint per damunt dels nostres mitjans que la manera que tenim de funcionar no es sostenible. I a la imatge dels nostres veïns també comencem el nou curs sota l’amenaça de les “retallades”, argumentant que el model del nostre país no es sostenible.\nI tant que no es sostenible! No son sostenibles vuit administracions plenipotenciàries, amb la duplicitat de serveis a que això comporta, amb la duplicació de les despeses, amb la descoordinació i a la ineficiència i els conflictes que se’n deriven. No es sostenible la pèrdua constant de llocs de treball, i no es sostenible la precarietat laboral amb l’excusa de la crisi, com no es sostenible la vulnerabilitat en que es troba el que no te feina en aquest país. Existeixen altres opcions i es poden debatre.\nPer evitar que el sanejament de les finances publiques provoqui un desastre social i econòmic es imprescindible mantenir el nivell de protecció social i millorar-lo (atur, habitatge, sanitat..)Cal incrementar l’esforç pressupostari en educació, investigació, i inversió en la reconversió ecològica per a crear les condicions de un creixement sostenible que permeti un descens de l’atur. . Apel•lar a la crisi per allargar la precarietat ens sembla una equivocació. Una societat la componen tots els seus membres, útils o no. Els programes de reformes i d’ajustos estructurals ja han demostrat reiteradament en el passat la seva capacitat per a incrementar la inestabilitat i les desigualtats. Aquestes mesures encara agreujaran mes la crisi global que estem patint. Encara que l’augment del deute públic fos en part, conseqüència de les despeses publiques, tallar aquestes despeses no contribuirà forçosament a solucionar el problema, perquè la dinàmica del deute públic no te res a veure amb el deute de una família. Si la reducció dels dèficits compromet la activitat econòmica, el deute s’incrementarà encara mes. La taxa de creixement de l’economia no es independent de la despesa pública: a curt termini , l’existència de despesa publica estable limita l’ amplitud de les recessions, a llarg termini les inversions i despeses publiques en educació, sanitat, investigació, infraestructures estimulen el creixement.\nCal instaurar el caràcter redistributiu de la fiscalitat directa sobre la renda , com cal ja d’una vegada repensar les competències comuns-govern. Cal abandonar la doctrina neoliberal que descansa en la hipòtesis indefensable de l’eficàcia dels mercats financers. Aquesta crisi exigeix un replantejament del pensament econòmic.\nLi correspon al ciutadà mitjançant la deliberació democràtica determinar col·lectivament els objectius de la activitat econòmica, els criteris d’eficàcia, i els mitjans per assolir-los. La ciència econòmica ha de clarificar la pluralitat de les opcions possibles i no triar en lloc dels ciutadans. I els ciutadans han de ser menys sotmesos i conformistes i mes crítics amb aquesta colla d’economistes que no fan mes que justificar unes teories que son les mateixes que ens han portat a la crisi en la que estem immersos.\nEspai d’opinió de Radio Valira 6-09-2011\nPublicat per antonia escoda a 21:05\nEl discurs!El discurs!


Relat "OMNIAUM: CAPÍTOL 8: SUBTIL"\nInici > detall del relat: OMNIAUM: CAPÍTOL 8: SUBTIL\nOMNIAUM: CAPÍTOL 8: SUBTIL\n- 168 Lectures\nTemps de lectura: 35 minuts\n- Categoria: Ciència-Ficció, Juvenil, Terror\nEstíc a la meua cambra d'aquest món virtual. El món real no té cap cosa per aportar-me, aquell és un món inferior, molt diferent d'aquest món o qualsevol cosa és possible. Aspire profundament l'olor del meu masseter de roses. És una delícia per als meus sentits. Això sí que és un ser viu bell, no com els animals que fan pudor. La seua fragància de les flors, el seu delicat tacte. Mm Quina excitació. Però no és una excitació sexual, jo estic per damunt de totes aquestes necessitats físiques i primitives. M'agrada la bellesa de les flors, destruïda per la fauna, especialment pels humans. Quin fàstic ser d'aquesta espècie. Els odie, odie a tota la humanitat, sense excepció. Per això gaudisc tant torturant a aquests sers inferiors. Sols jo em salve.\nRecorde amb certa nostàlgia la meua infantesa, sí perquè va ser en ella quan vaig descobrir la lletjor de la fauna. Era un dia de primavera i jo anava passejant pel bosc situat dins dels terrenys de la mansió dels meus pares. Havia nascut al si d'una família adinerada i d'alta posició social. A mi m'agradava molt aquella mansió. Amb les seues pistes de qualsevol esport que u podria imaginar, habitacions dedicades cada una a una afició: als videojocs, a jocs de taula, llibreries, joguines... A la part posterior hi teníem un xicotet llac on podíem nadar, inclús teníem una granja. La veritat és que no et podies avorrir en aquell lloc.\nDe cop i volta vaig veure una meravellosa flor de color rosa a uns metres davant meua, una flor bellíssima que alterava els meus sentits. Vaig començar a acostar-me lentament, clar a la meua curta edat temia danyar aquella meravella. En això que un xicotet conillet, alguns dirien que era inclús bufó, començà a rosegar els pètals. Ràpidament jo vaig apuntar amb el meu rifle d'aire comprimit a aquell abominable ser. El meu pare era aficionat a la caça i tenia diversos tipus de criatures a les quals caçar en aquell bosc. Ell sempre em deia que una pressa era una pressa i que s'havia de caçar, que els humans havíem nascut per a matar als sers més dèbils, així que em feia anar pels terrenys amb una arma per si veia alguna pressa. EL meu tir va encertar al cap del conillet,el qual va caure al terra atordit pel cop. Ràpidament em vaig a costar a la meua pressa, la qual encara respirava. Mereixia un càstig per intentar estripar la bellesa així que vaig decidir que la seua sang regaria aquella flor en compensació al dany causat. Com tot caçador que s'aprecia tenia un clotell al meu cinturó i vaig obrir en canal a aquell patètic animaló que es convulsionava. LA seua sang em salpicà tot. En aquell moment aparegué el meu pare. Jo tenia por que em mormolés, però no va ser així. El meu pare, encara que no era com jo, veia amb claredat com era el món, encara que en algunes coses estava equivocat, així que em va felicitar per la caça. M'ensenyà com s'hi havia de rematar la pressa, a escorxar-la i a extraure-li els òrgans. Aquell dia vaig tornar feliç a casa amb la flor regada per la sang del conillet. L'endemà hi vaig tornar i pareixia que la flor estava més sana. Ràpidament vaig associar així amb la sang d'aquella bestiola. Havia descobert el meu destí. Regar la terra amb la sang de la fauna.\nEls anys anaven passant i jo m'havia convertit en un expert caçador, que escorxava i extreia òrgans amb una precisió quirúrgica. Vaig començar a practicar per a extraure la sang de les preses, així podia regar amb més efectivitat. També m'ensenyà el meu pare a fer això, clar que ell pensava que era per a netejar la presa.\nQuan jo tenia uns disset anys els meus pares moriren en un accident d'avió mentre tornaven d'un esdeveniment molt important. Un grup de terroristes havia fet esclatar aquell avió en ple vol. Però a mi no m'afectà molt la seua mort, ja havia aprés d'ells tot el que necessitava saber, el seu llegat, jo, estava sa i estalvi.\nA mesura que creixia em vaig anar adonant que l'espècie humana estava acabant amb gran part de la població vegetal, ja fos directament com amb la tala indiscriminada o incendis, o indirectament mitjançant la contaminació: residus a l'aigua, pol·lució, pluja acida, enverinament, empobriment del sòl. Així que realment el més perillós per al món vegetal no eren les bestioles, les quals devorava amb ànsia les menjades del dia, sinó la mateixa humanitat.\nJo estava en forma, a causa de la caça, però necessitava més, així que a pesar que em desagradava la meua olor corporal, la immundícia de la suor, era un preu que havia de pagar per alliberar al món de la pestilència. En uns anys era tot un atleta que guanyava premi rere premi a la universitat. Però jo ja estava preparat físicament. Havia de començar amb el meu pla.\nEl cel nocturn va ser creuat per un crit esgarrifós provinent del soterrani secret de la mansió, on havia instal·lat jo la meua pròpia sala de tortures. Una bandada de rats penats atemorits revolotejava per tota l'estança. Mentrestant un broll carmesí acoloreix un tub transparent que du la sang fins a una bosseta, com quant dónes sang. Aquest tub estava connectat mitjançant una agulla de xeringa a l'avantbraç d'una xica. Aquella nit havia ordenat a tot el servici que abandonara la mansió, cosa que havien fet. La xica tenia por als rats penats, per això el seu cor bombejava més ràpidament, per tant la velocitat i la quantitat que eixa de sang era bastant elevada. El meu objectiu era extraure-li tota la sang del seu deplorable cos i regar amb ell la vegetació, així aquella xica realment compliria uns bons designis. La seua sang faria renàixer la natura, pot ser que encara no ho sabés, però era tot un honor el que li estava fent.\nA poc a poc la xica anà quedant-se sense sang al cos. Primer s'adormí, després se li parà el cor, amb una última ranera que recorregué el tub. En el moment en què va morir la xica la vaig penjar cara cap avall, mitjançant unes cordes nugades a les cames i li vaig tallar el cap amb una motoserra, per a extraure-li tota la sang que poguera. Després vaig envoltar el cos i el cap amb plàstics i després la vaig enterrar al bosc sense cap embolcall, allí nua, perquè el seu cos alimentara la terra.\nVaig repetir aquella acció una vegada rere l'altra.\nAquella nit era fosca, o no, que més donava. Això eren meres banalitats, clar que a l'hora\nde cometre un crim és important, bé, això no era un crim, era justícia; aquest traïdor\na la natura no mereixia estar viu. Això sí en la foscor t'ocultes millor. Aquell tipus es despertà. L'individu estava nugat a un pal que el sostenia recte a dalt d'una cornisa de la mansió. Mirà al seu voltant, quasi vaig notar l'esgarrifança que li recorregué per tot el cos.\nSegons després mentre l'individu estava pres del pànic, ja que tenia por a les altures i després de veurem la cara, la que l'alliberaria del seu cos i li donaria un futur honorífic li clave l'agulla. Al fi l'individu deixà de moure's, però en el moment que anava a soltar-lo i extraure-li més sang el cadàver cau buit mentre del braç perforat continua brollant-li sang. Si la imatge s'hagués paralitzat en aquell moment, es veuria un cos quiet en l'aire mentre un riu color roig li surt del braç i de fons tot il·luminat per una gran lluna plena que acaba de sortir, ara recorde que sí que era de nit.\nTambé recorde amb molta tendresa quan vaig alliberar a aquella anciana del seu sofriment. El reproductor de MP3 estava encés, i no parava de reproduir paraules molt llargues: «anticonstitucionalment», «tetrabromofluoresceïna», «tetraclorobenzoquinona»,\n«Hipopotomonstrosesquipedaliofòbia»... Sí, estava gaudint de la cara de terror de la seua\nvíctima, nugada al pati del darrere de la mansió. L'objectiu no era que jo gaudira, però si t'agrada la teua feina millor, no? Aquell futur cadàver i tenia la boca tapada amb cinta americana, els seus ulls demostraven el terror que tenia. Estava aterrida, i ell, justicier, li repassava els seus crims entre pausa i pausa de les paraules. El seu cos anava buidant-se de sang. El seu sofriment ja no em satisfeia tant com al principi, però prompte acompliria la dona una missió superior i s'alliberaria dels seus temors. Aquella dona tenia por a les paraules llargues i jo l'estava curant per sempre.\nI com oblidar al tipus que tenia agorafòbia? Aquell tipus es movia i cridava sense parar pel meu pati, com estava gaudint d'aquest fet. Aquell matí l'havia segrestat amb facilitat. Quan ens van veure eixir i a aquell tipus cridant la gent ens mirava estranyats, però no feren res, ja que, pensaven en què això era part del tractament rutinari. Com ja he dit aquest tipus patia agorafòbia i una vegada per setmana, o dos, un infermer amb els mateixos crits que va fer el treia de casa. Això s'anomena teràpia de xoc. El que no sabien els veïns és que jo no sóc l'infermer, encara que anara vestit com un. Jo sóc el justicier que li donaria el sue merescut a aquell individu. A poc a poc es buidà el carrer ignorant-nos. El treball habitual seria que l'infermer o el professional de salut mental, es quedara tota l'estona al costat de la pacient, per a reduir l'ansietat, el que passa, però aquell dia jo el vaig fer muntar en una furgoneta per a després soltar-lo al meu patí. Així que cridava a ple pulmó, estava suant, aterrit, però no podia córrer enlloc, ja que el tinc lligat. Finalment el vaig buidar de sang.\nRecorde també l'últim assassinat que vaig fer sol i d'aquest tipus, la policia ja estava investigant massa i corria perill de què m'atraparen. I si jo, protectors dels vegetals era detingut, qui lluitaria per ells?\nVaig decidir matar a 4 persones i després pensar com podia anar avançant amb el meu pla. M'havia divertit, però era molt poca gent alliberada per a tanta gent que hi havia al món, això sols era un xicotet consol. Vaig preparar una habitació xicoteta i a fosques on les fonts d'aliment per a les plantes estaven en pànic, els següents culpables que anava a alliberar. Un tenia por a l'obscuritat, l'altre als espais tancats, el tercer a estar a prop de la gent i l'altre als sorolls forts, per això vaig soltar una traca a l'interior de l'habitació. Els culpables cridaven atemorits i jo em delitava amb el seu sofriment. Havien de purgar els seus crims contra la natura mitjançant el terror i la sang, després tindrien el descans que tant desitjaven. El temps passa i la sang ix dels seus cossos fins a la mort i el descans.\n- Passa, passa- dic després que toquen a la porta de la meua cambra mentre l'aire virtual m'acarona la pell i em fa arribar l'aroma de les meues precisades flors. Acaba d'entrar Sàdic.\n- Subtil en un quart d'hora començarà la reunió amb els nous clients.- Em diu apressadament.\n- D'acord, tranquil estaré present.- Dic fent un moviment elegant amb la mà. - Si no t'importa, deixa'm gaudir dels meus records i les meues flors.\nSol com estic recorde quan vaig veure a Sàdic per primera vegada. En aquells dies utilitzava el meu nom real, Joan. Havia acabat recitar el discurs que donava per finalitzat el meu últim any de carrera. Havia estudiat informàtica per què pensava, i continue pensant, que la informació és vital per poder derrotar als animals, i quina és la font més gran d'informació? Internet, per tant havia de saber navegar per les seues aigües i poder obtenir tot el que necessites. M'havia transformat en un hàbil hacker, va ser així com accedia als historials de pacients de determinades consultes psicològiques i esbrinava les fòbies dels pacients. A vegades no sols de l'ordinador de la consulta, sinó també dels terminals privats.\nAixí que allí em trobava envoltat de centenars d'estudiants i familiars, però des de l'escenari la meua mirada es quedà fixada en un jove. Aquest jove mirava a les xiques d'una forma molt peculiar, jo sabia que aquella mirada transmetia una set de sang, de veure-les mortes. Potser un altre ull no ho haguera detectat, però notava en aquella mirada la mateixa fúria que tenia jo vers la resta de la humanitat. Durant els aperitius i les copes em vaig a costar a aquell individu. A poc a poc anàvem xerrant i establint amistat. Ell havia estudiat medicina, i sé li donàvem molt bé les pràctiques de cirurgia.\nLa nit anà avançat i en acabar la cerimònia em vaig oferir a dur-lo a casa amb el meu vehicle. Ell va acceptar. Quan tots dos estàvem a l'aparcament un grup de quatre xiques, estudiants, sortien donant tombs, disposades a celebrar la seua graduació. El meu nou aliat i jo les mirarem i ens quedarem mirant-nos. No va fer alta dir res més. Elles no sabien que aquella seria la seua última nit.\nSeguirem a les xiques per una carretera, eixiren per una carretera nacional poc il·luminada en direcció a un poblet situat a prop, nosaltres les seguirem. Quan vaig veure que no hi havia perill e que ens descobriren vaig fer eixir de la part baixa del capó un rifle que havia instal·lat jo personalment. Mitjançant una ajuda automàtica que es controlava amb el GPS, el sistema apuntà a una de les rodes del vehicle que teníem davant. Un sol tret una roda rebentada. Les xiques baixaren per a veure que els havia passat amb la roda. Vaig frenar al seu darrere. Mentre elles canviaven les rodes, el meu company i jo ens acostarem a les nostres futures víctimes fent veure que anàvem a ajudar-les. Les xiques es relaxaren en adonar-se que era jo, el xic que havia donat aquell meravellós discurs feia poc de temps. Amagada dins la màniga hi tenia una pistola d'aire comprimit automàtica, invent meu, que em comptes de bales o balins i duia unes agulles molt fines amb un potent sedant. Les vaig disparar al coll una per un amb rapidesa, pràcticament cap d'elles, s'adonà que estava passat. Els trets encetaren al coll de les víctimes fent fluir el sedant. Al cap de pocs minuts s'adormiren.\nDesprés de canviar la roda vaig fer que el meu aliat pujara tres xiques als seients de darrere i una al seient del copilot del cotxe al qual havia disparat. Ell conduiria eixe cotxe seguint al meu fins a la meua mansió.\nUna vegada allí baixarem a les xiques la meua sal de tortures. Vaig connectar les bosses per a extraure sang als braços d'elles. Després li vaig dir a l'altre que podia fer el que vulgues, però que no les llevara les agulles. Quan despertaren ell les començà a tortura i colpejar, els seus cors bategaven amb força de la por i això feia que s'omplira ràpidament de sang els recipients, els quals anava canviat. En despuntar l'alba l'última xica d'aquell sacrifici necessari expirà el seu últim alé. Després les vaig penjar cap per avall per a extraure la sang que els quedava. Netejarem el laboratori, les trossejarem i les enterrarem al bosc. Allí els seus cossos alimentarien la terra i la farien florir.\nA partir d'aquell moment de tant en tant caçàvem junts. L'assumpte es tornà més fàcil que quan jo ho feia a soles. A més la precisió quirúrgica del meu company anava augmentant, provocava més dolor i es perdia menys sang pel camí. Gràcies als meus sabers informàtics podia estar al corrent de les investigacions policials. Els segrestos els planejaven fins a l'últim detall i en diferents ciutats i llocs, si feia falta, viatjàvem centenars de quilòmetres perquè no ens agafaren ni sospitaren de nosaltres. A més les meues condicions de gran estudiant i la reputació de la meua família ens protegia.\nDesprés al cap dels anys incloguérem al nostre equip dos membres més. Un assassí en serie que començà les seues activitats. Finalment jo vaig descobrir qui era i li vaig demanar que se'ns unira. La seua tècnica era admirable i encara no l'havien detingut. Era un membre molt valuós. El últim era un tipus fornit, antic militar que es va tornar boig en una de les guerres, o eixa és l'excusa per la qual el deshabilitaren. Però no er un boig igual que els altres tres veia la veritat. La humanitat era odiosa i s'havia d'eliminar.\nLa reunió ha començat, al meu davant tinc uns cinc tipus greixosos i bavosos. Estaven ansiosos pel que els podia, oferir. Em feien fàstic, la majoria, per no dir tots, dels nostres clients me'n donaven, però necessitem els seus diners per a executar el nostre pla, i el meu propi. Comence a explicar-los els avantatges del nostre sistema. I el que els oferim. A tots cinc els agraden els menors, de poca edat si podia ser, però que ja es valgueren pels seus mitjans. Que puguen caminar, córrer i sentir. Eren uns vells xarucs de seixanta anys que els agradaven a alguns les xiquetes i a altres els xiquets.\nDesprés de fer les gestions necessàries perquè participaren en les activitats que els oferirem m dirigisc una última vegada a ells.\n- No heu d'oblidar que tot aquest assumpte és confidencial. Nosaltres no anem en bromes. Observeu.- Els mostre tota la informació que havíem obtingut sobre ells, clar no deixem a qualsevol que utilitze els nostres serveis.- Una traïció aquesta informació eixirà a la llum. D'altra banda, la nostra empresa té molt de poder. Pot ser que el vostre nou xofer, o secretari, o cuiner, o metge, inclús al policia o a qui li passareu, hipotèticament, la informació podria estar contractat per nosaltres. Si us atrapen traint-nos... bé, ja sabeu que podem fer aquí i fins a quin punt podríeu sofrir. Ja no hi ha marxa enrere. No tinc més a dir, aneu a gaudir de la vostra compra.\nEls vells xarucs traguen saliva després de la meua amenaça. Els hem mostrat el suficient perquè sàpiguen que no anem amb bromes. Tan sols en connectar-se al O.M.N.I.A.U.M de les instal·lacions, perquè per a aquests menesters sols poden connectar-se des de la mateixa empresa, inclús des d'abans, les seues vides ja són nostres. Tenim una immensa teranyina repartida per tot el país i al centre d'aquesta, com una enorme aranya disposada a abalançar-se damunt la seua pressa, estem nosaltres quatre.\nTorne a estar a la meua habitació, hui no m'apeteix cap emoció. M'abelleix relaxar-me envoltat per aromes provinents de les meues plantes. Tranquil·les boniques meues, el pla va tirant endavant, prompte reclamareu el vostre regne. Ja sé que vosaltres sou una representació virtual dels vegetals reals, però sou la mateixa essència. És com si estigués parlat al vostre propi ser, a les vostre animes. La humanitat pagara tot el dany que ha fet al planeta destruint la vida vegetal i contaminant el seu sustente amb les seues emanacions tòxiques. Sereu altra vegada les ames del planeta i la sang de la fauna us alimentarà.\nAquest projecte començà fa molts anys, després que tots quatre ens unirem. Teníem molts diners, per diferents motius. Aleshores volíem invertir en alguna cosa i així fou com anàrem a una fira comercial on gent exposava les seues idees i buscava inversors. Allí la trobarem, la idea de fabricar un món virtual molt paregut al real, però amb modificacions. Em vaig sentir babau per a no haver-sem ocorregut a mi, clar un món virtual on poder tenir controlats als humans i on poder castigar-los pels seus crims. Un món on jo podia manar. Decidirem fer costat a aquell projecte.\nEl temps anava passant i la cosa funcionava millor inclús del que havia pensat. Després de traure el producte al mercat les investigacions es desviaren en poder reproduir les sensacions reals en aquell món virtual. A tots quatre se'ns queia la bava sols de pensar que podríem fer a les nostres víctimes en un món on no podien morir, però si sofrir, a causa dels nostres actes. Torturar a la gent les vegades que ens apetira. Encara que no poguérem comercialitzar eixa versió del O.M.N.I.A.U.M construirem de forma clandestina centenars d'aquestes, i d'esquena als idearis originals d'aquell aparell, començarem a reproduir als nostres treballadors.\nNo sols havíem posat a gent en Nova Esperança per a veure com reaccionava el cervell humà al viure des de bebés a l'interior d'aquell món virtual, sinó que a l'altre territori que ens havíem reservat per a nosaltres quatre hi havia més gent. Aleshores extraient semen dels testicles dels xics i òvuls dels ovaris de les xiques anàrem gestant més individus. En aquests moments tenim uns 70.000 menors, de l'edat de Marc els més majors, vivint al nostre segon territori. Sumat a uns 5.000 adults entre empleats i gent segrestada. Mantenir-los sense que obrin la boca és molt senzill. Pel que fa als que han nascut allí la societat o en sap res, pel que fa als treballadors amenacem en torturar a la seua família, i ells saben que ho podem fer. La resta són individus que la societat no busca i que no li importa que hagen desaparegut. Una vegada connectats ja no poden escapar.\nSi fa falta que els empleats isquen a gestionar papers ens quedem com a garantia a la seua família perquè no parlen. De fet ells declaren que viuen a les instal·lacions d'E.P.I.C i solucionat. La gràcia està en el fet que ells no saben que molts dels bebés nous són produïts a partir dels seus espermatozoides i òvuls. I és que un afegit que vaig aconseguir és que la càpsula servisca també com a matriu on es desenvolupa el fetus. Així que no saben que moltes vegades torturem o controlem als seus propis fills.\nLa qüestió és que hi han uns 75.000 humans controlats per nosaltres quatre al segon territori. Després quan eliminem l'amenaça que representa Marc i la seua família unirem els habitants de Nova esperança. El problema és que fins que no atrapem a Marc no podré fer res amb la seua família. Dels que originalment tingueren la idea d'aquest món virtual ja ens hem carregat a una, però el seu marit escapà i ara pareix que està ajudant a Marc. I això em provoca dolors de cap. No m'agrada no tindre la situació controlada. A més estan els altres, aquests també són un problema, però estan molt ben amagats. Encara no pot demostrar res aquella organització, però com se m'escape alguna cosa i la justícia vinga a investigar se m'escolarà el pla pel vàter.\nPerò que estic pensant? Aquests sers inferiors no poden competir amb la meua intel·ligència. La humanitat en comparació a mi són mers insectes que sols devoren la collita. Són com animals que sols serveixen per a treballar a les meues ordres i ni això. Són el càncer del planeta, l'origen del sofriment de la natura. L'aire hauria de ser pur i gràcil que transportés l'aroma de les plantes a tot arreu. En comptes de consumir i eliminar vegetals la fauna hauria de cuidar-la i fer-la créixer. Els herbívors són uns assassins de la natura. Els carnívors em cauen millor, devorant-se entre si com alimanyes. Això sí que és digne per a la seua condició. Però de tots aquests els pitjors són els humans. Que eliminen vegetals per a millorar les seues insulses vides i tindre una vida que no els pertoca. Sotmetent a la vegetació en comptes ser ells sotmesos per aquesta. Demane disculpes a tots els membres de l'espècie vegetal perquè jo també he hagut de destruir membres de la seua especie. Però ha sigut necessari per al meu pla. Un pla que beneficiarà a tots els vegetals. Us compensaré amb la sang dels vostres enemics. Rius de sang regaran les vostres arrels i us faran créixer reconquistant el vostre regne arravatat pels humans.\nEn aquest món puc dur darrere meu una rosa sense tindre remordiments per haver arrancat una flor. Em fa gràcia que tinga remordiments per matar una planta però no a una persona. Però és que els sers d'eixa mena s'ho mereixen. Odie les seues hipòcrites normes socials, les seues lleis o el que anomenen drets individuals. Drets de què? No ten dret a res, ells són els enemics. Ho sé des de xicotet, que la societat no té cap sentit. Però fins que no vaig ser un adult no vaig començar a comprendre el destí final d'aquesta visualització, la visualització del que era real. M'he de contenir molt per a no actuar impulsivament i destruir a tot el que s'hem creue pel camí. Però tot aquest esforç està tenint la seua recompensa. Almenys puc saciar la meua ràbia en aquest món sense haver d'amagar-me. Alguns dirien que el que estic fent està mal, però el que ells no saben és que estic en poder de la veritat. No arriben a albirar el que jo veig amb una claredat absoluta. A més com, se sol dir, no es pot fer una truita sense trencar els ous. Per tant no es pot fer retornar les coses al seu curs natural sense destruir una mica la societat actual.\nLa soledat m'agrada, estar sol envoltant per les plantes i els meus pensaments. Fondrem en un amb la natura, sense alterar-la. Poder estar quiet com un arbre veient passar el temps sentint la brisa i la pluja a la pell. L'escalfor del Sol o saciar-me amb les arrels. Notar la sàvia fluint pel meu interior alimentant-me. Aquesta pau i aquesta tranquil·litat moltes vegades està interrompuda pels altres. Per això, si estic sol amb els meus pensaments, aquests flueixen i la meua imaginació viatja a llocs millors. Llocs amb escassa presència animal. I és que tinc una gran empatia amb els vegetals, ells sí que m'entenen, les plantes són les meues amigues.\nLa gent pensa que sóc egocèntric, que pense que les meues opinions o interessos són més importants que la dels altres. Però no és així, el que passa és que ells estan equivocats i jo he de mostrar-los la veritat. Les conseqüències de les seues accions i és la meua feina mostrar-los quant d'equivocats estan. I és que el més important del món és la veritat i jo la tinc al meu abast, per tant tots els qui no ho accepten, que rebutgen la llum que els mostre han de ser rebutjats i desvalorats. I si així i tot continuen enfrontant-se a la veritat han de ser torturats i castigats, perquè s'adonen dels seus crims vers la natura.\nEm desconnecte i em dirigisc al bosc. Quan vaig decidir que la seu principal d'E.P.I.C anava a estar en el mateix lloc que la mansió en la qual m'havia criat vaig haver de pensar que fer amb el bosc. Allí hi havien desenes de cadàvers enterrats, si alçaven el terreny per a fer els fonaments i començaven a aparéixer cadàvers la nostra aventura acabaria. Així que en una conferència vaig dir que el bosc era com un patrimoni per a la humanitat, que s'havia de conservar. Els aplaudiments i les felicitacions m'envoltaren. La hipòcrita societat humana em felicitava per no talar un bosc per a construir la meua empresa, quan la realitat era que no tenia per què destruir un bosc, no era decisió meua, era la naturalesa de les coses. Però el fet que no pensava destruir el bosc i que la societat ho veié com un acte altruista, oculta el secret que amagava aquelles terres. D'altra banda desmantellarem tota la sala de tortures que hi havia als soterranis de la mansió abans de derruir-la.\nEL problema fou quan decidirem construir un laboratori secret per a gestionar el projecte O.M.N.I.A.U.M amb tranquil·litat, però la veritat és que finalment es va poder solucionar amb facilitat mitjançant el xantatge. Molts dels obrers foren després empleats que anaren a viure a Nova Esperança o al segon territori. Pel que fa a l'arquitecte... bé diga'm que no sap encara que li ha passat. L'adormirem, el connectarem a una càpsula i viu en una realitat simulada. EL que passa és que la seua ment s'ha trastocat per l'excés de connexió per no saber que estava connectat. Després simularem un accident de cotxe amb mostres sintàctiques d'alta generació de la seua mandíbula. Com el cotxe s'havia encés les autoritats digueren que havia mort a causa d'un accident, del qual sols es rescatà les mandíbules. Però la demència de l'arquitecte em podrà ser útil, la veritat és que hem experimentat amb la seua ment. Ai, tremole de l'emoció.\nUna de les grans idees d'aquest arquitecte fou instal·lar unes plaques solars per tot el terrat de la seu, i en qualsevol lloc on es poguera. La zona on tenia situada la mansió, ara seu de l'empresa, era molt solejada, pràcticament tot l'any. Després al guanyar diners anàrem invertint en aquesta tecnologia i ara tenim una font d'energia potent i quasi inesgotable, que manté en funcionament el servidor i totes les càpsules que tenim. Això també ens va proporcionar premis per a empresses que respectaven la natura i el vistiplau de molts grups ecologistes. Aquest també promocionaren les càpsules. Els molts estúpids no sabien que estaven firmant la seua sentència de mort futura. Com hem de riure quan arribe eixe dia. La veritat és que si no foren sers inferiors, em caurien bé la majoria d'aquests ecologistes que lluiten per la natura, però la forma amb la qual lluiten no tindrà cap efecte. Igual que una malaltia, per a solucionar el problema s'han d'eradicar els patògens.\nEl bosc està envoltat per una tanca electrificada i considerat com a patrimoni de la humanitat per la seua diversitat ecològica. Els animals que habiten estan protegits, un preu que he de pagar per a no alçar les sospites, ja que ara no puc caçar. Les sabates poden fer malbé la vegetació, així que mels trac i m'endinse al bosc descalç, sentint a la planta dels meus peus les brosses. Camine amb delicadesa efectuant la pressió justa per a poder avançar sense danyar les plantes. Aquestes al meu pas recobren pràcticament la seua posició inicial. Vaig caminant, perdut en els meus pensaments en direcció on estan enterrades la majoria de les nostres víctimes. Cada vegada que arribe a aquesta zona els meus ulls s'omple d'emoció en veure el que ha crescut allí.\nM'envolta tot tipus de flors: botges, rogetes, sanguinyols, esbarzers, trévols, servers. Calcides blanques, saücs, allasses blanques, curraians, ruques, tulipes, lliris, violetes, gladiols, clavells, margarides, assutzenes, orquídies, nards, roselles, edelweiss, dàlies, camèlies, crisantems i un gran, etcètera.\nPerò al bell mig de totes aquestes flors i creixia, predominats a sobre de totes aquestes flors un roser. Aquest roser estava situat on vaig matar aquell conill, quan vaig començar a albirar la llum, i també on està enterrat el meu primer cadàver humà. I com si d'un senyal és tractes era la flor més bella que hi havia al jardí. La rosa central del roser era una meravella de la natura, gran, elegant i roja com la sang. La sang amb la qual ha estat regada. Sé que vaig pel bon camí que seguisc el designi dels vegetals. Si pogueren parlar-me, em felicitarien per la meua excel·lent feina i m'animarien que no defallís amb la meua comesa.\nAspire profundament els aromes que arriben a les meues fosses nasals i m'embriaguen, perc la noció del temps i de l'espai, perdut en mig d'una voràgine de sensacions indescriptibles. Em sent un amb aquelles plantes i sé que elles també es senten un amb mi. Saben que encarà que el meu cos és humà sóc un membre més d'elles. No us preocupeu belleses meues, estic ací per a protegir-vos i lluitar per vosaltres. No us decebré. Em situaré en mig de la destrucció i vosaltres i la meua voluntat, junt amb el vostre poder vegetal, s'imposarà per damunt dels primitius animals que us volen destruir. No us preocupeu, no saben amb quin s'han clavat i estic molt content que m'hàgeu elegit a mi. Una planta empresonada en una closca humana. Però ben mirat pot ser designis vostres que així siga, lluitar la violència amb violència, per tant heu encarnat un ser que podrà destrossar als que us han fet tant de mal durant segles i segles. L'encarnació de la voluntat de la vegetació, el braç executor de la justícia vegetal. Un raig multicolor que ix disparat dels budells de la terra per a lluitar contra infermetat que està debilitant el planeta. Sóc l'antivirus que eliminarà l'amenaça. Això és un gran honor per a mi. No us defraudaré belles flors.\nDesprés de l'èxtasi del reforç de les idees isc del bosc per on he entrat. Hem poses les sabates i comence a ascendir pel camí de terra direcció a la seu d'E.P.I.C. El Sol comença a amagar-se per deixar el planeta pràcticament en mig de l'obscuritat. Sé que el Sol no s'amaga, sinó que la terra girà, però és tan poètic dir que el Sol s'amaga que ho utilitze. De totes maneres ja m'havia tornat a acostumar a la llum del Sol. Després de passar tantes hores connectat a l'O.M.N.I.A.U.M quan la llum colpeja els meus ulls tinc una mica de dolor de cap. Però és necessari tot aquest sacrifici.\nMentre ascendisc veig que s'acosten dos cotxes negres, no recordava que tenia més clients a hui. Bé, bé, això augmentarà els nostres ingressos. La veritat és que ens moguem per llocs obscurs, per la misèria de la humanitat. Però això també ens serveix d'escut, ja que cap d'ells s'atrevirà a trair-nos. Saben les conseqüències.\nM'havia posat roba més esportiva per a visitar el bosc, així que m'estic canviant a la meua cambra. Normalment per a les meues reunions duc un vestit d'home blanc, però aquí, a diferència del món virtual no duc cap rosa, perquè per a fer-ho l'havia de matar i això sí que no. Una de les meues ordres és que cap persona que vinga a reunir-se amb mi duga roba sintàctica i evidentment que no duga cap flor ni cap perfum, o almenys cap derivat d'una planta viva. Si els abelleix. Poden dur flors de plàstic. Quan em dutxe utilitze sabó orgànic i el menú dels meus empleats és carn. El càstig per consumir algun vegetal o fruita sol ser bastant dur. És una raresa que els altres tres membres dels quatre toleren i ho han posat com a norma. Dic raresa perquè per a ells això és estrany, però que li anem a fer, no veuen la llum tan clara com jo, però si visualitzen la claror.\nPrimer expliquem als nous clients que saben sobre les càpsules i el món virtual que oferim, està clar que abans que vinguen ja han estat informats que els oferirem per canals adequats i segurs. Però així la cosa queda clar. Després els duguem per les instal·lacions i els mostrem les cambres privades amb les seues corresponents càpsules. A la vegada podem tindre uns vint-i-cinc clients connectats a la vegada en tantes cambres privades. Després es connecten i fan una visita pel món virtual guiats per empleats, alguns clients ja han jugat a la versió comercial, però altres no. Després quan ja s'han acostumat a moure's pel món ens tornem a reunir, parlem de les condicions i els amenacem. Així una vegada rere l'altra cada vegada que venen clients nous.\nM'agrada més treballar amb antics clients, ells ja saben al que venen i sols cal dur-los fins a les cambres privades. Després ja en l'oficina virtual elegeixen el que els abelleix. No ens necessiten i així jo puc dedicar-me a ultimar els meus plans. Ai Marc, quants de mals de caps m'has provocat, no pensava que series un os tan dur de rosegar. Pensava que t'acovardiries i finalment el temor et podria, però pareix que t'has sobreposat a l'experiència. Per culpa teua he hagut d'eliminar a un dels meus millors capitans, però almenys Ramon és una millor opció. Ell t'odia, et culpa del declivi de la seua família i així és com jo he volgut que fos. D'aquí el càstig de la seua família, posar en el teu camí un enemic que tinga una motivació personal per a detenir-tet. I la meravella està que Marc no ha fet res, que he sigut nosaltres, com m'agrada manipular a la gent. Si és que són tan estúpids i tan mal·leables els humans. Al final creuen els que els vols fer creure, els que siga més senzill i per a Ramon és més senzill pensar que el culpable siga Marc, la seua família i els seus companys que tot un poble o una organització. Perquè Marc és tangible per a Ramon, mentre que l'empresa és una cosa difosa. Com pensarà el xic, que hi ha tota una conspiració o que són un experiment? Ja pot insistir Marc a contar-li la veritat que Ramon obcecat ni l'escoltarà, lluitarà fins que l'atrape i el castiguem per la seua traïció. I aquesta és una veritat de la humanitat, en general obeiran al qui tinga més poder, perquè aquest és qui pot canviar el curs de la seua vida atorgant-li una part del poder. Per això els humans s'envolten de poderosos, per a obtenir una part d'eixe poder i moltes vegades eixa actitud és la perdició del qui la busca. Perquè qui té el poder no el soltarà mai voluntàriament.\nAmazing Story and Games[Ofensiu]\nautumnbeautywish | 16-12-2020 | Valoració: 9\nThis is a very interesting story! It might be long but it very worth the read. Looking forward to more stories from you! I was actually just browsing in the web and was taking a break from playing roblox pc when I happen to stumble upon your story. Ever heard of that game? Well, why not try and check it out. Download the game extension from Chrome Store and try playing it from your task bar. Or if you want to try a much more exciting with a bit of strategic planning game, then try playing mobile legends pc. Both games are worth the download.\nValoració de l'autor: 8.62\nOMNIAUM: CAPÍTOL 7: CARRERA MORTAL\nOMNIAUM: CAPÍTOL 6: RAMON\nOMNIAUM: CAPÍTOL 5: BARBÚS\nOMNIAUM: CAPÍTOL 4: CIUTAT NOVA ESPERANÇA\nOMNIAUM: CAPÍTOL 3: PARATIRIA\nOMNIAUM: CAPÍTOL 2: CIUTAT NOVA ESPERANÇA\nOMNIAUM: CAPÍTOL 1: CIUTAT NOVA ESPERANÇA


El Temps: 25 anys després - El Temps\nLa setmana passada, amb motiu del 25 aniversari de l’inici dels Jocs Olímpics, nombroses tertúlies, articles i intervencions rememoraven aquell moment que, per a molts, va servir per consolidar Barcelona —i tot Catalunya— al mapa mundial.\nPotser aquesta afirmació és exagerada, si bé la magnitud de la cerimònia no tenia precedents similars. Ni tampoc s’han contemplat celebracions posteriors que la superen. El que és clar, però, és que els Jocs Olímpics van servir per a molt més. I sembla que, 25 anys després, el poble català és més conscient de la lluita política desenvolupada al caliu de la flama olímpica.\nConscient de la Crida i de la seua tasca a l’hora de reivindicar el país on se celebraven els Jocs. Conscient del Comitè Olímpic Català, refundat el 1989 —havia nascut el 1920— per assolir la representació nacional de Catalunya. Conscient de la ràtzia olímpica, protagonitzada per l’ara ex-jutge de l’Audiència Nacional Baltasar Garzón. Els escorcolls també van fer parada a la redacció barcelonina d’aquest setmanari, llavors situada al carrer de Casanova. La Guàrdia Civil tenia l’ordre de silenciar al màxim l’independentisme en un moment cabdal per a la imatge exterior d’Espanya. La repressió era silenciada amb els èxits esportius de la delegació estatal. Però no va evitar que aquell moment significara el gran tret de sortida per a un moviment que avui ocupa la centralitat política del país. És inevitable, llavors, establir el balanç de com hem canviat en aquest quart de segle.\nA les portes del compte enrere definitiu per al referèndum de l’1 d’octubre, Baltasar Garzón va anar al Parlament de Catalunya per oferir assessoria en la futura llei sobre els nens robats durant el franquisme. Tot i l’aparent dignitat de la seua contribució, l’arribada no va estar exempta d’una protesta no inesperada dels diputats de la CUP, que es van encarregar de recordar-li les seues accions des de la llotja judicial que ocupava en aquell moment.\nGarzón s’ha vist acorralat pels arguments d’aquells que no tenien més veus que la d’aquest setmanari —i alguns altres mitjans igualment humils—. Els denunciants han estat capaços de fer transcendir les accions dictades per l’ex-jutge al panorama polític estatal.\nLes ordres judicials foren sovint dissimulades o fins i tot justificades per l’existència d’un grup armat, Terra Lliure, coartada per al jutge per dur a terme tots aquells fets que van acabar amb denúncies de tortura, que, tal com ell mateix ha reconegut, no va investigar. De fet, l’any 2004, el Tribunal d’Estrasburg va condemnar l’Estat espanyol per haver-se’n inhibit.\nEl cas és que, 25 anys després, se saben més coses que no llavors del que va ocórrer a les clavegueres mentre la flama olímpica il·luminava Barcelona. Que el país n’és més conscient. Que denuncia. I que la resposta contrainformativa no té l’efecte que abans sí que tenia.\nQuan falten cinquanta dies per a l’1 d’octubre, després d’un lustre d’estira-i- arronses amb l’Estat espanyol pel dret a decidir, cal recordar que aquest enfrontament no és nou. Molts el van protagonitzar des del més estricte anonimat, amb l’única intenció de construir un país millor, malgrat l’amenaça de la repressió, llavors sembrada en un camí tortuós que ara dóna els seus fruits gràcies a aquella voluntat que avui, potser, és majoritària. Només el referèndum ho podrà determinar.


Els ducs de Sussex van concedir una entrevista d'una hora i mitja a Oprah Winfrey (Reuters)\nEl príncep Enric temia que es repetís la història de la seva mare, se sentia atrapat a la família reial i diu que el seu pare i el seu germà es troben en la mateixa situació\n08/03/2021 - 07.13 Actualitzat 08/03/2021 - 23.38\nLa família reial britànica no surt gaire ben parada de l'entrevista que els ducs de Sussex, Meghan Markle i el príncep Enric, han concedit a la presentadora Oprah Winfrey, i que s'ha emès en horari de màxima audiència a la CBS aquesta matinada. Meghan ha admès haver tingut idees de suïcidi per la pressió a què la sotmetien a palau.\nMeghan ha acusat de racisme la família reial per les prevencions que tenien, quan estava embarassada, sobre el color de pell que tindria el seu fill. També han confirmat que el segon fill que esperen per a l'estiu serà una nena.\nEl príncep Enric i Meghan Markle durant l'entrevista amb Oprah Winfrey a la CBS (Reuters)\nEls pitjors temors de la família reial britànica s'han complert. L'entrevista ha ofert una imatge descarnada de la vida a palau on Meghan Markle diu que la van deixar sola i desprotegida davant les mentides que es generaven sobre ella, fins al punt que ha confessat que va pensar a suïcidar-se.\nMeghan Markle: "Pensava que això ho solucionaria tot per a tothom."\nOprah Winfrey: "Per tant, vas pensar a fer-te mal, vas tenir pensaments suïcides?"\nM. M.: "Sí. Era molt molt clar i m'espantava molt i no sabia ni tan sols a qui adreçar-me."\nLa duquessa de Sussex ha dit que se sentia avergonyida d'explicar-ho però que va ser un pensament clar, real i aterridor. "Simplement ja no volia viure més". Markle ha dit que va demanar ajuda i que ningú va respondre.\nEntre les revelacions sobre les intimitats més desagradables de la família reial britànica, la parella ha reconegut que se'ls va fer insuportable la pressió mediàtica, que no van tenir el suport de la corona.\nAcusacions de racisme\nMeghan explica a l'entrevista que es va sentir menystinguda, atacada pel seu color de pell. Un menyspreu que es va agreujar quan va afectar el tracte al seu fill Archie. Meghan Markle ha explicat que van arribar a qüestionar el color de la pell del nen abans que nasqués.\nMeghan Markle: "D'entrada ja em van dir que no se'ns donaria seguretat, no rebria cap títol i hi havia neguits i converses de com seria de fosca la pell del nen quan nasqués."\nOprah Winfrey: "I no em diràs qui va tenir aquesta conversa..."\nM. M.: "Això els faria molt de mal."\nHa parlat fins i tot de gestos racistes a la família reial britànica i també de la pèssima relació que tenien amb Kate Middleton.\nPrimer Oprah Winfrey va entrevistar Meghan Markle a soles (Reuters)\nAtrapats a la família reial\nLes declaracions explosives no s'han acabat aquí, el príncep Enric ha dit que se sentia atrapat a la família reial i que el seu pare i el seu germà es troben en la mateixa situació. El duc de Sussex assegura que va marxar perquè temia que amb la seva dona es repetís la història de Lady Di.\n"La meva principal preocupació era que la història es repetís. Estic parlant de la meva mare. I ara és molt més perillós perquè s'hi afegeix la raça i les xarxes socials. No rebíem cap ajuda i la resposta sempre era: les coses són així, tots hem passat per això."\nMeghan Markle diu que, per fi, se sent lliure per poder prendre les pròpies decisions després de no poder-ho fer quan treballava per a l'"empresa". Així és com es coneix la família reial britànica, a qui acusa, a més, de difondre falsedats sobre la parella.\nA la part feliç de la conversa, la parella ha explicat que el seu proper fill serà una nena que naixerà a l'estiu i que es van casar en secret 3 dies abans de la cerimònia oficial.\nAra, caldrà veure com reacciona el Palau de Buckingham després que decidís investigar unes acusacions d'assetjament laboral contra Meghan Markel per part d'alguns empleats fetes després que se sabessin extractes de l'entrevista.\nEnric i Meghan viuen apartats de Buckingham. Ja fa un any que van marxar als Estats Units. Aquesta és la primera entrevista que concedeixen després de traslladar-se a Califòrnia i renunciar a les seves funcions com a membres de la família reial.\nMonarquia Mitjans de comunicació\nBoris Johnson reivindica la figura de la reina després de l'entrevista d'Enric i Meghan


Resultats històrics - Calderí\nAinhoa Campabadal guanya dues medalles en el Campionat d’Espanya Absolut\nIMATGE | Campabadal durant campionat després d’aconseguir dues medalles. > CEDIDA\nNo és la primera vegada que Ainhoa Campabadal, la jove nedadora de només 15 anys del CN Caldes, suma grans posicions i medalles en un campionat. No obstant això, aquesta vegada els resultats han estat més notoris pel fet d’aconseguir, per primera vegada en la història del club, una medalla de bronze i de plata en el Campionat d’Espanya Absolut, disputat a les piscines del CN Barcelona.\nDurant la segona jornada del campionat, Campabadal va aconseguir la primera medalla de bronze, en la prova de 100 metres lliures, i també va ser la millor marca nacional de 15 anys, amb un temps rècord de 55’55.\nL’endemà, 17 de novembre, i en el marc de la tercera jornada, Campabadal aconseguia la segona medalla, ara la de plata, en la prova dels 200 metres lliures, i també la millor marca catalana de 15 anys.\nLa darrera jornada del campionat, la jove nedadora del club calderí aconseguia, novament, la millor marca nacional de 15 anys en la prova dels 50 metres lliures amb un temps de 25:98, i va quedar en 6a posició.\nAl marge de Campabadal, el CN Caldes va estar representat al campionat per altres nedadores com Alba García, qui va aconseguir entrar a la final de la prova dels 50 metres esquena, classificant-se en 9a posició i realitzant la seva millor marca personal. García també va millorar la seva marca personal en la prova dels 200 metres esquena, però en aquest cas, va quedar-se en la 30a posició. En la classificació per equips femení, el CN Caldes va ocupar la 16a posició en el campionat.\nDavant els resultats, el club calderí ha volgut felicitar a totes les participants i a l’equip tècnic, “que estan fent història pel CN Caldes”.


El Parlament aprova ampliar els serveis de dentista en la cartera de prestacions públiques - Social.cat\nEls infants menors de 14 anys i les persones en situació de vulnerabilitat o amb diversitat funcional seran els destinataris del programa d'atenció dental\nDimarts, 15 de setembre de 2020 | 14:45 h\nLa proposició de llei prioritza que l'atenció primària sigui la responsable de la prestació dels serveis. | Laura Fíguls (ACN)\nLa Comissió de Salut del Parlament ha aprovat aquest dimarts ampliar els serveis de dentista en la cartera de prestacions públiques. Els infants de fins a 14 anys, les persones en situació de vulnerabilitat o exclusió social i les persones amb diversitat funcional seran els destinataris d'un programa que s'haurà de desplegar en el termini de cinc anys, tot i que el text també preveu que l'atenció bàsica de la salut bucodental acabi cobrint a tota la població.\nAquests serveis inclouran revisions periòdiques, higienes, així com altres procediments preventius i diagnòstics. També el tractament de càries, infeccions, inflamacions i altres lesions. La proposició de llei prioritza que l'atenció primària sigui la responsable de la prestació dels serveis.\nEl Programa d'atenció dental de Catalunya és una proposta presentada per Catalunya en Comú Podem (CatECP) i que ha rebut el suport dels altres grups parlamentaris. La Comissió de Salut ha pogut aprovar el text perquè el ple del Parlament del juliol li va atorgar de forma excepcional competències legislatives plenes. `\nLa portaveu de CatECP a la Comissió de Salut, Marta Ribas, ha fet notar que l'accés a l'atenció a la salut bucodental és una “font flagrant de desigualtats” i ha celebrat l'aprovació de la llei per “començar a revertir un dèficit històric en el sistema de cobertura sanitària universal”; una llei, ha recalcat, que “posa les bases” perquè aquest servei acabi sent universal.\nRibas ha assegurat que un dentista públic no és una “utopia” i ha reivindicat que el govern d'Ada Colau a Barcelona ja va apostar per la creació d’un servei de dentista municipal per a persones en situació de vulnerabilitat.


Setze minuts per salvar la vida\nTime, 3 de juny de 2013\nIgual que la setmana passada, portada d’urgència de “Time”, aquest cop sobre el tornado que ha afectat el barri de Moore, a Oklahoma City. A banda de la fotografia, el text de la portada també és impactant: “16 minuts: aquest és el temps que tens per salvar la teva vida. La història del tornado d’Oklahoma”. Segons explica 233 grados, setze minuts és el temps que va estar vigent l’alerta de tornado abans que es comencés a desenvolupar.\nvia Oriol Lladó\nTags: Time Tornado Oklahoma Moore Photo\nTime, 27 de maig de 2013\nL’anunci d’Angelina Jolie al “The New York Times” explicant que s’ha sotmès a una doble mastectomia per prevenir el càncer ha trasbalsat mig món. L’endemà de saber-se la història, “Time” ja va anunciar que l’actriu seria la portada del número d’aquesta setmana.\nTags: Time Angelina Jolie Mastectomia Photo\nTags: Obrint Pas El Temps Photo\nTags: Sports Illustrated Boston Marató Bill Iffrig John Tlumacki Photo\nTags: The Boston Globe Boston Atemptats Marató Photo\nTags: Newsweek Martin Luther King Morituri Photo\nTags: Futur Los Angeles Times Syd Mead Photo\nTags: Newsweek Francesc Photo\nTags: Newsweek Benet XVI Photo\nTags: Newsweek Joan Pau II Next »


ENTRENAMENTS GRUP - TERRASSA :: Veure tema - 15 agost''09 -Entrenament per MOSSÈN HOMS -Hora: 08:00\n15 agost''09 -Entrenament per MOSSÈN HOMS -Hora: 08:00\nPublicat: Dj Ago 13, 2009 4:04 pm Assumpte: 15 agost''09 -Entrenament per MOSSÈN HOMS -Hora: 08:00\nNi en dubtis, un entrenament t'espera.\nEditat per darrera vegada per Mossener el Ds Set 05, 2009 6:45 am, editat 1 cop en total\nPublicat: Dj Ago 13, 2009 4:05 pm Assumpte:\nPublicat: Ds Ago 15, 2009 3:43 pm Assumpte:\nAvui dia festiu: i al ser dissabte ha estat un dia per anar a entrenar, com no podia ser d'una altre manera.\nEs preveia poca afluència; Maribel, Vicenç i jo. A l'arribada també tenim la sort de trobar-nos l'Antonio Blanco que per distints motius feia una bona colla de setmanes que no pot entrenar.\nParlant de l'entrenament, hem fet el clàssic una mica retallat fins a la capelleta i en total hem realitzat 9,5 quilòmetres en un hora i cinc minuts. A l'arribada fotografia de record.\nLa Maribel prepara la marató d'Oslo i no pot perdre passades. En Vicenç ha reposat un parell de setmnanes de córrer, com jo mateix que ho he fet una. De fet com a primer objectiu de la temporada serà la cursa de Matedepera.\nPublicat: Ds Ago 29, 2009 9:52 am Assumpte: Hola!\nEspero que hagueu tingut unes bones vacances!\nja sé que fa molt que no vaig a entrenar entre una cosa i l´altre... i ara\nem queden dos mesos per tenir a la meva petita.\nCrec que alguns ho sabieu ja, als que vaig veure a la cursa de la festa major de Terrassa, que tampoc no vaig poder córrer, però com a mínim vaig caminar i vaig veure l´"ambientillu".\nDes del principi que em van recomanar no anar a córrer... imagineu-vos... porto un munt de mesos sense poder córrer.\nDesprés a partir del gener prometo tornar a venir els dissabtes al matí.\nPublicat: Dg Ago 30, 2009 3:11 pm Assumpte:\nQuina notícia més bona margab, que aviat seràs mare i que encara ens tinguis presents en els teus entrenaments. T'esperem tots i et desitgem una bona recta final, aquests dos mesos. Estarem pendents de la bona notícia.\nLes vacances tot just fa unes hores que les he acabat i ara venen els projectes atlètics com: entrenaments, curses i reptes, que ja tinc pel cap.\nQue tot et vagi fantàstic i que la nena vingui de meravella.


G GR 1 Imatge 1 Col·laborador/a 75 Visites Bústia de suggeriments\nGrup de ball pagès es Broll FOLK A Santa Eulària, l’any 1981, en un local cedit per l’Ajuntament, començaren a assajar un grup d’infants impulsats per Marià Noguera, Anna Costa i Miquel Serra, amb l’ajut d’Antoni Planells “Petit” com a sonador. Miquel Serra i Anna Costa ensenyaven els balls, des de la seua experiència per haver format part de la colla Els Companyons d’Eivissa i de l’Agrupació de Cors i Danses de la Sección Femenina; Toni Petit també havia estat amb la Colla des Pla de Vila. La seua primera ballada com a grup va ser el primer diumenge de maig de 1982. Es crearen oficialment com a associació l’any 1989. Dels vint-i-tres al·lots d’entre vuit i dotze anys que començaren, l’any 2003 són ja una vuitantena, entre els grans i els petits. A l’estiu, cada quinze dies, els dissabtes a la tarda fan una ballada a la plaça de l’Ajuntament. Celebren de forma especial les dues grans festes patronals: Santa Eulària el dotze de febrer i el primer diumenge de maig i dins del programa de festes, fan una ballada popular sense la indumentària tradicional. Els mestres segueixen sent Miquel Serra, Anna Costa, que també és la presidenta des del seu inici, ajudats per Antoni Tur Riera “Sendic” i altres que preparen els més petits. Els sons de flaütes i castanyoles els ensenyen Toni, Miquel i Salvador. És un grup molt actiu que ha viatjat per diversos països d’Europa, Estats Units i Sud-amèrica. [CSC]


dimecres, 4 de juny de 2014 11:12\nAspecte de la botiga a Barnasud.\nDesigual obre el seu primer “outlet garage” de Catalunya Gavà\nLa botiga, que simula el taller d'un artista on s'acumulen objectes de tot tipus, ocupa un dels locals del centre comercial Barnasud\nDesigual ha obert aquest dimecres al centre comercial Barnasud el seu primer “outlet garage” de Catalunya. Es tracta d’un local de 240 metres quadrats que ofereix peces i complements de les col·leccions més recents de Desigual a meitat de preu, ha informat el centre comercial en un comunicat.\nEs tracta d'un nou concepte de tenda, que s'inspira en el taller d'un artista i on s'acumulen objectes de tot tipus que algun dia seran reutilitzats, reciclats o transformats en noves peces d'art.\nA més de l'obertura de Desigual, està previst que la companyia de moda i calçat esportiu Alturons port i Celeste s'instal·lin el mes que ve a Barnasud, que des de principis d'any ha vist augmentar un 10% l'afluència de públic i preveu acabar 2014 amb més de quatre milions de visites\nEtiquetes: Barnasud Economia\nDarrera actualització de dimecres, 4 de juny de 2014 11:21


RESUM: TIC Tema 2  | (TIC) Tecnologies de la Informació i la Comunicació (UAB) | Unybook\nRESUM: TIC Tema 2 (2014)\nRESUM: TIC Tema 2\nAsignatura (TIC) Tecnologies de la Informació i la Comunicació\nEL DISCURS TECNOLÒGIC Enfocaments: 1. Enfocament instrumental: Les tecnologies són artefactes industrials desenvolupats gràcies a la difusió d’innovacions. Comença i acaba en una màquina, no hi ha context social.\n2. Enfocament cognitiu: La tecnologia és coneixement científic aplicat a la resolució de problemes pràctics. Es desenvolupa gràcies a la inversió en R+D.\n3. Enfocament sistèmic: La tecnologia són sistemes tècnics (artefactes, materials i energia i els agents internacionals que transformen els materials i l’energia) desenvolupats gràcies a la innovació social i cultural.\nPartim de l’enfocament sistèmic. Considerem la tecnologia com coneixements, productes resultants d’aquests coneixements i sempre contextualitzat.\nLa tecnologia reflexa els propòsits i valors de la nostra societat. Fer tecnologia és fer política, i com que aquest és un assumpte d’interès general, hauríem de tenir la oportunitat de decidir el tipus de tecnologia que volem.\nDETERMINISME TECNOLÒGIC Corrent de pensament que considera que la tecnologia és capaç d’incidir, de manera directa i positiva, en el desenvolupament social i econòmic. És el motor del progrés.\nIdees bàsiques: 1. El desenvolupament tecnològic és autònom 2. El desenvolupament social ve marcat per la tecnologia La tecnologia és el motor de la història, la causa dels canvis socials. El desenvolupament tecnològic és el motor del canvi social i econòmic.. El determinisme s’accelera i amplifica amb les TICs. La tecnologia manté una relació unidireccional amb la societat. No podem fer res per evitar-ho.\nTant tecnofílics (la T té la resposta a tot, tot ho arregla, ens salvarà) com tecnofòbics (la T ens enfonsarà) poden ser deterministes. Són dos extrems que tenen una cosa en comú: la tecnologia és autònoma i ens determina socialment.\nCONSTRUCTIVISME SOCIAL Pretén combatre el determinisme. Colen evitar l’anàlisi lineal del desenvolupament tecnològic, estudiar les tecnologies fallides i, en definitiva, l’evolució conjunta de la tecnologia i la societat.\n1 Per explicar l’èxit o fracàs d’una tecnologia, fem servir termes de desenvolupament sociotecnològic. Que una T tingui èxit no vol dir que funcioni.\nSOCIAL SHAPING OF TECHNOLOGY (SST) Wiebe Bijker va idear 3 models per explicar el desenvolupament d’artefactes tecnològics: 1. Materialista 2. Cognitiu 3. Modelat social Defensa que la tecnologia fomenta un actitud passiva cap al canvi tecnològic, que ens centrem en com adaptar-nos-hi en comptes de com modelar-la.\nÉs un antídot del determinisme tecnològic. Emfatitza la importància de les eleccions humanes.\nInsisteix que la tecnologia no segueix el seu propi camí de manera autònoma sinó que és modelat per factors socials.\nL’evolució tecnològica és contingent: s’explica per la interrelació d’elements tecnològics, socials i històrics. Les tecnologies neixen del conflicte o la resistència.\nDel model de modelat social apareixen 3 nous corrents: 3.1. Aproximació sistèmica La tecnologia aplicada a diferents societats i territoris podria tenir diferents aplicacions, “la tecnologia és un sistema” T.P.Huges. És un sistema complex, on hi podem trobar artefactes físics com organitzacions, elements científics, legislatius i recursos naturals. Es parla d’un “estil tecnològic” 3.2. Actor-network 3.3. SCOT 80’s. Estudien casos concrets, posant èmfasi en l’element social. Posteriorment, estudien casos més macro i com impacte la T a la societat, posant èmfasi en la construcció, la modernització social, la politització de la cultura tecnològica i la gestió de la innovació.\nFases: a) Flexibilitat interpretativa: Flexibilitat a l’hora de ser dissenyat i interpretat un artefacte tecnològic. Cada grup social rellevant valora de forma distinta un mateix dispositiu.\nb) Estabilització: quan els grups socials ja ho han discutit, els dispositius s’estabilitzen fins la seva clausura. La flexibilitat interpretativa va disminuint.\nTipus de clausura: i. Retòrica: Que la gent arribi a creure que el problema ja s’ha resolt ii. Per redefinició del problema: Derivant el problema, intentant convèncer 2 c) Interpretació: Relacionar l’artefacte tecnològic amb un context sociopolític més ampli. No podem extreure la tecnologia del context o marc tecnològic que l’envolta.\nEl desenvolupament tecnològic es pot explicar com un procés social on hi participen varis grups socials rellevants. No s’acaba quan el dispositiu surt de la fàbrica sinó que continua quan els usuaris li donen un ús i significat.\nCrítiques a SCOT: No es determina el concepte de “grup social rellevant”. S’ignora l’activisme social i polític, no es denuncien les accions de poder. No es consideren les persones que no utilitzen aquella tecnologia.\nDETERMINISME I MITJANS Gràcies a la T, hi ha canvi social i econòmic. Les tecnologies de la comunicació són essencial per a la societat. Teoria de l’agulla hipodèrmica: els mitjans manipulen a les persones. Revolució de la comunicació equival a revolució social.\nEls mitjans són extensions dels nostres sentits. Cada vegada que un sentit queda limitat, hi ha algun mitjà que representa l’extensió.\nQualsevol tecnologia no és determinista o constructivista, depèn del discurs, de la perspectiva.\n(TIC) Tecnologies de la Informació i la Comunicació - RESUM TIC: Tema 3 (2014) Resumen\n(TIC) Tecnologies de la Informació i la Comunicació - Apunts tema 2 TIC (2015) Apunte\n(TIC) Tecnologies de la Informació i la Comunicació - TIC 2 (2015) Apunte\n(TIC) Tecnologies de la Informació i la Comunicació - RESUM TIC: Tema 3 segona part (2014) Resumen\n(TIC) Tecnologies de la Informació i la Comunicació - Tema I TIC (2014) Apunte


El Júnior paga un deute a Hisenda amb el permís del jutge - El triangle\nHa pogut desbloquejar 130.000 euros, però segueix a la presó perquè no ha dipositat la fiança\nEl jutge que instrueix el cas Pujol a l’Audiència Nacional, José de la Mata, ha permès que Jordi Pujol Ferrusola disposi de gairebé 130.000 euros per pagar un deute amb Hisenda corresponent a la declaració complementària de l’exercici del 2014, ha revelat El Confidencial.\nEls comptes del fill primogènit de l’expresident Jordi Pujol es troben embargats en el marc de la investigació sobre l’origen de la fortuna familiar per assegurar que l’únic dels Pujol Ferrusola que ha anat a la presó durant la instrucció de l’afer pot fer front a eventuals responsabilitats econòmiques.\nPrecisament, l’Audiència Nacional va decidir el passat 30 de juny deixar en llibertat a Jordi júnior si aquest dipositava una fiança de 3 milions d’euros en metàl·lic, cosa que no ha fet.\nTarragona i Puerto Rico\nAmb relació al cas Pujol, s’ha reactivat la investigació amb dues diligències dirigides a les comissions que suposadament va cobrar Jordi Pujol Ferrusola mitjançant el port de Tarragona i a la possible relació d’una societat de Costa Rica amb el blanqueig de capitals.\nIgor Mozgovoy declararà com a testimoni el 26 de setembre sobre el cobrament de nou milions de pessetes per part de Jordi Pujol jr. l’any 1998, que el jutge vincula amb una adjudicació d’emmagatzematge de combustible a Euroenergo España. Lluís Badia, aleshores director del port de Tarragona i exsenador de CiU, també es troba assenyalat.\nEl mateix dia, De la Mata interrogarà Luis Agramunt, considerat un dels principals testaferros de la trama Gürtel, sobre el suposat blanqueig de diners de la família Pujol Ferrusola a Costa Rica.\nEn concret, haurà de respondre i aportar documentació sobre Blueshield Capital Group, una societat constituïda per percebre les comissions rebudes per Jordi Pujol Ferrusola, que n’era apoderat, a canvi de treballs d’intermediació. L’exfiscal Carlos Jiménez Villarejo, que va acusar Jordi Pujol pel cas Banca Catalana els anys 80, va alertar la UDEF de l’existència d’aquesta societat.\nPrevEl TC suspèn la llei de transitorietat


Baby Gel-Xampú Esential Aroms - online.encarnasl.com\nBaby Gel-Xampú Esential Aroms\nSuau Gel i Xampú-sense sulfats, per a la cura del cabell i el cos, formulat amb aigües florals de neroli i camamilla i extractes de calèndula, àloe vera i cotó per mantenir una bona higiene, sense alterar la funció barrera.\nGel i Xampú sense sulfats, sense detergents de Ph Fisiològic. Neteja amb suavitat el cabell i la delicada pell del nadó.\nAplicar sobre el cabell i la pell humida, ensabonar suaument i aclarir bé. Pot usar-se esponja natural, primer per davant (coll, pit, panxeta, braços, genitals i plecs), després donar la volta i rentar l'esquena. Rentarem la cara només amb aigua. Evitar el contacte del sabó amb els ulls.\nAigües florals de camamilla, neroli; betaïna, àloe vera i extractes de: consolda, flor de camamilla, flor de taronger, cotó i calèndula. Amb notes aromàtiques de violeta i vainilla (aroma natural sense al·lèrgens)\n00316 Baby Gel-Xampú Esential Aroms 16,95€


Francesc Bayarri: 'València crea personatges que van en una muntanya russa'\nFrancesc Bayarri: ‘València crea personatges que van en una muntanya russa’\nEntrevista amb l'escriptor i periodista, que ha publicat la novel·la 'València Sic Transit'\nFrancesc Bayarri (1961) fou periodista durant la transició al País Valencià per a Noticias al Dia, Levante i més tard Canal 9. Ara treballa de cap de premsa a la Universitat i acaba de publicar la seua tercera novel·la. València sic transit (Companyia Austrohongaresa de Vapors). Aquest llibre explica a través de l’àlter ego de l’autor quatre dècades de la ciutat de València: el final del franquisme, la transició, el desencant dels vuitanta i finalment la corrupció. Bayarri atén telefònicament a VilaWeb des del País Valencià\n—La novel·la és en primera persona i apareixen personatges reals com JJ Pérez Benlloc, Monleón\n—Està escrit en primera persona, però no és autobiogràfica. Però efectivament és un personatge que es diu Francesc, com jo, i vma néixer el mateix any. I va veient tot el que he viscut jo. I envoltat de gent real, alguns morts. Vicent Ventura, Joan Monleón. I de vius, Juli Esteve, Rosa Solbes. Gent amb qui realment he compartit els escenaris dels quals parle. Aquells diaris que van sortit al principi de la transició, que surten a la novel·la, doncs allà estava jo. El protagonista fa un programa de ràdio a les sis del matí. Jo feia un programa de ràdio a les sis del matí, amb Rosa Solbes, Joan Monleón, i Juli Esteve novament. Tot i que tot el que els faig fer ací és inventat, i els diàlegs són ficció. És el joc habitual. Una novel.la tothom sap que és una ficció però per a funcionar ha de ser versemblant. Els personategs reals, o el fet d’escriure en primera persona, són recursos literaris per a donar veracitat a una novel.la, a una mentida.\n—La transició a València surt descrita cruament.\n—La visió que tenim ací de la transició és una visió molt negativa. Crec que la irrellevància com a societat, la perifèria de la perifèria que som, els nivells de corrupció política que hem arribat els valencians …. perquè hem arribat ací? Perquè veníem d’un llarg franquisme i la transició no va tallar amb el franquisme. I moltes de les actituds i també els personatges varen continuar la seua vida com si res. Jo a la novel·la situe el punt més baix de la societat valenciana el 23-F. És un moment en el qual el problema no és que militars franquistes traguen tancs al carrer. El problema és que la societat no respon de cap manera. Jo sempre insistir en el mateix punt: no es pot demanar actituds heroiques, però almenys algun senyal de vida democràtica, que no vam tindre. Els valencians estem com estem, perquè venim d’on venim.\n—A la novel·la es veu el 23F amb els ulls d’un jove de 19 anys.\n—I aquella vesprada està amb la seua parella d’aquell moment, en una mansarda que tenien llogada i que utilitzaven per a les seues relacions sexuals. Quan a la nit decidesquen per tornar a casa amb els seus pares, ixen al carrer i es troben una ciutat fantasma. Cap cotxe, cap persona al carrer. No hi ha autobusos, no hi ha soroll. Es troben una societat que va callar i va fer el silenci absolut davant l’agressió al sistema democràtic. Comproven en primera persona que no hi ha cap moviment democràtic per contraposar les cadenes dels tancs del feixisme. És el punt en què la gent jove, els universitaris, amb moltíssimes il·lusions, perdem la innocència i som conscients en quina societat vivim. I entrem en un període d’un enorme desencantament, que és el capítol dels anys vuitanta.\n—Una dècada on parleu de personatges suïcides, alcohòlics i drogoaddictes.\n—Els anys vuitanta van ser a València molts durs. Jo ho utilitze narrativament: els personatges es refugien en la droga, l’alcohol, i l’exili interior. El post 23F. La gent abandonava l’activitat pública i, com deia Joan Fuster, si tu no fas política, vindran i te la faran uns altres.\n—Es diu que narra de manera cruel la transició. És tan així?\n—Alguna gent se m’ha queixat, amb alguna raó, dient que no és tota la societat que va actuar amb silenci. I segur que algú va perdre el treball per haver actuat. Tots i ningú són paraules molt fortes. I comets injustícies. Però llevat d’excepcions la societat valenciana no està per a posar-se exemple de res i per tant sóc cruel. I sóc cruel, per exemple, amb els que eren un pocs més grans que nosaltres, que ens contaven les seues gestes antifranquistes. I el 23F no s’enfronten. Però què és açò? Potser resulta que l’antifranquisme no va ser tant, ni tampoc les gestes que ens pintaven. El 23F va ser un escàndol. Les dues darreres dècades han estat un escàndol. Davant d’això què hem fet? Ho dic a la novel·la: alguna concentració de tant en tant. Un manifest. Tot això és molt poc. El balanç és molt pobre. Sí que hi ha gent que ha fet coses. Però els valencians són cinc milions, i el percentatge dels que van fer, molt poquet.\n—La seua tesi és que la corrupció no ve del PP, ve de més lluny.\n—Mira, fa poc he presentat un llibre d’un bibliòfil, Rafael Solaz, ‘La València canalla’. I parla un poc de la història dels carteristes, els falsificadors, al llarg de la història. Es parla de la Taula de Canvis. La Taula era un banc públic de la ciutat de València del segle XV, vigent tres o quatre segles. I explica com els administradors del banc públic furtaven els diners públics. I ‘Operació Taula’ és el nom que ara la policia ha utilitzat per a l’operació sobre els membres corruptes del PP. La corrupció ve de molt lluny, i fa exactament el mateix: utilitzar els diners públics per a mans privades. Però és que el franquisme són 40 anys sense contrapoder, ni control democràtic. Va ser una escàndol. I si la transició no trenca amb el franquisme, tampoc ho fa amb les pràctiques. I molts dels protagonistes són plenament actius. I tot continua plenament vigent.\n—Apareix una València com a marc tan intens que marca el caràcter de la gent.\n—És una ciutat que pot ser un escenari magnífic per a la narració, per les tensions psicològiques que hi ha. Hi ha unes paranoies, esquizofrènies i neurosi que van molt bé per a un narrador. La doble consideració entre l’espanyolitat i catalanitat, per exemple. No és l’única. Hi ha valencians que opinen que hem de competir amb Nova York. O amb París. Això crea una gran esperança i frustració, perquè nosaltres, si de cas, hem de competir amb Lió o Marsella. Però no amb Nova York! Però tot això va molt bé per a un narrador. València crea personatges que van en una muntanya russa. Ara creuen que Barcelona i Catalunya ens ho vol furtar tot. Ara és Madrid qui ens ho vol furtar tot. Ara pensen que s’ha de competir amb París. Després no som res. És un parc d’atraccions magnífic per pescar històries, però pot donar carabassa a qualsevol que visca ací. La felicitat no consisteix en pensar que pots guanyar a Nova York, sinó assumir els teus límits. Voler ser millor i competir, sí, però no pegar-te una cabotada contra un mur.\n—Quin serien els personatges secundaris del llibre?\n—Aitana, parella de Francesc, que recorre tot el llibre. Un grup d’amics, una colla que fa la revolució desnatada del principi de la transició, perquè han arribat tard a l’antifranquisme. Un personatge femení de la segona part, la Rebeca, que m’agrada molt. I el Ferriol també juga un paper, aquest és un dels personatges amb tendències suïcides.\n—L’editorial que publica el llibre la porteu vós i sobretot la seua filla, Anna Bayarri.\n—Hem intentat fer una editorial molt humil, amb cinc o sis títols a l’any màxim. A veure si ens podem posicionar en el mercat. Hem començat amb la meua novel·la, que ja teníem el material a mà. I ara traurem una biografia publicada a França, que en farem la traducció, d’Amado Granell.\n—Qui era Amado Granell?\n—El valencià que va alliberar París. Quan van entrar els aliats en el París ocupat dels nazis va ser la companyia de republicans la Nueve, que va fer de divisió avançada. I una de les divisions la dirigia un valencià de Borriana, Amado Granell. Tinent. Ell va ser el primer que van entrar a París. Va anar a l’Hôtel de Ville, on va ser rebut pel cap de la resistència francesa. Eren divuit hòmens. No més. I es van fer una fotografia pel diari Libération. L’endemà surt la foto, però no el seu nom, ni deien que era republicà. Van dir que era el capità Dronne, que va arribar tres quarts d’hora després. Durant quaranta anys estigueren dient que els primers alliberadors de París foren francesos. Doncs va ser un de Borriana. Ara s’ha publicat una biografia específica d’Amado Granell. L’autor és francés, rebesnét de republicans. Cyril Garcia. Ha fet una biografia molt acadèmica, d’historiador, però en els moments que cal emoció, la hi posa. I per això ens ha agradat tant, aquest llibre. Si aquest llibre no interesse als valencians! Tant que es volen comparar amb París. Doncs tenen un de Borriana, casat a València, que va viure a Oriola, i que està soterrat a Sueca. Mira si és valencià. Ara podran dir, i amb raó, que un dels nostres va alliberar París.