Andreu Pujol: Espanya contra Gutenberg - El Temps\nEspanya contra Gutenberg\nA principis d’aquest agost, en una petitíssima llibreria de l’aeroport berlinès de Schönefeld, vaig comprar-hi un magnífic llibre titulat “Germany. Memories of a Nation”. La visita a la capital alemanya, amb la petja de totes les desgràcies del segle XX europeu, havia alimentat la meva curiositat, tal com solen fer tots els viatges interessants. L’autor del llibre és l’historiador de l’art britànic Neil MacGregor, que va ser director de la National Gallery i del British Museum, i surt d’una exposició en aquest darrer museu i d’una sèrie de documentals a la ràdio de la BBC. A través de diversos objectes, edificis i obres d’art, MacGregor va estirant anècdotes de les quals en desplega la història d’Alemanya d’una forma atractiva i, alhora, rigorosa.\nPensar en la història d’Alemanya és, inevitablement, portar al màxim exponent tots els defectes de l’Estat nació. L’imperialisme, el nacionalisme extrem, el racisme... fins arrossegar a Europa i el món a les portes de la destrucció total. Més enllà de la guerra, sempre brutal i lamentable, hi ha la desfeta moral d’haver dut éssers humans a l’escorxador com si fossin bestiar. Malauradament, la història recent d’Alemanya predisposa a un determinat biaix, el del poder estatal il·limitat, la maquinària ben engreixada que disposa sobre qualsevol cosa que passi dins de les seves fronteres, fins al punt de prendre les vides humanes en funció de les dèries i fanatismes dels governants de torn.\nEl llibre de MacGregor ens explica, però, que aquesta és una Alemanya molt recent. De fet, comença dient-nos que durant molt temps no ha estat gaire clar on era Alemanya: un territori de fronteres inestables i mòbils, sense una autoritat unificada, més enllà d’un emperador escollit entre ciutats lliures, principats i dominis eclesiàstics. El Sacre Imperi Romanogermànic va ser, durant gairebé nou-cents anys, l’estructuració política del món germànic, per dir-ho d’alguna manera inexacta: una fórmula molt allunyada del que serien després el Segon i el Tercer Reich, als quals es deu la visió autoritària i militaritzada de la història d’Alemanya.\nNo pas sense tensions internes ni conflictes, l’existència de múltiples jurisdiccions dins del mateix imperi, va resultar ser una font de llibertat. Luter i Gutenberg només es poden entendre des d’aquest punt de partida. La reforma protestant i la convivència religiosa sota una mateixa estructura imperial difícilment haurien estat possibles sense un poder polític altament descentralitzat, com tampoc ho hauria estat la circulació massiva de textos impresos si els impressors no s’haguessin pogut amagar rere una frontera per escapar-se de la possible repressió a l’altra banda de la ratlla. Diu així, MacGregor: “La fragmentació política del Sacre Imperi Romanogermànic va garantir un nivell remarcable de llibertat. Així que quan [...] Luter va imprimir el seu atac contra la venda d’indulgències, va trobar a Alemanya no només impressors per publicar-ho, sinó –a diferència dels estats centralitzats com França o Anglaterra- impressors que no podien ser aturats”.\nNo només va ser font de llibertat, sinó també de prosperitat. La llibertat de moviments de les ciutats els va permetre competir i col·laborar, tal com va passar amb la Lliga Hanseàtica a la zona del Bàltic. La fragmentació política va ser, també, una font de riquesa i innovació, en la línia del que apunta Niall Ferguson a “The West and the Rest”, on hi explica que Occident va acabar imposant-se arreu del món gràcies a, entre altres coses, la competència entre les diverses estructures polítiques que el formaven, en contraposició a la Xina, que era un imperi gros, feixuc i anquilosat.\nA dia d’avui, quan veiem Espanya exigint la tramitació automàtica de les euroordres, la ridiculització burleta dels “tribunals regionals” o sentim Sánchez afirmant que la defensa de Llarena és “una qüestió d’Estat”, hem de recordar-nos de l’impressor atrafegat fent còpies d’un llibre que era prohibit per subversiu a la ciutat del costat. No podem oblidar a quins nivells de destrucció, fanatisme i misèria ens ha dut, quan s’ha portat a l’extrem, l’alternativa a aquest model.


Un estudi revela l'existència de 27 fosses comunes de la Guerra Civil al Solsonès — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Un estudi revela l'existència de 27 fosses comunes de la Guerra Civil al Solsonès\nUn estudi revela l'existència de 27 fosses comunes de la Guerra Civil al Solsonès\nDetermina que la comarca va oposar resistència a l'avançament de les tropes franquistes, al contrari del que es creia fins ara\nEl Centre d'Estudis Lacetans (CEL) ha elaborat un estudi sobre les fosses comunes de la Guerra Civil al Solsonès i n'ha localitzat 27, mentre que fins ara al mapa de fosses del Memorial Democràtic només n'hi constava una.\nLa coordinadora de la secció d'història del CEL, Esther Miralles, ha explicat que aquest projecte és la culminació d'un estudi iniciat l'any 2005 sobre el cost humà de la Guerra Civil a la comarca. L'anàlisi ha aportat dades sobre més de 300 persones. Segons ha detallat Miralles, les dades posen de relleu que el Solsonès va "oposar resistència" a l'avançament de les tropes franquistes, "al contrari del que es creia fins ara". Les fosses que predominen més són les militars.\nEl projecte d'elaboració de l'estudi sobre les fosses comunes s'ha allargat durant tot el 2011 i ha consistit en recollir la documentació que es conserva a l'Arxiu General Militar d'Àvila, a entrevistar la gent que va viure els fets i a fer treball de camp. Miralles concreta que de bibliografia sobre la Guerra Civil a la comarca "n'hi ha poca" perquè "en general el Solsonès sempre és un capítol d'una o dues pàgines d'un llibre que parla de la campanya de Catalunya".\nEl resultat, en una exposició\nEls resultats obtinguts en la recerca sobre les fosses comunes es podran veure a partir d'aquest dissabte en una exposició al Consell Comarcal del Solsonès. Sota el nom 'Fosses comunes, un passat no oblidat', l'exposició mostra els resultats de la recerca sobre les fosses comunes de la Guerra Civil al Solsonès i també conté informació general de l'àmbit català.\nD'altra banda, el CEL presentarà aquest divendres el resultat de la seva recerca amb una taula rodona que porta per títol 'Recerca, fosses comunes i Llei de memòria històrica' on s'explicaran les experiències del Solsonès però també del Penedès i la Segarra, ja que són els únics territoris de Catalunya que han realitzat estudis exhaustius sobre les fosses comunes.


JASMINUM NUDIFLORUM – ARBRES I PALMÀCIES DEL MEDITERRANI\nPublicat per arbresmediterrani on 1 Abril, 2019 25 Abril, 2019\nNom comú: gessamí groc, gessamí d’hivern, llessamí, englantina\nOrigen: la Xina occidental\nEtimologia: Jasminum, prové de l’àrab hispànic, yas(a)mí, que vol dir regal de deu. Nudiflorum, epítet llatí, que vol dir flor nua, floreix sense fulles.\nDescripció: enfiladissa de fulla caduca de tiges quadrangulars. Fulles verd fosc, oposades, trifoliades, amb els folíols el·líptics. Les flors apareixen a l’hivern sobre branques de l’any anterior sense fulles, i en altres zones a començament de la primavera. Són flors sense olor. Requereixen ajuda mitjançant lligadures o gelosies, ja que no es pot autosostenir.\nHàbitat: exposició a ple sol o mitja ombra, especialment a zones molt caloroses i és força resistent a les gelades. Viu en terrenys de molts tipus. L’ideal és ric en humus, amb bon drenatge encara que sigui calcari. Reg regular, evitant regar en dies de gelades. Cal adobar la planta després de la floració mensualment fins ben començat l’estiu. És necessari podar la planta de forma enèrgica per a aconseguir branques joves amb una bona floració abundant l’any següent. Pot patir una sèrie de malalties produïdes per fongs i el millor és combatre preventivament amb fungicides a base de coure. També pot tenir els atacs de diverses plagues, bàsicament de diverses erugues per la qual cosa caldrà vigoritzar la planta amb els adobs i regs suficients.\nReproducció: es multiplica sense dificultat, per estaques de fusta semidura amb fulles, tallades a la fi de l’estiu i posades a arrelar a l’hivernacle.\nUtilitats: com a enfiladissa per a cobrir murs, tanques o gelosies. A causa de la seva primerenca floració, és convenient associar altres trepadores que floreixin en altres èpoques de l’any, encara que el verd profund del seu fullatge assegura un bonic efecte tot l’any.\ngessamí d'hiverngessamí grocJasninum nudiflorum\nEntrada prèvia CARPOBROTUS EDULIS\nEntrada següent STRELITZIA REGINAE


5 llegendes catalanes - Naturalment!\nTotes les comarques i regions tenen les seves històries i llegendes. Aquests relats, a cavall entre la ficció i la realitat, són de gran ajuda si viatges en grup i especialment amb nens. Sempre és bona idea amenitzar un passeig per una ruta de muntanya o organitzar una vetllada a la llum d’una foguera per a explicar històries. Si ens visites o tens planejada una escapada als Pirineus, et compartim 5 llegendes catalanes per a conèixer la Cerdanya i les seves muntanyes.\nEl llac de Puigcerdà és un estany artificial que pren les seves aigües del riu Querol. A l’hivern sol estar congelat pel que resulta una delícia patinar sobre ell. La resta de l’any forma part d’una àrea verda preciosa que convida al passeig i a la reflexió.\nEntre els seus múltiples secrets, el llac amaga la llegenda d’una vella que va viure en una de les cases que es trobaven en el que avui és el llac. A la dona no li va fer gens de gràcia que construïssin l’estany i cada dia visitava el lloc en el qual havia viscut gran part de la seva vida. Abans de morir, va prometre continuar visitant-lo.\nAixí, cada any, durant la Festa del Llac, el mes d’agost, la vella apareix en els voltants de l’estany.\n2. La llegenda de l’estany de Malniu\nEn el camí d’ascensió a aquest llac hi ha unes vistes impressionants de la vall de la Cerdanya. Per part seva, el llac és preciós, encara que la llegenda que et compartim aquí pot posar els pèls de punta a més d’un. Es tracta d’ una de les llegendes catalanes més esgarrifoses. I és que diu la llegenda que en aquest llac es reuneixen totes les bruixes de la Cerdanya per a invocar al diable. A més, diu la llegenda que el Divendres Sant es pot veure en el fons de les aigües del llac la imatge de Crist a la creu.\nA més, si s’allotgen al Cerdanya EcoResort, podran reservar una ruta autoguiada per a visitar aquest estany, un lloc perfecte per a descobrir una de les llegendes catalanes més conegudes.\n3. La llegenda de Manussa i Lampègia\nFa molts anys, els sarraïns van conquistar Catalunya. Manussa, un dels cabdills berbers, es va fer fort a Llívia i des d’allí complia les ordres del rei musulmà Abderrahman. Mentre vivia a la comarca, Manussa es va enamorar de Lampègia, que era cristiana. El seu pare, Eudis, només va accedir a deixar que es casés amb ella si Manussa es convertia al cristianisme i els ajudava en la reconquesta. Manussa va accedir i quan el rei musulmà es va adonar de la traïció, va manar al seu exèrcit al fet que ataquessin el castell de Llívia, on vivien els joves.\nPer sort, els joves enamorats van aconseguir escapar, però l’exèrcit de l’enfurit Abderrahman els va perseguir per tota la comarca. No obstant això, van aconseguir capturar-los a la Molina. A Manussa li van tallar el cap a Lampègia, el rei musulmà la va recloure en el seu harem.\n4. Ermita de Sant Guillem de la Prada\nSi visites la Cerdanya amb intenció de conèixer pobles al·lucinants assegurança que visites Llívia. A més de delectar als teus acompanyants amb la dada que el municipi es troba totalment envoltat de territori francès, pots explicar la llegenda de Guillem de Llívia.\nGuillem era un jove que feia el camí de Sant Jaume, des de Tolosa. Al seu pas per Llívia es va posar molt malalt i, en sentir que es moria va demanar que el portessin a una capella dedicada a Santiago. Després de resar-li, va morir. A la seva tomba, al temps d’haver estat enterrat, va aparèixer una resplendor, i un dia una senyora cega li va demanar a Guillem —sobre la seva tomba— tornar a veure. El miracle va ocórrer i, des de llavors, en aquest mateix lloc s’eixeca l’ermita de Sant Guillem de Llívia.\n5. La creu del diable, de Bécquer\nEncara que aquest relat no és específicament una llegenda, sí que està relacionat amb ella, almenys amb les quals va escriure l’escriptor sevillà. La nostra última història cal relatar-la a Bellver de Cerdanya, perquè en una de les seves fondes va viure un temps Gustavo Adolfo Bécquer. Després d’aquests dies a la regió, el poeta andalús escriuria la llegenda titulada La creu del diable.\nSi vols saber tots els detalls pots acostar-te a l’ajuntament a preguntar per les visites guiades —a l’estiu—.\nLa Creu del diable explica la història de la creu que es troba a les coves de Bellver. El senyor del Segre, un personatge sanguinari i cruel, matava a aquells que estaven en contra seva. Era famós per la seva armadura, que en morir el seu amo va cobrar vida.\nQuè t’han semblat les llegendes catalanes de la Cerdanya? Si vols aprendre més, només has de venir a visitar-nos. Existeixen infinitat de llegendes que et permetran conèixer els racons més bonics i misteriosos de la comarca.


Som 8.000 anys abans de Crist. Queden enrere els temps on l’home era caçador-recol·lector i uns nous costums comencen a estendre's per tot el món. Tot? No, tot no! Perquè les 2 princeses barbudes tornen amb un nou disc després de 4 anys explicant-nos tots els secrets de les orenetes per Catalunya, el País Basc, Espanya, Alemanya, Dinamarca i França. Aquest cop es posen dins la pell dels primers humans per explicar-nos la seva vida i costums des d’una petita comunitat que es resisteix al progrés del neolític i defensa la bona vida del paleolític. Tot des d’una mirada divertida i humorística però suficientment documentada per a que també serveixi d’aprenentatge a l’estil dels llibres “Neolític for dummies”. Un disc justament anomenat “La bona vida” que, com tota la seva discografia, és apte per a tota la família amb cançons pop tocades amb instruments petits i de joguina.\nSi bé en l’anterior disc “Sempre de vacances” ja havien començat a trobar una maduresa artística encomiable, un equilibri entre lletres humorístiques i melodies de les que es recorden fàcilment i havien marcat el camí d’on de la seva proposta, és en aquest disc on es demostra la culminació d’un projecte cuinat a foc lent després de 8 anys de trajectòria. En “La bona vida” continuen amb cançons memorables i lletres divertides sense paternalismes però amb un llenguatge prou cuidat per a que pugui ser escoltat per tothom de 0 a 99 anys. Un estil on se senten molt còmodes. En un moment on la discussió sobre el català a les escoles és tema del dia, un disc com aquest és més necessari que mai. Un disc català amb una riquesa lèxica difícil de trobar al mercat hauria de ser de capçalera per qualsevol família catalana. Ja era hora que algú trenqués la regla no-escrita que rimes de l’estil de “rebaixa” amb “faixa” o “matoll” amb “corcoll” és patrimoni de la Trinca i s’atrevís a contraatacar de nou amb aquest humor tan nostrat.\nTot i que estilísticament segueix la línia traçada en l’anterior disc, el resultat final de “La bona vida” millora l’anterior des del punt de vista merament musical. Continuen amb cançons pròpies de diversos estils que ja havien cultivat com la cúmbia, però ara s’atreveixen amb gèneres provinents la música negra -els cors d’“il·luminats” és un dels millors detalls del disc- i amb “riffs” instrumentals amb tocs funk com a “Belles arts”. Una de les altres millores substancials del nou disc és la compacitat i “groove” de la base rítmica del grup així com les frases elaborades provinents d’una mera guitarra elèctrica de joguina com a “La roba” que farà que en directe també sigui una delícia escoltar-los. Ara que a Catalunya hi ha una eclosió de grups enfocats al públic familiar, i que n’hi ha per triar i remenar, potser les “2 princeses barbudes” no són els que estan penjats a l’aparador de la botiga que es veuen a simple vista, però a vegades val la pena fer una passa més per anar al mostrador. Perquè allà hi són ells, com un delicat producte d’artesania, cuinat a foc lent i amb tots els detalls cuidats al mil·límetre perquè de forma entretinguda aprengueu la vida i miracles dels primers cromanyons.


PERIODISTES DELS EMIRATS ÀRABS UNITS DEGUSTEN LA GASTRONOMIA LLEIDATANA | Caravista Restaurant Lleida\nHan tastat diversos plats elaborats pel xef Mateu Blanch amb productes de l’Horta\nUn grup de tretze periodistes dels Emirats Àrabs Units (EAU), juntament amb dos cuiners d’aquest país de l’Orient Mitjà, han degustat aquest dimecres un menú a base de plats cuinats pel xef lleidatà Mateu Blanch, del Caravista Restaurant de Lleida. Els professionals emiratins, procedents bàsicament d’Abu Dhabi i Dubai, han provat diversos creacions elaborades en bona part amb productes de Lleida. La delegació àrab, que s’ha desplaçat a Catalunya aquesta setmana per assistir al Mobile World Congress, ha fet avui una escapada a la demarcació de Lleida per visitar explotacions d’oliveres garriguenques de l’empresa Mon Ermitage.\nEls representants del món de la comunicació del EAU (periodistes de premsa escrita, ràdio i televisió) han iniciat l’àpat amb un aperitiu a base de snacks i gaspatxo Km 0 elaborats amb productes de l’Horta de Lleida, i uns entrants que incloïen un capuccino de bolets del Pirineu, una amanida inspirada en el tradicional panadó (amb espinacs, crostons de pa, panses i raïm), una brandada de bacallà i algues i uns calçots a la flama amb salsa de romesco.\nCom a plats forts els membres de la delegació han pogut degustar bacallà amb samfaina de fruites de Lleida i orada amb patates al caliu i salsa d’all granat, mentre que les postres han consistit en un pastís de poma verda donzella amb gelat de vainilla i oblea de mel i mató, tot regat amb sucs de fruita autòctons de Lleida.\nEls periodistes i cuiners àrabs, que com a curiositat s’han iniciat en aquest dinar en la tècnica de menjar calçots, han lloat el menú elaborat amb productes de Lleida “per la seva originalitat, delicadesa i equilibri de sabors”.\nLa visita de la delegació dels Emirats Àrabs Units a Lleida ha estat organitzada per l’empresari àrab Adel Benayad.


Cuina creativa amb nous cereals — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › Centres Cívics › Notícies › Notícies 2017 › Cuina creativa amb nous cereals\nCuina creativa amb nous cereals\nEl dimarts 6 i el dimecres 7 de març, es va dur a terme al Centre Cívic de Sant Pere i Sant Pau el monogràfic Cuina creativa amb nous cereals, a càrrec de la Marta Terrassa de Nur Gaia.\nNur Gaia és un projecte que treballa en temes d’agricultura ecològica, alhora que realitza cursos de cuina creativa amb productes ecològics on s’intenta donar nocions de nutrició i consciència alimentària.\nEn aquest monogràfic els participants han après a elaborar plats sense gluten substituint la farina de blat pel mill, la quinoa, l’amarant... Les receptes que han dut a terme han estat: Curri verd de quinoa, Sticks de tomàquet sec amb humus d’alvocat, Semi fred de tapioca, pinya i maduixes, Pastisset de calçot amb romesco ràpid, Melós d’amarant amb crema de taronja tot seguint les indicacions i recomanacions de la Marta Terrassa. I perquè en tingueu un tastet, tot seguit compartim amb tots vosaltres una d’aquestes receptes.\nHamburgueses de mill amb base de ruca\n2 tassetes de mill\n1 culleradeta pebre negre\n1 culleradeta cúrcuma\n1 tassa de fulles de ruca\nPiquem la ceba i la sofregim fins que estigui daurada. Afegim la remolatxa i la pastanaga picades (o ratllades) i les espècies. Quan estigui tot daurat afegim el mill i l’aigua ho deixem coure 15 minuts. Afegim sal al gust. Ho deixem refredar fins que es pugui manipular. Fem les hamburgueses i les posem al forn a 250 °C fins que estiguin daurades per fora. També les podem posar a la planxa un cop estiguin fredes. Les servim en un llit de ruca amanida.


Servei Sociolaboral del CEESC - Objectiu\nCada persona té unes aptituds i unes competències personals i professionals que la fan més apta per desenvolupar un tipus de treball o un altre. Tenir definit l’objectiu professional ens evita molts esforços i moltes frustracions en la cerca de feina.\nTotes les ocupacions tenen uns requisits per ser desenvolupades, com tenir determinades capacitats i habilitats més desenvolupades, determinades característiques de personalitat o físiques, etc.\nPer això és important una ocupació adient a les nostres característiques personals i professionals.\nHabitualment el que jo penso que sóc no té molt a veure com em veuen els altres i és important tenir aquesta informació per actuar en conseqüència i tenir clar els interessos personals, actituds, habilitats i competències.\nHem de saber :\nQuè volem? Interessos i motivacions...\nQuè podem fer? Aptituds, actituds, experiència, formació...\nAixò ens conduirà a trobar el nostre perfil professional, el que podem aportar al mercat laboral.\nFinalitzada la fase anterior, arriba el procès de presa de decisions i de definir el futur i objectiu professional. Per tant s’han de tenir en compte tant els factors propis de la persona com els que condicionen les oportunitats d'accés i permanència en un lloc de treball.\nEn el moment en què es té clara l’ocupació en la qual es vol treballar, es pot iniciar la cerca de feina amb més possibilitat d’èxit.


És normal tenir sempre gasos i sentir-me inflada? - Alba Ribalta l Dietista-Nutricionista\nMoltes de les frases que escolto a la consulta són:\n”Després de menjar tinc la panxa molt inflada i tinc malestear, però sempre m’ha passat, és normal.”\n”Em fa mal l’estòmac i tot el dia tinc molts gasos, però és normal.”\n”Tot el que menjo em senta malament.”\nMalauradament, hem normalitzat aquestes situacions i no, no és normal que cada dia tinguis gasos ni que et faci mal l’estòmac. Aquest malestar intestinal pot ser per a diversos motius:\nEls canvis molt dràstics de la dieta ja sigui cap a millor o cap a pitjor, és normal que repercuteixi a la salut digestiva.\nSi estàs intentant incrementar el consum de fibra (verdures, fruites, llegums, fruits secs) i tens símptomes digestius et recomano:\nIncrementar el consum d’aquests aliments rics en fibra progressivament, és a dir, a poc a poc per a donar-li temps a que l’intestí s’acostumi a aquestes dosis de fibra.\nLes malalties digestives són bastant habituals i el problema que tenim actualment és buscar per internet els possibles motius dels nostres gasos/dolor abdominal i degut a la sobreinformació, ens podem estar ”autodiagnosticant” i tractant erròniament sense abans haver consultat a un professional de la salut. Les malalties digestives més habituals que donen com a resultat gasos i mal a la planxa, entre altres símptomes, són:\nIntoleràncies o al·lèrgies (gluten, fructosa, sorbitol, lactosa…)\nInfeccions (Helicobacter Pylori, Salmonella …)\nAlteració microbiota intestinal\nLes principals funcions de la microbiota intestinal són:\nPrevenir la colonització per altres microorganismes patògens(efecte barrera).\nAjuda a digerir aliments, a absorbir nutrients i a fermentar aliments no digeribles\nParticipa en la síntesis de metabòlits (àcids grassos de cadena curta, vitamina K, Vitamina B, serotonina…)\nFunció de defensa: Desenvolupament del sistema immunitari.\nAlteracions en la microbiota intestinal pot produir sobrecreixement bacterià, dèficit d’algunes vitamines, síndrome de l’intestí irritable… I pot generar una inflamació a l’intestí, malabsorció de nutrients, intoleràncies alimentàries, mala tolerància a algunes fibres fermentables produint un excés de gas a l’abdomen i una simptomatologia dolorosa.\nConeixes les frases:\nEls nervis se’m posem a l’estómac\nNo tens gana? Que estàs enamorat/ada?\nQuan estic nerviós tinc diarrea\nL’estómac està connectat amb el nostre cervell a través del sistema nerviós entètic (la part del sistema nerviós encarregada de controlar l’aparell digestiu). Quan tenim ansietat, el nostre estómac està més sensible i és més propens a tenir problemes digestius. A més a més, l’estrès, l’ansietat i la depressió poden produir alteracions a la microbiota, i produir la simptomatologia mencionada anteriorment.\nAltres causes que poden produir gasos i tenir la panxa inflada pot ser degut a una mala digestió, menjar massa ràpid, no mastegar bé els aliments, veure begudes amb gas amb freqüència, etc.\nI ara, què faig amb tota aquesta informació?\nAmb això no vull dir que deixis de menjar gluten ni lactosa perquè pugui ser un dels problemes del teu malestar intestinal, això els hi funciona a les persones diagnosticades com intolerants a la lactosa o celíaques.\nNo és una moda que pots provar a veure si et funciona, ja que, potser no és el teu problema de base i pots no estar tractant-te correctament.\nÉs molt IMPORTANT en aquest cas, anar a un digestòleg o a la teva metgessa de capçalera i juntament, tractar-ho amb una dietista nutricionista.\nVols reduïr el teu malestar intestinal?\n« Com puc diferenenciar la gana fisiològica de l’emocional?\nEls aliments cremats són cancerigens? »


Nosaltres - G2Cintegral\nEl trabajo duro le gana al talento cuando el talento no trabaja duro\nG2C INTEGRAL S.L es una empresa multiserveis del sector de la construcció.\nUna experiència de més de 50 anys originàriament en el sector de la fusteria i ebenisteria que avala el saber fer que treballem cada dia i que fou l’embrió del que ara és una empresa constructora i de serveis, especialitzats en la reforma i la rehabilitació.\nActualment el nostre equip consta per una plantilla de més de 40 persones i una flota de més de 25 vehicles.\nEl nostre valor afegit és el capital humà que regeix l’empresa i que l’encapçala des de gerència, departament fiscal, departament administratiu i oficina tècnica.\nSense oblidar els orígens de l’empresa continuem disposant d’un taller propi de fusteria ebenisteria amb més de 10 treballadors que engloben l’equip del taller. Especialitzats en interiorisme, cuines i revestiments decoratius, el taller de fusteria ofereix el millor servei gràcies al suport tècnic del departament de disseny.\nEls nostres projectes busquen per als nostres clients, com a mètode empíric, la major rendibilitat seguint sempre les més estrictes normes de sostenibilitat i respecte amb el medi.\nEl servei de proximitat que donem als nostres clients proporciona una confiança mútua que dóna els seus fruits en forma de reducció de costos, assegurament de terminis y sobre tot minimitzem gestionant els conflictes.\nHan confiat en nosaltres tots ells\nDilluns a Divendres: 8am – 7pm\nAll rights reserved – Avís legal – Política de privacitat\nUtilitzem cookies pròpies i de tercers per millorar l'experiència de navegació i oferir continguts i publicitat d'interès. Al continuar navegant entenem que acceptes la nostra política de cookies. Acceptar


Era la caixa del tresor, ben segur, ocupant una confortable caverneta, amb un barrilet de pólvora buit, un parell d'escopetes en llurs estoigs de cuiro, dos o tres parells de mocassins, un cinyell de cuiro, i algunes altres deixalles ben amarades pels degotissos. -A la fi és nostre! digué Huck llaurant amb la m\nPer les llagues de Cristo t'ho suplico: vina corrents, vina, si és que tes promeses d'amor no són una mentida. Tu, i sols tu, pots posar terme a nostre martiri. No manca qui ha insinuat la sospita de què tes ponderades delicadeses podrien ser la tapadora de sentiments mesquins.


Cercar gangues i la connexió llatina | JORDI GARRIGA RIU | BARCELONA | Borsa | L'Econòmic\nCercar gangues i la connexió llatina Cercar gangues i la connexió llatina Cercar gangues i la connexió llatina Cercar gangues i la connexió llatina + Cercar gangues i la connexió llatina E-mail\nCercar gangues i la connexió llatina Arxiu.\nCercar gangues i la connexió llatina Cercar gangues i la connexió llatina Cercar gangues i la connexió llatina Cercar gangues i la connexió llatina Cercar gangues i la connexió llatina E-mail\nEl fons d’Aràbia Saudita vol robar protagonisme als de Xina\nÉs cada vegada més evident l’interès que els fons sobirans d’arreu estan dipositant en l’economia espanyola, tot cercant, a banda de veritables gangues, realment fàcils de trobar en una economia que no acaba de tancar les ferides de la crisi, posicions estratègiques, ja que des de l’Estat espanyol es pot fer el salt de l’Atlàntic, cap als llaminers mercats de Llatinoamèrica.\nL’any 2017, tal com informa un estudi sobre vehicles d’inversió de propietat estatal que publiquen IE Business School i l’Institut Espanyol de Comerç Exterior (ICEX), els fons acumulen a l’Estat espanyol inversions per valor de 36.400 milions d’euros. Els dos darrers anys han estat prou actius: el 2016, van protagonitzar operacions corporatives per valor de 2.600 milions d’euros, un 53% més que el 2015, mentre que al 2017, fins al setembre, dels 4.380 milions d’euros invertits en private equity i venture capital, el 71% va ser a càrrec de fons internacionals.\nPerò què estan cercant realment a l’Estat espanyol, oportunitats de mercat o alguna cosa més? Els autors de l’estudi esmentat assenyalen que a l’Estat espanyol, els fons troben oportunitats de forma bastant horitzontal i que encara es cerquen actius valuosos a preus deprimits, com en temps de la crisi, però hi ha altres raons.\nPer a l’experta Ruth Aguilera, professora del departament de Direcció General i Estratègia d’Esade, “abans, les bones condicions de negociació, atesa la precarietat de la situació d’Espanya, ho podien haver explicat.” Posa d’exemple el cas d’IPIC, fons sobirà d’Abu Dabi que inverteix preferentment en el sector petrolier, que va adquirir Cepsa en el moment més cru de la crisi a l’Estat espanyol, el 2010, dins d’una estratègia contra cicles i de llarg termini. Tanmateix, afirma, “ara mateix, un fet clau que fa que les empreses espanyoles siguin atractives per als fons és la seva vinculació amb Amèrica Llatina”. A més, “els fons han invertit en hotels, a causa de la força del sector turístic. També hi ha inversions en el sector industrial, sobretot en gestió de ports i contenidors”. I també trobaríem exemples de vehicles estatals que cerquen coneixement, com el fons de Bahrein, que va comprar el 49% d’Aleastur, empresa asturiana d’alumini, per poder desenvolupar el sector al seu país.\nHan estat especialment actius a l’Estat espanyol el Fons de Pensions de Noruega, el d’Oman, Abu Dhabi, Xina, etcètera. Una qüestió que sorgeix és si és inqüestionablement positiva una excessiva presència de fons sobirans a l’economia d’un país. Per a la professora Aguilera, “el risc que es pot veure és que, en general, els fons sobirans no són gaire transparents i, fins i tot, de vegades, són difícils de preveure, amb la qual cosa poden portar incertesa, si se’n depèn molt”.\nAmb tot, poden tenir un efecte benèfic en el bon govern de les empreses. Per a Aguilera, “tot estudiant les inversions del fons sobirà de Noruega arreu del món, hem vist que quan inverteix en una empresa, al cap de dos anys el govern corporatiu millora, amb més independència del consell d’administració, per exemple”. Cal dir que el fons noruec és considerat el més transparent dels vehicles estatals, en un context d’institucions que destaquen, precisament, per la seva opacitat.\nUna de les tendències que s’observen és una cada vegada més professionalització dels fons, que els duu a fer més operacions de manera directa, sense socis. Per a Ruth Aguilera, és clar que “ara, en lloc de subcontractar els asset managers, els fons han desenvolupat els seus propis equips, amb professionals que contracten perquè inverteixin directament en companyies, i que cada vegada són més actius en inversions més complexes”.\nEn general, tant al mercat espanyol com arreu, s’està evidenciant una certa preferència dels fons pel sector immobiliari i les start-ups.A parer de Ruth Aguilera, “pel que fa a les start-ups, en ser inversions a llarg termini, l’interès d’aquests vehicles d’inversió és capturar el valor durant les primeres fases del creixement de l’start up. Quant a l’immobiliari, l’important és el retorn, que és estable, i l’orientació, al llarg termini”.\nEn el panorama mundial, tot i que el fons de Noruega segueix sent el líder indiscutible, amb més d’un bilió de dòlars en inversions, el país realment més actiu és Xina, amb quatre fons sobirans en el top 10 mundial, tots amb actius per damunt dels 300.000 milions de dòlars. Va ser el fons China Investment Corporation el que va protagonitzar el 2017 la més gran operació de la història en el sector immobiliari, amb la compra, per 14.000 milions, de Logicor, un gegant de la logística. Aquest dinamisme té una explicació per a Ruth Aguilera: “Els fons són un vehicle estratègic d’inversió a l’exterior. De fet, el fons sobirà més actiu de Xina, CIC, és precisament l’encarregat de controlar accionarialment els més grans bancs públics de Xina, amb la qual cosa el seu impacte domèstic és gegantí.” Alhora, diu, “el mateix CIC ha creat diversos vehicles financers, bàsicament subsidiàries, per invertir a l’estranger de manera directa, via Hong Kong, en immobiliari, infraestructures i tecnologia”. És clar que el model de capitalisme d’estat de Xina imposa moltes restriccions a la resta d’inversors, cosa que beneficia els instruments d’estat i, a més, el mercat domèstic ofereix retorns més aviat migrats. També cal remarcar, com ho fa la professora d’Esade, que aquest interès per la inversió exterior ve donat per les enormes reserves de divises de Xina, que cal col·locar en mercats més rendibles que la renda fixa.\nTot i que el protagonisme xinès ara és indiscutible, cal parar atenció, perquè aviat els focus se’ls pot endur l’Aràbia Saudita, que vol potenciar el seu Public Investment Fund (PIF) injectant-li 40.000 milions de dòlars per crear el més gran fons de capital risc del món, Vision Fund. Els 92 fons sobirans actius al món ja gestionen 7,5 bilions de dòlars, la xifra més gran mai assolida per aquests fons propietat dels governs. Que n’hi hagi molt, no vol dir que en el capitalisme d’estat hi hagi un repartiment equitatiu del pastís, ja que els deu fons més grans acumulen gairebé el 75% dels actius.\nA l’Estat espanyol va destacar la joint venture entre GIC -fons sobirà de Singapur– i Hellman & Friedman per comprar la plataforma de pagament Allfunds Bank per 1.880 milions d’euros; l’entrada del Fons de Pensions del Govern de Noruega a Liberbank, amb un 3,26% (13 milions d’euros) o a Bankia, en què va adquirir 94 milions d’accions per 381 milions d’euros, tot esdevenint el segon accionista, amb un 3,26%. El fons noruec ja posseeix 8.500 milions d’euros en actius a Espanya. Així mateix, el fons sobirà d’Oman va invertir 107 milions d’euros a la filial espanyola de l’australiana Berkeley Minera, per explotar la més gran mina d’urani a l’aire lliure. En energia, el fons d’Abu Dhabi, amb altres socis, va adquirir Naturgás.\nLa moda dels actius verds\nUna de les tendències recents més destacables a l’univers de les eines estatals d’inversió és la cura que ara es té per invertir en actius verds, un fenomen que s’ha generalitzat. En els darrers tres anys s’han realitzat o compromès inversions, per valor de més d’11.000 milions de dòlars, en projectes d’energia renovable, infraestructura o agricultura sostenible, start-ups d’eficiència energètica o plataformes de crèdit a projectes verds. A més, cal destacar com els fons de Noruega i Nova Zelanda s’han proposat seriosament “descarbonitzar la seva cartera”, cosa que els ha dut a vendre empreses amb un elevat índex de contaminació, valorades en 2.800 milions de dòlars.\nL'econòmic 08-04-2018, Pàgina 44


Pare Noëls sobre dues rodes (i cremant pneumàtic) - Altaveu el diari digital d'Andorra\nPare Noëls sobre dues rodes (i cremant pneumàtic)\nUn centenar de motos amb els seus pilots i ocupants disfressats de Santa Claus o elf recorren durant una hora llarga carrers d’Andorra la Vella per mantenir l’esperit del Nadal tot i la pandèmia\n19/12/2020 (18:36 CET)\nExcepte l’organització i just davant del comú d’Andorra la Vella, no s’han pogut aturar. Bé, sí, quan el llum vermell del semàfor els obligava. La ‘Papanoelada’ establert el 2015 no ha faltat a la cita enguany tot els imponderables que imposa la pandèmia, i malgrat que la seva promotora, Susana Pacheco, del bar Parada a Boxes, no hi ha pogut estar al capdavant perquè la crisi econòmica associada al coronavirus l’ha obligat a abaixar la persiana. Amb tot, un centenar de motos s’han passejat durant una hora llarga pels carrers de la capital.\nSi han notat un excés de fum o de ferum a pneumàtic cremat, no s’estranyin ni poc ni gens. La culpa és d’aquests Pare Noël motoritzats. I és que, poc o molt, tots els pilots i acompanyants de les motocicletes anaven engalanats com si de Santa Claus es tractessin. Potser algun elf. Vestits vermells, gorres amb borla blanca al capdavall i llargues barbes blanques. I tos plegats sobre dues rodes i fent bramar motors i cremant els pneumàtics.\nLa concentració prèvia era a la zona del museu Columba, a Sant Coloma. Després han donat un parell o tres de volts per un recorregut urbà per Andorra la Vella. Sense aturar-se a fer fotografies, sense anar a més de 25 quilòmetres per hora i sense poder repartir caramels. Això sí, no hi hauran faltat les joguines. Més o menys, cada participant a la ‘Papanoelada’ haurà contribuït amb una joguina -potser fins i tot més- que es lliuren a la recollida que durant anys lidera el comunicador d’RTVA Òscar Royo. Ep, i tot plegat muntat, enguany, per la Penya Esquirol.\nUn grup de motos aturat en un semàfor.\nSaludant als vianants.


Els comptes lícits de BPA es podrien desbloquejar en un o dos mesos - FÒRUM.ad\nOn: 27/04/15 23:35\nEls comptes lícits de BPA podrien quedar desbloquejats “en un o dos mesos”. Això és el que els ha transmès el Govern als representants de la Cambra de Comerç, Indústria i Serveis, durant una reunió mantinguda aquest dilluns a la tarda, tal com ha explicat el seu president Marc Pantebre. La Cambra havia sol·licitat una trobada amb responsables de l’Executiu per tal de “conèixer de primera mà” el procés que s’està seguint per resoldre l’afer BPA, i també per “demanar-los celeritat” i “expressar-los el neguit de moltes empreses” per culpa d’aquesta situació.\nRepresentants de la Cambra de Comerç, Indústria i Serveis s’han reunit durant gairebé dues hores, aquest dilluns a la tarda, amb el cap de Govern, Toni Martí, i amb el ministre de Finances i Funció Pública, Jordi Cinca. A la sortida, Pantebre ha explicat als mitjans de comunicació que l’objectiu de la Cambra era obtenir informació “de primera mà” sobre el procediment que està seguint el Govern per tal de resoldre l’afer BPA.\nL’Executiu els ha deixat clar, tal com ha explicat Pantebre, “perquè es va haver de fer aquesta intervenció i perquè no es podia fer de cap altra manera”. “Aquesta és la seva versió i des de la Cambra ens la creiem, perquè pensem que el Govern d’Andorra no té tenia la voluntat de fer res que no pogués fer o que hagués estat perjudicial per al país”, ha afegit.\nL’altre gran objectiu de la Cambra era “traslladar-los de forma directa el neguit de les empreses que s’han vist afectades per aquesta situació” i demanar-los “celeritat” per tal de resoldre la situació. Tot i això, un cop feta la reunió, Pantebre ha assegurat que han pogut entendre que el procés per destriar els comptes lícits dels il·lícits és llarg i feixuc i que respon “a uns estàndards bancaris que estan perfectament parametritzats”.\nEn relació als terminis per tal que els comptes lícits es puguin desbloquejar i els seus titulars puguin recuperar l’operativitat habitual, el Govern els ha transmès la voluntat que això sigui possible “en un o dos mesos”. Tot i això, els ha deixat clar que “no són terminis ni tancats ni segurs, ja que tot anirà en funció de la celeritat amb que es pugui fer la tria”, ha afegit Pantebre.\nPrevious Post: Un accident de trànsit obliga a tancar el túnel de la Tàpia\nNext Post: L’ambaixador letó destaca l’avantatge d’Andorra perquè no parteix de zero en les negociacions amb la UE


“Art irreductible. Miratges de l’art brut” a la Nau Gaudí | Bonart\n“Art irreductible. Miratges de l’art brut” a la Nau Gaudí\nS’ha inaugurat l’exposició “Art Irreductible. Miratges de l’Art Brut” a la Nau Gaudí de Mataró, una mostra que aborda un dels fenòmens artístics més rellevants del segle XX i la seva evolució fins avui. En una mostra comissariada per la Mery Cuesta que compta amb dues seus, l’exposició pretén revisar el concepte d’art brut -un fenomen que va derivar en una amalgama confusa de significats- a partir de la seva recuperació històrica, per tal de redefinir-lo, en el marc de la societat actual, i defensar la integració social de persones que conviuen amb la malaltia mental, lluitant contra l’estigma que pateixen.\nSi la seu de l’exposició a La Model presenta el vessant més historicista del relat, la mostra exposada a la Nau Gaudí presenta la més emocional del discurs en 5 espais diferents que indaguen en les entranyes d’aquest miratge contemporani i rastregen els fons de la Col·lecció Bassat per detectar les obres que millor representen les intuïcions indicades per la comissària: l’espontaneïtat, el primitivisme, les visions, la necessitat i la singularitat. La Col·lecció Bassat, per la varietat d’artistes i obres que componen el seu fons artístic permet resseguir diferents vessants de l’art recent -entre ells, l’art brut-, sense estar especialitzada en aquest moviment, el que permet il·lustrar a la Nau Gaudí plantejaments d’aquest fenomen amb obres de la mateixa col·lecció. Segons la Mery Cuesta “pel que fa a la tesi de l’exposició, la mostra de La Model representaria ‘la teoria’ i la Nau Gaudí amb la Col·lecció Bassat, ‘la pràctica’. En qualsevol cas, es tractaria de dues exposicions reversibles: es pot començar per qualsevol de les dues”, però la visió de conjunt s’obté amb la visita a les dues seus.\nA la Nau trobarem 70 obres de la Col·lecció Bassat, entre les quals algunes mai exposades abans per la Col·lecció, com dues peces de l’artista mallorquí de renom internacional Miquel Barceló (Felanitx, 1957) -una d’elles un autoretrat-; una obra d’Àngel Planells (Cadaqués, 1901-Barcelona, 1989) vinculat a l’avantguarda catalana i un dels màxims exponents del Surrealisme a Catalunya; sis obres d’ Eleazar (Siles, Jaén, 1954) pintor i escultor que viu i treballa a Barcelona; i una obra de Francisco Mateos (Sevilla 1894 – Madrid, 19876), dibuixant expressionista, pintor i caricaturista. Però ha sigut l’obra de Josep Uclés (Barcelona, 1952-2013), reconegut exponent de la neofiguració europea, la que més ha cridat l’atenció de la comissària, del que diu que “ha arribat el moment de la seva reivindicació, doncs la seva feina ha donat un gir complet; el veig proper al dibuixant de còmic Nazario, o a Ceesepe, que ens ha deixat recentment, amb una expressió molt pròpia dels 80, molt fantàstic… Uclés té una estètica avui en dia molt contemporània, i la Col·lecció Bassat té molta obra seva”.\nTambé a la Nau serà possible contemplar 18 obres dels artistes Jaume Casanovas, Urko, Olivier Bourgeois i Mochu, presents al MAB (Museu d’Art Brut) de la Fundació Sant Pere Claver.\nD’altra banda, la Col·lecció també està representada a la mostra de La Model amb Sortie non indiquée, una obra de grans dimensions del 1975 de l’artista francès Jean Budz (també present a la mostra de la Nau), de la mateixa manera que l’artista cofundador de la Fura dels Baus, Marcel·lí Antúnez, està present amb una obra a la Nau i a La Model, al pati central, on s’hi exposa el projecte de l’escultura participativa “Milcaps“, realitzada per un grup de persones que conviuen amb trastorns mentals de l’Hospital de Mataró, Alterarte, Les Corts Centre d’Higiène Mental, alumnes de l’Institut Alexandre Satorras i estudiants de batxillerat artístic de l’Escola Pia Santa Anna de Mataró.\nA la imatge, detall d’Autoretrat de Francisco Mateos, 1949.\nEtiquetes: Art irreductible · Nau Gaudí


08 | Abril | 2015 | AMPA IPSE BLOC ... un espai per a la comunicació i per a la participació.\nEl pa, un aliat contra l’obesitat infantil\n08/04/2015 — ampaipse\nEt vols aprimar? No eliminis el pa de la teva dieta\nEncara hi ha la falsa creença que el pa està relacionat amb l’augment de pes. Però el pa no només no engreixa; sinó que, segons els experts, està demostrat que, consumit diàriament, afavoreix la pèrdua de pes; ja que amb prou feines conté greix i, no obstant això, sí que aporta moltíssims nutrients essencials per a la nostra salut. És que no ha estat sempre el pilar fonamental de la dieta mediterrània?\nMengem menys pa del recomanat\nI, no obstant això i malgrat la seva importància, el consum de pa a Espanya està molt per sota dels 220-250 grams diaris recomanats per l’Organització Mundial de la Salut (OMS); exactament, uns 150 per persona -i en descens-, segons dades de la Federació Espanyola d’Indústries de l’Alimentació i Begudes (FIAB).\nEl motiu és que moltes persones decideixen excloure o reduir el pa de la seva dieta, fonamentalment, perquè creuen que amb això aconseguiran mantenir els quilos a ratlla. Una cosa amb el que els experts en nutrició no estan per res d’acord. “La forma més saludable de perdre pes és amb una dieta hipocalòrica, variada i equilibrada, amb la quantitat adequada d’hidrats de carboni i greixos, reduint les racions, però mantenint les proporcions i acompanyada d’activitat física”, explica Carolina Muro, directora de la Unitat de Nutrició de FIAB.\nDe fet, diversos treballs de gran solidesa, com el coordinat per la doctora Carmen Gómez Candela per a la campanya Pa cada dia, i en la qual s’analitza la influència del pa en dietes d’aprimament hipocalòriques, corroboren com les dietes amb més èxit són aquelles en què s’inclou la ració de pa recomanada. Així, descriuen com, durant l’estudi, les persones sotmeses a dietes sense pa eren més proclius a saltar, ja que el seu consum augmenta la sensació de sacietat i, per tant, ajuda en la pèrdua de pes -més encara si es tracta de pa integral-. Per això, els experts insisteixen en la importància que, tant el pa com els cereals, formin part de la dieta habitual tant de la població sana com amb excés de pes.\nAliat contra l’obesitat infantil\nTambé les xifres parlen en el cas de l’obesitat infantil, segons recull l’estudi Hàbits alimentaris, ingesta d’energia i nutrients i patiment de sobrepès / obesitat en escolars espanyols, on es confirma que els nens que mengen més pa presenten menys problemes de pes; alhora que s’aporten nutrients essencials per al seu desenvolupament com més quantitat de vitamina B1 i iode (importants per al funcionament del sistema nerviós), més àcid fòlic (ajuda a la protecció cardiovascular i millora la funció mental) o més zinc (per reforçar el sistema immunitari).\nArxivat a Nutrició. Leave a Comment »


Fundació Intermedia participa en la 3a edició del Saló de l’Ocupació - Fundació Intermedia\nFundació Intermedia va participar el passat 21, 22 i 23 de setembre al tercer Saló de l’Ocupació, organitzat per la Fira de Barcelona i promogut per l’Ajuntament de Barcelona a través de Barcelona Activa i pel Departament de Joventut. En aquesta edició, l’esdeveniment celebrat al recinte de la Fira Barcelona – Montjuïc, estava adreçat a persones de tots els perfils i edats, que busquen feina o volen reorientar la seva carrera professional.\nDonades les circumstàncies actuals, el Saló de l’Ocupació Juvenil ha esdevingut un Saló d’Ocupació per a tothom, ha volgut donar resposta a tota la ciutadania que pugui cercar feina en aquests moments. No obstant això, el Saló ha estat enfocat especialment al jovent, ja que és un dels col·lectius més afectats per la crisi.\nFundació Intermedia va comptar amb un estand propi, situat a l’Espai Apropa’t, per tal d’oferir informació i orientació sobre els seus serveis, programes i activitats formatives, dedicades especialment al col·lectiu jove i destinades a afavorir la seva ocupació. Com ara els diferents cursos professionalitzadors del Programa PICE i els cursos emmarcats en noves tecnologies del Programa Singulars.\nA més de comptar amb un estand propi, Fundació Intermedia va organitzar i participar activament en dos dels diferents tallers del programa de la fira:\nA l’espai Prepara’t, el taller “Videocurrículum a través d’Instagram, una experiència del Projecte Singulars”, impartit per Vanessa Gutiérrez, orientadora laboral a Fundació Intermedia. Va explicar a les persones participants una breu introducció de l’Instagram com a eina per a la recerca de feina i com utilitzar-la per presentar candidatures a les empreses de manera fresca i innovadora posant en valor les competències personals i professionals de cada persona.\nAl mateix espai, el taller “Posa emoticones en la teva recerca de feina”, a càrrec de Daniel Núñez, orientador, formador i responsable de comercialització d’IntermediaJOB de Fundació Intermedia. A la sessió es va treballar la importància que juguen les competències emocionals per mostrar una bona actitud i ganes en el procés de recerca de feina. Núñez va incidir especialment en el moment de l’elevator pitch i l’entrevista de feina, on es posava especial èmfasi en la gestió de la intel·ligència emocional en l’àmbit professional. Durant el taller es van utilitzar recursos de l’esport, el cinema, els còmics i les TIC per donar als i les assistents, de manera visual i dinàmica, consells que siguin d’utilitat tant en l’àmbit professional com personal.\nEl Saló de l’Ocupació ha suposat una bona oportunitat per apropar Fundació Intermedia a les persones que busquen feina o volen reorientar la seva carrera professional. Així mateix, els i les assistents han pogut conèixer tot allò que necessiten per accedir al món laboral, i per connectar amb els diferents agents i la seva oferta formativa i laboral.\nFundació Intermedia - Comunicació2021-05-14T07:43:00+00:00


Castor preveia sismes de fins a 4,7 graus però nega que la població 'notés' els terratrèmols que van provocar\nCarlos Barat, director general d'Escal UGS, al centre de la imatge, acompanyat d'alguns advocats, sortint de declarar, amb una carpeta de papers a les mans, dels jutjats de Vinaròs. Imatge del 31 de maig de 2016\nEl director general del Castor diu que no era necessari avaluar el risc sísmic i minimitza els terratrèmols causats\nCarlos Barat declara davant del jutge de Vinaròs que preveien sismes de fins a 4,7 graus i l'acusació popular creu que els estudis de l'empresa no tenien el rigor necessari\nActualitzada 01/06/2016 a les 11:32\nEl director general d'Escal UGS, concessionària del magatzem de gas Castor, i coordinador del projecte, Carlos Barat, ha defensat davant del jutge de Vinaròs que els estudis de sismoresistència avalaven la posada en marxa de l'activitat gasística, tot i els més de mil terratrèmols que se'n van derivar. Barat ha refusat que calgués un estudi previ del risc sísmic perquè la zona on està ubicat el magatzem submarí no està qualificada d'alt risc. El director general de la concessionària fins i tot ha negat que el sismes, que es van registrar coincidint amb la injecció de gas al Castor, fossin «perceptibles per a la població», malgrat la tensió social i els desperfectes materials que va ocasionar. Tanmateix, Barat ha reconegut que Escal UGS havia previst terratrèmols d'un màxim de 4,7 graus a l'escala de Richter. El director general és l'últim de la vintena d'investigats en el cas Castor.


Aquesta nova col·lecció es compon d’un Coloret Multicolor Lluminós, 3 tons de pintallavis Duo Botanic, esmalts d'ungles d’eixugada ràpida (3 tons) i un brillant.\nDuo Botanic Núm. 01 Rosa\nDuo Botanic Núm. 02 Orquídia\nDuo Botanic Núm. 03 Clavell\nEsmalt Brillant Botanic Núm. 865\nEsmalt Vermell Botanic Núm. 866\nEsmalt Maduixa Botanic Núm. 867\nEsmalt Rosa Botanic Núm. 868\nColoret Multicolor Botanic: té una textura molt fina. A l'interior conté un to més intens i a l'exterior, un d’il·luminador.\nPintallavis Duo Botanic: la seva combinació de color permet perfilar els llavis amb el to fosc i omplir amb el to més clar.\nEsmalts d'ungles: es caracteritzen per l’eixugada ràpida. En el cas del brillant, es pot fer servir com a tal o com a base abans d'aplicar el color. D'aquesta manera, es protegeix l'ungla i s’augmenta la durada de la manicura.\nColoret Multito Botanic: s’aplica barrejant els 3 tons amb la brotxa de coloret per donar color a les galtes i els pòmuls segons la intensitat desitjada. Utilitza els tons de l'interior per donar color i el to de l'exterior per il·luminar el front, els pòmuls, l’envà nasal i la barbeta.\nPintallavis Duo Botanic: fes-lo lliscar sobre els llavis aplicant sempre la part més fosca a l'exterior dels llavis i la part més clara a l'interior.\nEsmalts d'ungles: aplica l’Esmalt Brillant Botanic Núm. 865. Després, aplica dues capes d'esmalt amb color i deixa eixugar el producte entre les dues aplicacions. Finalment, aplica una altra capa de brillant.\nColoret Multito Botanic: la seva combinació de color permet ressaltar les galtes i els pòmuls, i il·luminar el rostre.\nPintallavis Duo Botanic: perfila i dona color amb un sol pintallavis. Té una textura cremosa i sedosa que deixa una sensació còmoda i uns llavis amb efecte volum.\nEsmalts d'ungles: unes ungles actuals amb colors de tendència i, a més, una eixugada ràpida.\nLa Col·lecció Botanic Color és una col·lecció d'edició limitada; la podràs trobar a les botigues fins que s’acabin les existències.\nSaps utilitzar el Perfilador de Llavis transparent Llarga Durada de Deliplus? T'ensenyem com fer-lo servir.\nSi tens els llavis fins o els vols donar més volum, presta atenció a aquests cinc passos per aconseguir un efecte de llavis gruixuts.


4t | Escola Pont de la Cadena\n4t – Assemblea\nCada dijous, tot els grups de primària de l’escola fem assemblea. És un espai on els alumnes prenem la paraula, participant i sent els protagonistes del dia a dia de l’escolam aportant idees, solucions a situacions reals , col·laborant en l’organització de les festes…\nFillols de P4 i padrins de 4t\nEls cuiners i cuineres de P4 i els mitològics de 4t, hem establert una relació especial: els més petits són els fillols del grup de quart. Com que no podem tenir contacte directe, hem fet una sèrie d’activitats aquest trimestre per conèixe’ns. Els alumnes de… Llegeix més»\nAquest curs els alumnes de quart hem engegat l’espai Moments d’Art. Cada alumne tria la tècnica que vol treballar aquella setmana: aquarela, collage, pintura… Es tracta de deixar volar la imaginació i conèixer artistes que les apliquen. Aquí us deixem una petita mostra.\nClica l’enllaç per veure més imatges\nMa. Ángeles Antúnez\nDimecres de 9h a 9:45h (cal cita prèvia)


Els Mossos detenen cinc persones i desmantellen sis plantacions de marihuana en un dia a l'Alt Empordà - Empordà\nEls Mossos detenen cinc persones i desmantellen sis plantacions de marihuana en un dia a l'Alt Empordà\nEls agents intervenen 2.726 plantes de marihuana a Figueres, Vilafant, Avinyonet de Puigventós i Hostalets de Llers en un dia\nEMPORDA.INFO 21.03.2021 | 10:48\nEls agents accedint a un dels immobles investigats en relació amb els cultius de marihuana. MOSSOS D'ESQUADRA\nEls agents accedint a un dels immobles investigats en relació amb els cultius de marihuana.\nAgents de la Policia de la Generalitat - Mossos d'Esquadra de la Unitat d'Investigació de la comissaria de Figueres van detenir el dia 18 de març tres homes i dues dones, d'entre 27 i 52 anys de nacionalitat espanyola i colombiana, veïns de Figueres, Vilafant i Gavà, com a presumptes autors d'un delicte contra la salut pública i defraudació de fluid elèctric.\nA mitjans del passat mes de gener, la Unitat d'Investigació d'aquesta comissaria va tenir coneixement que, en una finca situada al costat de la N-260, al terme municipal d'Avinyonet de Puigventós, podria existir una plantació de marihuana. Arran d'aquesta informació i fruit de les investigacions posteriors els agents van localitzar tres immobles més relacionats amb el cultiu d'aquestes plantes a les localitats de Figueres, Vilafant i Hostalets de Llers.\nEn el marc de l'actuació es van intervenir un total de 2.726 plantes de marihuana, 1.119 esqueixos i dues bosses plenes de cabdells. També es van localitzar eines i material pel cultiu de la droga, una arma curta, diferents armes d'aire comprimit, una espasa japonesa i un esprai de defensa. La finca d'Avinyonet de Puigventós disposava d'un búnquer a l'exterior d'on sortien dos tubs per ventilació i l'accés es trobava tapat amb unes fustes soterrades.\nEls detinguts, la majoria amb antecedents, van passar el dia 20 a disposició del jutjat d'instrucció en funcions de guàrdia de Figueres el qual va decretar la seva llibertat amb càrrecs. La investigació continua oberta i no es descarten noves detencions.


Filoeso Ins Sant Pere i Sant Pau: d’octubre 2016\nFiloeso Ins Sant Pere i Sant Pau\n17.-Per què el temps no sempre canvia el que és important?\nFeta per Carla Borga 4tB\nPublicat per Institut Sant Pere i Sant Pau a 23:57 Cap comentari:\n16-Som producte de l'atzar ?\nVictor Carvajal 4tA\nTenim una baralla de cartes de poker (52 cartes) i les escampem pel terra. Quedaran en una posició única, irrepetible, això es prova de l'atzar. Si posem a 100 persones fent el mateix moviment d'escampar les cartes al terra, tardaran mes d'1 segle en que alguna persona deixi les cartes al terra amb la mateixa posició que ho has fet tu. No heu pensat mai què passaria si el teu pare, per exemple, quan va a anar a la universitat s'hagués endarrerit a la biblioteca i no hagués mirat aquella noia que hagués sigut la nostra mare. Que hagués passat generació rere generació, quan el nostre avi amb el carro no s'hagués parat en aquella cruïlla i no hagués mirat aquella camperola que presumptament seria la nostra àvia. Nosaltres som productes de l'atzar.\nPublicat per Institut Sant Pere i Sant Pau a 4:56 Cap comentari:\n15-És més ric qui més té o qui menys necessita ?\nFeta per Miren Luís Vidal 4tA\nMoltes persones creuen que per tenir més coses materials seràn més felices, quan realment no és així. Sovint, en estar envoltada de gent amb la que estàs a gust, et sents millor ja que que no "estan comprant per tenir" . Hi ha persones que tenen l'obsessió de comprar coses materials i, així, creuen que es senten millor que les altres o millor amb sí mateixos. Tenir no és el mateix que ser o viure. Els sentiments no es compren.\nPublicat per Institut Sant Pere i Sant Pau a 4:40 Cap comentari:\n14. Som capaços de treuren's la bena dels ulls?x\nFeta per Marcos Morales Jabalera 4t ESO\nMentre els més rics o poderosos intenten fer que no veiem més enllà dels nostres treballs o problemes quotidians, al món pasen tot tipus de catàstrofes: guerres per interessos polítics, el problema dels refugiats, atemptats terroristes, etc. La pregunta sempre ha sigut: per què?, Però potser la pregunta que ens hauríem de fer tots i totes és: per què no fem res? Som capaços de veure més enllà? Som capaços de treuren’s la bena dels ulls?\nMentre a les notícies ens diuen que hi ha hagut 5 homicidis, que l'atur puja i que els nostres representants no són capaços de posarse d’acord... la gent no fa res i, fins i tot pensen, que és normal. Atrevim-nos a pensar per nosaltres mateixos, atrevim-nos a treure'ns la bena dels ulls.\nPublicat per Institut Sant Pere i Sant Pau a 4:38 Cap comentari:\n13-És realment el que veiem?\nIolanda Mallén 4tB ESO\nPublicat per Institut Sant Pere i Sant Pau a 13:51 Cap comentari:\n12-És veritat que hi ha sempre una llum entre la foscor dels problemes?\nIbrahim El Moussati 4tB ESO\nPublicat per Institut Sant Pere i Sant Pau a 3:57 Cap comentari:\n11-Som tan frágils com sembla?\nIbrahim El Moussati 4tB\nPublicat per Institut Sant Pere i Sant Pau a 3:47 Cap comentari:\n10-Els esports ens uneixen o ens separen?\nAndrés Felipe Castillo 4tA\nPublicat per Institut Sant Pere i Sant Pau a 3:43 Cap comentari:\n9. Som el reflex de la realitat o del somni del que volem ser?\nFeta per Meritxell Veronica Chaparro 4tA ESO\nPublicat per Institut Sant Pere i Sant Pau a 3:30 Cap comentari:\n8-L'amor justifica el control?\nIrene Alentorn Herranz 4tB\nVaig triar com a tema de fotofilosofia, el del control en la parella, perquè crec que es un tema molt interessant de tractar i que, per desgràcia, està molt present a la nostra vida.\nÉs el que es coneix com a “amor romàntic”, que tant de moda està en la nostra societat, però que en el fons només promou relacions tòxiques.\n“L’amor romàntic” és el que justifica que la teva parella controli com vesteixes, amb qui vas, quan tornes a casa, etcétera, perquè això significa que t’estima.\n“L’amor romàntic”, creu que les noies han de ser dèbils i dependents d’un home, que és qui les mantindrà, i els oferirà “seguretat i estabilitat”.\nAquest amor és el que hem vist tantes vegades al cinema, les pel.lícules i els llibres, és realment un model de relació tòxica que només ens fa patir.\nPublicat per Institut Sant Pere i Sant Pau a 3:24 Cap comentari:\n7-Tenim els mateixos sentiments que els animals?\nMireia Herrera Pardo 4tA\nM’agrada molt aquesta fotografia perque s’ajunten dos coses que m’agraden molt: els animals i muntar a cavall. Crec que els animals tenen mes sentiments que les persones, sobretot el cavall, ja que es un animal noble. Un cavall sap quan estàs malament. És un animal molt respectuós. Per això he escollit aquesta foto per referenciar que els animals poden tenir més cor que les persones i de aprendre dels cavalls. Porto desde petita montant a cavall i conec molt bé els cavalls.\nPublicat per Institut Sant Pere i Sant Pau a 3:21 Cap comentari:\n6-Creiem per tenir una realitat ?\nFeta per Elia Rodríguez Ramírez\nCreiem per tenir una realitat? Necessitem creure en alguna cosa per no fixar-nos en el que ens pot perjudicar o influir? O només creïem per tenir alguna idea del que és real? Jo crec que hem de creure en un abans i després, ja que és d’òn venim i on anem.\nPublicat per Institut Sant Pere i Sant Pau a 0:06 Cap comentari:\n5-On es troba la consciència?\nFeta per Xavier Estévez Alegret\nRealment la consciència és una part de nosaltres, però és un òrgan o part del cos o és una cosa que supera el nostres coneixements? De moment no ho sabem.\nPublicat per Institut Sant Pere i Sant Pau a 0:03 Cap comentari:\n4-Hem de creure tot allò que ens diuen els mitjans de comunicació?\nPaula Romero Estor 4tA\nMolts cops, els mitjans de comunicació només ens mostren allò que els interessa. Fins i tot, ens arriben a manipular per fer-nos creure coses que no són del tot veritat. Quan succeeix alguna cosa fora del nostre país i ens informen, mai podrem saber si és del tot veritat.\nPublicat per Institut Sant Pere i Sant Pau a 23:53 Cap comentari:\nBases fotofilosofia 2017-18\nBases fotofilosofia 2016-17\nInstitut Sant Pere i Sant Pau\n17.-Per què el temps no sempre canvia el que és im...\n12-És veritat que hi ha sempre una llum entre la f...\n9. Som el reflex de la realitat o del somni del qu...\n4-Hem de creure tot allò que ens diuen els mitjans...


Roda de premsa per explicar l’acte de la setmana que ve a Cunit. (Foto: Ajuntament de Cunit)\n19/02/2020 - 13:28h\nDissabte de la setmana que ve, dia 29 de febrer, hi haurà una manifestació per reclamar més seguretat a la carretera C-31 al seu pas pel centre de Cunit.\nSorgit de la iniciativa ciutadana, l’acte reivindicatiu compta amb el suport de l’Ajuntament de Cunit, que fa una crida a veïns i veïnes a sumar-s’hi.\nJennifer Sánchez, una de les veïnes convocants, ha afirmat que “farem les manifestacions que calguin. Volem una C-31 segura i esperem que el dia 29 siguem molts cunitencs els que fem la marxa”.\nL’alcaldessa de Cunit, Dolors Carreras, ha explicat de la seva banda que el projecte de millora de la carretera C-31 “està actualment a l’Ajuntament. Esperem que després de l’exposició pública la Generalitat el liciti. Necessitem solucions ja. Quan la Jennifer va comunicar-nos la seva proposta, de seguida ens hi vam sumar. Com a ajuntament ens preocupa molt la seguretat dels nostres veïns i veïnes.”\nJaume Casañas, primer tinent d’alcalde, ha incidit en què “reclamem solucions i millora en la mobilitat. A més, comptem amb les sinèrgies del Pacte del Penedès Marítim perquè aquesta és una problemàtica comú als municipis veïns”. “La descongestió de la C-31 passa pel desviament del trànsit a la C-32, evidentment bonificat”, ha dit també Casañas.\nEl punt de trobada per a l’inici de la manifestació serà la mateixa C-31 al límit amb Segur de Calafell, dissabte 29 a les 10.30h, i la marxa començarà a les 11h. Després d’avançar per tota la carretera interurbana en direcció Cubelles, es preveu que els manifestants arribin a la plaça de la Vila d’aquesta localitat del Garraf, on es farà la lectura d’un manifest a càrrec de Jennifer Sánchez.\nL’Ajuntament de Cunit recorda que ve reclamant en els darrers anys l’execució del projecte de rehabilitació de la C-31 al seu pas pel municipi. La Generalitat de Catalunya va presentar el projecte l’any 2017, però no es va arribar a tirar endavant.\nActualment, el municipi de Cunit, que ha patit diversos incidents per atropellaments més o menys greus a la C-31, segueix demanant més seguretat, millor mobilitat i menys tràfic rodat en aquesta important artèria viària que creua la població.


Descripció tècnica-Notícies de la indústria-TAKUMI AUTO PART\nCables d'encesa - mode de funcionament\nQuan l'espurna parpelleja, la tensió d'alta tensió (fins a 25 kV) produïda per la bobina d'encesa\nprimer ha de "fluir" a través del cable d'encesa a la bugia. Per assegurar-vos que això funcioni,\naquests cables han de complir una sèrie de requisits.\nPropietats aïllants d'alt grau, resistència a altes temperatures (fins a 200 ° C),\nla resistència a les vibracions, les variacions de temperatura i d'humitat és el requisit previ més important\nEls cables d'encesa d'alta qualitat han de tenir.\nI això de manera coherent, fiable i a llarg termini, treballant en les condicions més adverses.\nResistència - no una contradicció\nAmb els tres tipus de Takumi, cable d'encesa amb cable de coure i endoll de supressió (Fig. 1), cable d'encesa amb resistència activa (Fig. 2) i cable d'encesa amb reactància (Fig. 3), es notarà que s'estan utilitzant resistències. . En principi, es desitja una transmissió de baixes pèrdues amb baixa resistència. Una mirada a la física elèctrica demostra que això no és contradictori. Com sabem, totes les unitats d'accionament elèctric produeixen camps electromagnètics més o menys forts que en la majoria dels casos no causen cap problema, però són indesitjables en determinades circumstàncies (interferències amb la recepció de la ràdio) o potser provoquen perill, creant smog electrònic. El sistema d'encesa, per tant, requereix un òptim de supressió d'interferències a curta distància per garantir un funcionament sense problemes de la ràdio, l'electrònica de comunicació i els sistemes de control del motor i de la unitat d'engranatges. Simplificat, això es podria explicar de la següent manera: Bàsicament, el sistema d'encesa està format per una bobina i un condensador, també anomenat circuit ressonant en enginyeria elèctrica. Aquestes oscil·lacions elèctriques es redueixen mitjançant resistències de supressió (principalment 1-5 kOhm) integrades al circuit d'encesa. Aquests garanteixen el funcionament sense problemes dels diferents dispositius, el que generalment s'anomena compatibilitat electromagnètica (EMC). El comportament dels cables d'encesa amb reactància (Fig. 3) és diferent, en la mesura que la resistència depèn de la freqüència d'encesa (velocitat del motor). En aquest cas es desenvolupa una resistència més alta amb una velocitat més alta a causa de la bobina de filferro (reactància inductiva).\nQualitat sense pèrdua de potència\nLa suposició que les resistències redueixen la potència d'encesa i, per tant, el rendiment del motor es troba incorrecta perquè les resistències utilitzades estan tan dimensionades que es poden descuidar. Però és un fet que els sistemes de cables que ofereix Takumi en qualitat d'equip original ofereixen la millor supressió d'interferències combinada amb un rendiment òptim d'encesa. De manera segura, coherent i econòmica, durant llargs períodes de temps.\nPàgina anterior: Fàbrica de bobines d’encesa Takumi


AFA CEIP Blanquerna Marratxí: d’octubre 2011\nAcords reunió d'APIMAS\nA la reunió d'APIMAS i membres de la FAPA del passat dia 4 d'octubre que tengué lloc a l'IES Marratxí, es parlà dels problemes de massificació que presenta, actualment, aquest institut. Hi assistiren totes les APIMAS de Marratxí: CEIP Sa Nova Cabana, CEIP Blanquerna, CEIP Gabriel Janer Manila, CEIP Ses Cases Noves, CEIP Costa i Llobera, IES Marratxí, IES Sant Marçal (un centre que funciona en espais provisionals, però que no està construït), Es Liceu i La Salle des Pont d'Inca.\nLa Coordinadora va acordar demanar formalment la petició de la convocatòria extraordinària i urgent del Consell Escolar de Marratxí, amb el motiu d’aconseguir que les obres del programat IES Sant Marçal entrin en el pròxim pressupost de la Comunitat Autònoma per a l’any 2012.\nTambé es va parlar que s'hauria de començar a planificar el futur mapa escolar del municipi i de la situació de precarietat i provisionalitat en què es troba actualment l'IES Sant Marçal (enguany, està ubicat a Santa Maria, tot i que inicialment els grups de Marratxí havien d'anar a l'Escola Vella des Pont d'Inca).\nÉs evident que la configuració del mapa escolar, quan tenguem construït (esperam que aviat) el nou IES Sant Marçal, modificarà les adscripcions dels centres de primària de Marratxí. De tota manera, a Marratxí, els desplaçaments a l'institut de secundària afecten sempre la majoria d'alumnes.\nPublicat per AFA Blanquerna a 10:14\nReunió de la Coordinadora d'APIMAS de Marratxí\nReunió dia 4 d'octubre\nLa junta de l'APIMA de l'IES Marratxí va acordar, a la seva darrera reunió de setembre, demanar una reunió de la Coordinadora d'APIMAS de Marratxí. La idea és tractar els problemes del futur de l'educació a Marratxí i la previsible massificació que patirem.\nDimarts, dia 4 d'octubre, a les 19.30 hores, tendrà lloc una reunió de la Coordinadora al local de l'APIMA de l'IES Marratxí, al mateix institut, és a dir, al carrer de l'Arbre de la Ciència núm. 1 del Polígon de Can Rubiol. Els temes que es tractaran són:\n1. Necessitat urgent de començar ja el nou IES Sant Marçal.\n2. Mapa escolar de Marratxí i assignacions de les escoles al nou IES Sant Marçal.\n3. Situació de provisionalitat a Santa Maria i problemes que presenta i presentarà.\n4. Petició de reunió del Consell Escolar de Marratxí.\n5. Altres temes a suggerir.\nDesprés de la reunió, els representants de l'APIMA Blanquerna vos informaran, mitjançant aquest blog, dels acords i les novetats que surtin d'aquesta reunió.\nEs Pont d'Inca Nou - Marratxí\nPublicat per AFA Blanquerna a 9:02


El moment Alomar - Revista Saó\nEnguany fa exactament vuitanta anys de la mort del polifacètic mallorquí Gabriel Alomar. L’ideòleg i polític illenc –gairebé el més important del segle XX– era fins fa poc temps un dels grans desconeguts dins l’esfera política i històrica de l’illa.\nAlomar fou un home colossal que visqué a cavall entre final del segle XIX i la primera meitat del segle XX. L’adjectiu que –en la meva opinió– el defineix millor, no pot ser altre que el de colossal, ja que qualsevol esfera on intervenia, la dominava, n’era un expert. Arribant al punt en què trobem diversos Alomars dins una mateixa persona: l’educador, l’urbanista, l’ideòleg, el polític, el gran conferenciant i un llarg etcètera, que va fer fins i tot un manual de com ser un bon regidor.\nAra bé, malgrat això, no és un dels principals personatges dins l’imaginari històric col·lectiu de Mallorca. La gent sap que un tram de les avingudes de Ciutat porta per nom Gabriel Alomar, però ni saben realment qui fou ni saben les aportacions tan fonamentals que feu, com el Futurisme.\nEs podria dir fins i tot que és més conegut a Catalunya que a determinats cercles mallorquins. Ara bé, no tot és negatiu; de fet, aquests últims anys l’Acadèmia, és a dir, la Universitat de les Illes Balears, s’hi ha dedicat de ple a reivindicar la seva figura impulsant actes com el congrés celebrat el 2017 al voltant de la seva figura i obra. Així i tot, les accions per reivindicar i recuperar la figura i l’obra d’Alomar no només es centren en l’àmbit acadèmic sinó que des de principi del present segle l’Editorial Moll –i actualment la Nova Editorial Moll– publica la col·lecció de les Obres Completes de Gabriel Alomar. A poc a poc van apareixent nous estudis, com el recentment publicat Republicanisme, catalanisme i socialisme de Xavier Milian i Roc Solà per Tigre de Paper i Lo Diable Gros.\nCom era d’esperar, les institucions com l’Ajuntament de Palma i el Consell de Mallorca també s’han implicat en la commemoració d’actes en honor a Alomar, tant a l’estiu com a la tardor, en què es compliren els vuitanta anys de la seva mort. Ara bé, si alguna iniciativa ha dignificat al llarg de l’any han estat les jornades dutes a terme al mes de novembre a Barcelona i Palma. Aquestes jornades han estat conjuntament organitzades per les fundacions Darder Mascaró, la Gabriel Alomar i l’Institut Sobiranies amb el patrocini de la Generalitat de Catalunya i la col·laboració de l’Ajuntament de Palma, de l’Ajuntament de Barcelona i del Govern de les Illes Balears.\nAquestes jornades, que han portat per títol «El moment Alomar», han dignificat de valent la seva memòria i obra amb una pretensió ben clara: fer arribar a la societat qui fou Gabriel Alomar, la seva obra i com el seu pensament és, a dia d’avui, perfectament aplicable a qüestions de rigorosa actualitat.\nLes jornades «El moment Alomar» s’inauguraren a Barcelona els dies 16, 17 i 18 de novembre amb una taula rodona a cada sessió. Els temes escollits per als tres dies representen, com s’ha dit abans, l’Alomar colossal, ja que es tractaren temes molt diversos com el de la primera taula que duia per títol «De la Catalunya ciutat a la nació xarxa: l’urbanisme i la territorialitat en Gabriel Alomar: Barcelona i la Catalunya Ciutat» amb Oriol Nel·lo, Margalida Mestre i Sebastià Sansó. La segona taula ja s’endinsà en l’Alomar més polític amb «Els orígens del catalanisme d’esquerres i el mallorquinisme polític», amb Roc Solà, Jordi Serrano, Jordi Pons i Dolors Marín. Finalment, la darrera taula rodona celebrada a Catalunya tractà l’Alomar més literari amb «Literatura, periodisme i publicisme en Gabriel Alomar», amb Pilar Arnau, Pere Rosselló i Francisca Niell.\nLa segona part de les jornades es celebrà a Palma els dies 22, 23 i 24 de novembre amb tres taules rodones també. La primera, «Gabriel Alomar. Ideòleg i polític» amb Antoni Vidal, Cosme Bonet i Francisca Niell. La segona sessió fou sobre el llegat de Gabriel Alomar, amb la intervenció de Toni Trobat, Maria Margalida Perelló Pons, Roc Solà i Francesca Gamundí. Finalment, la darrera sessió es centrà en «Illes Balears, Catalunya i País Valencià: futurs compartits», amb Jordi Muñoz, Anna Oliver, Pere Fullana i Josep Valero.\nL’acte de clausura de les jornades fou a càrrec de Xavier Domènech i la presència de la Molt Honorable Presidenta del Govern de les Illes Balears, la Sra. Francina Armengol, i del Molt Honorable President de la Generalitat de Catalunya, el Sr. Pere Aragonès.


El funambulista Marchena | El dossier | La República\nEl funambulista Marchena El funambulista Marchena El funambulista Marchena El funambulista Marchena + El funambulista Marchena E-mail\nMarchena fa perillosos equilibris en una sentència que ha servit per aplicar un càstig server a l’independentisme, que pretén blindar el fantasma de judici polític i que trinxa el dret a la protesta\nManuel Marchena, al Palau Reial de Madrid, en la recepció oficial del 12 d’octubre, dos dies abans de donar a conèixer la sentència ÁNGEL DÍAZ / EFE.\nEl funambulista Marchena El funambulista Marchena El funambulista Marchena El funambulista Marchena El funambulista Marchena E-mail\nEls equilibris que fa la sentència per encaixar els fets en la sedició delaten nombroses contradiccions\nLa sentència del Suprem estableix uns límits perillosos per a la defensa dels drets fonamentals\nÉs una sentència a la defensiva, per foragitar l’etiqueta de judici polític i alhora aplicar penes severes\nEls fets provats del que va passar a Catalunya durant el setembre i l’octubre del 2017 es concreten en menys de quaranta pàgines d’una sentència que en suma un total de 493. Un relat en què el tribunal de la sala segona del Suprem ha mesurat qualsevol frase que pogués delatar un posicionament ideològic o polític com el que va exhibir la fiscalia en els seus informes finals a l’hora de demanar la pena màxima per als líders independentistes per haver posat en qüestió la unitat d’Espanya. Evita portar la discussió jurídica al “cop d’estat” que defensava la fiscalia i descarta una rebel·lió que conviu malament, fora de les fronteres espanyoles, amb la imatge de gent apallissada per votar. Una sentència a la defensiva per foragitar l’etiqueta de judici polític, però que se serveix d’un delicte controvertit, i inexistent en molts països europeus, per fer-ne una interpretació extensiva i poder castigar igualment amb penes duríssimes mig govern català, la presidenta d’un Parlament i els líders de les dues entitats civils que han dut a terme les manifestacions pacífiques més massives que s’han fet mai a Europa. Una manera de guardar les formes i alhora mantenir el càstig sever contra l’independentisme.\nEls prop de quaranta folis que recullen els fets provats podrien servir sense tocar ni una coma per sustentar una sentència per desobediència. I fins i tot una absolució segons com s’hagin de considerar les desobediències a un Tribunal Constitucional que ha posat en qüestió reiteradament la discussió parlamentària. Probablement només desentona l’últim punt, el 14, amb què el tribunal tanca el relat de fets. L’enumeració de resolucions i lleis aprovades pel Parlament, després suspeses pel TC, de la convocatòria del referèndum i les mobilitzacions ciutadanes –res que no inclouria una crònica objectiva de la vida política catalana durant la tardor del 2017– conclou amb un paràgraf que marcarà el to de la resta de la sentència per qüestionar el dret a decidir, ridiculitzar els líders independentistes i presentar una societat catalana sense criteri i enganyada pels seus líders. El “dret decidir” que s’havia promès als ciutadans, argumenten els magistrats, era en realitat un “atípic dret a pressionar”. En resum, ni volien ni podien aconseguir la independència. Una tesi que posa especialment en qüestió el paper de la fiscalia en tot el procés. Una fiscalia que reclamava un càstig per a aquells que havien gosat posar en qüestió la unitat d’Espanya, una argument que el Suprem capgira per posar en valor el poder de l’Estat, del qual diu que mai va estar en perill: “L’Estat va mantenir en tot moment el control de la força, militar, policial, jurisdiccional i fins i tot social. I el va mantenir convertint l’eventual propòsit independentista en una simple quimera.”\nel fantasma del judici polític\nNo hi ha rebel·lió i ni tan sols es va posar en qüestió l’Estat, una manera de portar el judici i la funció del tribunal a l’àmbit de qualsevol altre judici ordinari, com reclamava l’advocat Xavier Melero a l’inici de les sessions, i una manera de foragitar el fantasma del judici polític. Què es castiga, doncs? Bàsicament posar en qüestió el poder judicial. “Els ciutadans van ser mobilitzats per demostrar que els jutges de Catalunya havien perdut la seva capacitat jurisdiccional i van ser, a més, exposats a la compulsió personal mitjançant la qual l’ordenament jurídic garanteix l’execució de les decisions judicials.” La sedició va consistir a dirigir, animar i utilitzar una massa de gent per evitar un registre judicial el 20 de setembre davant la Conselleria d’Economia i l’1 d’octubre davant els col·legis electorals per impedir que la policia fes efectiu el manament, també provinent d’un jutjat, d’impedir el referèndum, a banda de “propiciar un entramat jurídic paral·lel al vigent, desplaçant l’ordenament constitucional i estatutari i promovent un referèndum sense totes les garanties democràtiques”. Un element per encaixar forçadament el judici, la presó preventiva i la condemna d’11 anys i 6 mesos de presó per a l’expresidenta del Parlament Carme Forcadell, mentre que la resta dels membres de la mesa seran jutjats per desobediència.\nviolència sí però no\nEls equilibris que fa constantment la sentència per encaixar els fets en el delicte de sedició delaten nombroses contradiccions. És el cas de la violència, que en alguns moments diu que va existir (“els comportaments de l’1 d’octubre van implicar l’ús de la força suficient per neutralitzar la policia”) i en altres argumenta que tampoc fa falta i que n’hi ha prou amb una hostilitat manifesta, entre la qual inclou la resistència no violenta: “Els contorns del delicte de sedició –una altra cosa seria probablement la violència que caracteritza la rebel·lió– queden coberts quan del simple requeriment d’aquells que estaven aglomerats i compactats es passa al necessari intent d’anul·lar la seva oposició. També quan els agents han de claudicar i desistir de complir l’ordre judicial [...] davant l’actitud de rebel·lia i oposició d’un conglomerat de persones en clara superioritat numèrica.”\nAquests arguments no encaixen bé amb els drets fonamentals de protesta i manifestació i posen en contradicció les penes de 9 a 13 anys que han estat imposades als líders independentistes. La sentència crearà jurisprudència, si el Constitucional no ho evita i, per tant, estableix uns límits perillosos per als drets fonamentals.\nTambé és un sí però no pel que fa al paper dels Mossos. D’una banda, la sentència intenta esquivar valorar-lo per evitar una condemna anticipada al Major Trapero i als membres d’Interior que han de ser jutjats el gener vinent a l’Audiencia Nacional. De l’altra, en algun paràgaf en fa una clara condemna: “Han quedat evidenciats episodis d’autèntica complicitat que es deduïa clarament d’algunes imatges i escenes, complicitat i gairebé connivència motivades potser per la coincidència ideològica [...].” Un exercici de funambulisme que el mateix tribunal deixa per escrit: “El nostre veredicte ni predetermina el sentit d’altres judicis ni d’altres responsabilitats. No vincula a altres tribunals, excepte en la forma que qualsevol criteri d’un tribunal superior pot ser presa en consideració per tribunals inferiors...” Un altre sí però no fruit de “l’esforç d’autocontenció” que el mateix tribunal reconeix que ha fet. Una cosa semblant fa amb les càrregues policials, que molestaven més que ajudaven en aquesta sentència. És per això que les enllesteix amb un paràgraf per dir primer que els agents es van veure obligats a utilitzar la força legalment prevista i dir, immediatament després, que potser “va esdevenir desproporcionada”.\nUn llarg joc d’equilibris per bastir unes condemnes duríssimes equiparables a l’homicidi i al mateix temps donar la imatge de tribunal garantista i intentar evitar que en futur pugui ser qüestionat pel Tribunal Europeu de Drets Humans. Potser per això dedica 193 folis de la sentència a qüestionar la llarga llista de vulneracions de drets fonamentals denunciats per les defenses i a discutir el dret de determinació. A l’argumentació del delicte de sedició hi dedica deu pàgines i al de malversació, un total de sis en què amb prou feines detalla els imports malversats.\nUn poble enganyat i ingenu\nManipulats, enganyats, i sense criteri. Aquest és el perfil dels més de 2 milions de ciutadans que l’1-O van decidir participar en el referèndum, segons fixa la sentència del Tribunal Suprem. “L’acte participatiu presentat pels acusats a la ciutadania com el vehicle per a l’exercici del dret a decidir no era una altra cosa que l’estratègica fórmula de pressió política que pretenien exercir sobre el govern de l’Estat.” No van errats quan pensen que potser algú va creure que l’endemà del referèndum Catalunya podria ser independent, però la majoria no tenia cap dubte que participava en un referèndum declarat il·legal i que es va proposar participar en un gran exercici de desobediència civil. Potser se’ls ha escapat perquè han decidit no tenir en compte el testimoni dels votants –i tampoc el dels policies– perquè estaven amarats d’una “profunda càrrega emocional”. La distància, en aquest cas, no ha ajudat a la interpretació.\nLa República 19-10-2019, Pàgina 24


La nova normalitat política, por Teresa Ciges\nCoronavirus hoy últimas noticias España\nWill Smith - Jada Pinkett\nValladolid contra Barcelona\nÚltima hora de los rebrotes en España\nValladolid - Barcelona, LaLiga en directo\nLa última hora de los comicios en el País Vasco y Galicia, en directo\nLa nova normalitat política\nGRAF4759. TARIFA (CÁDIZ), 21/06/2020.- España entra en la nueva normalidadl. (A.Carrasco Ragel / EFE)\n22/06/2020 07:28 | Actualizado a 22/06/2020 07:52\nJa ha arribat la nova normalitat, o això diuen. Divendres serà el tret d’eixida de dues campanyes electorals inèdites, on les distàncies s’hauran de respectar, els actes no podran ser multitudinaris, els candidats no podran fer-se fotos somrients abraçant els militants i la campanya digital jugarà fort (o almenys, hauria de fer-ho en un moment en què l’afecte no pot donar-se per la fricció).\nPerò sembla que les campanyes gallegues i basques ens queden lluny, principalment per la bombolla informativa en què estem immersos i la poca visibilitat que es dóna –interessadament- a aquelles autonomies amb un fet diferencial. Si les eleccions foren a Madrid, tindríem a Díaz Ayuso, Gabilondo o Errejón fins a la sopa. I no, aquesta reflexió no és fruit d’una “madrilenyofobia” sinó d’una observació objectiva. Quanta gent del nostre voltant sap que comencen dues campanyes electorals que tindran unes circumstàncies molt especials?\nI si això passa amb unes eleccions, imagineu amb unes reivindicacions (que en nombroses ocasions no interessen al poder). La famosa nova normalitat ve lligada amb una crisi social forta, amb molta gent en situació de vulnerabilitat sense feina ni ingressos, amb molts joves sense oportunitats, amb molts adults sense esperances, amb molts avis que -volent ajudar la família- no arriben a final de mes. I és en aquest context de vulnerabilitat, en què es necessita igualtat d’oportunitats, i un estat de benestar que garantisca que no deixem ningú enrere.\nTanmateix, es dóna el cas que el gran gruix dels pilars del nostre Estat de Benestar són competència de les autonomies: sanitat, educació i serveis socials. I sense un finançament just, no es tenen els recursos necessaris per a poder dotar-les dels serveis idonis. Justament el contrari del que es requereix actualment, amb un sistema públic fort que done oportunitats i cuide les persones. Perquè si aquesta crisi de la COVID19 ens ha donat una lliçó, és que no hem d’oblidar que les persones són el centre de la societat.\nAra bé, hi ha qui diu que reivindicar ara un finançament just és oportunista, interessat i que no és el moment. S’equivoquen: és el moment idoni per apostar per un sistema públic que no deixe cap persona enrere. Si abans ja reivindicàvem el finançament, ara amb més motiu, davant la crisi econòmica i social que ens ve a sobre.\nAquest debat, que l’hem pogut seguir durant el confinament a Twitter pels seguidors d’un partit o un altre, ha estat oblidat a la pantalla gran i al Congrés dels Diputats. Sort de Baldoví que, en un moviment per adquirir valor polític i visibilitat, va reivindicar el finançament que ens pertoca durant aquesta pandèmia, tot i haver d’aguantar molts “això no toca” dels socis.\nPer mi, la nova normalitat, el fet normal seria que la nostra autonomia rebera el que li correspon, poder reivindicar-ho amb valentia i sense “això no toca” (perquè toca més que mai), i tenir un sistema públic que puga arribar a tothom. Això sí que seria una normalitat política.\nLa ingeniosa manera en que Gigi Hadid oculta su barriga de embarazada\nOsasuna aplaza la salvación del Celta\nAumentan a 49 los muertos por las lluvias del monzón en Nepal\nLiga Santander: resultados de la jornada 36\nBill Hader y Rachel Bilson rompen su relación tras seis meses juntos\nRihanna aparca la música para expandir su imperio empresarial


El Govern aprova els tres projectes de llei "de reactivació i modernització de l'economia catalana i Administració pública" - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nEl Govern aprova els tres projectes de llei "de reactivació i modernització de l'economia catalana i Administració pública"\nquery_builder 5 juliol 2011 15:56\nEl Consell Executiu ha donat llum verd als projectes de simplificació i millora de regulació, d’agilitat i reestructuració administrativa, i de promoció de l’activitat econòmica, en una iniciativa “ambiciosa i necessària” per reactivar l’economia del país, segons el portaveu del Govern\nFrancesc Homs subratlla la “predisposició” i la “voluntat de diàleg” dels grups parlamentaris amb qui existeix el “pacte polític” d’aprovar les normes abans de finals dany, atesa la “urgència” de les mesures\nEl Govern ha estat “atent i amatent” a les més de 3.000 al·legacions formulades durant el període d’exposició pública, algunes de les quals s’han vist incorporades\nEl Govern de la Generalitat ha donat llum verd avui als tres projectes de llei “de reactivació i modernització de l’economia catalana i de l’administració pública a Catalunya”. El Consell Executiu ha aprovat el Projecte de llei de simplificació i millora de regulació; el d’agilitat i reestructuració administrativa, i el de promoció de l’activitat econòmica, en què s’ha dividit l’anomenada llei òmnibus i que tenen com a objectiusimplificar l’Administració de la Generalitat, aprimar la legislació i agilitzar i reduir els tràmits administratius per contribuir a la reactivació econòmica del país, objectiu prioritari fixat en el Pla de Govern 2011-2014. “És una iniciativa que té molta ambició, que és molt necessària per al país, ja que amb aquestes lleis tindrem més instruments per facilitar la reactivació econòmica”, ha manifestat el portaveu del Govern, Francesc Homs, en la roda de premsa posterior a la reunió del Consell Executiu.\nEl Consell Executiu ha aprovat avui els tres projectes de llei després d’analitzar les més de 3.000 al·legacions presentades durant el període d'exposició pública que el Govern va obrir de forma voluntària amb l’objectiu de garantir la transparència i facilitar la negociació. El portaveu del Govern ha destacat en aquest sentit que l’Executiu “ha estat particularment atent i amatent a les aportacions de determinats grups i sectors”, algunes de les quals s’han vist incorporades, i ha celebrat la “predisposició” dels grups parlamentaris del PSC, el PP i ERC que “han mostrat en tot moment una voluntat de diàleg i d’intercanvi d’impressions clara i diàfana”. Homs ha subratllat la importància d’aquesta actitud, ja que, ha reconegut, “una iniciativa així només és possible si és construïda des del diàleg i la voluntat de generar consensos”.\nEn aquest sentit el també secretari general de la Presidència ha emfatitzat “l’acord polític promogut pel Govern” amb la resta de forces parlamentàries perquè les tres normes es puguin aprovar abans de finals d’any. “Amb aquesta vocació treballarem tots” perquè “tothom entén de la urgència” de les mesures. Les tramitacions, ha dit, han de ser “el més àgil possibles, respectant totes les garanties i els procediments” però sense que aquestes garanties suposin una “inacció política”. Avui mateix el Govern ha entrat els tres projectes al registre del Parlament per tal d’iniciar la tramitació parlamentària.\nÉs justament amb aquesta voluntat de diàleg i negociació que l’Executiu s’ha avingut a la petició de les forces parlamentàries de deixar fora dels projectes de llei les regulacions en matèria urbanística, així com de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA), el Consell Audiovisual de Catalunya (CAC). Unes modificacions que està previst desenvolupar en dos projectes de llei.\nEls tres projectes de llei\nEls tres projectes de llei modifiquen un total de 74 lleis i 8 decrets. El projecte de simplificació planteja una simplificació administrativa i alhora de caràcter normatiu. Redueix procediments i tràmits innecessaris per facilitar la reactivació d’alguns sectors. Proposa per exemple substituir el règim d’autorització pel de comunicació responsable de manera que es pugui iniciar l’activitat sense haver de demanar l’autorització prèvia. “Les normes s’han de respectar, però hem de fer possible que la gent pugui treballar i emprendre sense la necessitat de passar per un viacrucis previ”, ha subratllat el portaveu.\nEl Projecte de llei d’agilitat i reestructuració administrativa aborda la reestructuració de l’Administració de la Generalitat i del seu sector públic per racionalitzar les estructures i estalviar els costos. Proposa suprimir alguns òrgans o redistribuir les funcions d’altres. Destaca en aquest àmbit la modificació de les lleis que regulen el Consell Nacional de la Cultura i de les Arts (CoNCA) i la Institució de les Lletres Catalanes (ILC), que recuperen la seva personalitat jurídica.\nFinalment, el Projecte de llei de promoció de l’activitat econòmica preveu, entre d’altres, potenciar i millorar els establiments i serveis turístics, flexibilitzar els horaris comercials en zones turístiques i facilitar l’accés als habitatges de protecció oficial.\nD’altra banda, el Govern ha aprovat una línia de préstecs directes en condicions preferents de 40 milions d’euros amb l’objectiu de reactivar el sector de l’automoció, considerat estratègic per al creixement econòmic del país. I és que el sector automobilístic representa un 7,5% del PIB de Catalunya, genera 50.000 llocs de treball directes i 110.000 d’indirectes.\nEl Consell Executiu també ha aprovat el Programa de prevenció i atenció a la cronicitat, que té com a finalitat millorar l’atenció i la qualitat de vida de les persones que pateixen malalties cròniques, com la diabetis, la hipertensió, les insuficiències cardíaques i respiratòries, les demències o l’artrosi, entre d’altres. Liderat pels departaments de Salut i de Benestar Social i Família, coordinarà els serveis sanitaris i de benestar social en una iniciativa pionera que pretén incorporar la família i l’entorn dels malalts en el seu tractament i evolució. Actualment el 74% de la població adulta catalana afirma patir alguna malaltia crònica.\nFotografia del Consell Executiu 794\nFotografia: roda de premsa posterior al Consell Executiu 1918\nRoda de premsa posterior al Consell de Govern\nTall de vídeo: el portaveu del Govern afirma que és una iniciativa "ambiciosa i necessària"\nTall de vídeo: Homs subratlla la urgència en l'aprovació de les lleis\n5 juliol 2011 15:38\n5 juliol 2011 15:40\n5 juliol 2011 15:42\nEl Govern aprova el Programa de prevenció i atenció a la cronicitat\n5 juliol 2011 15:45\n5 juliol 2011 15:49