Els sindicats d'educació anuncien quatre dies de vaga al maig i al juny\nSocietat / Educació 05/05/2022\nEl 25 de maig i el 9 de juny les aturades duraran tot el dia, i el 17 de maig i el 2 de juny, dues hores\nRepresentants dels sindicats educatius davant del departament de Treball. Pol Sola / ACN\nBarcelonaMés vagues al sector educatiu. Els sindicats d'educació van avisar que el final de curs no seria tranquil si el departament d'Educació no revertia les retallades per al curs que ve i, un cop constatat el desacord, han anunciat quatre noves aturades en el tram final: hi haurà vaga al maig i al juny. El 25 de maig i el 9 de juny les vagues duraran tot el dia i hi haurà manifestacions a Barcelona, mentre que el 17 de maig i el 2 de juny les aturades seran de dues hores, de 8.00 h a 10.00 h, per no carregar econòmicament els docents que es mobilitzen.\nEls sindicats USTEC, CCOO, UGT, Intersindical, Aspepc, CGT i USOC convoquen les protestes amb les mateixes reivindicacions que les vagues del març: retirar el nou calendari i el nou currículum; suprimir el decret de plantilles, perquè consideren una "agressió" als drets laborals i a la transparència que els directors puguin escollir alguns docents; equiparar els sous dels professors de FP o estabilitzar el personal interí i laboral, entre d'altres. Tot i això, ara els sindicats el que reclamen sobretot és que la conselleria rebaixi les hores lectives a primària (com el Govern havia proposat als sindicats) però també a l'ESO a partir del curs que ve (cosa que el departament diu que és tècnicament impossible). "Els dos cossos [primària i ESO] s'han manifestat i han fet les mateixes vagues, pateixen les mateixes retallades des de fa deu anys i tenen el mateix dret a recuperar les seves condicions", ha defensat Marga Romartínez, de Comissions Obreres.\nAl departament, però, defensen que "tot no es pot fer el curs que ve" i que per això van proposar reduir una hora lectiva a primària el curs que ve i fer-ho a l'ESO el curs següent: "Volíem començar per infantil i primària perquè tenen 30 hores de permanència als centres, de les quals 24 hores són lectives. A l'ESO tenen 24 hores de permanència, de les quals 19 són lectives. No estem dient que no s'hagi de reduir una hora a l'ESO, però havíem de prioritzar", ha argumentat Dolors Collell, directora general de Professorat de Centres Públics. Collell, que ha dit que estaven disposats a reduir l'hora lectiva per "canalitzar el conflicte", ha tornat a reclamar als docents que tornin a les taules de negociació. "Hi ha un impediment per seguir avançant: els sindicats no seuen a les taules", ha lamentat, després que hagin plantat el departament en set ocasions. Fent un repàs a les mesures anunciades, Collell ha afirmat que el departament "no només té la voluntat de revertir les retallades, sinó que ho està fent": el curs que ve baixaran les ràtios a P3 (de 25 alumnes es passarà a 20), P2 serà gratuït a les llars d'infants públiques, s'incrementaran els grups de FP , s'eliminaran els terços de jornada...\nTot i això, els sindicats han avisat que si la conselleria "no es mou" i accepta les seves reivindicacions podrien fer una vaga indefinida després del 9 de juny i convocar mobilitzacions perquè l'inici de curs "no sigui normal". "Seran un maig i un juny calents", han avisat. També han volgut negar qualsevol fractura en la unitat sindical: "Hi som tots. Els mateixos que vam començar les mobilitzacions tancant-nos al departament, els que vam convocar les manifestacions al març. Les reivindicacions són les mateixes, els sindicats som els mateixos i la unitat és la mateixa". Aquesta setmana, UGT, CCOO i USOC s'han despenjat d'una manifestació en favor de l'educació pública per al pròxim 14 de maig perquè reclama eliminar els concerts educatius.\nEl calendari no ho explica tot\nLes noves aturades arriben després de cinc jornades de vaga al març. L'espurna per convocar-les va saltar quan el Govern va anunciar l'avançament de l'inici del curs escolar sense consultar-ho abans amb la comunitat educativa. Els sindicats van fer pressió per ajornar un curs el canvi, però davant la negativa de Cambray van decidir anar a la vaga, sumant-hi altres reivindicacions sindicals. "La retirada del calendari no és el més important, sinó que ha estat la gota que ha fet vessar el got", han recordat un cop més els sindicats. Les jornades de vaga van tenir un seguiment molt destacat i van treure als carrers milers de docents per demanar la dimissió de Cambray: el detonant era el calendari, però les vagues van recollir un profund malestar entre els docents després d'anys de retallades.\nDesprés d'aquelles protestes, sindicats i Educació van obrir un període de negociacions que no va acabar bé. Educació va plantejar una última oferta que passava per reduir una hora lectiva l'horari dels mestres a primària a partir del curs que ve i fer el mateix a ESO, batxillerat i FP el curs 2023-24. Les organitzacions sindicals van rebutjar la proposta perquè no afectava tots els docents alhora, i la conselleria va rubricar la manca d'acord publicant la resolució per a les noves plantilles sense incorporar les contractacions extres que suposava aplicar aquesta mesura ja a la primària.\nLluny d'afluixar, els sindicats han optat des d'aleshores per mostrar amb contundència la seva distància amb Cambray, i han boicotejat algun acte en públic , com el que el conseller havia de fer a la UB. Cambray va criticar les imatges de "persones violentes" i va dir que "no representen" els mestres, i en un article a l'ARA el conseller va avisar, en una referència velada als sindicats, que "qui s’oposa a les transformacions no està pensant en l’alumnat".\n"No podem admetre que es criminalitzi els professionals de l'educació acusant-los de violents o que es digui que no pensem en l'alumnat", ha afirmat la portaveu de la USTEC, Iolanda Segura, que ha argumentat que totes les demandes sindicals "reverteixen directament en la qualitat educativa".\nSocietat / Educació | 05/05/2022\nLa unitat dels sindicats d'educació s'esquerda pel paper de l'escola concertada\nSocietat / Educació | 03/05/2022\neducació Vaga professorat


En l’àmbit del sindicalisme és ben coneguda la figura de la caixa de resistència. La idea és compensar el salari perdut dels treballadors en vaga mitjançant un fons que prèviament s’ha nodrit d’aportacions de tots ells. D’aquesta forma, tothom pot exercir el dret a vaga (indefinida, si cal) sense morir-se de gana. L’últim exemple l’hem viscut amb el personal docent a les Illes Balears, on la caixa de resistència ha rebut aportacions solidàries de tota la societat.\nM’ha vingut al cap aquesta idea mentre reflexionava sobre les conseqüències de què el ministre Montoro decidís tallar el finançament que la Generalitat de Catalunya rep a través del Fons de Liquiditat Autonòmic, més conegut com a FLA. Atès els moments polítics que vivim, i atesa la deriva bel•ligerant contra l’exercici del dret a l’autodeterminació a Catalunya, juntament amb la política recentralitzadora del govern del PP, em fa pensar que, efectivament, qualsevol dia el Govern de l’Estat ofegarà financerament i definitiva a la Generalitat. Quan aquest dia arribi (que arribarà tard o d’hora) la Generalitat haurà de buscar recursos on sigui per tal de pagar, encara que sigui, la nòmina de 200.000 treballadors públics a Catalunya. I no només això: haurà de fer front al pagament de tots els seus proveïdors, que podran esperar una mica més que els treballadors, però no gaire més.\nTot i que el Govern espanyol no executi l’ofec financer esperat, és més que probable que, al dia següent de proclamar la independència, la Generalitat deixi de percebre finançament del FLA i s’hagi de buscar recursos immediats en tant no recapti tots els impostos dels ciutadans de Catalunya. Una via és cercar complicitat internacional, o bé a través del FMI, o Banc Mundial o d’un tercer país disposat a confiar en la futura solvència financera de Catalunya i que estigui disposat a concedir un préstec per afrontar les primeres despeses de l’Estat català. Estem parlant de l’ordre de més de 2.000 milions d’euros cada més. I això només la Generalitat. L’Administració local i els serveis que actualment presta l’Estat a Catalunya també haurien de continuar funcionant sense interrupció.\nDavant la magnitud de l’empresa a afrontar, és evident que haurà d’haver una solució negociada sí o sí amb lo que quedi de l’Estat espanyol. La nostra moneda de canvi és el deute públic que, ara per ara, és tota del Reino de España. Sense acord, partim de deute públic zero que és una posició de molta solvència. Això és una avantatge a mig termini però a curt termini podem tenir el que s’entén com a “tensions de tresoreria” ja que no comptaríem amb res a la caixa. És per això que seria interessant posar en marxa, a banda de la complicitat internacional, una recapta voluntària d’impostos. Sí, ja sé que em fareu notar que les paraules “voluntària” i “impostos” posades a la mateixa frase formen un oxímoron. Es tractaria de crear una caixa de resistència per a tot el país. Les aportacions, enforma de bestreta, no serien a fons perdut sinó que computarien com a pagament a comte dels futurs impostos de l’Estat català. Seria la forma de crear, de pas, les noves relacions tributàries entre el futur Estat català i els contribuents de Catalunya.\nEl Consell de Privatitzacions Nacional.


Cal abraçar el Sud del món | REVUE DE PRESSE | Communauté de Sant'Egidio\nL'Afrique, L'Europe, Immigration, L'Italie, Pape Français\nLampedusa, el lloc escollit pel papa Francesc per fer el seu primer viatge fora de Roma, representa la gran porta d’Europa cap al Sud. Una illa que ha estat el port d’acollida de molts desesperats procedents de les regions africanes amb dificultats i marcada en moltes ocasions per les històries doloroses de qui no hi ha pogut arribar. Des del 1988 han perdut la vida prop de 20.000 persones a la Mediterrània i molts altres en la travessia del desert. Encara avui, moltíssims homes, dones i infants deixen la seva terra amb l’esperança de fugir de la guerra, de persecucions, de malalties i de caresties, per intentar arribar a un lloc on puguin construir el seu futur. Tot i que cada estiu arriben\nnotícies de la tragèdia de pasteres que intenten arribar a les costes italianes, gregues o espanyoles, fàcilment\nqueden en l’oblit, i les autoritats estatals i europees tampoc no han assumit la responsabilitat: mirem cap\na una altra banda.\nEl papa Francesc ha arribat fins a l’extrem de la frontera meridional d’Europa per pregar per tots aquells que han mort en el camí cap a Europa. Sense sortir encara d’Itàlia, ha volgut allargar la seva mirada cap al Sud per veure les pobreses, les guerres i les grans contradiccions entre el Nord i el Sud. En l’homilia durant la celebració de l’eucaristia penitencial pels immigrants que troben la mort en el seu viatge cap a Europa ens va voler despertar la consciència: «En aquest món de la globalització hem caigut en la globalització de la indiferència. Ens hem acostumat al patiment de l’altre, no ens pertany, no ens interessa, no és cosa nostra!» Ha interpel·lat la comunitat internacional perquè «avui ningú no se’n sent responsable, hem perdut el sentit de la responsabilitat fraterna» i tot seguit ha demanat «perdó per la indiferència cap a tants germans i germanes».\nL’històric viatge ha estat un exercici pràctic del que a l’inici del seu pontificat va explicar que li agradaria: «Una Església pobra i per als pobres.» Un viatge que ha tingut al centre la memòria dels que han perdut la vida, els immigrants i la població d’aquesta petita illa que els acull. No hi ha hagut un protocol excessiu amb la presència de moltes autoritats civils o bisbes. La cerimònia litúrgica ha estat simple i plena de simbolisme. La creu pastoral que portava el papa Francesc estava feta amb la fusta de les pasteres i l’altar en forma de barca evocava les que arriben a l’illa.\nEl breu viatge del Papa ha abraçat el Sud del món. No es pot llegir en clau política o protocol·lària. Es tracta d’un pelegrinatge cap al dolor del Sud del món que toca la consciència dels europeus temptats de viure tancats i lamentosos. «La cultura del benestar ens porta a pensar en nosaltres mateixos, ens fa insensibles als clams dels altres, ens fa viure en una bombolla», ha dit el papa Francesc, i «la globalització de la indiferència ens ha manllevat la capacitat de plorar»... «Qui ha plorat? Qui ha plorat avui en el món?»


L'exdiputat olotí Jordi Xuclà tramita la baixa del PDeCAT - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a L’exdiputat olotí Jordi Xuclà tramita la baixa del PDeCAT\nEl polític Jordi Xuclà ha tramitat la baixa del PDECAT. L’olotí tanca així 33 anys de militància que va començar el 1987 a la Joventut Nacionalista de Catalunya i a Convergència Democràtica des del 1989. El 200 va ser elegit senador per Convergència i Unió, i del 2004 al 2019 va ser diputat per les comarques de Girona. Durant 11 anys va formar part del Consell d’Europa, arribant a presidir el grup parlamentari de l’Aliança de Demòcrates i Liberals.\nA la carta que el garrotxí ha enviat al president del partit demòcrata, David Bonvehí, Xuclà no ha amagat les discrepàncies de l’actitud del partit, que considera d’apaivagament davant les directrius de persones independents que han pres el comandament de Junts per Catalunya, persones que s’han allunyat, al seu entendre, del principi de realitat. Hauria preferit, diu, defensar les institucions mentre se segueix defensant el pacte i l’acord per exercir efectivament el dret d’autodeterminació. Assegura que s’ha claudicat per finalment quedar atrapats en una estèril gesticulació basada en un mal diagnòstic.\nL’abril del 2018, Xuclà va perdre per un vot de diferència les primària del PDECat a la Garrotxa davant el candidat de Junts per Catalunya David Coromina, la qual cosa li va tancar les portes per repetir a la llista de la candidatura al congrés dels diputats.\nXuclà ha fet un bon balanç de la seva etapa, on ha pogut fer una feina de profit. Ahir acabava la seva puilada a twitter amb el desig de retrobar-se amb companys en “causes compartides”.\nSegons les últimes dades acumulades del departament de Salut, que analitzen el resultat dels set dies que van del 3 al 9 d’octubre, el risc de rebrot és del 340,28. Tot i que continua sent una de les comarques de Girona on el risc és més baix, és lleugerament…


L'Esbart Maragall porta a l'Ateneu les 'Essències' de la dansa catalana — Ajuntament d'Igualada\n22º max. / 12º min. 18/10/2021 02:53\nSou a: Inici / Noticies / L'Esbart Maragall porta a l'Ateneu les 'Essències' de la dansa catalana\nL'Esbart Maragall porta a l'Ateneu les 'Essències' de la dansa catalana\nLa formació principal de l'Esbart Maragall és un cos de dansa integrat per balladors de més de setze anys, que treballa per la recuperació dels balls tradicionals catalans i en fa difusió, juntament amb noves coreografies d'arrel tradicional.\nEl Teatre Municipal l’Ateneu d’Igualada acull aquest dissabte, 19 de març, a les 21h, l’espectacle de danses catalanes Essències, de l’Esbart Maragall de Barcelona. Les entrades es poden comprar al Punt de Difusió Cultural i Turística (c/ Garcia Fossas, 2) de dimarts a divendres, de 19 a 21h, i el dissabte, d'11 a 14h. També al web www.ticketea.com i des d’una hora abans a la taquilla del Passatge Vives. Les entrades tenen un preu de 10 euros amb descomptes per a diversos col·lectius.\nL’Esbart Maragall · Aquesta històrica formació va néixer a partir de l'escola de danses tradicionals del Casal Catòlic de Sant Andreu del Palomar, que havia començat a funcionar a partir dels anys ’30 del segle passat. Després de la Guerra Civil, l’agrupació va haver d'amagar el nom original i denominar-se Esbart Juventus, perquè el règim franquista va prohibir la referència al poeta Maragall. Durant els anys ‘40 el grup es va escindir i en va sortir l'Esbart Verdaguer, avui dia ja desaparegut. Els anys vuitanta comencen noves experiències pel grup i, als noranta, el grup passa de forma altruista a mans d’Enric Martínez, antic dansaire de l’Esbart de Rubí que inicia una etapa de millora substancial i de fort creixement a l’Esbart Maragall. L'època de més impuls de l'entitat coincideix amb l'estrena del primer espectacle, el 1993, any en què renova l’estil amb una combinació de continguts tradicionals i una coreografia escènica més rica.\nL’any 2008 el grup canvia a mans de Pilar Rubio a la direcció, Anna Boné a la coordinació de l’Escola i Maria Dolors Pérez a la coordinació del Juventus, en una nova etapa que acaba el 2012 amb l’estrena de l’espectacle Transicions, un recull del canvi artístic del grup i l’esforç de tots els dansaires per dur a terme un espectacle nou, dinàmic i fresc. Actualment, la direcció de l’Esbart torna a recaure en Enric Martínez, iniciant un nou recorregut i treballant amb tot el que els anys i l’experiència els han anat ensenyant al llarg de la seva història. Núria Català i Jordi Ginestet són els mestres de dansa adjunts a la direcció de l’Esbart. Andreu Bachs és mestre de castanyoles i Jordi Bachs i Pere Seda, mestres de tecnificació.\nLa formació principal de l'Esbart Maragall és un cos de dansa integrat per balladors de més de setze anys, que treballa per la recuperació dels balls tradicionals catalans i en fa difusió, juntament amb noves coreografies d'arrel tradicional. L'escola de dansa s'encarrega de la secció infantil de l'esbart, on es formen els nous balladors, repartits en quatre grups: els Picarols, amb nens de tres a cinc anys; les Pedretes, entre cinc i vuit; els Cercolets, entre nou i onze; i les Castanyoles, a partir d'onze anys. Aquesta escola per a nens i joves és la primera que ha presentat un espectacle propi format íntegrament per infants. La tercera secció de l'esbart és el Grup Juventus, en què participen els dansaires veterans de l'agrupació, juntament amb pares dels infants de l'escola de dansa i gent diversa afeccionada als balls tradicionals, encara que no en tingui formació. El nom de Juventus el prenen de la denominació que durant la postguerra va dur l'Esbart Maragall, en homenatge als balladors que han anat passant durant dècades per l'entitat. L’Esbart ha actuat als principals teatres del país –al Palau de la Música Catalana, al Teatre Nacional de Catalunya, al Fòrum de les Cultures– i ha estrenat els darrers espectacles al Mercat de les Flors de Barcelona, duent a terme a més nombroses gires artístiques per Espanya i Europa.\nEssències de les danses catalanes · L’espectacle que ara presenten ha estat creat des de les pròpies Essències on flueixen sentiments i emocions que captiven la complicitat del públic. L’acurada selecció de tradició i coreografia els permet mostrar l’harmonia, delicadesa i elegància en contraposició de la força, uns cops esbojarrada i uns altres continguda, de l’espectacle.\nLes essències de la tradició amb el ball pla de Lladurs; les essències de coreografies consolidades d’Albert Sans i Lluís Calduch amb el ball de cascavells, ball de valencians i ball del mocador; les essències que configuren creacions pròpies com Esplais de Concepció Bachs i Jota de Vilafranca, balls a plaça i bolero de Castelló d’Enric Martínez. I, finalment, un ballet català, les gitanes de Rubí, amb essències de tradició i modernitat.


Des de la Cecot, com a entitat arrelada a la ciutat de Terrassa, donem suport a l’organització del Mundial d’Hoquei femení que tindrà lloc a la nostra ciutat durant el mes de juliol d’aquest proper 2022.\nEls organitzadors d’aquest esdeveniment ja fa setmanes que treballen per convertir la ciutat en la capital mundial de l’hoquei femení i busquen empreses que els vulguin acompanyar en aquesta fita tan important per a la ciutat i per a l’esport a casa nostra.\nS’espera que l’esdeveniment tingui un fort impacte tant en espectadors com en cobertura a mitjans de comunicació. De fet, es preveu que el mundial tingui més de 310M d’impactes a mitjans de caire nacional.\nL’organització ofereix fins a 5 modalitats diferents de patrocini amb l’objectiu de que les empreses de mides o necessitats diferents puguin trobar la seva via de patrocini. Si esteu interessats en col·laborar-hi podeu descarregar-vos el programa de patrocini aquí i contactar amb nosaltres per tal de posar-vos en contacte amb l’organització de l’esdeveniment.


L'ajuntament assegura que vol “potenciar” el mercat de Ronda | Lleida.com\nL'ajuntament assegura que vol “potenciar” el mercat de Ronda\nLa regidora de Comerç, Marta Gispert, va recalcar ahir que “la voluntat de l’ajuntament és potenciar al màxim el mercat de Ronda-Fleming”.\nUnes declaracions que va fer després que els paradistes asseguressin dijous que se senten “oblidats” pel consistori i denunciessin les múltiples deficiències del mercat.\nRespecte a aquestes demandes, Gispert va explicar que “les entenem perfectament i tenim previstes grans coses per al mercat, però no podem fer en un any el que no s’ha fet en deu o quinze i, a més, s’ha de tenir en compte la delicada situació financera de l’ajuntament”.\nD’altra banda, l’edil va dir que les llicències dels paradistes “acaben el 30 de novembre d’aquest any i el que farem serà posar en règim de lloguer els que vulguin seguir al mercat passada aquesta data”. Gispert va dir que podran continuar com a arrendataris “fins que puguem fer millores reals al mercat”.\nD’altra banda, els paradistes van demanar al consistori que netegi “al més aviat possible” els contenidors del mercat. “Fa un any que no es netegen i generen males olors que afecten els veïns de la zona”, va assenyalar el peixater Jaume Soria.\nEl mercat de Ronda, “oblidat” per la Paeria\nBalaguer aprova la nova ordenança de mercats de venda no sedentària\nEl mercat setmanal de Tàrrega recupera totes les parades la setmana vinent


El pic de l'onada de calor arribarà dijous i divendres amb més de 40 graus - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl pic de l'onada de calor arribarà dijous i divendres amb més de 40 graus\nProtecció Civil ja ha activat el pla PROCICAT en fase d'alerta\nefe 25.06.2019 | 10:02\nEl pic de l'onada de calor arribarà dijous i divendres amb més de 40 graus METEOCAT\nLa Direcció General de Protecció Civil de la Generalitat ha activat en fase d'alerta per onada de calor el Pla de Protecció Civil de Catalunya PROCICAT ateses les previsions del Servei Meteorològic de Catalunya. Aquestes previsions indiquen que s'inicia un episodi d'onada de calor a partir d'avui a les comarques de l'oest de Catalunya i a Ponent.\nDemà dimecres s'estendrà a les comarques de la Catalunya Central i serà dijous i divendres quan les temperatures arribin al pic màxim i la calor extrema afecti de manera generalitzada a gairebé tot Catalunya. La previsió indica que les temperatures podran superar els 40ºC a l'interior.\nA més, seguint el seu protocol intern i d'acord amb aquesta situació, l'Agència de Salut Pública de Catalunya (ASPCAT) ha posat en fase 2 d'alerta el Pla d'actuació per prevenir els efectes de les possibles onades de calor sobre la salut (POCS).\nLes temperatures començaran a pujar aquest dimarts a Catalunya per seguir en ascens fins a finals de setmana. El Meteocat ha llançat un avís per calor per dimarts i dimecres a les comarques lleidatanes de Ponent, on les temperatures poden arribar aquests dos dies als 37 graus i no baixar de 20 graus a la nit.\nAquest dimarts, a la Catalunya Central, s'esperen temperatures màximes de 34-35 graus al Bages, a l'Anoia i al Solsonès.\nEl temps, en 1 minut


Álvaro, el meu segon aniversari!\nL'Álvaro, l'estiu d'abans del trasplantament\n"Wauuuuu".... Acabo de fer-me soci i em sol·liciten que expliqui el meu pla contra la leucèmia i la veritat que encara que ja ho he explicat més vegades a amics, coneguts i altres pacients que han tingut la mala sort de començar això..., em ve de gust parlar d'això cada vegada perquè es noti la normalitat d'haver estat pacient hematològic i demostrar que d'una leucèmia un també se'n surt, i es viu i es reneix!!!\nEm dic Álvaro, tinc 31 anys i fa vuit anys i nou dies, és a dir, el 9 de Gener de 2003, m'ingressaven a l'Hospital Universitari Río Hortega de Valladolid, perquè m'havien diagnosticat una LMA (Leucèmia Mieloide Aguda). Evidentment suposa un xoc per a un mateix, per a la família (GRÀCIES!) i per a tots els amics (als quals a tots, des d'aquí, vull donar les gràcies una altra vegada més!).\nA més d'un cop moral dur, ser diagnosticat de LMA, suposa posar un forrellat a tota la teva vida en aquest moment i posar un lletreret de "tornaré en una temporada". En el meu cas estava en el meu últim any d'estudis en el Conservatori, alhora seguia un Màster de Restauració Arquitectònica i també estava començant el Curs d'Adaptació Pedagògica (requisit indispensable en els Llicenciats per a poder presentar-nos a oposicions d'educació). Així doncs aquell matí, una vegada vaig tornar a casa, vaig haver de posar-me en contacte amb totes les organitzacions per a donar-me de baixa en tot el que estava estudiant, i mobilitzar a companys perquè recollissin alguns papers si era necessari. Després d'això, vaig haver de preparar la maleta, trucar als meus amics, a la meva parella de llavors.... i comentar-los que tenia una leucèmia, que estava espantat amb totes les forces, que no tenia ni idea de què passaria amb la meva vida (literalment), i que m'ingressaven aquella mateixa tarda. I un amic em va dir una cosa que em vaig repetir milers de vegades: "això és com una grip: té el seu procés i se supera". I tenia tota la raó!, va ser un procés de gairebé deu mesos i es va superar!!!\nEn el moment de l'ingrés, vaig conèixer al Dr. Luis Javier García Frade (Cap del Servei d'Hematologia), que em va comentar el que seria el procés, com seria la quimioteràpia, com serien els possibles efectes secundaris i que, probablement, tot acabaria amb un trasplantament de medul·la òssia.\nAquest va ser el primer ingrés... després van venir quatre més. Recordo molts detalls d'aquells moments: els pijames blaus, la fulla de torns que es van fer els meus amics per a posar-se d'acord amb la meva família per estar amb mi (tenint en compte que jo estava aïllat i no podia tenir més de tres persones al dia, alternant-se a l'habitació), els pòsters que vaig penjar a l'habitació (un d'ells el vaig emmarcar quan va acabar tot i avui està penjat en el meu saló), els llibres que em vaig poder llegir, el que vaig dibuixar, la música que vaig escoltar, les converses musicals amb un dels meus metges (que actualment segueix les meves revisions, el Dr. Alberto Cantalapiedra), les converses per telèfon amb tota la gent (especialment amb el Fernando, un amic ex-pacient hematològic), les converses amb les meves visites (algunes persones arribades des d'Astúries o Madrid per passar una tarda amb mi), el puzzle que anava a fer i que van acabar els meus acompanyants, els efectes de la quimio, el fet d'estar sense pèl, els riures i les llàgrimes, les nits amb els meus pares, els canvis d'estació a través de la finestra..., i les ganes enormes de lluitar, de sobreviure, de vèncer i poder explicar-lo.\nEl tractament en general es va fer, amb els seus més i els seus menys, suportable. Anteriorment vaig estar bé de salut, ni vaig beure en excés, ni vaig fumar mai i des dels 18 anys, feia exercici habitualment, a més de dur una bona dieta i crec que tot això va influir positivament; de manera que no vaig tenir massa complicacions excepte una hemorràgia nasal una mica pesada i repetitiva, pèrdua de pèl, inflamació de genives, malestar d'estómac, alguns vòmits (que era el que més m'espantava i el que menys vaig tenir), i alguna infecció com a conseqüència de no tenir cap tipus de defenses..., "lo normal".\nVaig entrar en remissió completa després del tercer cicle de quimio (em sembla), però seguien amb la idea de fer-me el trasplantament de medul·la òssia. Primer van fer les proves de compatibilitat amb la família, per a veure si teníem la sort que el meu únic germà fos compatible amb mi i SORPRESA!, ho era..., així que vam preparar les coses per "traslladar-me" a Salamanca (on vaig conèixer l'Associació Ascol) i començar allà tots els preparatius..., però la mala sort va voler que en el reconeixement que li van fer al meu germà, trobessin que tenia l'Hepatitis B i no podíem fer el trasplantament. Va ser un cop molt dur quan semblava que començàvem a remuntar però el costat bo va ser que d'aquesta forma es va poder diagnosticar al meu germà una cosa del que ni ell mateix n'era conscient. Així doncs, tocava tornar a Valladolid per a dos cicles més de quimio i acabar finalment amb un autotrasplantament, per a això van haver d'injectar-me un factor de creixement perquè les cèl·lules passessin a la sang perifèrica, "filtrar-la", "netejar-la" i tornar-me-la a injectar un mes o dos més tard. El 4 de Setembre de 2003 em van realitzar l'autotrasplantament (la Dra. a càrrec va ser la Dra. MªJesús Peñarrubia) i des de llavors s'ha convertit en el meu segon aniversari que celebro sempre amb magnificència, potser perquè crec que té més importància, si cap, que el primer, així que a més de 31, tinc 7 anys i vaig camí del vuitè.\nQuins han estat els meus plans? Doncs, fonamentalment, viure com una persona de 23 anys i recuperar les coses on les vaig deixar. Però sobretot VIURE i gaudir de la vida plenament, tant per les coses bones, com en les menys bones i traient sempre el gust per totes aquestes petites coses que ens passen diàriament i de les quals no ens adonem, aprendre a mirar les coses amb un altre prisma... i agrair a tots aquells que van estar allí, als professionals (metges, infermers, auxiliars), als coneguts (per acaronar-me tant) i als desconeguts (mil gràcies als donants de sang i plaquetes) per tot el que van fer durant aquest any 2003 que em va permetre tornar a néixer (literalment).\nUna vegada vaig poder reincorporar-me a "la meva vida", em vaig treure el permís de conduir, vaig acabar el Conservatori, vaig fer alguns viatges, vaig fer un curs de postgrau a la Universitat, vaig reprendre el CAP, vaig continuar les meves revisions (i tot seguia en ordre), vaig seguir viatjant, em vaig independitzar i vaig començar una nova etapa de la meva vida... i continuo amb les meves revisions (i tot segueix en ordre). No hi ha dia que no m'enrecordi d'algun detall viscut, i ho faig amb orgull, no tinc traumes, no em fa mal parlar d'això, crec que ajuda a un mateix i als altres, i crec que, de tant en tant, m'ajuda a saber on està el nord.\nEspero que aquest testimoni valgui per a tots aquells que estan en aquest procés tinguin esperança, que sàpiguen que això es supera i que es torna a viure amb total plenitud. El meu recolzament, la meva energia i el meu ànim per tots. Una abraçada!"\nFes-te soci de la curació de la leucèmia i les altres hemopaties malignes, AQUI


Juli Bellot: "L'experiència de treballar amb la Merche Mar va ser immillorable" | Zona Sec\nJuli Bellot: “L’experiència de treballar amb la Merche Mar va ser immillorable”\nJa fa més de tres anys que El Molino, tot un símbol dels anys daurats del Paral·lel, va deixar de produir espectacles i prop de dos anys que el seu edifici roman tancat i barrat en una plaça mancada de vida artística. En aquesta ocasió, ens hem trobat amb Juli Bellot (Barcelona, 1984), qui durant diversos anys va donar vida a un dels principals personatges del show: el Mestre de Cerimònies en l’època de la reobertura de l’espai. Tot i que no deixa de somriure quan ens explica l’experiència viscuda entre les parets del gran cabaret barceloní, ens parla també d’alguns moments agredolços viscuts pels artistes. Ara, mentre El Molino espera que algú el compri, el nostre protagonista reestrena a la Sala BARTS un espectacle de burlesque on, malgrat els temps de pandèmia, s’aconsegueix trencar amb la ‘quarta paret’.\nExplica’ns una mica la teva trajectòria artística…\nEl teatre per a mi va començar com un hobby a l’escola i a les extraescolars. Vaig continuar amb grups de teatre amateurs a Vilafranca, on vaig viure durant l’adolescència, i va arribar un moment en què vaig tenir la necessitat d’anar més enllà. Als 18 anys vaig arribar a Barcelona per estudiar teatre, vaig passar per l’Escola d’Actors de Barcelona i per l’Escola de Teatre Musical Youkali. Així vaig començar a fer musicals, sarsuela, gires amb espectacles juvenils i infantils… Aleshores vaig obtenir una beca per treballar amb el coreògraf Víctor Rodrigo a la seva companyia, Vincles.\nCom va sorgir l’oportunitat de treballar a El Molino?\nVa ser per casualitat. Jo no sabia que hi havia un càsting obert per a la reinauguració de l’espai, però un amic meu havia d’anar a aquest càsting i no va poder assistir-hi, així que vaig agafar el meu currículum i vaig anar-hi jo en el seu lloc. Vaig anar passant fases, sense saber gaire bé què buscaven, i em van agafar. Al principi, no teníem clar què faríem, per a quant de temps seria… De fet, no sé si mai s’ha tingut clar el que es volia fer allà. Ens van fer un contracte de sis mesos i, al final, jo vaig ser dels pocs que vaig plegar dels últims, 7 anys després.\nEn què consistia ser Mestre de Cerimònies?\nÉs el fil conductor de l’espectacle. La Merche Mar era l’amfitriona i feia l’enllaç entre el passat d’El Molino i el present i jo era qui presentava, qui donava la benvinguda, parlava amb el públic… A més jo pertanyia al que s’anomenava Team Molino i feia els meus números com a ballarí.\nTens bons records d’aquella època?\nL’experiència de treballar amb la Merche Mar, especialment, va ser immillorable. Ella va passar de ser un personatge que només em sonava a ser pràcticament de la meva família i algú a qui aprecio molt. I, a banda, també va haver-hi moments més difícils. Jo era substitut de tothom, era cover tant d’homes com de dones, però a mi no em podia substituir ningú i això suposava que havia arribat a actuar amb febre, amb angines…\nCom va ser el final de l’experiència?\nEs va començar tirant la casa per la finestra; molts diners invertits, molta gent treballant i una posada en escena espectacular. Però després van fer fora molta gent i els treballadors que quedàvem vam haver de fer un gran esforç perquè la gestió es va fer com es va fer, la platea no s’omplia i no hi havia diners per assolir el que costava tenir allò obert. Vam estar quatre mesos sense cobrar i, el 2017, després de vacances ja ens van convocar per dir-nos que es prescindia de nosaltres, de la companyia, i que intentarien fer només esdeveniments privats. Vam haver de passar per un judici i, tot i que no diria que va acabar malament, es podria haver fet tot millor.\nComentes que hi havia manca de públic. Creus que el format cabaret i burlesque va perdre pistonada?\nL’auge del cabaret va ser en una època en què hi havia moltes restriccions i censura i això era el que li donava la gràcia, el fet de posar a prova el públic, el destape, la provocació. Després, amb el cinema i les llibertats, el gènere de revista es va convertir en una cosa una mica casposa. El fet de reobrir El Molino amb una cosa que havia deixat de funcionar en el seu moment, era una mica perillós. Aleshores vam mirar d’adaptar-ho i, en lloc de fer revista, vam apostar per fer una barreja entre cabaret i burlesque, una modalitat que no tracta tant d’ensenyar una cama o un pit sinó de mantenir l’espectador atent amb una actitud fresca i amb sorpreses constants. Cal tenir en compte que actualment, a algunes ciutats d’Europa i Estats Units, el burlesque està molt de moda i és molt popular, però aquí segueix costant.\nTot i això, has estrenat amb èxit un espectacle d’aquesta tipologia fora d’El Molino.\nAmb la meva sòcia Estefania vam decidir muntar l’únic espectacle que s’ha fet de cabaret i burlesque des que va tancar El Molino, que es diu La cuchara de Bella. L’hem fet amb la participació d’artistes de tot el món i a l’abril tornem amb aquest espectacle a la Sala BARTS, els dies 11 i 18. En aquesta ocasió treballarem amb artistes de Madrid.\nUna de les particularitats d’aquest gènere és precisament la proximitat i el contacte amb el públic. Com encaixa això amb el moment de pandèmia actual?\nAbans podíem aprofitar el recurs de treure públic a l’escenari, d’acabar assegut a la falda d’algú… Ara ens veiem limitats perquè no podem baixar de l’escenari ni fer que el públic hi pugi, però la quarta paret segueix sent inexistent a través d’altres tècniques. La història l’expliquem al públic en primera persona, a través de la mitologia que porta el meu personatge, i, malgrat la distància, la gent té ganes de passar-ho bé, de distreure’s i de gaudir de la cultura.\nRafa Martínez: “Les persones que venen aquí tenen una cosa en comú, la seva xarxa de proximitat s’ha esgotat”


Soc professor/a, no veig en els contactes de GSuite als meus estudiants. Com els puc convidar? — Serveis TIC — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\n≡ Soc professor/a, no veig en els contactes de GSuite als meus estudiants. Com els puc convidar?\nSou a: Inici / Atenea / FAQ / Soc professor/a, no veig en els contactes de GSuite als meus estudiants. Com els puc convidar?\nEl domini @estudiantat.upc.edu no formarà part del directori de G Suite. En compliment de la LOPD (Llei de protecció de dades personals), els comptes dels estudiants no es poden fer públics. Cóm els puc convidar


Una cascada de Gaudí: de Gràcia a Cornellà\nFoto: Fotos cedides per AGBAR\nBarcelona. Dijous, 21 de març de 2019. 20:00\nActualitzat Dijous, 21 de març de 2019. 20:00\nEl Museu de les Aigües d'Agbar, a Cornellà del Llobregat, s'ha enriquit amb una gaudiniana cascada, que és la fidel reproducció de la que hi havia a la Casa Vicens del carrer Carolines de Gràcia (la primera obra d'Antoni Gaudí a Barcelona, feta el 1883) i que va desaparèixer el 1945, quan es va reduir el jardí de la Casa Vicens per construir-hi edificis. Només va tenir, doncs, 60 anys de vida, com també l'espectacular templet del pou, que també estava integrat al conjunt de l'obra (i que protegia la font de Santa Rita, que es diu que tenia qualitats medicionals o fins i tot miraculoses). L'expert en art Daniel Giralt-Miracle, inspirador d'aquesta iniciativa i assessor artístic d'aquesta cascada, l'ha valorat com "Una obra germinal", que estaria al marge del modernisme i de tots els corrents. Seria una obra "genuïnament gaudiniana". L'obra s'inaugura aquest divendres, amb motiu del Dia Mundial de l'Aigua, i es podrà visitar a partir de Setmana Santa, sempre en visites guiades.\nLa Casa Vicens el 1932, amb el templet en primer pla i la cascada entre la font i la casa. Foto: © Institut Ametller d'Art Hispànic.\nUna obra monumental i funcional\nLa cascada és una obra feta de totxo, un material ben senzill a l'època, i l'estructura és d'una gran simplicitat, però d'unes dimensions molt grans: fa un quadrat de 10 x 10 metres, amb una escala per sobre la cascada. Giralt-Miracle ha destacat que a més de l'òbvia bellesa estètica de la construcció, que es desmarca per complet del que eren els sortidors de l'època, es tractava d'una obra molt funcional. Situada a 10 metres de la casa, servia per preservar la intimitat de la casa d'estiueig dels Vicens i, alhora, per refrescar l'habitatge als mesos de calor. Daniel Giralt-Miracle s'ha confessat "emocionat" pel fet de poder veure, per fi, un Gaudí que no s'havia vist en els darrers 77 anys. La cascada demostraria que "Gaudí no només sabia fer cases". L'habitualment circumspecte Giralt-Miracle conclou, emocionat, que es tracta d'"Una obra de collons" i ha lamentat que la cascada original fos destruïda en uns anys en què "la gent no en volia saber res del modernisme i a Barcelona triomfava l'especulació".\nReproducció fidel de l'original\nAquesta cascada s'ha construït a partir de 27.000 maons i 3.000 rajoles, que s'han fabricat artesanalment, d'un en un, tal i com es feia en l'època de Gaudí. A la cascada no es li ha posat cap reforç estructural, més enllà dels que ja hi havia a l'obra original de la Casa Vicens. Per a fer aquesta obra es va construir una maqueta a escala, que va permetre dissenyar els complexos arcs parabòlics de la font. Cal tenir en compte que cada filera de totxos és diferent. S'han seguit al peu de la lletra els plànols que es conservaven a l'Arxiu del Districte de Gràcia (a la reconstrucció no s'hi han incorporat les modificacions introduïdes posteriorment per Serra Martínez i s'ha respectat al peu de la lletra el projecte de Gaudí). Josep Vicenç Gómez-Serrano, arquitecte del projecte, ha explicat que aquesta obra s'ha pogut fer gràcies al treball d'operaris que ja havien treballat a la Sagrada Família i a la cripta Gaudí i que eren iniciats en tècniques tradicionals de construcció.\nEn un lloc emblemàtic\nSònia Hernández, directora del Museu de les Aigües de Cornellà, ha explicat que aquesta cascada s'ha construït en un lloc emblemàtic. Per sota del Museu de les Aigües i del Parc de les Aigües hi circula el 50% de l'aigua d'aixeta que es consumeix a Barcelona. En el mateix centre hi conviuen les instal·lacions antigues integrades al Museu, amb els més moderns sistemes de captació d'aigua, que estan en actiu i que empra Aigües de Barcelona. I l'agradable parc que l'envolta està dominat per la fresca presència de l'aigua i per uns arbres impressionants. S'espera que la construcció d'aquesta cascada serveixi, també, per posicionar el Museu a les rutes gaudinianes i per incrementar els seus 45.000 visitants anuals. De fet, en aquesta iniciativa el Museu de les Aigües ja ha col·laborat estretament amb la Casa Vicens.\nMUSEUS El Museu de les Aigües: de Cornellà a les aixetes, dia a dia Gustau Nerín\nPatrimoni arquitectònic Les rutes modernistes de Barcelona s'amplien amb la Casa Vicens Gustau Nerín\nTurisme La Sagrada Família és un dels llocs amb més reserves del món El Nacional\nProtesta veïnal Veïns de la Sagrada Família s'oposen a ser desallotjats per construir l'escalinata El Nacional\nUrbanisme La Sagrada Família pagarà 36 milions d'euros per tenir llicència, després d'un segle sense Gustau Nerín


DARKNESS ANELL PER A PENIS I TESTÍCLES BDSMD-226734\nDescobreix la col·lecció d'anelles Bdsm de Darkness, vols tenir una nit de passió inoblidable? Aconseguir unes ereccions més duradores i retardar l'ejaculació?\nSi el que vols és augmentar el temps de joc, aquest anell pel penis i els testicles fabricat de metall és ideal per aconseguir unes sensacions que no et deixaran indiferents.\nAjustable amb botons.\nMaterial: Metall lliure de niquel i cuir sintètic.\nDarkness és una marca de nova generació 2020, tots els nostres materials són de gran qualitat assegurant que la fabricació compromet un resultat perfecte per a principiants o avançats que li agrada el món Fetish o bdsm.\nADDICTED TOYS KIT DE 7 ANELLES SILICONA FLEXIBLE\nPERFECTFIT COCK ARMOUR REGULAR NEGRE\nMETALHARD ANELL PENIS I TESTICULS NUT 55MM\nSATISFER ANELL VIBRADOR 1\nPERFECT 2 EXTENSIÓ PENIS AMB CORRETJA MARRÓ\nSWEET RING ANELL VIBRADOR AMB RABBIT TEXTURAT\nMETALHARD ANELL METALL PER A PENIS I TESTICULS 45MM\nFUN TOYS GRING ANELL VIBRADOR XL SWEET RASPBERRY\nBALL FUNDA VIBRADORA VIBRATING CRYSTAL CAP II\nMETALHARD ANELLA DOBLE ACER 30MM\nFANTASY C-RINGZ ANELL VIBRADOR WINGMAN


Tarragona es bolca a la dansa en el seu dia internacional — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › La ciutat › Notícies › Notícies 2010 › Tarragona es bolca a la dansa en el seu dia internacional\nTarragona es bolca a la dansa en el seu dia internacional\nDel 23 d’abril al 6 de maig podrem veure centenars de ballarins i ballarines tant en espectacles professionals, com en grans esdeveniments amateurs\nImatge de la gran barra de Dansa Clàssica al Balcó\nL’Àrea de Cultura de l’Ajuntament de Tarragona, presenta, un any més una sèrie d’espectacles i esdeveniments de dansa que s’han aplegat amb motiu de la celebració del Dia Internacional de la Dansa, que és el 29 de maig. Del 23 d’abril al 6 de maig, podrem assistir a uns deu actes al voltant d’aquest gènere artístic, tots ells molt diferents i carregats de complexitat logística; ja que mouran centenars de ballarins en la majoria dels casos.\nA banda de la ja tradicional Barra del Balcó del Mediterrani, que és un acte simbòlic i únic al món; enguany les ballarines i ballarins de Tarragona es desplaçaran al Parc del riu Francolí el proper diumenge 25 d’abril i faran una tercera exhibició, la Mostra de Dansa, en dues funcions, al Teatre Metropol.\nLa temporada de Primavera del Metropol compta també amb dos espectacles de dansa, com són IT DANSA que presenta tres coreografies demà divendres 23 d’abril i la companyia de Cesc Gelabert i Lydia Azzopardi el 6 de maig.\nD’altra banda, i ja també de forma tradicional, aquest cap de setmana al Palau de Congressos, se celebrarà la Final del Concurs Nacional de Dansa Anaprode que des del 2006 té lloc a la nostra ciutat, i que seran dos dies en els quals es podrà gaudir amb les coreografies de diversos estils premiades a les semifinals realitzades a tot l’estat espanyol durant el mes de març.\nSegons la tinent d’alcalde de Cultura, Carme Crespo “la voluntat d’aquest conjunt d’activitats és esdevenir un punt de trobada entre els alumnes de les escoles de dansa i la ciutadania en general, però també facilitar els amants i professionals d’aquest gènere la possibilitat de gaudir uns dies molt intensos al voltant de la seva tasca diària”.\nTambé ha destacat que, com cada any “oferim la màxima pluralitat d’estils i d’edats participants, per així també aconseguir un ambient festiu per tota la ciutat al voltant de la dansa”.\nDivendres 23 d’abril, 20 h\nAmb l’actuació especial de la companyia de dansa de David Campos.\nDivendres 23 d’abril, 21.30 h\nIT Dansa torna al Teatre Metropol amb tres peces realitzades per coreògrafs de prestigi i amb una brillant, vital i precisa interpretació que destil·la joventut i dinamisme,\nDissabte 24, de 9 a 24 h i diumenge 25, de 9 a 18.30 h\nFINAL DEL CONCURSO NACIONAL DE DANSA DE ANAPRODE\nDos dies en els quals es podrà gaudir amb les coreografies de diversos estils premiades a les semifinals realitzades a tot l’estat espanyol durant el mes de març.\nPreu: 10 € per dia. Venda d’entrades al Palau Firal\nDiumenge 25 d’abril, 12 h // Parc del Riu Francolí\nEXHIBICIÓ DE DIVERSOS ESTILS DE DANSA\nAlumnes i professors de diverses escoles de dansa de la ciutat ens oferiran coreografies de diversos estils de dansa en els quals el cos és el protagonista principal.\nDiumenge 25 d’abril, 18 i 20 h\nMostra de dansa en dues sessions a càrrec dels alumnes de les escoles de dansa que formen part de l’Associació per al Foment de la Dansa.\nAccés lliure prèvia recollida d’invitacions a les taquilles de la sala (màxim dues invitacions per persona i sessió). Aforament limitat.\nDijous 29 d’abril, 18 h // Balcó del Mediterrani\nGRAN BARRA DE DANSA CLÀSSICA AL BALCÓ DEL MEDITERRANI i lectura del Manifest del Dia Internacional de la Dansa\nMés de 150 alumnes de les escoles de Tarragona s’apleguen al Balcó del Mediterrani per fer els seus exercicis clàssics en una “barra” excepcional. L’acte estarà precedit per la lectura del Manifest del Dia Internacional de la Dansa.\nDijous 6 de maig, 21.30 h\nDirecció artística: Cesc Gelabert, Lydia Azzopardi\nDues propostes per a deu ballarins tècnicament impecables que han emocionat públic i crítica.


Exposició “KINTSUGI” de la fotògrafa Lola de Fez\nInformació: "Kintsugi" és el nom que rep el nou treball fotogràfic de l'artista de Cornellà Lola de Fez. Projecte que forma part d'una filosofia que planteja com els trencaments, cicatrius, senyals i tatuatges que habiten en el cos humà, formen part de la història personal. Com han de mostrar-se en lloc d'ocultar-se, per posar de manifest la transformació que representen en la història de cadascuna d'aquestes persones.\nA partir de la tècnica japonesa Kintsugi, l'autora embelleix les seves fotografies en paper o, com si d'un llenç es tractés, pinta directament amb or sobre el mateix cos aquelles cicatrius o senyal inscrites en els personatges, amb la finalitat de reconstruir el record d’origen i donant-li l’oportunitat d’un nou valor.\n“Kintsugi” vol evocar el desgast que el temps obra sobre el nostre cos i ànima. Designificar i significar de nou aquestes imperfeccions que mostren un camí de vida i que sotmesos a una nova mirada, poden esdevenir grans virtuts i una enriquidora experiència humana.\nHorari: Dilluns -Divendres de 16h a 21h i Dimarts de 10h a 13h\nQuan: Fins el 30 de maig\nOrganitza: DEPARTAMENT DE CULTURA\nSALA ESPAI D'ART MORITZ\nInformació: Horari: de dilluns a dissabte de 17 a 21h\nActivitats programades: 1\nVisites guiades a l'exposició “The arrangement of unwanted features”\nEn el marc de l’exposició “The arrangement of unwanted features”, que es pot visitar a l’Espai d’Art Moritz de Cornellà fins el 26 de juliol, La fotògrafa Laura Van Severen ofereix al públic assistent una sèrie de visites guiades per explicar el projecte expositiu i la investigació fotogràfica que ha realitzat al llarg dels darrers anys en abocadors de diferent països europeus i l’impacte mediambiental que impliquen aquests abocadors invisibilitzats sota l’aparença de paisatge.\nSi esteu interessats en fer una visita guiada cal fer sol•licitud prèvia al correu cultura@aj-cornella.cat o al telèfon 933770212 (ext.1480). Es realitzaran visites per grups a partir de 8 persones.\nQuan: Fins el 26 de juliol\nHorari: 17:00h. - 21:00h.


Manteniment industrial a Vilanova de Sau - Barcelona - Tallerspacs TALLERS PACS - Manteniment industrial professional - manteniment industrial caldereria - treballs en acer i alumini - manteniment industrial de cellers\nMANTENIMENT INDUSTRIAL A VILANOVA DE SAU\nA Tallers Pacs estem especialitzats en el manteniment industrial a Vilanova de Sau. La nostra experiència ens permet oferir un servei professional de la màxima qualitat. El nostre equip humá compte una àmplia experiència en diversos sectors. Som experts en manteniment industrial calderaría, oferint muntatge i reparació incloent el desmuntatge i trasllat de maquinària vella. Tallers Pacs, manteniment industrial caldereria al seu abast.\nEL MILLOR MANTENIMENT INDUSTRIAL A VILANOVA DE SAU\nA Tallers Pacs som especialistes en manteniment industrial a Vilanova de Sau, els nostres clients i experiència avalen la nostra professionalitat i el nostre servei. Realitzem treballs de metalmecánica, aplicacions especials, trasllats, urgències, avaries, manteniment caldereria i actualitzem els seus equips per poder gaudir de les noves tecnologies. A Tallers Pacs, gaudirà d'un servei de manteniment industrial a Vilanova de Sau a l'alçada de les seves necessitats i amb la millor relació qualitat-preu.


Noticies i actualitzacions de nadons de Serena Williams | CAT.rickylefilm.com\nLa filla de Serena Williams és la viva imatge de la seva mare súper estrella\nEl que un parell adorable!\nJa sabem que Serena Williams i Alexis Ohanian són l'últim parell de gols i quan Serena va donar a llum a la seva filla, Alexis Ohanian Olympia Jr. Al setembre de 2017, es van convertir en gols totals de la família.\nSi necessitem més proves que poc Olympia s'assembla a la seva mare, històries més recents de vídeo Instagram de Serena sens dubte fer el truc.\nEn declaracions a la càmera mentre el seu marit va filmar, Serena va discutir vestit del tot:\n"Bé, hola Olimpia, què està passant avui un altre Janie i Jack -. Aquest és en realitat de tres a sis mesos, ella és en realitat set mesos però ella l'estima tant perquè té una butxaca a l'esquena."\nAlexis Sr després diu: "Per què necessita una butxaca Què posa vostè en aquest butxaca Què estàs guardant allà Això no té cap sense.You're un bebè - bebès no necessiten butxaques ???!"\nSerena i Olympia després van somriure per a la càmera, regalant-nos potser un dels seus millors fotos mai! Les similituds però.\nSospir. Mai deixarem de obsessionar-se amb aquesta petita família perfecta. Recordeu que quan Alexis Sr comprar quatre tanques publicitàries gràcies a Serena per ser la mare més gran de tots els temps?\nAlexis va dur a Twitter per compartir imatges dels cartells i, per descomptat, desmai es va produir. El fandom Twitter i redditors van perdre com Alexis va explicar que va dissenyar ell mateix les tanques "amb l'ajuda de Jr." Ells diuen: "més gran, mare, de tots els temps, Serena Williams GMOAT"\nAquests acaba de pujar el costat de la I-10 a Palm Springs. @OlympiaOhanian i em volien donar la benvinguda al seu retorn al tennis. Ells dissenyats a mi mateix, amb l'ajuda d'Jr. # GMOAT pic.twitter.com/zRcMmxhgB5\n- Alexis Ohanian Sr. 🚀 (@alexisohanian) de 27 de febrer de, 2018\nAl que Serena va respondre: "Literalment estic plorant. Això és tan dolça. T'estimo."\nL'homenatge va ser fet per maridito de Serena per donar-li la benvinguda de nou a tennis. L'estrella acaba de tornar a les pistes, jugar dobles a la primera ronda de la Copa Fed als EUA - i, sí, la nena estava a les grades veient.\nLa parella va tenir el seu primer fill, Alexis Ohanian Olympia Jr., l'1 de setembre de l'any passat. No gaire després, al novembre, Serena i Alexis Sr. Decidir lligar el nus a la part davantera de la família i amics al Centre d'Art Contemporani de Nova Orleans.\nAquest mes, els 35 anys d'edat, campió de tennis va donar el primer cop d'ull del nadó a les xarxes socials. Ella va compartir una sèrie de vídeos del seu embaràs i va acabar amb un clip del nadó. Ella també va publicar una foto d'ells mims.\nDurant l'embaràs, la parella va compartir un munt de fotos boniques de l'embaràs, i al juny, Serena va mostrar tot per una coberta disparar Vanity Fair i, com és natural, es veia increïble.\n"Si m'haguessin dit l'any passat a l'octubre o novembre que anava a tenir un nadó, no estar embarassada, però tenir un bebè, jo hauria pensat que eres el mentider més gran al món, 'va dir Serena a Vanity Fair.' Aquesta és una espècie de com estic ara. Això està passant més aviat que tard, i va tan ràpid ".\nTambé va revelar que ella va anunciar el seu embaràs al seu promès lliurant-li una bossa de paper que conté sis proves d'embaràs positives.\nQuant als seus fans, Serena va compartir la notícia del seu embaràs a través d'una història d'Instagram, afirmant que ella tenia 20 setmanes d'embaràs. Que presenta en un vestit de bany groc, de 35 anys d'edat, va mostrar la seva sot que floreix en un selfie mirall.\nA continuació, va publicar un missatge dolç al seu llavors, fetus, escrivint a Instagram:.. "El meu més estimat del nadó, vostè em va donar la força que no sabia que tenia Vostè em va ensenyar el veritable significat de la serenitat i la pau que no puc esperar a conèixer-la. No puc esperar que s'uneixin als jugadors casella al costat anys. Però el més important, estic molt feliç de compartir ser el número u en el món amb tu. Un cop més avui en dia. A bday @alexisohanian. Del número u del món més antic al més jove número u del món. -La seva mare ".\nHeus aquí a la família feliç!\nJamiroquai Live review Monitor: notícies i xafarderies dentreteniment


Notícies - Hemav avisa que la futura regulació de 'drones' civils deixa aspectes pendents\nHemav avisa que la futura regulació de 'drones' civils deixa aspectes pendents\nHemav reclama regular els avions no tripulats civils per fer front a la prohibició (14/abr/14)\nHemav gravarà un vídeo turístic de Sant Cugat amb avions no tripulats ( 4/mar/14)\nHemav grava un vídeo aeri de Barcelona per mostrar l'ús dels avions no tripulats (28/feb/14)\nUn enginyer santcugatenc participa en un projecte d'avions no tripulats (20/feb/13)\nImatge d'un avió no tripulat d'Hemav. / Foto: Hemav\nel 10/mai/14 Anna González / La Xarxa Societat PDF\nL'empresa d'avions no tripulats Hemav, cofundada pel santcugatenc Àlex Gomar, està a l'expectativa de la futura regulació d'aquest tipus d'activitat, sobre la qual adverteix deixa aspectes pendents. L'Agència Estatal de Seguretat Aèria presentarà dimecres al Congrés un reglament provisional, que torna a permetre el vol per a treballs tècnics i usos científics i d'investigació, tot i que caldran permisos i assegurances.\nL'Agència Estatal de Seguretat Aèria ja té una proposta per regular l'activitat de les aeronaus conegudes com a 'drones', després que emetés un comunicat en el qual recordava que està prohibit el seu vol amb finalitats comercials o professionals davant la proliferació d'aquest tipus d'aparells.\nL'esborrany, al qual ha tingut accés La Xarxa, torna a permetre el vol per a treballs tècnics, científics i d'investigació amb aquests avions no tripulats. Això sí, s'estableix el protocol de permisos i autoritzacions abans inexistents i obliga a subscriure una assegurança.\nEl cofundador de l'empresa Hemav, el santcugatenc Àlex Gomar, ha explicat a La Xarxa que aquesta proposta de regulació encara no s'ha comunicat formalment i per tant el tema no està resolt.\nTall incrustat: Àlex Gomar\nLa voluntat de l'administració és treballar amb una regulació transitòria però no s'ha comunicat ni té un caràcter administratiu formal.\nEn principi, manté la prohibició de volar en zones urbanes o amb aglomeracions de gent. Per tant, de moment no hi ha resposta clara als professionals que es dediquen a grabar imatges aèries d'esdeveniments amb aquests aparells. Tampoc defineix amb claredat l'activitat del lleure. Gomar ha afirmat que encara cal aclarir diversos aspectes de la normativa, com els terminis de treball de les empreses del sector.\nUn dels punts que s'ha de treballar són els terminis amb els quals ha de treballar l'empresa perquè sigui flexible i no saturi el sector.\nLa proposta arribarà dimecres al Congrés en forma de pregunta parlamentària. La normativa definitiva podria estar enllestida d'aquí a un any o un any i mig.


Julio Cortázar | Exposicions | CCCB\nViatges, imatges i altres territoris\n15 setembre 2004 — 16 gener 2005\nLa mostra s'ha concebut com una exploració de l'arxiu Cortázar i, alhora, com un giny o dispositiu que permeti actualitzar la vocació transgressora de l'obra cortazariana, el seu gust per la irrupció de la fantasia en el món quotidià i el seu joc amb els diferents gèneres.\nL'objectiu d'aquesta exposició és endinsar-se en l'univers personal i literari de Julio Cortázar a través dels seus viatges, les seves cartes i les seves incursions en la fotografia, disciplina a la qual l'autor de Rayuela donava una importància especial, per tal com la comparava amb el conte i la novel·la.\nL'exposició inclou: la sèrie de fotografies de Prosa del Observatorio ; fotos i documents d'altres viatges: Cuba, Ceilan, Nicaragua, nord d'Argentina, Estats Units, Polònia, Barcelona, etc.; la sèrie de Muñeca Rota i Los autonautas de la cosmopista , i una selecció dels millors retrats, realitzats per Antonio Gálvez, així com cartes a escriptors, amics i editors.\nComissariat: Juan Insua, Rocío Santa Cruz\nAquesta activitat forma part de: Kosmopolis 2004, Kosmopolis\nViatges. Julio Cortázar va ser des de jove i durant tota la seva vida un viatger agraït. La seva feina com a traductor per a diferents organismes oficials li va permetre realitzar nombrosos viatges per Europa i Amèrica. Posteriorment, el reconeixement internacional de la seva obra i la seva condició d'escriptor cèlebre van multiplicar les oportunitats de continuar cultivant aquesta pulsió transhumant. Cortázar era capaç d'escriure gairebé en qualsevol lloc, tant als despatxos on feia les traduccions com a les habitacions dels hotels on s'allotjava. Des de Los premios (1960), la seva primera novel·la, fins a Los autonautas de la cosmopista (1983), publicada un any abans de la seva mort, una part considerable de la seva obra literària, i també les seves cartes, tracten el tema del viatge o s'escriuen en llocs de trànsit.\nCartes. Julio Cortázar va ser un devot del gènere epistolar, entès en el sentit més entranyable i antiliterari, deixant «a cada pàgina, a cada línia, molt de si mateix». La majoria de les seves cartes a familiars, amics, col·legues i editors es van escriure amb la petita màquina portàtil que l'acompanyava en els seus freqüents viatges. La seva correspondència, reunida en tres volums –del 1937 al 1984–, traça amb precisió l'autoretrat de l'escriptor i permet apropar-se de manera intimista al seu univers literari i als ideals, les preocupacions i els enfrontaments d'un ciutadà del món, compromès amb les transformacions polítiques i socials del seu temps.\nProsa del Observatorio. El 1968, Julio Cortázar i la seva primera dona, Aurora Bernárdez, fan el seu segon viatge a l'Índia. Durant la seva estada s'allotgen a la residència oficial d'Octavio Paz, que en aquell moment era ambaixador de Mèxic. En la visita que fan a Jaïpur descobreixen l'observatori astronòmic que el sultà Jai Singh va fer construir al segle xviii . Cortázar fotografia aquesta fascinant arquitectura de marbre amb una pel·lícula en blanc i negre de 36 exposicions. Quan torna a París confia el rodet al seu amic el fotògraf espanyol Antonio Gálvez, que el revela manualment, retocant una per una les proves sobre paper quan la qualitat de la impressió no permet visualitzar adequadament el contingut. El 1972, amb el títol de Prosa del Observatorio, es publiquen les 36 fotografies, acompanyades d'un dels textos poètics més bells i intensos de l'escriptor argentí.\nAutonautas de la cosmopista. El 23 de maig de 1982, Julio Cortázar i Carol Dunlop, la seva darrera dona, inicien una singular travessia de trenta-tres dies per l'autopista que uneix París i Marsella. Les bases de l'«expedició», establertes el 1978, incloïen fer tot el trajecte sense sortir de l'autopista, explorar cadascun dels llocs de parada, tot efectuant «estudis científics», i escriure un llibre inspirant-se en els relats de viatges dels grans exploradors del passat. L'aventura va comptar amb l'ajuda moral i logística de nombrosos amics i amb la inestimable col·laboració d'un Volkswagen vermell, convertit en casa rodant i batejat com Fafner –el dragó mític dels nibelungs– en honor a «les obstinades predileccions wagnerianes» de Cortázar. El resultat va ser Los autonautas de la cosmopista , un llibre de viatges atípic, ple d'humor, amor i poesia, amb consideracions zoològiques, botàniques i ecològiques, reflexions sobre la soledat i la innocència, amb mapes que mai no coincideixen amb el territori, i una «alteració gradual de la noció usual d'autopista» que permet arribar a descobrir «la ciutat més internacional del món», la més efímera i canviant.\nBoxa. El combat que el nord-americà Jack Dempsey i l'argentí Miguel Ángel Firpo van disputar el 1923 pel títol mundial dels pesos pesants constitueix una fita sentimental en la infància de Cortázar i l'inici de la seva passió pel «noble art» de la boxa. Firpo va enviar Dempsey fora del ring al primer round , però, ajudat pel públic i la impunitat de l'àrbitre, el campió nord-americà va conservar la corona en deixar Firpo fora de combat al segon assalt. A Cortázar sempre van fascinar-lo els aspectes estètics i literaris de la boxa. Li interessava «l'enfrontament de dues tècniques, de dos estils, l'habilitat de vèncer, tot i ser de vegades més feble». La recreació d'aquest món apareix en relats com Torito, basat en la vida del boxejador Justo Suárez, Segundo Viaje o La noche de Mantequilla, que tenen com a rerafons el combat disputat per Carlos Monzón i Mantequilla Nápoles a París el mes de febrer del 1974.\nJulio Cortázar definia una primera part de la seva vida com “accentuadament indiferent a les conjuntures polítiques i a la situació política en general” . En la seva primera visita a Cuba, feta el 1961, dos anys després del triomf de la Revolució, i posteriorment, durant una visita a Nicaragua al final dels anys setanta, en ple aixecament sandinista, Cortázar pren consciència de la seva “inutilitat política” i es compromet amb un poble que lluita pel seu alliberament.\nA partir d'aleshores, els temes ideològics comencen a introduir-se en la seva literatura. Sense abandonar el seu univers literari ni la llibertat per escriure sobre altres qüestions, intentarà “aconseguir el difícil equilibri entre un contingut de tipus ideològic i un contingut literari” . Aquest compromís, que li va valer moltes crítiques, fins i tot des de la mateixa esquerra, que Cortázar no dubta a qüestionar, s'inicia amb la publicació de Reunión , obra que té com a personatge principal el Che Guevara, i culmina amb la publicació d'El libro de Manuel.\nItineràncies: Fundación Municipal de Cultura (Valladolid), Institut de Cultura (Olot), Sala de La Laguna de Caja Canarias (Tenerife)\nCentro Cultural Okendo Kultur Etxea. San Sebatián\n26 abril - 23 juny 2007\nObra Social y Cultural Caja Canarias - La Laguna\n28 setembre - 19 novembre 2006\n18 març - 24 abril 2005\n27 gener - 27 febrer 2005


Opinió sobre Toyota Land Cruiser: Creuant per les portes de l’infern, i acabar desitjant més - interiorsnone\nPrincipal interiorsOpinió sobre Toyota Land Cruiser: Creuant per les portes de l’infern, i acabar desitjant més\nCrèdit: Toyota Land Cruiser\nEl nou Land Cruiser de Toyota és tan resistent i fiable com els 4x4 que vénen, cosa que Toby Keel només va estar molt agraït mentre creuava les portes de l'infern a Namíbia.\nNo ha plogut al desert de Namib durant set anys.\nAixò no vol dir que no hagin caigut ni unes gotes aquí ni allà, o la ocasional dutxa. Però la darrera vegada que van tenir el que podríem pensar com una tempesta de pluja adequada va ser el 2011, un fet que, a la vegada, el converteix en un lloc estrany per provar un 4 × 4 amb l'objectiu de funcionar. Gran Bretanya.\nPerò hi havia lògica en la decisió de Toyota de mostrar l'última iteració del famós Land Cruiser 4 × 4 en un lloc místic i antic que és el desert més antic de la Terra. El pla era fer un seguiment de la costa, dirigir-se cap a l’interior a través de deserts, muntanyes i casetes fluvials humides per les corrents subterrànies, abans de tornar al punt de partida. D’aquesta manera podríem provar el cotxe amb sorra, grava, roques, fang i dos peus d’aigua, tot en uns pocs dies.\nAixí va ser que un dia després d'arribar a Namíbia em vaig trobar mirant una vessant gairebé vertical de quatre peus inclinada tan descuidadament amb roques que semblava una fotografia immòbil d'un esllavissat. Tot el que podia pensar era com "a la terra vaig a fer això">\nNo necessito haver-me preocupat. El monstre de dues tones acabava de xisclar-se i a sobre de les roques amb una insufància tan despreocupada que em va fer pensar en observar el meu passeig de quatre anys sense trets per la part superior d’una paret, ignorant del tot les caigudes que hi ha a la banda. atacs de cor dels pares. No va trigar gaire la capacitat del cotxe a transmetre’s al conductor en forma de confiança i, després d’això, vaig començar a centrar-me en el veritable negoci: la pregunta no de com s’arriba, sinó d’on es troba. . I quin lloc és Namíbia.\nVam començar el nostre safari de 4 dies 4 × 4 pel llarg de la fonda i suau sorra de la famosa "Costa de l'Esquelet", originalment anomenada per les restes de balenes que brillaven la riba, que ara s'entén com a referència als nombrosos naufragues que han caigut en brut. les aigües violentes, gelades i amb boira d’aquesta part del món.\nAquest ha estat sempre un lloc traïdor. "Costa de l'esquelet" és un nom relativament nou: va ser creat en un llibre de 1944 sobre l'enfonsament de l'estrella de Dunedin, però gairebé cinc-cents anys abans els primers mariners portuguesos a visitar aquesta zona li van donar un nom igualment dramàtic: "The Gates de l’Infern ’. Era horribilment apte: escapar del surf per tornar al mar és tot impossible en un vaixell impulsat per rem o vela, cosa que molts mariners van acabar encallats a les dunes per enfrontar-se a la seva condemna. Abandoneu l’esperança, tots els que deixeu caure.\nUna cosa que la costa de l’esquelet no té en comú amb l’infern és la temperatura. La pluja pot ser gairebé desconeguda, però la cobertura de boira i núvols és gairebé constant durant la major part de l'any, gràcies al corrent de Benguela que atrau les aigües gelades de l'Antàrtida en una mena d'efecte del flux del golf invers. Hem visitat a l’altura de l’estiu, però la temperatura era inferior a 20 ºC i l’aigua tan freda com un bany del dia de maig a Brighton.\nNo és d’estranyar que els únics mamífers que viuen aquí en qualsevol nombre són els foques, que viuen en una sèrie de colònies vastes a la costa. Vam fer una visita a una d’aquestes colònies, que tenia al voltant de 100.000 habitants, cap dels quals semblava que es va molestar quan una flota de Toyotas polvoritzada va llançar un raig de periodistes que miraven de càmeres.\nEl contrast a només 10 quilòmetres cap a l’interior era extraordinari: el cel era clar i el sol tropical de seguida es va fer sentir, ens va bategar i va oferir-nos a encendre l’aire condicionat i els seients refrigerats pel Land Cruiser. El que aquests mariners portuguesos van quedar enganxats a la costa haurien donat aquestes comoditats, per no parlar d’un motor dièsel de 2, 8 litres que els portés a la civilització.\nLa civilització, però, és una cosa que aquest lloc no ha conegut mai. La majoria dels deserts, fins i tot el poderós Sahara, han estat força humits en algun moment de la història humana. No el Namib, que ha estat gairebé completament desproveït d’aigua durant uns 55 milions d’anys.\nDit això, algunes ànimes resistents han deixat la seva empremta: mentre ens dirigíem cap a l'interior cap a les muntanyes de Brandberg que es troben a l'horitzó des de centenars de quilòmetres de distància, ens vam aturar per admirar les pintures rupestres de la Dama Blanca creades per homes de bosc. Protegits del vent i sense pluja per eliminar-los, la conservació d'aquestes imatges de 2.000 anys és impressionant.\nVam dirigir-nos, la pista de grava i pols que es torna cada cop més pedregosa a mesura que ens enfilem cap als àrids contraforts de la serra de Brandberg. Es va demostrar que va ser necessari un joc de ràpida amb els controls tot terreny del Land Cruiser: es van posar en marxa engranatges de baixa proporció i un gir de la perilla “MTS” satisfactòriament (selecció multi-terreny, segons sembla) va posar el cotxe en un mode de roca fluixa. dels cinc disponibles per cobrir tot, des de la neu i la sorra fins a les superfícies roques.\nAl llarg del viatge, el pom MTS ha gaudit força. Al final del dia dos, el vaig fer caure a l’entorn del “fang” per llaurar un parell de peus d’aigua i canyes altes a la cintura. Segons sembla, el Land Cruiser passarà per 27, 5 polzades d'aigua i estic molt content que no s'hagi quedat encallat en aquest moment. No només perquè les meves sabates s’haguessin mullat si hagués hagut de saltar per ser rescatat, sinó també perquè va resultar que un enorme lleó masculí es trobava a pocs metres.\nEns va veure, però cap de nosaltres tenia cap pista que hi era; només vam saber més tard quan l’extraordinari Dr Flip Stander, l’oficial de conservació de lleons de la zona de la zona, va passar a parar al nostre campament aquella nit després del sopar. Ell havia estat rastrejant aquesta magnífica bèstia per protegir-la dels agricultors que la culpaven de la mort recent de desenes de bestiar.\nL’endemà al matí, mentre el Land Cruiser es dirigia sense esforç al llarg d’un altre llit fluvial sec, varem trobar una vida salvatge que era més fàcil de detectar: gracies de ramats d’orix, famílies de babuins que miraven de manera severa des dels afloraments rocosos, sargantanes agama amb els seus característics cossos negres de banús i mandarina. -oranyes caps. Malauradament no vam veure cap elefant, tot i que, almenys, vaig trobar molts dels seus excrement, molt per a les delícies de l’esmentat retorn de casa de quatre anys quan li vaig enviar una foto més tard de la nit.\nVam trobar a faltar els elefants africans salvatges, però el grup abans que nosaltres i el grup després els vam veure. Aquí teniu una de les seves imatges.\nDurant tot això, el Land Cruiser es va mantenir sense problemes, còmode, pràctic i potent, el dièsel de 2, 8 litres i la seva caixa de canvis automàtica de sis velocitats perfectament en sincronització. Una sola vegada, a la sorra fina i fina de la vedella, vaig quedar enganxada; Un canvi en "mode sorra" amb aquest botó MTS em va ajudar a retirar-me fàcilment. És bo saber que el gadget del cotxe no només hi és per afegir un altre punt de vinyeta al fulletó.\nL’única decepció, de fet, va arribar el darrer dia en què vam desactivar les pistes de terra i vam tornar a asfaltar. El cotxe semblava voler experimentar encara més Namíbia. Sabia exactament com se sentia.\nToyota Land Cruiser 2.8 D-4D: Els detalls\nPreu : des de 32.795 £ (la gamma superior de la gamma Invincible comença a 52.295 £)\nConsum combinat de combustible : 38, 1mpg\nPotència : parell de 174 CV, 331lb / pe a 1600rpm\n0-62 mph : 12, 7 seg\nVelocitat màxima : 108 km / h\nQuè hi ha de nou, que no es troba al nou Toyota Land Cruiser\nEl flamant model de Land Cruiser que vam provar a Namíbia presenta un gran nombre de canvis des de l’última iteració: alguns són complicats, tal com es detalla més amunt, però d’altres inclouen tocs pràctics com un capó desmuntat que millora la visibilitat al front.\nTanmateix, moltes coses més segueixen sent les mateixes que sempre: el Land Cruiser encara utilitza un xassís separat en lloc d'una construcció "monocasca" que utilitzen la majoria dels SUV. Un monocoque us donarà una millor marxa negociant els carrers posteriors de Kensington, però si esteu fora de carretera, el pensament és que un xassís separat és una millor aposta.\nUn dels retocs a la gamma de Toyota pot provocar als entusiastes de Land Rover que encara lamenten la seva interrupció del benvolgut defensor: el nou model “Utillity” és un equipament espartat de 4 × 4 sense preu, que té un preu aproximat de 33.000 £.\nEl gadget de Land Cruiser no us protegirà de tot: dos dels periodistes del viatge van aconseguir que es quedessin enganxats, tot passant per aigua, cometent un dels dos pecats mortals de la carretera: aturar-se quan hauria de continuar. L’altra, per cert, segueix quan s’hauria d’aturar, cosa que el meu copilot durant la setmana feia gairebé una mica mentre estava a punt de caure a la vora d’un boulder de quatre peus.\nEl Dr. Philip 'Flip' Stander és un home extraordinari, digne d'una característica pròpia. Nascut a Namíbia, format a Cambridge, va tornar a la seva terra natal i va dedicar la seva vida a protegir els extraordinaris lleons adaptats al desert de Namíbia. Són els únics gats més grans del món que sobreviuen completament sense beure aigua: reben tota la humitat que necessiten de la seva dieta i, en part, es lleven la rosada del matí de la pell.\nUn lleó al parc nacional d'Etoscha, Namíbia\nExplorant Namíbia per si mateix\nEl nostre safari 4 × 4 a Namíbia estava a càrrec de Danie van Ellewee i Hein Truter de Live The Journey (www.livethejourney.co.za), que van compartir els seus coneixements i històries molt més enllà de tot terreny, que abasta tot allò de 1.500 anys d’antiguitat. planta a la guerra a la veïna d'Angola.\nAssegureu-vos que també pugueu anar a peu i també a peu: el darrer matí vam participar en una fascinant experiència "Living Dunes", amb un guia que va descobrir aranyes mortals, llangardaixos encantadors i una serp molt enutjada ...\nUn afidador de vorera a Namíbia: probablement la neurotoxina no hauria estat fatal, però m’hauria cegat durant tres dies.\nCopyright interiors: Opinió sobre Toyota Land Cruiser: Creuant per les portes de l’infern, i acabar desitjant més - interiorsnone


Alguaire toca el cel\nMés de 24.000 persones omplen l’aeroport lleidatà per presenciar la Festa al Cel, en la qual van participar unes seixanta aeronaus amb acrobàcies de màxima dificultat || L’organització treballa per consolidar el festival de Lleida com la festa aeronàutica per excel·lència de Catalunya\n© Els vols es van anar succeint durant el matí amb gran expectació.\nFesta al Cel 2018 a Alguaire\n©Més de 24.000 persones a la Festa al Cel 2018 celebrada a l'aeroport de Lleida - Alguaire\nL’aeroport de Lleida-Alguaire va rebre aquest cap de setmana més de 24.000 visitants a la segona edició de la Festa al Cel, la festa aeronàutica en la qual van participar fins a seixanta aeronaus i els millors pilots del món en acrobàcies aèries. Vuit hores d’exhibicions combinades amb una oferta variada d’activitats van fer que el públic omplís totes les instal·lacions de l’aeroport. L’objectiu de l’organització del festival és atansar el món de l’aviació a tots els interessats i reivindicar la importància de Catalunya en els inicis de l’aviació, bressol i pol industrial de l’aeronàutica a tot Espanya, segons va explicar Daniel Ventura, director del festival. Un dels plats forts del cap de setmana va ser la jornada de portes obertes de dissabte al matí, quan els visitants van poder atansar-se als avions, entrar-hi i fins i tot conèixer els pilots. “És una oportunitat única en la qual es pot veure com operen els avions i els pilots”, va explicar Ventura.\nEls visitants van descobrir de prop les naus més espectaculars o els avions de combat, passant per les naus acrobàtiques, van poder conèixer els paracaigudistes, veure els avions d’extinció d’incendis, els helicòpters de transport o els d’atac. No obstant, l’actuació de la Patrulla Àguila de l’Exèrcit Espanyol va ser de les més aclamades els dos dies de festival, com també les piruetes impossibles del pilot de Red Bull Juan Velarde.\nMés de vuit hores d’exhibicions i piruetes dels millors pilots en acrobàcies aèries\nA la jornada d’ahir, va ser tal l’afluència de visitants que es va col·lapsar en diverses ocasions l’accés a l’aeroport, en què es va omplir al complet tota la zona destinada a l’aparcament. Fins i tot la majoria de camins rurals dels voltants de la infraestructura estaven plens de vehicles que preferien veure les piruetes dels pilots des d’un altre punt de vista. Davant de l’èxit de participació i de visitants d’aquesta edició, l’empresa organitzativa, Estudio Brainstorm S.L, ja treballa en l’any que ve per “aconseguir consolidar el festival com la festa aeronàutica per excel·lència de Catalunya”, va dir Daniel Ventura. “La passió per l’aeronàutica està més que avalada amb l’allau de visitants arribats de diferents punts d’Espanya, Regne Unit i fins i tot de Lituània”, va dir.\nEl punt final del festival el va posar un vol ras d’un F-18 Hornet i les piruetes de la Patrulla Àguila, encara que durant els dos dies de certamen hi van participar una seixantena d’aeronaus, aproximadament.\nVÍDEO. Alguaire toca el cel


El compromís de Casp, de Ferran Soldevila. - Entre el Túria i el Ridaura\nEl compromís de Casp, de Ferran Soldevila.\nPublicat el 22 d'abril de 2020 per vicent montesinos\nContinuem confinats i com no tic cap novetat, continue rellegint els llibres de història que tinc per casa. Ara si que seguisc cronològicament a l’anterior i toca aquesta replica que Ferran Soldevila fa al seu venerat mestre Ramon Menéndez Pidal i la seua visió unionista (diríem ara) dels fets ocorreguts des de la mort de Martí l’Humà fins al Compromís de Casp, i el canvi de dinastia a la Corona d’Aragó.\nCapítol a capítol va desmuntant totes les interpretacions de Menéndez Pidal i demostra que de “autodeterminación de un pueblo” no hi havia res, que era un clar complot ordit entre uns quants (començant pel Papa de Peníscola) per donar la corona a Ferran d’Antequera en contra de Frederic, el net del rei, i sobretot de Jaume d’Urgell.\nPersonalment, m’agradaria, i després d’haver passat les festes de Sant Vicent, que molts valencians que l’estimen tant, sàpiguen quin paper va fer el “sant” en aquest afer; potser no l’adorarien tant.\nPer cert, he llegit que al 2009 varen trobar l’original desaparegut de l’acta on Martí l’Humà fa les seues darreres declaracions, que molts consideraven desapareguda, i així pretenen demostrar la veracitat d’aquestes declaracions i així afavorir la versió Antequerista. Jo pense totalment el contrari,tots els fets previs i la pregunta totalment tendenciosa que es fa a un moribund, que només pot contestar amb un monosíl·lab, el famós Hoc, encara refermen més, en la meua opinió, la conspiració que hi havia al voltant del rei, per evitar que Jaume d’Urgell pogués exercir de rei, ja que era Governador general dels Regnes.\nPublicat dins de el meu país, política | Deixa un comentari


La inversió és un dels principals factors del mercat de criptomonedes en aquest moment. Però amb tantes opcions i risc de seguretat, podria ser una tasca intimidatòria. Ara, per democratitzar la indústria de fons d’inversió mundial de 85 bilions de dòlars amb blockchain, un nou ICO, CoTrader, entra al mercat. Amb aquesta plataforma blockchain, els usuaris poden gestionar les seves inversions amb transparència, prova de retorns d’inversions passats (ROI) d’un fons i control d’actius..\nCoTrader: la Uber dels fons d’inversió\nAquesta plataforma de fons intel·ligents és el primer mercat mundial de fons d’inversió en cadena de blocs que funciona per democratitzar la indústria de fons mundials de 85 bilions de dòlars. Amb la idea d’empoderar les persones, permet que qualsevol persona es converteixi en gestora de fons i s’uneixi a aquests fons criptogràfics.\nCoTrader és un protocol que admet criptomonedes, accions ICO, derivats i curtmetratges entre tots els altres actius negociables a través del seu intercanvi en dipòsit. Els seus fons intel·ligents transparents permeten a la gent verificar el rendiment assolit dels comerciants i els seus honoraris.\nA més, el protocol de fons anònims pendents de patent demostra encara més el ROI dels gestors de fons, però sense revelar les seves estratègies comercials.\nCoTrader proporciona informació clara mitjançant el seu document blanc precís. Amb un document senzill i puntual d’aquest document, és fàcil copsar les diferents facetes que el projecte intenta transmetre.\nEl llibre blanc també proporciona informació sobre el pressupost dels fons recollits, on el 25% dels fons es destinen a desenvolupament i màrqueting. L’administració, els incentius i el departament jurídic reben un 10% cadascun. El 20% restant es destinarà a Join Ventures.\nLa part més prometedora és el MVP, que ja està disponible i admet criptomonedes. MVP està en directe a Ethereum a testnet.cotrader.com i a mainnet a mainnet.cotrader.com.\nPerfil de l’equip global\nUn equip de 18 persones combinat amb el fundador cobreix seccions com ara el desenvolupador de Blockchain, R&D, consultor, divulgació, comunitat, màrqueting entre d’altres.\nGary Bernstein – Fundador i conseller delegat, mantenint-se al dia amb la cadena de blocs des del 2011, amb CoTrader, Gary va introduir el primer sistema de referència de treball mundial a la cadena de blocs. Empresari en sèrie, té una formació professional en funcions tècniques i executives. Pel que fa a la qualificació educativa, es tracta d’Informàtica de la Universitat de Califòrnia, Santa Bàrbara.\nEliezer Steinbock – CTO, després d’haver liderat Draft Fantasy com a CEO i CryptoFighter.io, un joc col·leccionable amb seu a Ethereum, Steinbock té experiència prèvia tant com a empresari com a desenvolupador de blockchain. Amb una llicenciatura en Informàtica i un menor en Matemàtiques, va treballar també com a desenvolupador a les Forces de Defensa d’Israel.\nMirant l’equip, es pot dir que ara mateix l’empresa se centra en els departaments de consultoria i comunitat.\nModel de negoci: token COT\nEl model de negoci de CoTrader inclou els guanys derivats de guanys en inversions, un percentatge de la comissió de rendiment del comerciant i petites comissions, com ara en operacions de CoTrader DEX.\nQuan es tracta de fitxes CoTrader (COT), són necessàries per amagar les estratègies comercials. També es pot invertir en un fons intel·ligent dipositant fitxes COT al fons. A més, es poden recuperar amb beneficis.\nTecnologia de suport: llançament de Mainnet\nCoTrader ja ha llançat el seu mainnet i està en directe a la seva pròpia plataforma. No obstant això, els fons intel·ligents que són el nucli de la plataforma CoTrader són un contracte intel·ligent Ethereum que té inversors, gestors de fons i accions que es poden negociar. Aquests fons intel·ligents implementen la interfície de tokens ERC20, cosa que significa que es poden negociar accions de fons intel·ligents en intercanvis similars als tokens ERC20.\nEl projecte ofereix bonificacions mentre requereix que els participants presentin els seus documents KYC per complir les mesures de legalitat. Pel que fa als països exclosos d’entrar a la venda, són EUA, Corea del Nord i Iran.\nEl lloc web de l’empresa proporciona una imatge clara de la distribució de fitxes, ja que del total de 20 milions de fitxes COT (subministrament inicial de fitxes), més de la meitat, és a dir, el 65% és per a l’adquisició d’usuaris. El 20% d’aquestes fitxes corresponen a operacions amb un període de temps de 4 anys. L’equip rebrà el 10% de les fitxes amb 4 anys d’investiment, mentre que el 5% restant cobreix l’aire i les recompenses entre altres programes..\nAmb el límit màxim d’1 milió de dòlars, és a dir, 5k ETH, mentre que el preu de venda a la venda és d’1 ETH = 1.400.000 COT.\nMitjançant un intercanvi descentralitzat, el focus de CoTrader és proporcionar un avantatge de seguretat als seus usuaris. La plataforma ja ha integrat Kyber i Bancor, ambdós intercanvis descentralitzats i inclourà només intercanvis DEX per garantir la plena seguretat dels usuaris.\nA més, per oferir una mesura de seguretat ampliada, un compte mestre per mantenir totes les opcions negociables, mentre que un contracte intel·ligent de dipòsit onchain pot registrar els actius i operacions dels inversors deguts.\nL’equip del projecte és força actiu i entusiasta del seu projecte i està disponible en diverses plataformes socials per arribar al seu ampli públic. Des de LinkedIn, Twitter, Medium, Youtube a Reddit, TelegramFacebook i GitHub. CoTrader té una àmplia presència a les plataformes socials, com es desprèn del fet que té més de 70.000 membres a Telegram, més de 45.000 seguidors a Twitter, uns 21.000 subscriptors a Reddit, 30.600 a YouTube i 40.000 seguidors a Facebook, el focus de la comunitat. segur que està pagant per l’empresa.\nDe moment, la companyia només ha compartit els passos principals del seu full de ruta. Van començar just abans del llançament de mainnet, de gener a juny de 2018, per passar a la fase posterior de mainnet. Al juny d’aquest any, el CoTrader va entrar en funcionament a Mainnet procedint al mercat de Goto.\nActualment, el projecte es troba en fase de multitud de vendes, mentre que el mes vinent els donarà suport a més DEX.\nCoTrader té un bon començament amb una idea sòlida. L’empresa s’orienta a un gran mercat i té un gran públic per captar. Amb el llançament del seu MVP i ja en funcionament al mainnet, ha fet passos progressius. No obstant això, el full de ruta del projecte és a curt termini i no pot proporcionar un potencial a llarg termini.\nAmb regles clares i precises junt amb un enfocament en la seguretat, el projecte es centra. Després d’haver adquirit una gran base de seguidors en diverses plataformes de xarxes socials, ja ha cridat l’atenció de la comunitat.


Fem Dansa. Cineclub BILLY ELLIOT\nDissabte 10 de novembre a les 20: 30h\nBilly Elliot és la pelicula seleccionada per Cinema del Diable per ser projectada dins de les activitats del FEM DANSA, que es celebrarà des del 7 al 11 de novembre a Martorell.\nBilly Elliot és una pel·lícula anglesa dirigida l’any 2000 per Stephen Daldry, més tard Melvin Burgess escriuria una novel·la basada amb la pel·lícula.\nBilly Elliot és un nen d’onze anys orfe de mare. Viu en un barri obrer del nord d’Anglaterra, amb el seu pare Jackie, el seu germà Tony i amb la seva àvia. El seu pare decideix apuntar-lo a boxa, però ell s’apunta d’amagat a ballet. Un dia el seu pare va a veure’l perquè dubta que hi vagi tan content, i en arribar se’l troba practicant ballet. El seu pare s’enfada molt. Quan en Billy arriba a casa el seu pare i el seu germà li diuen que el ballet és de nenes, que els nens juguen a futbol.\nTot i saber que la seva família no li fa costat, en Billy segueix fent classes de ballet d’amagat amb la senyora Wilkinson. Ella li diu que té molt de talent i aquesta decideix parlar amb el pare d’en Billy a fi de convèncer-lo que el porti a una de les millors acadèmies de ballet de Londres. Tot i els dubtes, veient que el noi ho fa bé i que hi pot tenir futur, el pare s’ho repensa i porta en Billy a les proves d’accés de l’acadèmia de ballet, on tot i uns quants entrebancs l’accepten. Al cap d’uns anys el pare i el germà el van veure en una representació, on tots s’emocionen en veure el gran ballarí en què s’ha convertit.\nTota la programació del FEM DANSA


Reconeixement als millors esportistes del municipi de 2019\nS'han premiat a 62 esportistes de diferents disciplines.\nL'Ajuntament de Sant Antoni va realitzar divendres passat la recepció d'esportistes més destacats del municipi durant 2019. En total, s'han premiat a 62 esportistes de diferents disciplines, entre els quals hi ha 26 finalistes en campionats d'Espanya, 26 podis en campionats nacionals, dos finalistes en campionats internacionals i vuit podis internacionals.\nEntre els premiats més destacats a nivell internacional hi ha Óscar Cervantes, campió d'Europa de pesca submarina i subcampió d'Espanya; José Gutiérrez, tercer del món de Màster Cross i dos tercers en campionats d'Espanya; Ángel Blanco, tercer del món en 3000 marxa i tercer d'Espanya; José Serra, tercer d'Europa Màster de cross; Natalia García, tercera del món júnior de tir amb arc i multifinalista en campionats nacionals; Bruno Prats, cinquè del món de lluita en categoria escolar, o els dos pilots de moto d'aigua, Juan Carlos Martín i Alejandro Prats, tercer del món i tercer d'Europa respectivament. El pilot Toni Vingut, actualment disputant el Ral·li Dakar, també ha obtingut un reconeixement pel subcampionat al Ral·li Panàfrica, en la modalitat de quad.\nA nivell nacional, diversos esportistes han obtingut el seu reconeixement, entre els quals destaquen els primers llocs de Cristina Ferrer (karate), Bruno García i Hugo Prendes (K2 cadet), Adrià Costa (enduro), Claudia Ribas (gimnàstica artística) o Leire García (gimnàstica rítmica).\nEls esports amb representació entre els premiats són gimnàstica rítmica i esportiva, bàdminton, motociclisme, atletisme, tir amb arc, pesca submarina, karate, judo, ciclisme, vela, piragüisme, caiac, lluita i motonàutica.\nDurant l'acte, també es va fer un reconeixement especial al mèrit esportiu a Joan Bonet Costa, que ha aconseguit el cinturó negre de karate als 80 anys.\nL'alcalde de Sant Antoni, Marcos Serra, va destacar l'esforç i dedicació dels esportistes de Sant Antoni que han demostrat el seu gran nivell en campionats nacionals i internacionals. "Heu demostrat que amb ganes i constància es pot arribar molt lluny. Esper que tengueu molts més èxits en un futur perquè les vostres victòries són un orgull per a tot el municipi", alhora que els va agrair la promoció que fan de l'esport i de Sant Antoni.\nPer la seua banda, el regidor d'Esports, José Ramón Martín, va recordar que Sant Antoni és un municipi "pioner" en grans proves esportives i compta amb "innombrables èxits esportius", que han quedat reflectits en l'acte. Des de l'Ajuntament donam suport a l'esport municipal i som conscients que un canvi en el model de turisme del municipi passa principalment per seguir potenciant i donant a conèixer l'esport, i el primer pas és el reconeixement i l'esforç dels nostres esportistes per posar en valor seus èxits", va apuntar el regidor.\nData de l'última modificació: dilluns, 13 de gener de 2020


Així que internet era això (Albert Cuesta)\nAixí que internet era això\nALBERT CUESTA 05/07/2015 18:35\nSempre m’ha intrigat la dèria del sector tecnològic per la pizza. Tot i que Steve Jobs va preferir, en la presentació de l’iPhone, buscar amb el nou mòbil quina cafeteria Starbucks hi havia més a prop de l’auditori i demanar 4.000 latte per al públic, quan les aplicacions geolocalitzades eren novetat moltes demostracions consistien a buscar amb el mòbil la pizzeria més propera. I tots els reportatges i pel·lícules sobre programadors mostren aquests professionals com a addictes a la cafeïna... i a la pizza.\nLa internet dels objectes va pel mateix camí. Telefónica I+D va portar a terme el novembre passat una prova pilot de ClickΠzza, un botó connectat que serveix per, amb una sola pulsació, demanar la teva pizza preferida a una botiga de Telepizza. Ara la branca de recerca de l’operadora ha presentat dues aplicacions més del sistema: un botó per avisar l’empresa de missatgeria Seur que passin a recollir-te un paquet, i un altre per demanar un cotxe amb conductor -van amb molt de compte d’evitar anomenar-los taxis, no fos cas que els confonguessin amb Uber- al servei Cabify. En aquest cas, el botó conté una miniimpressora que et lliura un comprovant amb les dades del conductor.\nEls botons connectats d’una sola funció es perfilen com una de les aplicacions amb més futur de l’anomenada internet de les coses. Amazon en té d’específics per comprar productes de perfumeria i neteja en el mateix moment que veus que s’acaben: un botó per als bolquers, un altre per a les maquinetes d’afaitar, un altre per al sabó de rentadora. Els botons d’Amazon es connecten al wifi de casa i els de Telefónica, com és lògic, a la xarxa de telefonia mòbil, però fora d’aquesta diferència, comparteixen una tendència d’allò més interessant en l’era dels smartphones, aquests dispositius que estem acostumats que ens serveixin gairebé per a tot. Amb els botons d’una sola funció potser sí que es complirà el pronòstic d’Ericsson dels 50.000 milions d’objectes connectats.\nUn traductor de lladrucs i altres objectes connectats\n'Està passant' obté un dels seus millors resultats i puja al podi del dia