Viure i Estudiar — Consell de l'Estudiantat de les Universitats Catalanes. CEUCAT — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya BarcelonaTech.\nSou a: Inici » LaUniÉsDura\nViure i Estudiar\nLa disponibilitat d’ingressos: el denominador comú de les problemàtiques\nSembla evident que els ingressos propis o de la unitat familiar són un factor limitant en el rendiment d’un estudiant. Podria ser que les beques equitat garanteixin l’accés de l’estudiantat als estudis de grau indiferentment de l’origen socioeconòmic, però el que no fan en cap cas és garantir la igualtat d’oportunitats.\nÉs tan senzill com analitzar la composició de les residències universitàries de qualsevol de les Universitats Públiques de Catalunya: la majoria dels i les estudiants que escullen la residència tenen en comú que la residència familiar és lluny de la ciutat on estudien i els ingressos de la unitat familiar els permeten accedir a aquest servei que ofereixen les Universitats. I, com és lògic, és més senzill tenir un bon rendiment acadèmic quan tens assegurat l’accés a l’habitatge perquè els teus ingressos ho permeten que quan no.\nTambé sembla evident que la disponibilitat d’ingressos pot reflectir-se en l’expedient acadèmic a través de com l’estudiant reparteix les seves hores: no és el mateix que una persona es limiti a anar a classe i estudiar a que, a més a més d’això, hagi de treballar per mantenir-se. Seria molt interessant estudiar com pot afectar el treballar durant un període d’exàmens: de ben segur que és un handicap, que obliga a preparar-se amb antelació els exàmens i podria generar un esgotament que repercutís en el rendiment acadèmic de l’estudiant. En el capítol dos del recent informe publicat per l’Agència per a la Qualitat del Sistema Universitari de Catalunya (AQU), Equitat en l’accés i en la inserció professional dels graduats universitaris, es posa de manifest aquesta correlació.\nHem vist, a través dels dos exemples anteriors, que la disponibilitat d’ingressos propis o de la unitat familiar pot marcar en la disponibilitat de temps o en l’accés a habitatge, i repercutir indirectament en l’expedient universitari, però la disponibilitat d’ingressos també pot afectar a més nivells: és evident que no és el mateix disposar d’un espai propi a l’habitatge familiar per estudiar que només poder estudiar a les biblioteques públiques perquè la situació familiar no permet l’estudi al habitatge familiar. Finalment, cal no oblidar que la disponibilitat d’ingressos afectarà també en l’accés a un tipus o altre d’alimentació, triar el transport per anar a la universitat, entre d’altres.\nLa disponibilitat de recursos: quan no tot és igual de bo\nEls recursos de què disposa una persona generalment estan íntimament relacionats amb els ingressos. A més ingressos, més recursos, o, com a mínim, millor accés als recursos. Ho comentàvem en l’apartat anterior: el tipus d’habitatge (recurs) al què pot accedir un o una estudiant depèn dels seus ingressos. Com també en depenen aspectes com l’accés a un o altre tipus d’alimentació o a un o altre espai per estudiar.\nCal destacar que, si bé existeixen molts recursos i programes a disposició de l’estudiantat universitari (oferts per múltiples institucions i entitats), sovint són desconeguts per l’estudiantat. La inexistència d’un únic portal web o espai físic de referència consolidat entre l’estudiantat universitari fa que la informació estigui disgregada, que no estigui a l’abast del conjunt d’estudiants.\nUn altre aspecte que condiciona els resultats de l’estudiantat és l’accés a una tipologia particular de recursos: els propis de cadascun dels ensenyaments. Potser l’extrem el trobem en ensenyaments com Belles Arts, Arquitectura o Odontologia, on l’estudiant ha d’assumir, a més del cost propi de la matrícula, el cost del material de treball, que no és precisament barat en aquests casos. Cal dir, però, que assumir aquest tipus de material és una pràctica habitual en la majoria de titulacions. La disponibilitat de programari (software) també pot marcar diferències en els recursos; és evident que en funció de la titulació que es cursa es requereixen uns o altres programes, però el problema comú apareix quan el programari és de pagament i no lliure, donat que és en aquest moment quan apareixen les diferències en l’accés a recursos.\nFinalment, trobem els aspectes més senzills i bàsics, com disposar d’un ordinador millor o pitjor per treballar o el fet d’imprimir-se els apunts en una lletra més petita per reduir el cost o en color per veure-ho millor poden semblar coses sense importància, però la suma global d’aquestes petites diferències pot arribar a repercutir globalment en l’expedient acadèmic.\nSembla evident que l’accés a uns o altres recursos limitarà a l’estudiant. Ara bé, sovint, en aquest tipus de diferències, el problema no és de suficiència sinó d’excel·lència. Dit d’una altra manera, la gran majoria dels i les estudiants tenen accés als recursos bàsics per estudiar però, han de fer un sobreesforç molt considerable per accedir als millors recursos, els que permetran a l’estudiant el ple desenvolupament de les competències. En canvi, els i les estudiants amb més recursos no caldrà que facin un esforç addicional per disposar d’aquests recursos. Cal dir, però, que hi ha estudiants que ni tant sols poden accedir als recursos bàsics i queden exclosos de titulacions com les esmentades anteriorment: cal treballar durament per garantir que tot el col·lectiu tingui als accés als recursos que li siguin necessaris pel seu correcte ensenyament.\nLa disponibilitat d’espais: la importància de disposar de taula, endoll i cadira\nA primera vista, sembla estrany que la disponibilitat d’espais pugui condicionar el rendiment acadèmic dels i les estudiants. Tot sovint relacionem disponibilitat d’espais per estudiar amb biblioteques, però això només és una part de la problemàtica. És evident que disposar d’espais ben adaptats, amb bons horaris i amb prou capacitat és un condicionant que cal tenir present, especialment en les èpoques d’exàmens, quan les biblioteques es massifiquen i els espais addicionals que s’habiliten per als i les estudiants universitaris esdevenen insuficients per absorbir la demanda o no disposen dels mínims per poder estudiar en condicions. Els espais que la majoria d’estudiants demanen per estudiar són senzills d’assumir: taula, endoll i cadira en un espai tranquil. Els nostres pobles i ciutats disposen de desenes d’espais que podrien ser perfectament habilitats. Cal conèixer la problemàtica i adaptar l’oferta d’aquests espais a la demanda.\nAra bé, no tot l’estudiantat necessita espais així. És freqüent en determinats ensenyaments l’estudi grupal o l’elaboració de treballs en grup, dos moments on és imprescindible el debat. Aquesta és una necessitat per la qual no estan adaptades la majoria de biblioteques i sales d’estudi, on parlar està restringit a comentaris en veu molt baixa.\nFinalment, tot i que podem incidir-hi poc, volem destacar la importància dels espais que envolten els campus universitari. El simple fet que existeixin espais verds on relaxar-se o fer vida social podria, a través de múltiples maneres, millorar el rendiment dels i les estudiants.\nLa disponibilitat de temps: no pot ser una qüestió de prioritzar\nÉs freqüent que els i les joves que estudien a les universitats catalanes hagin d’aprendre a gestionar el seu temps. Sovint l’experiència universitària implica l’emancipació parcial o total de l’estudiant. Aquest fet tan positiu per l’enriquiment personal pot tenir una vessant negativa amb un efecte devastador sobre el rendiment de l’estudiant: és el fet de compaginar estudis i treball.\nAl 2014, un 48% d’estudiants compaginaven els seus estudis de grau o màster amb un treball a temps parcial, que perfectament pot ser en condicions de precarietat salarial i amb condicions laborals nefastes.\nPercentatge de participació de titulats universitaris del sistema públic durant\nels dos últims anys dels seus estudis (2005-2014)\nFont: Equitat en l’accés i en la inserció professional dels graduats universitaris (AQU)\nLa problemàtica més severa la trobem, com sempre, en aquell sector amb menys recursos i que necessita treballar per poder-se mantenir mentre estudia (recordem que les beques i ajuts actuals només serveixen per cobrir el cost dels estudis, i freqüentment no de manera total). Estudiar a temps complet suposa una jornada laboral completa i estudiar a temps parcial pot tenir un alt cost d’oportunitat pel fet d’allargar massa la finalització dels estudis. És per aquest motiu que és freqüent trobar estudiants que assumeixen l’estudi a temps complet i el compaginen amb jornades de treball llargues. Aquestes situacions generen esgotament i estrès, dos condicionants que poden repercutir molt negativament en el procés d’aprenentatge.\nÉs molt important que els i les joves que estudien a les nostres universitats puguin disposar, a més a més d’hores per dedicar als estudis i a la feina, temps per la cura personal i per l’oci. Dit d’una altra manera, disposar de temps per poder dedicar a practicar un esport, a participar de la vida pública (en una entitat o associació), a la cultura i també a l’oci personal. O disposar de temps per adquirir una formació complementària a la que s’obté en l’ensenyament cursat, com podrien ser cursos d’idiomes i cicles de conferències. Tot plegat són aspectes que permeten un desenvolupament complet de la persona a partir de treballar competències transversals (com és el cas del treball en equip) i que permeten tenir la ment i el cos més preparats per estudiar.\nArreplegats de Zona Universitària (esquerra), Consell d’Estudiants de la UdG (dreta)\nEn el cas de les universitats presencials també és un factor important que fa disminuir molt la disponibilitat de temps és la distància entre la residència durant el curs i el centre on es dóna cursa l’ensenyament. És habitual que els centres universitaris estiguin a més de 30 minuts de la residència habitual, però trobem força companys i companyes que tenen 1h30 de trajecte per arribar a la universitat. És important que reflexionem sobre per què una persona ha d’estar cada dia 3h en un transport públic i quines propostes podem fer per evitar que aquest temps sigui a costa de qualitat de vida.\nA més de les taxes abusives i els elevats preus de matrícula, la crisi econòmica en què ens trobem també ha afectat en les possibilitats d’accedir a un habitatge dels estudiants universitaris de Catalunya. A l’espera dels resultats de l’enquesta Via universitària, que proporcionarà dades exactes sobre quin tant per cent de l’estudiantat viu fora del domicili familiar durant el curs escolar. Aquestes dades seran extretes de dos textos que prenem com a referents: Formes alternatives d’accés i tinença a l’habitatge, del Consell Nacional de la Joventut de Catalunya i l’Enquesta a la Joventut de Catalunya 2012, del Departament de Benestar Social i Família de la Generalitat de Catalunya.\nAixí doncs, cal destacar que l’any 2012 a Catalunya es manifesten dues dades importants d’analitzar: per una banda, l’Enquesta a la Joventut de Catalunya conclou que un 78,0% de les persones d’entre 20 i 24 anys viuen a la llar d’origen (progenitors o equivalents). Si tenim present que, segons les dades de la Secretaria d’Universitats i Recerca, l’any 2012 estudiava a la universitat el 38% del jovent d’entre 18 i 24 anys, hem de concloure que la majoria d’estudiants viuen a la llar d’origen, tot i que en molts casos sigui en un municipi diferent del centre on s’estudia. Cal destacar l’opció del pis compartit, que és l’habitatge habitual d’aproximadament un 10% dels joves d’entre 20-24 que cursen estudis superiors segons la mateixa enquesta.\nL’Enquesta a la Joventut de Catalunya també indica que la manca de recursos econòmics o els ingressos insuficients són el principal motiu per no marxar de casa en joves d’entre 20 i 24 anys (40,8%), mentre que tant sols un 1,4% no marxa de casa per considerar que viu a prop de la feina/centre d’estudis.\nCal destacar també l’elevat preu que presenten els lloguers a les diferents ciutats universitàries: segons les dades de l’Informe continu sobre el sector de l’habitatge a Catalunya de la Secretaria d’Habitatge i Millora Urbana de la Generalitat de Catalunya, un pis en lloguer a Barcelona té un import mitjà de 765,22€ (3r trimestre 2015). Segons l’IDESCAT, un lloguer a les ciutats universitàries de Lleida, Girona, Tarragona, Reus i Terrassa té una renda mitjana mensual de 385,73€, 485,63€, 431,53€, 380,52€ i 446,20€, respectivament. La diferència amb la capital catalana és significativa i això repercuteix molt negativament a bona part de l’estudiantat, donat que un 60,82% de l’estudiantat cursa els seus ensenyaments a centres ubicats a Barcelona (UB, UPC, UPF, URL, UIC i UAO), el curs 2014-15 i segons les dades de l’Agència per a la Qualitat del Sistema Universitari de Catalunya.\nPer això, des del Consell de l’Estudiantat de les Universitats Catalanes (CEUCAT) creiem que cal proposar alternatives d’habitatge per facilitar que l’estudiantat universitari pugui tenir un habitatge durant el curs acadèmic en el mateix municipi on estudia. D’aquesta manera asseguraríem que els i les estudiants de Catalunya poden centrar-se en els seus estudis i millorar el seu rendiment acadèmic.\nL’article 1 de la Llei de Mobilitat 9/2003 diu que cal “garantir a tots els ciutadans una accessibilitat amb mitjans de transport sostenibles.” El CEUCAT creiem que el transport públic ha de ser la opció preferent dels i les estudiants que es desplacen.\nCal dir, però, que no sempre és possible. Quan parlem en termes de mobilitat a Catalunya trobem dos mons força diferents: desplaçar-se a Barcelona o dintre de la Ciutat Comtal és fàcil, donat que les opcions són prou abundants i diverses, la xarxa radial és força extensa i les freqüències, relativament bones.\nAra bé, les ciutats universitàries del territori, com poden ser Lleida, Girona, Tarragona, Reus o Vic, presenten uns reptes molt importants de mobilitat pública, especialment pel que fa a la limitació de les freqüències i l’abast de les xarxes de transport.\nPel que fa al preu dels abonaments, destaca que el sistema tarifari integrat de l’Autoritat Territorial de Mobilitat del Camp de Tarragona sigui el que té els preus més alts en la majoria de tipologies d’abonament, tot i que el servei ofertat no és el mateix que trobem a Barcelona.\nTrobem tarifacions especials per a joves o estudiants a les diferents àrees de Catalunya, però l’oferta majoritària i més flexible de títols la trobem a Barcelona. Això crea un greuge comparatiu en relació a l’accés al transport públic depenent d’on es visqui.\nLa T-Mobilitat com a solució\nLa T-Mobilitat és el futur de la tarifació en el transport públic. Encara està en procés d’elaboració, però a grans trets, es tracta de personalitzar la tarifació a l’ús de cada usuari. Aquesta tarifació es faria mitjançant el big data i el preu es pot ajustar al kilòmetre recorregut, a l’horari del vitge (mati, tarda, nit) i, fins i tot, als nivells de contaminació abaratint el preu per incentivar el transport públic aquells dies on els nivells de pol·lució passen d’un cert llindar.\nLa gestió de la T-Mobilitat recau sobre l’empresa SoCMObilitat (formada per CaixaBank, Fujistu, Indra i Moventia). El contracte amb aquesta empresa es troba encara en negociació degut a que l’Area de Transport Metropolità de Barcelona vol incrementar el control públic del projecte.A grans trets podem diferenciar aquesta targeta de les actuals per:\nLa implementació de tecnologia punta en la tarifació de la mobilitat ha de ser un motiu per avançar cap a un model de transport més equitatiu i sostenible.\nRepensem el model de preus, taxes i beques. Universalitzar l’accés dels i les estudiants de Catalunya a la Universitat és molt complicat sense modificar el model de preus, taxes i beques. Des del Consell de l’Estudiantat de les Universitats Catalanes (CEUCAT) proposem que:\nCal avançar cap a un model universitari gratuït, on els i les estudiants no hagin d’assumir el copagament dels seus ensenyaments.\nApostar per un pla integral de beques i ajuts, on els i les estudiants rebin de l’administració allò que els és necessari per viure de manera digna durant els anys on cursin estudis universitaris. Aquest pla haurà de tenir molt presents els ingressos de la unitat familiar, la distància i el temps des de la residència durant el curs i el centre on s’estudia i la tipologia i preu de residència de què es disposa durant el curs alhora de determinar la beca.\nOferir beques en espècies. En un context socioeconòmic de crisi com l’actual és més senzill avançar cap a models de beques en espècies que incrementar les aportacions econòmiques als i les estudiants. És per això que creiem que l’administració hauria de d’implementar mesures alternatives a les econòmiques, com podrien ser facilitar l’habitatge a partir de pisos de l’administració o l’entrega de títols de transport a aquells i aquelles estudiants que ho requereixin. D’aquesta manera es garantirien unes condicions mínimes i dignes per poder desenvolupar els estudis amb normalitat sigui quina sigui la condició socioeconòmica de l’estudiant.\nUn lloc digne on viure. Hem vist que garantir l’accés a un habitatge digne és imprescindible per assegurar els i les estudiants de Catalunya tenir unes bones condicions de vida mentre cursen els estudis universitaris. És per això, i amb l’objectiu de millorar les condicions dels i les estudiants, des del Consell de l’Estudiantat de les Universitats Catalanes proposem:\nIntegrar l’oferta de serveis existents. És una realitat que nombroses administracions, entitats i institucions disposen de borses de pisos d’estudiants. Creiem important que existeixi un espai web i/o físic que esdevingui el referent de l’estudiantat quan vulgui buscar una residència pel curs escolar. Per tal que aquesta proposta sigui eficaç, requereix de la col·laboració de tots els ens que disposen de borses d’habitatge. Per això, i entenent que cap dels propietaris de borses voldrà renunciar-hi, una proposta més concreta podria ser que la base de dades de pisos sigui comuna, de manera que des de qualsevol borsa es puguin consultar pisos de les altres.\nLloguer social de pisos buits. En qualsevol de les ciutats universitàries del nostre país hi ha pisos buits, amb una tipologia de propietaris diversa. Creiem que les administracions municipals podrien bonificar els pisos buits destinats a estudiants i que l’administració catalana hauria, a partir de la quantia recaptada mitjançant l’impost sobre pisos buits, de destinar una part de la recaptació a una finalitat social com seria promoure l’emancipació dels i les joves a partir de subvencionar-ne els lloguers.\nResidències a preus socials. Fora de Catalunya no és estrany que les residències universitàries estiguin subvencionades i/o tinguin uns preus accessibles. En molts dels estats europeus (incloses algunes regions de l’estat espanyol) bé l’administració o bé la universitat assumeixen totalment o parcial el cost de la residència dels i les estudiants que no poden fer-hi front però que necessiten un lloc on viure durant el curs perquè la residència habitual és massa lluny del centre on estudien.\nAlternatives d’habitatge. El Consell Nacional de la Joventut de Catalunya (CNJC) fa anys que treballa per fomentar models alternatius d’accés a habitatge digne. Al document Models alternatius d’accés i tinença d’habitatge, publicat per aquest ens l’any 2014, s’exposen com implementar i potenciar mesures com el finançament col·lectiu d’habitatges, el cohabitatge, l’autoconstrucció, la masoveria urbana, el dret de superfície, la cessió d’ús, la propietat compartida i la propietat temporal. Les universitats i les administracions haurien de col·laborar en la promoció de models alternatius d’accés a l’habitatge.\nArribar a la universitat de manera social i compromesa amb el medi. Des del Consell de l’Estudiantat de les Universitats Catalanes creiem que les solucions a les problemàtiques de mobilitat que hem detectat que pateixen els i les estudiants de Catalunya passen per apostar de manera ferma en una mobilitat sostenible, emfatitzant el transport públic, buscant així que aquesta sigui l’opció preferent dels i les estudiants a l’hora de desplaçar-se. Evitant el transport privat en la mesura que sigui possible fem una societat compromesa amb el medi. A més, la introducció de tarifes socials al transport públic pot ajudar en aquest progrés. És per això que des del CEUCAT proposem:\nIntroduir la T-Estudiant com una de les opcions tarifàries de la T-Mobilitat. Aquesta tarifa haurà de separar els viatges que l’estudiant universitari realitza entre la seva residència durant el curs escolar i el seu centre d’estudi de tots els altres que realitzi amb la targeta: el cost d’aquests viatges haurà de ser notablement disminuït, especialment en el cas d’aquella part de l’estudiantat amb més dificultats econòmiques. A més, fins que no s’introdueixi com a títol de transport la T-Mobilitat, i tenint present que la Llei 33/2010 d’1 d’Octubre estableix la població jove com la compresa entre els 16 i els 29 anys, creiem que cal allargar la durada de la T-jove fins aquesta edat, garantint que més del 90% de l’estudiantat pugui arribar a la universitat on cursa els seus estudis a un preu reduït.\nAdaptar els sistemes tarifaris integrats a la realitat del territori. Actualment no tot el territori català disposa d’un sistema tarifari integrat ni tampoc totes les àrees ja integrades disposen d’algun bitllet jove/per a estudiants. Creiem que cal adaptar els sistemes a la realitat territorial: incloure tots els municipis en el sistema tarifari integrat i dissenyar les zones de manera no centralista, en funció de la distància i del servei que s’hi oferta. D’aquesta manera, bona part de l’estudiantat que actualment opta pel transport privat decidirà utilitzar els serveis públics.\nPromoure mètodes de transport sostenible entre estudiants, sigui el caminar o la bicicleta, el transport públic o el cotxe compartit. Millorar els aparcaments de bicicletes per fer-los més segurs, augmentar les freqüències en transport públic a les hores punta o incentivar programes de cotxe compartit –com és el cas del fes edit– restringint les places d’aparcament a aquells que els usen poden contribuir a que la mobilitat de l’estudiantat sigui més sostenible, fins i tot en els casos en els que resulta molt complicat arribar a la universitat en transport públic.\nTreballar, des dels Consells Comarcals de les zones més allunyades de les universitats catalanes, pel disseny d’opcions de mobilitat que permetin acostar els i les estudiants que hi viuen als centres. viuen als centres. La realització d’estudis de mobilitat específics i periòdics als principals campus universitaris ajuda a prendre solucions més realistes per millorar la mobilitat sostenible. Per exemple, introduir autocars llançadora durant les hores punta des de les capitals de comarca directes als campus permetria reduir molt notablement el número d’estudiants que fa servir el cotxe per arribar a la universitat.\nObservatori del Sistema Universitari. (2014) El cost d'estudiar a Europa. Enllaç\nAgència per a la Qualitat del Sistema Universitari. (2016) Equitat en l'accés i en la inserció professional dels graduats universitaris. Capítol 2. Enllaç\nConsell Nacional de la Joventut de Catalunya. Polítiques sobre habitatge. Enllaç\nConsell Nacional de la Joventut de Catalunya. Models alternatius d'accés i tinença de l'habitatge. Enllaç\nGeneralitat de Catalunya. (2013) Enquesta a la Joventut de Catalunya 2012. Enllaç\nGeneralitat de Catalunya. Informe continu sobre el sector de l'habitatge a Catalunya. Enllaç\nGeneralitat de Catalunya. (26 d'abril de 2016) Compareixença al Parlament de Catalunya del Sr. Arcadi Navarro, Secretari d'Universitats i Recerca. Enllaç\nIDESCAT. Lloguer d'habitatges 2011-2015. Enllaç\nAgència per a la Qualitat del Sistema Universitari. Winddat.\nUn dels motius que el govern de l'estat espanyol ha donat per aquesta flexibilització és quetota Europa convergeix en un model 3+2, però això no és veritat! A Europa conviuen tots dos models. Hi ha Estats de l'Espai Europeu d'Educació Superior que han apostat per un model de 4+1, com Àustria, Turquia o Espanya; d'altres, com Bèlgica, Finlàndia o França, van apostar per un 3+2. No obstant, els més nombrosos són els que tenen un model mixt: Alemanya, Noruega, el Regne Unit o Holanda tenen titulacions dels dos tipus, i són països on sovint una durada o l'altra està establerta per motius acadèmics.\nSeran suficients 180 crèdits per adquirir les competències en alguns graus? Esdegradarà el grau? Llavors, ens veurem socialment obligats a cursar un màster?\nQue, de forma prèvia a la introducció de canvis en l'ordenació dels ensenyaments,s'analitzi l'actual sistema universitari català i s'acordin els possibles canvis. Per evitar que el debat sobre si 3+2 o 4+1 estigui esbiaixat per les pors i inquietuds econòmiques, cal primer assegurar l'accés de l'estudiantat i el finançament de les universitats.\nAixi doncs, la Comissió de Garantia de la Qualitat Acadèmica té com a objectiu analitzar les diverses àrees de coneixement dels graus i identificar àmbits on escaigui fer canvis d’estructura, reduint la durada dels estudis de quatre anys a tres anys, i els màsters associats que cal oferir. Per la seva banda, la Comissió de Garantia del Finançament de les Universitats té com a finalitat estudiar com preservar el finançament de les institucions universitàries, en cas de modificar l’estructura dels ensenyaments universitaris. Finalment, laComissió de Garantia de l’Accés dels Estudiants, Preus i Beques té com a objectiu analitzar com garantir que qualsevol modificació no produeixi impactes negatius sobre l’estudiantat.\nEl curs 2016-17 serà el primer on s'introdueixin graus de 3 anys, però seran d'excepció. Seran els Graus de Bioinformàtica (UB-UPC), Global Studies (UPF) i Disseny i producció digital(UOC i UB). Els altres graus que hagin d'anar a 3 anys hauran de començar-se el curs 2017-18, tal i com van acordar els rectors catalans.\nNo hi hauria d'haver cap grau que s'implanti sense estudis, reflexions, etc... I tal i com ho veiem, creiem que les universitats deuen estar planificant coses que no ens diuen,però com a estudiantat és aquí on més tenim a dir-hi!


Hotel Rizzi Castel San Giovanni Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Borgonovo 46F, Castel San Giovanni, Castel San Giovanni, Itàlia, 29015 - Veure al mapa\n"Possiblement varem tenir la sort de estrenar habitacions i r..."\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Hotel Rizzi és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Castel San Giovanni. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Hotel Rizzi, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, servei d'habitacions, instal·lacions per a reunions i banquets .\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent bany, centre esportiu, sauna, spa, massatge. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Hotel Rizzi.\nPlease note that the access to the hot tub must be reserved in advance.\nTots els tipus de viatgers (265) Parelles (90) Viatgers en solitari (86) Famílies amb infants petits (40) Famílies amb infants grans (26) Grups (23)


Confinats per covid dotze grups de deu centres educatius a l'inici del curs - Teleponent\nInici Coronavirus Confinats per covid dotze grups de deu centres educatius a l’inici del...\nEls grups escolars confinats per covid-19 aquest inici de curs ja són dotze, un 0,02% dels aproximadament 72.000 grups. No hi ha cap dels 5.105 centres educatius confinats.\nEn total hi ha 1.160 persones confinades: 1.062 alumnes; 98 docents, personal d’administració i serveis; i cap personal extern. S’han registrat 948 positius els darrers dies, i ja se n’acumulen 3.422 en total, tots alumnes, docents o PAS. Hi ha deu centres amb algun grup confinat, el 0,20% dels 5.105.\nEl curs passat va acabar al juny amb 199 grups confinats, el 0,28% del total. Hi havia 5.950 persones confinades: 5.605 alumnes, 328 docents i personal d’administració i serveis i 17 personal extern.\nEls positius acumulats eren 85.666 i es registraven 1.328 positius als centres educatius en els últims deu dies. A més, hi havia 150 centres amb algun grup confinat, el 2,94% dels 5.104 centres. El darrer dia de curs escolar va finalitzar amb cap centre tancat completament.\nArticle anteriorArrenca el primer curs de l’INEFC Pirineus amb un raid d’aventura de 24 hores\nArticle següentPotencien la mobilitat en bicicleta elèctrica entre el personal d’FGC


BASCARA Mercat Tortells - FERIAS MERCADOS MEDIEVALES\nPrograma del Mercat dels Tortells en Bàscara\nPrograma del Mercat dels Tortell en Bàscara\nLa tradició dels mercats a Bàscara es remunta al 1187 quan el bisbe Ramon Guissall va instituir el mercat setmanal, que se celebrava els dimecres..El 1236, el rei Jaume I atorgà al bisbe la facultat de celebrar fires.\nEn l’actualitat el mercat setmanal es celebra a la Plaça Major cada diumenge, i cada primer diumenge de mes el Mercat dels Trastos Vells i el de compravenda de cavalls al Paller d’en Xirau de Bàscara.\nEl diumenge abans de Rams es celebra el Mercat dels Tortells; una festa dedicada a les populars postres que els padrins ofereixen als fillols: tortells de massapà, amb crema, fruita o pinyons. Aquest mercat comparteix espai al centre històric de Bàscara amb la Fira d’Artesania i Brocanters.\nL’activitat se sol complementar amb la Cavalcada de Sant Antoni i la Festa dels Tres Tombs, amb l’acompanyament de grallers i timbalers al Parc de la Reclosa.\nDIA 22 DE MARÇ DE 2015 MERCAT DELS TORTELLS DE BÀSCARA 2015.\nA les 9 del matí: obertura del Mercat dels Tortells, fira d’artesania i brocanters al nucli històric.\nMatí: Festa del Tres Tombs, benedicció dels animals i actuació dels castellers ”Vailets de l’ Empordà” a la plaça de l’ Església.\nTarda: 17,30 hores una audició de sardanes amb la cobla “Els Rossinyolets” a la Plaça Major.


L’ÚLTIMA PARAULA SOBRE BEURE CERVESA DESPRÉS D’UN DUR ENTRENAMENT - DIARI MASCULÍ - MENJAR-BEGUDA\nLa paraula final sobre beure cervesa després d’un dur entrenament\nHem escoltat que xuclar amb llet de xocolata després d’un dur entrenament és una bona manera d’ajudar el cos a recuperar-se, però la cervesa?\nD'acord amb NPR , Lean Machine Brands, Inc. va anunciar que té la intenció de llançar una nova cervesa muscular baixa en calories i amb proteïnes, comercialitzada per adaptar-se als nois. Es fa la pregunta: podria una cervesa alcohòlica real servir com a beguda de recuperació d’entrenament viable? La resposta us pot sorprendre.\n14 millors coses que podeu fer pel vostre cos diàriament >>>\nPosar el cos a través de les soques de l’exercici esgota moltes vitamines importants, electròlits hidratants i carbohidrats. És per això que els atletes s’enfonsen aigua de coco o Gatorade i mengen fruita després d’un intens entrenament: tots estan plens de bon sucre i nutrients que reposen el cos. La cervesa també té algunes d’aquestes coses bones: carbohidrats ensucrats, un toc d’electròlits i alguns nutrients útils a base de plantes que provenen del llúpol, del llevat i de l’ordi. Però l’inconvenient principal —i és un apetit— és que l’alcohol ho frega tot.\nL’alcohol no només et deixa deshidratat, sinó un fet recent estudiar suggereix que també pot dificultar la recuperació muscular després de fer exercici. Per tant, per obtenir qualsevol cosa bona de la cervesa, hauríeu de treure l’ingredient més gran que la faci agradable en primer lloc. (Per descomptat, és per això que Lean Machine s'ha elaborat per contenir aproximadament un 0,5% d'alcohol, cosa que el fa tan fort com un plàtan podrit.)\nEl veredicte? No recomanaríem deixar-vos anar després de cada quilòmetre que heu corregut, però prendre una cervesa després d’un exercici vigorós potser no us resultarà tan dolent com es pensaria. Una mica de moderació i un munt d’aigua podrien ser la recompensa perfecta per a vosaltres mateixos després d’una sessió especialment esgotadora. I si sou del tipus que li agrada menjar-se el seu pastís i menjar-lo també, tenim algunes cerveses artesanes saboroses que no us destrossaran el cos.\nQuè menjar abans de beure >>>\ncom determinar el greix corporal\nexercici de pes corporal per a les espatlles\nqui és nou James Bond\n4 persones costat a costat\n22 flexions durant 22 dies\nentrenaments per fer a casa


Hôtel Faidherbe Lille França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n42 place de la gare, Lille Centre, Lille, França, 59000 - Veure al mapa\n"For the price, it was excellent. Clean, service minded perso..."\nBarri Lille Centre Lille Centre Lille Sud Lille Centre\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Hôtel Faidherbe és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Lille. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Cinema Metropole, Aeronef, Òpera de Lille.\nA Hôtel Faidherbe, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, escriptori, despertador, TV satèl•lit/cable, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Lille, faci de Hôtel Faidherbe la vostra llar.\nTots els comentaris (775) Parelles (118) Viatgers en solitari (511) Famílies amb infants petits (38) Famílies amb infants grans (19) Grups (92)


L'economia gironina crea 7.600 llocs de treball en el segon trimestre de l'any - Diari de Girona\nL'economia gironina crea 7.600 llocs de treball en el segon trimestre de l'any\nLa desocupació es redueix 11.200 persones en 3 mesos i la taxa d'atur cau per sota el 20% per primer cop des de 2010\ngirona | o.p. / agències 27.07.2015 | 15:13\nPer primera vegada des del darrer trimestre de 2010, Girona té una taxa d'atur inferior al 20%. Segons l'Enquesta de la Població Activa (EPA) del segon trimestre de l'any, a Girona la taxa d'atur cau fins al 19,21%. Actualment, a la demarcació hi ha 73.100 persones sense feina, el que suposa una disminució d'11.200 aturats en els darrers tres mesos i de 15.100 en el darrer any.\nAl mateix temps, l'ocupació creix, però de forma més dèbil. Així, a les comarques de Girona hi ha actualment 310.100 ocupats, el que suposa la creació de 7.600 llocs de treball en tres mesos. No obstant, en termes anuals, només s'han creat 3.500 ocupacions noves a la demarcació.\nA més a més, només es crea ocupació en els sectors serveis i en l'agricultura. La indústria, que a Catalunya torna a generar ocupació, segueix destruint efectius a les comarques de Girona: Segons l'EPA, el sector industrial gironí ha perdut 1.800 treballadors en el segon trimestre i 5.500 en el darrer any.\nEl nombre d'aturats va baixar a Catalunya en un total de 31.900 persones en el segon trimestre de l'any en comparació del trimestre anterior, cosa que deixa la taxa d'atur de Catalunya en un 19,10%, equivalent a 726.200 aturats.\nEn aquest segon trimestre de ?l'any es van crear en aquesta comunitat 51.800 llocs de treball, cosa que situa el nombre total d'ocupats a Catalunya en 3,075 milions.\nLes dades difoses posen de manifest que Catalunya va ser la segona comunitat on més va baixar l'atur en aquest trimestre, seguida d'Andalusia, amb 98.700 aturats menys, i la tercera en termes de creació de llocs de treball, per darrere d'Andalusia i les illes Balears.\nA tot Espanya el nombre d'aturats ha baixat en 295.600 el segon trimestre fins a 5.149.000, cosa que redueix la taxa d'atur 1,4 punts fins al 22,37% i la situa en valors de mitjan 2011, mentre que l'ocupació va augmentar en 411.800 treballadors, el major increment des del segon trimestre de 2005.\nEn la comparació entre el primer i el segon trimestre, l'atur va baixar a Catalunya un 4,21%, mentre que en la comparació interanual, el nombre de desocupats va caure en 44.300 persones en el segon trimestre de l'any, un 5,75%.\nQuant a la creació de llocs de treball, el creixement a Catalunya entre el primer i el segon trimestre de l'any va ser de l'1,71%, mentre que si la comparació és interanual en el segon trimestre d'aquest any s'han generat 35.000 llocs de treball més que el mateix període del 2014, cosa que suposa un 1,15% més.\nLa taxa d'atur a Catalunya continua sent superior en el cas de les dones, amb un 20,11%, davant un 18,20% en el cas dels homes.\nAmb tot, Catalunya té una posició millor a la mitjana espanyola tant en desocupació (3,27 punts menys, atès que la mitjana estatal de taxa d'atur és de 22,37%) com en taxa d'activitat, que és del 62,71%, un total de 2,92 punts més que la mitjana estatal.\nLa Generalitat va qualificar de satisfactori el descens de l'atur, mentre que els sindicats UGT i CCOO van alertar que aquesta rebaixa se sustenta en llocs de treball precaris i temporals.\n«Les xifres són satisfactòries, però no som autocomplaents perquè encara hi ha molta gent sense feina i que continua buscant ocupació però no en troba», va afirmar el secretari d'Ocupació de la Generalitat, Joan Aregio, en un comunicat.\nAmb tot, Aregio va posar l'augment de la població activa com a prova que «la confiança de la gent augmenta, perquè veu més possibilitats de trobar feina».\nPer la seva banda, la UGT catalana va explicar la rebaixa de la desocupació per l'inici de la temporada turística i va censurar la «precarietat» del mercat laboral, en què augmenta «la temporalitat, la parcialitat i els contractes de més curta durada».\nSegons el parer de CCOO de Catalunya, la rebaixa de l'atur «es basa» en la precarietat laboral, i aquest sindicat ha advertit que «no hi haurà recuperació econòmica ni del mercat de treball mentre no millori la quantitat i qualitat de la contractació».\nTot i la creació d'ocupació, els experts segueixen demanant canvis legislatius. Economistes i experts al mercat laboral van valorar ahir avui els canvis impulsats en aquest àmbit, però van demanar aprofundir en les reformes per no perdre el guany de la competitivitat i per enfortir la creació d'ocupació.\nL'economista cap d'Economies Desenvolupades de BBVA Research, Rafael Domenech, va instar a aprofundir en les reformes estructurals empreses com la del mercat laboral.\nPer la seva part, l'economista cap de CEMEX, Manuel Balsameda, va destacar la sorpresa positiva que ha donat el creixement d'Espanya en 2015 i, respecte al mercat laboral, va instar a «no inventar la roda tots els dies» sinó a «imitar les coses que ja existeixen» en altres països.


L'exposició més gran de Gaudí feta mai a l'estranger La República\nL’exposició més gran de Gaudí feta mai a l’estranger\nLa capital xinesa ha obert les portes al món de Gaudí. Amb una exposició gegantina, Cosmos Gaudí està atraient milers de visitants al dia. Fins ara, l’arquitecte i artista català era desconegut a la Xina, però sembla que s’hi farà tan famós com al Japó. Les atrevides formes de les seves obres, els colors, les estructures, el moviment de les seves peces, els mosaics i les innovadores formes de decoració estan conquistant els ciutadans del país asiàtic.\nLes obres de Gaudí són universals. El seu ingeni i la seva obra captiven a ciutadans arreu del món. I això mateix és el que ha passat ara la Xina. A la capital, Pequín, s’ha muntat l’exposició més gran fins ara feta a l’estranger sobre l’arquitecte català: “Cosmos Gaudí”. Milers de ciutadans xinesos gaudeixen amb Gaudí.\nPodem dir que els visitants pequinesos estan descobrint a un Gaudí fins ara desconegut al país asiàtic. Ara sembla que seguirà els passos que Gaudí ja va conrear al Japó, on és àmpliament conegut i admirat. Guerrers, dracs i inspiració en la natura provenen, en part, d’un orientalisme que va inspirar Gaudí i que retorna ara a un públic àvid de creativitat. “Cosmos Gaudí” s’endinsa en la geometria del mestre, l’univers que va fer possible les voltes convexes o les columnes de doble gir.


Armari sostenible: tips per a transformar-lo i apostar per la moda ètica\nBy Vanesa17 de febrer de 2021març 19th, 2021No Comments\nConèixer la indústria de la moda, com funciona i quines alternatives existeixen és fonamental per a transformar-la i que a poc a poc la moda ètica i sostenible s’expandeixi. Evidentment, la implicació de les marques és fonamental, però la dels consumidors també, que al cap i a la fi són els que amb les seves compres donen suport o no a un sistema que genera desigualtats a l’altra punta del món. Per això, en aquest article reflexionem sobre el paper del consumidor en la transformació de la indústria de la moda i li donem alguns tips per a tenir un armari sostenible.\nDe nou, comptem amb l’experiència i el testimi de 5 marques de moda ètica i sostenible per a reflexionar sobre aquest tema. Totes elles formen part del directori de #joregalotalentlocal.\nEl paper del consumidor\nPerquè hi hagi un canvi real al món de la moda, el paper dels consumidors és indispensable. Han d’exigir a les grans cadenes que siguin transparents i expliquin qui i com han fet les peces que venen, quins materials utilitzen, com es treballa a les seves fàbriques. També han de prendre consciència del temps i dels processos que requereix aquest sector. Ens hem acostumat a tenir novetats cada 15 dies a les botigues i això no és ni sostenible ni responsable.\nTambé cal deixar de consumir tant i apostar per marques que, de manera conscient i malgrat les dificultats, aposten per un sistema de producció molt més respectuós amb les persones i el planeta. I, finalment, conèixer l’armari i transformar-lo és fonamental en tot aquest procés.\nDiferències entre l’‘slow fashion’ i el ‘fast fashion’\nLes diferències són abismals. Així doncs, ni el disseny, ni la producció ni la distribució tenen punts en comú. Elena Garicano, de Counting Clouds, ho resumeix de manera clara: “el ‘fast fashion’ només té en compte el producte final (bonic a bon preu). I fa el que sigui per a aconseguir-lo sense importar els altres costos (mediambientals, socials…) que són necessaris per a això”.\nDe fet, en els últims anys, són moltes les grans cadenes de moda ràpida que estan començant a introduir petites col·leccions orgàniques per a “netejar” la seva imatge i mostrar el seu compromís amb el planeta. Per què ho fan? Perquè cada vegada més el consumidor vol saber qui ha fet i com ha estat feta aquesta peça que vol comprar. També per a no quedar-se enrere en el canvi cap a una moda més sostenible que estan liderant les petites marques.\nPer això, les petites firmes de moda ètica es desmarquen de manera clara d’aquestes pràctiques per a ajudar al consumidor a què pugui identificar-les: “Marques petites com la nostra no fem ‘greenwashing’ que tan de moda està a les grans companyies. La gran diferència amb el ‘fast fashion’ és que som totalment transparents i podem comunicar com és el nostre procés de producció ja que fem nosaltres mateixos tot el seguiment de principi a fi de les nostres col·leccions”, assegura Meeta Villarroel de Tiralahilacha.\nCom transformar o tenir un armari sostenible\nAconseguir transformar un armari de ‘fast fashion’ en un altre més sostenible, responsable i de proximitat no és qüestió de setmanes. Possiblement es necessiten anys i molt de compromís per a fer-ho per part del consumidor. Per això, els hem demanat a les marques que participen en aquest article que ens donin alguns tips per a aconseguir-ho:\n1. “Pensar dues (o tres vegades) abans de comprar una peça: Amb què la puc combinar? Realment no tinc res semblant? Està feta amb materials de bona qualitat i durarà diversos anys al meu armari?”, ens proposa l’ Elena Garicano de Counting Clouds.\n2. “No atabalar-se. No fa falta tirar tot el que tens a l’armari perquè sigui d’aquestes botigues. Al final cal intentar que tot duri. I pots a poc a poc anar comprant a marques petites que intenten fer les coses d’una altra manera”, ens aconsella María Crisóstomo de Crisálida.\n3. “No acumular tant i donar el que no fem servir. Després, consumir moda ètica”, afirma Mamin Flores de Carmela Caramela.\n4. Andrea Martínez ho té clar: “No et deixis endur per l’impuls de la compra per preu, tria bé i segur que pots comprar menys però d’una forma més responsable. Si vols tranformar el teu armari perquè sigui més sostenible, treu-li el màxim partit a totes les teves peces i a mesura que s’hagin d’anar renovant pensa en les petites marques”.\n5. “Tria bé, compra menys i fes-ho durar! Buscar sempre marques que siguin transparents i produeixin de manera ètica i sostenible. Comprar menys però de millor qualitat. Reusar i transformar el que ja tenim per a donar-li una segona vida i comprar de segona mà” és la proposta de Meeta Villarroel de Tiralahilacha.\nEsperem que amb aquests tips puguis començar a transformar el teu armari. Perquè aconseguir que la moda deixi de ser la segona indústria més contaminant del planeta també depèn de les decisions de compra individuals que totes fem com a consumidores.\nEn aquest article han aportat la seva experiència i visió 5 signatures de moda ètica i sostenible. Concretament, Counting Clouds, Crisálida, Carmela Caramela, Andrea Martínez i Tiralahilacha, totes elles marques adherides a #joregalotalentlocal. Les trobaràs a l’apartat de moda del nostre directori al costat d’altres marques que produeixen de manera local i a petita escala. Et ve de gust fer-hi una volta?\nANAR ARA A L'APARTAT DE MODA\nConsideres interessant aquest article? Comparteix-lo perquè pugui arribar a més gent. Així cada vegada serem més les que tenim un armari sostenible. I no t’oblidis de sumar-te a la nostra comunitat d’Instagram!\nRebaixes conscients: com practicar-les.\nModa ètica i sostenible: el futur està liderat per les petites marques.\nJoieria sostenible: què és i com identificar-la.\nEl canvi comença amb el joc\nJoieria contemporània, on la tecnologia i l’artesania es troben\nCeràmica artística, l’art de crear amb les mans\nLes bicicletes són per a l’estiu. I els complements, també\nDecoració conscient, què és i com practicar-la\nPrevious PostJoieria sostenible: què es i com identificar-la\nNext PostModa ètica i sostenible: el futur està liderat per les petites marques


Clixés - Diari de Girona\neduardo jordá 05.08.2017 | 01:21\nFa molta calor i tots estaríem més bé a la platja escoltant Despacito –o les simfonies de Brahms–, però hi ha temes que s'entesten a ficar-se en la nostra vida. Aquests dies, per exemple, hi ha hagut una polèmica relacionada amb l'actuació de l'avi de Pablo Iglesias durant la Guerra Civil. Aquest assumpte és rellevant perquè Pablo Iglesias ha construït una bona part del seu discurs polític a força de clixés ideològics relacionats amb la Guerra Civil. Pablo Iglesias va néixer amb la democràcia i no ha conegut la dictadura franquista. No sap el que és entrar en un bar i mirar a banda i banda buscant la presència d'un policia camuflat. No sap el que és escriure una crònica pensant en què dirà el censor (encara que aquests temps sinistres estan tornant). I tampoc sap el que és ser empresonat sense cap motiu, simplement perquè un ha estat denunciat pels seus veïns o pel capellà o per un antic company de feina. No, per a res. Ell –igual que molts de nosaltres– no té ni idea d'això. Sort que hem tingut.\nPerò el seu avi, Manuel Iglesias Ramírez, sí que va haver de conèixer tot això: l'odi i la por i l'angoixa i la sang i la mort. Manuel Iglesias era militant socialista el 1936. Va servir en l'exèrcit republicà com a oficial jurídic i va haver de dictar sentències de mort. Si aquestes sentències eren justes o injustes, això no ho sabem, però ell va haver de signar-les perquè era el seu deure, igual que centenars d'oficials franquistes van signar sentències de mort perquè era el seu deure, encara que sabessin en el fons que aquestes sentències eren injustes. Al final de la guerra, Manuel Iglesias va ser condemnat a mort pels franquistes. Però no va ser executat i va passar cinc anys a la presó. Quan va ser posat en llibertat, Manuel Iglesias va entrar a treballar en el ministeri de Treball controlat pels falangistes. I allà es va jubilar. A compte d'aquesta història, alguns periodistes de la dreta han intentat convertir Manuel Iglesias en un assassí o en un xivato (com va entrar a treballar en un ministeri franquista si no va ser un xivato?). Pablo Iglesias, el net, s'ha defensat d'aquestes acusacions en nom del seu avi. I amb raó.\nEl problema és que el cas de l'avi de Pablo Iglesias desmenteix per complet tots els clixés ideològics sobre els quals el net ha construït el seu incendiari discurs polític. El maniqueisme absolut que divideix la història entre bons i dolents no pot aplicar-se al seu avi, com tampoc pot aplicar-se a milers d'espanyols que van viure la Guerra Civil. Si Manuel Iglesias va ser un criminal de guerra, com deien els franquistes, com va ser possible que entrés a treballar en un ministeri després de la guerra? I qui dimonis va donar la cara per ell? No havíem quedat que era un rojo i un criminal?\nPer a Pablo Iglesias, un franquista és una espècie d'homuncle fabricat en un insalubre laboratori neoliberal on s'explota els immigrants il·legals, de la mateixa manera que per a molts periodistes de la dreta un comunista és un homuncle fabricat en els laboratoris clandestins del KGB (o de Maduro o de Putin). Però la realitat no va ser així. Va haver-hi criminals i assassins en els dos bàndols, però també hi va haver franquistes decents i de bon cor, i socialistes i anarquistes i comunistes decents i de bon cor. Antoine de Saint-Exupéry es va trobar a Lleida, l'estiu del 1936, un socialista francès que salvava tots els capellans que anaven a ser afusellats pels anarquistes. I en l'altre bàndol també hi va haver franquistes que van intentar salvar els seus suposats enemics condemnats a mort. El mal pur existeix, és clar que sí, però enmig del mal també hi ha la pietat i la compassió. La vida és així.\nEl més probable és que Manuel Iglesias, el socialista condemnat a mort, hagués conegut franquistes que sabessin que era una persona decent. I aquests amics el van col·locar al Ministeri de Treball. Un Ministeri, per cert, que va aprovar diverses lleis amb les quals Manuel Ramírez, el socialista, hauria d'estar completament d'acord: la llei de l'Assegurança Obligatòria de Malaltia de l'any 1942, per exemple. I la llei de Bases de la Sanitat Nacional, de 1944. Aquestes lleis van establir les bases del que ara és la nostra Seguretat Social i van ser concebudes per falangistes, sí, però també per persones com Manuel Iglesias. Malgrat els clixés ideològics, molts falangistes creien en unes condicions decents de vida per a la classe obrera. I no oblidem que aquestes lleis es van avançar en diversos anys al National Health Service britànic, que va ser creat el 1948 pel govern laborista de Clement Attlee (i que després va rebre el suport del conservador Churchill, cosa que va establir les bases del consens entre l'esquerra i la dreta que va fer possible el millor període històric que ha conegut el món).\nDoncs bé, aquest consens ja existia d'alguna manera en el Ministeri de Treball franquista en el qual estava treballant el represaliat Manuel Iglesias. Ignoro si dir això em farà infringir alguna llei de Memòria Històrica i podré ser multat i empresonat, però la sol·lícita senyoreta Wikipedia hi és i qualsevol pot consultar-la. I ara, després de llegir això, ja podem tornar-nos tots a la cerveseta gelada i al contorneig hipnòtic de Despacito.


El temps no soluciona res - Diari de Girona\nEl temps no soluciona res\nQuantes vegades hem sentit que «el temps ho arregla tot», quan aquesta afirmació en el sentit estricte de les paraules sabem que és falsa. Quan realment el que hauríem de dir és «deixa de fer el que fas (tal com ho fas no dona resultats) o no et preocupis més per aquesta qüestió (que no està sota el teu control) o no pensis o parlis amb aquella persona (s'ha produït un conflicte i aquesta persona està dolguda i no pot o no vol parlar ara amb tu), etc.\nAleshores, per què diem que «el temps ho arreglarà tot» quan no arregla o arreglarà res?\nHo fem sobretot en les nostres relacions personals, perquè sabem que si deixem passar el temps en les nostres relacions laborals, productives, de negocis, d'empresa o polítiques, l'únic que passarà és que el temps ens arrossegarà cap al fracàs traduït en la pèrdua de la feina, de diners, d'oportunitats de mercat, de crítiques dels nostres usuaris o accionistes, de crítiques dels nostres ciutadans, de pèrdua d'electors, de sortida del govern o de no guanyar unes eleccions.\nLes nostres relacions personals properes, familiars, de parella, són molt intenses, molt estretes, molt constants, i el fet de pensar que un «temps» (en què fem o deixarem de fer coses o d'estar junts) pot ajudar a millorar la relació que s'ha vist afectada per situacions de tensions i conflictives intenses, estretes i constants, és perquè momentàniament aquests aspectes negatius de la parella, a través de l'allunyament psicològic i físic, desapareixen, s'eliminen. Però amb aquesta distància física i sentimental també afecta les característiques positives, que desapareixen i s'eliminen durant un «temps».\nÉs a dir, que quan es diu deixar que «el temps ho arregli», el que volem dir és que en aquestes relacions intenses, estretes i constants les tensions i conflictes s'aturin perquè les característiques que identifiquen la relació deixin per un moment d'existir mentalment i de materialitzar-se físicament. És a dir, si no hi ha el dia a dia de la relació, tampoc hi ha el dia a dia dels conflictes de la relació.\nPer tant, perquè això passi, que no és la millor de les solucions, potser d'entrada la menys bona, les persones implicades han hagut de fer alguna cosa i, en conseqüència, el temps no és una causa de la solució, sinó un efecte de les nostres accions en forma d'allunyament i de distància sentimental, psicològica i fins i tot física de les persones.\nDeia més a munt que en una altra esfera de relacions, la frase «el temps ho arreglarà tot» es veu més clarament que no arreglarà res i que costa encara més d'interpretar i d'utilitzar. Potser també es donen les característiques d'intensitat, de proximitat estreta i de constància, però ja no són entre persones directament, sinó entre persones i organitzacions i en les quals no totes les parts comparteixen tots els mateixos interessos. Per exemple, entre els socis d'un club esportiu i el club esportiu i els seus jugadors.\nPenso aquests dies en el FC Barcelona i en la seva derrota en els quarts de finals de la competició europea. Penso en les derrotes successives d'aquests últims anys en les grans eliminatòries, i com els responsables del club han anat dient amb fets i paraules, directament o indirecta, que tard o d'hora «el temps ho acabaria arreglant tot» perquè amb els jugadors ( Messi + fitxatges) i el cos tècnic que tenien, els títols arribarien, i no ha estat així, fins a demostrar que el temps no arregla res. Bé, en aquest cas, davant de la inoperància de les persones responsables del club i de deixar que el temps passi es demostra que no s'arregla res; al contrari, que el temps fa malbé inexorablement les coses (perds els partits) i les persones (envelleix els jugadors).\nAl cap i a la fi, el temps pot jugar a favor nostre si sabem en cada moment quina és la millor opció entre totes les opcions, on deixar passar el temps és la menys millor.


Vam haver d'esperar força per entrar per suposats problemes tècnics. El taller de l'Alicia Caboblanco semblava interessant però es va acabar de manera brusca, sense cloenda i sense sentit, a causa de Ler mais a mala organització. Les artistes molt bé. A la barra no hi havia res per berenar infantil, no estava pensat per la canalla, cosa que sorprèn ja que es tracta d'un festival familiar.\nVam anar a la sessió del dia 8 a la tarda. Tot va ser súper amable i súper plaent. L'espai per a nadons va ser un puntazo perquè va començar tard i tot està pensat perquè petits i grans podem gaudir Ler mais Súper bé vam estar!


Batalla d'Assandun - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEdmund II Ironside (esquerra) lluita contra Canut II de Dinamarca (dreta).\nAshdon o Ashingdon\nResultat Decisiva victòria danesa\nDinamarca Regne d'Anglaterra\nEirik Håkonsson Edmund II Ironside\nLa Batalla d'Assandun va tenir lloc el 18 d'octubre de 1016, entre les tropes de Canut II de Dinamarca i les forces angleses del rei Edmund II Ironside, que va perdre l'enfrontament. La victòria danesa va marcar la fi de la reconquesta d'Anglaterra\nAshingdon hill, camp de batalla.\nEls víkings van començar a conquerir territori anglès a partir del 865, quan el gran exèrcit pagà va arribar a les costes angleses amb la intenció de colonitzar l'illa. Al voltant del 900, els danesos ja controlaven dos terceres parts d'Anglaterra o Danelaw, mentre els Anglosaxons resistien al sud del Tàmesi (Wessex i la part occidental de Mèrcia).\nEls enfrontaments entre anglosaxons i víkings no tingueren descans, signant-se i trencant-se diversos tractats de pau. Amb el rei Alfred el Gran, els anglesos semblaren recuperar la iniciativa i i els seus successors començaren a reconquerir part dels territoris perduts.\nCanut, per la seva part, va desembarcar a les costes angleses el 1015, enfrontant-se al descendent d'Alfred Etelred l'Indecís i, a la mort d'aquest, Edmund. Va pactar amb diversos nobles anglesos que s'oposaven a la dinastia anglosaxona i va posar setge a Londres. Edmun va resistir i va rebutjar els danesos, però necessitava imperiosament trobar reforços i va decidir abandonar la ciutat.\nPerò els espies de Canut el van localitzar i els danesos van caure sobre l'exèrcit d'Edmun provocant moltes baixes i desercions, entre elles la del noble Eadric Streona, a qui posteriorment es va acusar d'haver pactat amb Canut.\nDesprés de la derrota, el rei Edmund II es va veure forçat a signar un tractat amb Canut pel que li donava control de tota Anglaterra, excepte Wessex, i pel que quan un dels dos reis fos mort, l'altre i els seus fill heretarien la totalitat del país.\nEdmund va morir el 30 de novembre i Canut es va convertir en únic sobirà al mateix temps que, per primer cop, Anglaterra es convertia en un únic territori tal com la coneixem avui.\nLa Crònica anglosaxona.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Batalla d'Assandun\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Batalla_d%27Assandun&oldid=18755292»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 23 ago 2017 a les 19:41.


Amics arbres · Arbres amics: Disfressats d’arbres fruiters\nAl carnestoltes de l'escola Tomàs Raguer de Ripoll\nA Educació infantil de l'escola Tomàs Raguer de Ripoll cada curs tenim un arbre amic. Així coneixem el seu nom i les seves característiques.\nAquest any, per carnestoltes, els nens i les nenes, de parvulari de l’escola ens hem disfressat d’arbres fruiters per commemorar l’any internacional dels boscos. Hem buscat informació en aquest bloc, Amics arbres • Arbres amics, per fer-nos càrrec de la importància que tenen els arbres a la nostra vida. Ajuden a netejar l’aire, ens serveixen per obtenir el paper, medicaments, i és la casa de molts animals...\nCom podeu veure en alguna foto, tots els arbres del pati tenen el seu nom penjat, així els coneixem i observem les seves característiques.\nMagda Caula Orriols\nPosat per Francesc Mas i Castanyer a les 21:14\nM´agraden aquestes iniciatives que ensenyen a estimar els arbres als nens.\nJa,ja, jo també havia sigut patufet a Ripoll, i anava parvulari Daina !\nPer a mi aquesta noticia m'és entranyable. D'una banda el fet de que s'ensenyi els vailets a estimar els arbres en un lloc on no se'n pateix la seva mancança és potser una iniciativa doblement lloable. A vegades sembla més fàcil educar en el respecte i l'apreci per allò que és un bé escàs i no pas “per se” per ell mateix vull dir. I diu molt dels educadors d'una petita escola que en la qual s'ensenya en uns valors d'aquells que en podriem dir irreductibles.\nD'altra banda La Carme no sap que som parents. Jo coneixia els seus avis d'Agafallops: en Ramon ( que era cosí de l'avi Cinto ) i la Rosita !\nUn altre dia ja parlarem de com menar els arbres d'una escola...


"Pasapalabra" inicia la seva tradicional "lluita de campions" - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'espai emetrà a l'estiu una programació especial amb la participació dels millors concursants\nL´actual campió, David, participarà en els especials com a convidat mediaset\nEl programa de Telecinco Pasapalabra inicia avui i fins al 2 de setembre la programació especial d'estiu amb les tradicionals lluites de campions. L'espai que presenta Christian Gálvez ha preparat per a aquesta temporada estival l'emissió d'un seguit de programes especials en què tornaran a competir els concursants que han demostrat més destresa en el programa.\nEl concursant David Leo García, que suma més de 80 programes invicte, agafarà un descans com a aspirant per participar com a convidat en alguns d'aquests programes especials. No tornarà a competir fins al 5 de setembre, quan Pasapalabra torni al seu format habitual, i llavors intentarà aconseguir El Bote, que acumula un total d'1.542.000 euros.\nLa lluita de campions suposa una nova oportunitat d'aconseguir El Bote, amb un import inicial de 6.000 euros,per als millors concursants que aquesta temporada han passat pel programa: Cristina Ameigeiras, Javier Granda, Pilar Fernández, Luis Martínez i Francisco Javier Pazos. Cap no va aconseguir en el seu moment acabar El rosco i endur-se el gran premi.\nA més de David Leo García, alguns dels campions més mítics del programa, com Susana García, Rafa Castaño o Laura Gonzalo, participaran també com a convidats en aquestes edicions especials per ajudar els concursants en les diferents proves.\nEl concurs acumula nou temporades de lideratge en la seva franja d'emissió, amb una mitjana del 18,1% de share i 2.261.000 espectadors.


Els encants de Girona\nLes nostres instal·lacions es troben a Roses i Llançà, tres destinacions de la Costa Brava on podràs gaudir de meravelloses platges, barris amb encant i una variada oferta turística. A més, els voltants l’esperen amb localitats de parada obligada, com Figueres, Cadaqués o Girona.\nROSES Poble d'essència mediterrània i de marcada tradició turística i marinera. està situada en un entorn de riquesa paisatgística i natural inigualable a nord de la Costa Brava\nEmpuriabrava a 5 km de Roses passa per ser una curiosa urbanització amb canals d'aigua navegables, que recorden Venècia. Té com a activitat principal el paracaigudisme, sent en aquesta activitat un dels centres més importants del món en nombre de salts.\nCadaqués a 20 km de Roses, és un lloc reservat, tímid, entranyable. El seu casc antic és realment agradable, amb carrerons estrets i costeruts, es van construir amb pedres recollides a la riba de la mar.\nPort Lligat és un petit poble mediterrani al terme municipal de Cadaqués, situat en una cala de el cap de Creus, Espanya. Aquest lloc és conegut internacionalment per ser el lloc de residència de Salvador Dalí. Pel que va ser casa avui es pot visitar la Casa Museu Salvador Dalí.\nAquest magnífic poble és famós per les ruïnes gregues i romanes conegudes com La Ruïnes d'Empúries que recomanem visitar. El recorregut que hi ha com passeig que separa l'Escala a Empúries, et quedes embadalit amb el mar, cales de somni amb les ruïnes gregues.\nEntre Sant Martí d’Empúries i l’Escala trobeu un dels jaciments arqueològics més importants de Catalunya. Gràcies a l’antic port, les successives ciutats grega (Emporion) i romana(Emporiae) van ser la porta d’entrada de les cultures clàssiques a la península Ibèrica. El Museu d’Arqueologia us sorprendrà amb alguns dels objectes descoberts durant les excavacions.\nAquesta petita vila és triada pels turistes per la qualitat i la tranquil·litat que es respira i per les seves aigües blaves, transparents i molt tranquil·les, el que és d'agrair per a les famílies amb nens


Serveis dEmpresa de Sabadell Devolució de l'IRPF de la prestació per maternitat - Serveis dEmpresa de Sabadell\nEl Tribunal Suprem ha dictat una sentència en què considera que les prestacions per maternitat rebudes de l’Institut Nacional de la Seguretat Social (INSS) durant el període de baixa, han d’estar exemptes en l’IRPF, sense distinció de l’òrgan públic de què es perceben.\nSi vostè va percebre una prestació pública de la Seguretat Social pel naixement d’un fill en algun dels anys 2014, 2015, 2016 o 2017, o en diversos, té dret a reclamar a l’Agència Tributària la devolució de l’impost sobre la renda de les persones Físiques (IRPF) que Hisenda el va retenir en la seva declaració de la renda. Com fer-ho? Per començar, no hi ha pressa, té de termini fins al 30 de juny de el 2019.\nI per què només puc reclamar els últims 4 anys?\nLa sentència del Suprem no té caràcter retroactiu, és a dir, no obliga l’Estat a retornar tots els IRPF cobrats de manera indeguda per les prestacions de maternitat percebudes al llarg dels anys. No obstant això, segons el que disposa la Llei general tributària, l’autoliquidació de l’IRPF té un termini genèric de prescripció de quatre anys, que comencen a comptar de l’endemà de la finalització del termini de presentació de les declaracions, i si la declaració es presentar fora d’aquest termini, des del dia següent a la presentació. D’aquesta manera, les reclamacions de l’exercici 2014 podran realitzar fins al 30 de juny de el 2019.\nHo és si va percebre una prestació pública de maternitat en algun dels anys 2014, 2015, 2016 o 2017, o en diversos. Ull, que això implica que el seu fill pot haver nascut en qualsevol moment des de la tardor de 2013, sempre que hi hagi gaudit d’alguna de les 16 setmanes del permís en 2014.\nPer descomptat, cada contribuent presenta un cas particular, i hi ha excepcions. Per exemple, “les dones que percebien nòmines per sota dels 14.000 euros anuals pràcticament no es veuran beneficiades, per absència de retencions a compte de l’IRPF, així com aquelles a les que ja se’ls hagin tornat totes les retencions, excepte a les mares les declaracions els va resultar a ingressar “.\nI si sóc pare?\nLa sentència no fa referència en cap moment a les prestacions de paternitat, pel que Hisenda ha consultat a la Direcció General de Tributs i està a l’espera de la seva interpretació, per determinar si la prestació que perceben els pares durant les quatre setmanes de baixa paternal també cal considerar-les exemptes.\nDe moment, sembla clar que podran reclamar els pares que compartissin el permís de maternitat (les mares poden cedir fins a 10 setmanes) i tot apunta que també podran fer-ho pel permís de paternitat. Fonts del Ministeri d’Ocupació han confirmat a La Informació que la Seguretat Social ja ha deixat de retenir l’IRPF, tant en les prestacions de maternitat com en les de paternitat. Però, insistim, és Hisenda qui ha de pronunciar-se respecte a les devolucions.\nHi ha diversos procediments per a executar la reclamació, alguns més feixucs per al contribuent, per la qual cosa Serveis d’Empresa Sabadell recomanen esperar que l’Agència Tributària s’implanti una eina informàtica que agiliti al màxim el procés, cosa que, previsiblement, passarà aquesta mateixa setmana .\nS’està treballant en un formulari per facilitar la tramitació de la devolució. En ell, “la persona perceptora de la prestació haurà d’indicar els anys en què ha percebut la prestació i un número de compte bancari de la seva titularitat, on s’abonarà la devolució que sigui procedent”. A més, l’AEAT ha de demanar en cada cas tota la informació precisa per a la resolució del procediment directament de la Seguretat Social, per la qual cosa no serà necessari adjuntar els certificats acreditatius de les prestacions.\nExisteix, en tot cas, un procediment estàndard per a sol·licitar la rectificació de l’autoliquidació en les finestretes d’Hisenda o a través d’internet.\nQuants diners em van a tornar?\nPer fer-nos una idea, la recent sentència del Suprem confirma una anterior del Tribunal Superior de Justícia de Madrid, de juny de 2017, que va estimar el recurs d’una dona i va ordenar a Hisenda que li tornés la quantitat ingressada en l’IRPF de 2013. La contribuent sol·licitava la devolució de 3.135 euros i la seva prestació de maternitat va ser de 11.679 euros.\nDepèn de cada cas. La quantia pot variar bastant segons quin sigui l’import de la prestació rebuda i el tipus marginal aplicat a la resta d’ingressos del contribuent. Per exemple, per a una prestació de 5.681 euros el 2015, la devolució oscil·laria entre 1.000 i 2.600 euros, segons les estimacions.\nPot localitzar l’import de la prestació percebut en les dades fiscals remesos per Hisenda. Si no els conserva en paper, pot consultar-ho a la web d’Agència Tributària, mitjançant el seu certificat digital.\nI si he percebut la prestació aquest any?\nDes de la sentència del Suprem, les prestacions de maternitat -i, previsiblement, també les de paternitat- queden exemptes d’IRPF. Des de dilluns passat, l’Institut Nacional de la Seguretat Social (INSS) ha traslladat instruccions precises a les seves direccions provincials per a l’aplicació de la sentència. D’aquesta manera, les noves prestacions reconegudes s’abonaran sense l’esmentat descompte, i les ja reconegudes i en fase d’abonament es pagaran a l’octubre, també sense la retenció corresponent a l’IRPF.\nDes Serveis d’Empresa Sabadell us animem a reclamar hisenda la devolució d’aquestes quantitats abonades indegudament. I, ens oferim a ajudar-vos per a la realització de la referida reclamació, així com comprovar que l’import que us aboni hisenda és el correcte.


Islàndia, un anhel de gel i de foc - Bicicleta i Manta\nL’1 d’agost del 2010 el Miquel Masoliver va començar una ruta cicloturista d’un mes per Islàndia. Al cap de quinze dies que ell ja fos allà, un amic el va anar a trobar i, junts, van continuar pedalant per aquesta illa remota plena de volcans, glaceres i moltes cosa més…\nQuin recorregut vas fer?\nDurant els primers catorze dies, vaig visitar tot sol el preciós sud (com l’anomenen els islandesos), el parc natural de Thingvellir, les pistes naturals al voltant de la glacera Langjokull, els guèisers, Skogafoss, i les pistes forestals al voltant de la glacera del famós volcà Eyjafjallajökull, que, per cert, feia pocs mesos havia entrat en erupció. En total, uns 700 quilòmetres per pistes i carreteretes secundàries poc transitades.\nAl cap de 14 dies ens vam trobar amb el Raimon a Selfoss i vam enfilar cap a Landmanalogar, on vam fer una ruta a peu d’un dia. Des d’allà, i després de l’intent fallit per arribar fins al nord de l’illa a través d’una carretera anomenada Sprengisandur (“explosió d’arena” en islandès), vàrem decidir invertir els nostres dies fent el sud i deixar el nord per una propera vegada. Des de Reykjavík i en direcció est, vam arribar fins a Jokursarlon, des d’on vàrem començar la tornada passant per Hveragerdi, on vam parar a banyar-nos a unes fonts termals espectaculars abans no agafar l’avió de tornada.\nTravessant l’enèssim riu del dia.\nPer què vau triar aquest destí?\nEl nom d’Islàndia ja està carregat de simbologia, així que si et poses a pensar en un bon viatge cicloturístic, és inevitable que la teva ment et traslladi a un lloc com aquest. I un cop penses en Islàndia com a destí i comences a buscar informació, descartes immediatament qualsevol altra alternativa. (sic)\nQuines bicis i quin material us vau emportar?\nEl Raimon, una Specialized S-Works amb roda de 26” de l’any de la picor, sense suspensions, amb cobertes primes i acompanyada d’un remolc Bob Yak. Jo portava una trek 820 de 14 anys amb alforges, sense suspensions i amb unes cobertes mixtes que em permetien rodar tant per carretera com per pista.\nObservant les vistes de Landmanalaugar\nAl llarg del recorregut, on us vau allotjar?\nMajoritariament en càmpings, que en el fons és com acampar al mig del no res, però normalment hi ha una caseta amb un lavabo i una dutxa.\nI on vau menjar?\nSempre a dins de la tenda, cuinant majoritàriament sopes deshidratades i pasta amb el fogonet. Un dia ens vam regalar un sopar en una casa de turisme rural, on una islandesa guapíssima (sic) ens va servir un plat d’hummus, un taboule, carn de xai i també peix. Vaja, una delícia després de portar més de tres setmanes menjant caldos, ous i espaguetis.\nQuè va ser el millor d’aquest viatge?\nTot va ser fantàstic: la gent autòctona, la naturalesa, els banys en piscines termals naturals, el xai a la brasa marinat amb herbes i oli d’oliva… El Raimon escolliria el tall de salmó fumat de quart de quilo que es va menjar a com un víquing…\nProbablement el fet de no poder travessar l’Sprengisandur degut a les ràfegues de vent que ens impossibilitaven avançar, però, com he dit abans, és l’excusa que tenim per tornar-hi.\nDesprés d’una etapa dura, la remullada de rigor en un dels molts rius d’aigua calenta que hi ha a Islàndia.\nQuines recomanacions donaries a algú que vulgui fer aquesta ruta?\nPortar guants i funda de bivac per la humitat. I si té pensat entrar al centre de l’illa, portar uns pneumàtics una mica gruixuts per evitar enfonsar-se en el fang i en la sorra. Ah, i un paravent pel fogonet és totalment imprescindible!\nPer altre cantó, unes suspensions poden anar bé, però no són del tot necessàries. El que si que cal és carregar-se de paciència, ja que quan el vent ataca ho fa amb molta força i durant molta estona.\nTens algun àlbum de fotos que vulguis compartir?\nAixò tu, carallot.\nEntrada relacionada: Pedalant per l’Himàlia indi\nOne Response to Islàndia, un anhel de gel i de foc\nscapix 04/11/2013 at 23:44 #\nHavia vists les fotos, però remirar-les de nou, un autèntic plaer.


El govern de Berga encarrega un estudi sobre el nou model de la ràdio municipal - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl govern de Berga encarrega un estudi sobre el nou model de la ràdio municipal\nEls grups d'ERC i CIU critiquen l'executiu manca d'informació sobre com està gestionant el projecte\nd.c. 02.02.2017 | 20:44\nL'equip de govern de la CUP de Berga ha encarregat un estudi del nou model de la ràdio municipal segons ha assegurat al ple d'aquest dijous el regidor de Comunicació Francesc Ribera. Els grups d'ERC i de CIU han retret a l'executiu la manca d'informació sobre la gestió d'aquesta problemàtica heretada de l'anterior mandat i també el seu retard en resoldre el futur de Ràdio Berga, una concessió municipal que el govern de CiU no va renovar en el passat mandat per desacords amb el concessionari l'empresa Bifidus Produccions. Des d'aleshores aquesta firma està obligada a prestar el servei d'acord amb les clàusules del contracte i fins que el consistori n' assumeixi la gestió. Amb tot, des del darrer setembre l'emissora no ofereix informatius sinó ràdio formula per la impossibilitat de mantenir el servei atesa la incertesa sobre el seu futur. La resolució d'aquesta concessió està encallada des de fa més de tres anys.\nEls grups d'ERC i CIU han criticat la gestió del govern en aquest tema per la manca d'informació i han demanat aclariments sobre la situació actual.\nEl regidor Francesc Ribera ha dit que es troben atrapats per la legislació que per una banda prohibeix externalitzar la gestió de la ràdio i per l'¡altra i a causa de l'endeutament del consistori no pot assumir-ne la gestió. Tot plegat ha fet que el consistori hagi hagut de tornar " a l a casella de sortida" . Per aquest motiu han encarregat aquest estudi a un professional per veure com sortir de l'atzucac


InfoCultura del 6 al 12 de febrer de 2017\nTaller: “Fotos i vídeos amb el mòbil”\nInformació i inscripcions: A la mateixa biblioteca o per telèfon (977662118). Per a majors de 55 anys. Places limitades a 17 persones.\nAudició de conjunt coral i piano\nLloc: Músics Vendrell (c/ Muralla, 22)\nConferència: “L’Antoni Gaudí més desconegut. Els jardins Artigas de la Pobla de Lillet”\nA càrrec d’Aida Marin\nL’Hora del conte en anglès: “Hellie the Hovercraft Elephant”, a càrrec de Carrie Mortleman\nInformació i inscripcions: A la mateixa biblioteca o per telèfon (977662118).\nObservacions: Per a nens i nenes de 3 a 8 anys (acompanyats d'un adult). Places limitades a 20 menors. Duració aproximada 30 minuts.\nSopar-ball del Dia dels Enamorats (St. Valentí)\nPreu: 10 € socis i 14 € general\nInformació i inscripcions: 626450573 / acextremadura@hotmail.es\nMúsica: Conservatori de Música de Cervera\nInscripcions: “Per què no surt el sol avui?”, a càrrec de Moi Aznar\nSessió de l’Hora del conte per a nadons\nDia de l’activitat: 20 de febrer, a les 18 h\nInscripcions: A partir de l’1 de febrer a la mateixa biblioteca o per telèfon (977662118).\nObservacions: Per a infants de 6 mesos a 2 anys (acompanyats\nd'un adult). Places limitades a 25 infants. Duració aproximada 30-45 minuts


vacances | mecatxis en blog\nPer si algú es pensava que havia inventat les metxes roses als cabells. #llavors #inspiració #natura instagram.com/p/B0JFfyzIK12/… 1 month ago\nUs he d'explicar una cosa.. @ Aurel, Provence-Alpes-Cote D'Azur, France instagram.com/p/BzDeoWUIopV/… 2 months ago\n@JanTerrabastall Ups! Ara he llegit la resta de comentaris. Me n'alegro q estigui solucionat! 3 months ago\n@JanTerrabastall Jo tinc la mateixa i no camina. Lot ser que la tinguis desanivellada? 3 months ago\nRT @7razonesfilm: 📢 ¡MAÑANA ESTRENO! 📽 #7Razonesparahuir se podrá ver en 25 salas de las principales ciudades de España. Aquí las tienes 👇… 4 months ago\nAgost 5, 2010, 11:27 am\nÉs curiós el tema de les vacances.\nAntigament les vacances eren un luxe. La pagesia no podia (molts cops encara no pot) fer mai vacances. Els animals requereixen menjar cada dia i les terres cal treballar-les contínuament. A l’hort, quan no hi ha un all hi ha una ceba…\nEn definitiva, que només els rics feien vacances. Per no dir «marxar de vacances»! Molt poca gent es podia permetre anar de vacances. Quan va aparèixer el 600 alguna gent devia passar el dia a la platja. Ni pensar a pagar un hotel i els càmpings no existien pas!\nMeravellosos anys 60 que van fer descobrir el turisme de sol i platja. Els estrangers nòrdics venien a explicar-nos el que eren les vacances (i els biquinis, i els amants d’estiu, i com n’és de bona la sangria, …).\nAls 80 la gent es va llançar a compar-se la segona residència, prop de la platja. Xalets en deien. Allà passaven el mes de vacances. La resta de l’any restava desocupada, creant deserts amb dunes de totxanes i palmeres descuidades. Les vacances deixaven de ser un luxe per passar a ser un dret. Tothom te dret a passar uns quants dies fora de casa, no?\nAmb l’entrada dels segle 21, les vacances passen de ser un dret a una mena d’obligació, gairebé moral i cal marxar com més lluny millor. Tothom pot agafar un avió, o fer un creuer. La fotografia digital converteix la tornada de les vacances en un calvari on, en comptes de passar el rosari, cal repassar els centenars o milers de fotografies per tal d’escollir quines són les bones, o senzillament mostrar-les totes als nostres amics, en llarguíssimes tardes de cap de setmana.\nLa dècada dels 10 es presenta com la dècada on les vacances entraran al catàleg dels drets humans. Ja sento per la televisió la quantitat de gent que, en perdre la feina, han perdut la possibilitat de marxar de vacances (pobrets) i ens demanen que plorem desconsoladament la seva desgràcia. S’hauran de passar el calorós més d’agost a la seva trista ciutat. Com que no tenen feina, no tenen vacances. Segur que inventen una mena d’Inserso, subvencionada pels governs, destinada a que els aturats puguin sortir de vacances, encara que només sigui 15 dies. Que no els agafi estrès…\nI quin problema hi ha de passar-les a la ciutat? Hi ha moltes ciutats on fan un munt d’activitats. La qüestió és tenir un bon ventilador com amic.\nComentari per tictactoe Agost 5, 2010 @ 3:49 pm\nI si a la ciutat no hi fan activitats, te les organitzes tu,dic jo!\nComentari per mecatxis Agost 23, 2010 @ 9:19 am\nLes vacances segueixen el patró de tota la resta: tenir, comprar, consumir (i jo més que tu) Jo potser no hauria de parlar del tema (pq m’encanta viatjar i si pogués ho faria més), però en part estic d’acord amb el teu raonament. Per una banda em sembla bé que la majoria de gent tingui accés a la possibilitat de viatjar i que això no només estigui reservat a alguns (debat sobre la sostenibilitat del planeta apart ), Però ja he deixat la idea innocent de pensar que si la gent viatjava obriria la seva ment i es tornaria més tolerant i perdria la por a allò desconegut. ( he vist massa gent que viatja pq si i li és absolutament igual on va . No té cap mena d’interès pel lloc, només li interessa el fet). I no tenen cap mena de respecte pel lloc on van ni pels costums de la gent autòctona.)\nI encara em faig creus que hi hagi gent que demani crèdits per fer viatges. Entenc que cadascú té les seves prioritats… Però potser no cal estirar més el brça que la mànoga, no?\nEstem perdent l’oremus….\nComentari per Anna Agost 5, 2010 @ 5:43 pm\nExacte Anna. El més important és fer-se la fotografia. Com a les trobades de polítics. Jo això dels crèdits tampoc no ho entenc. És com estalviar però a l’inrevés i molt més car.\nComentari per mecatxis Agost 23, 2010 @ 9:21 am\nI si ja no en fas,també et miren com un ser estrany^-^…\nComentari per maria Agost 5, 2010 @ 8:07 pm\nO ho fan amb compassió. Pobreta…\nComentari per mecatxis Agost 23, 2010 @ 9:22 am\nanna, estic d’acord, però no seria el mateix, tornar a la feina i dir que has anat a Nova york i mig país mes, que dir que t’has quedat a casa (alguna sortida petita, dos dies platja com a màxim). Hi ha gent que tan li és pagar les vacances durant l’any.\nComentari per Alba Agost 6, 2010 @ 6:11 am\nAlba, no seria més lògic (i econòmic) estalviar durant l’any per anar de vacances? Surt més barat comprar una guardiola que pagar els interessos d’un crèdit. És com aquells que paguen una tele a crèdit. No és millor estalviar per comprar-se la tele?\nComentari per mecatxis Agost 23, 2010 @ 9:24 am\nJo dec trencar una mica el teu perfil: tinc hort, no tinc feina, ni gaires duros,… però tinc unes ganes enormes de conèixer món… així q jo soc de les q NECESSITO marxar… No pateixis, ja no t’ensenyaré les súper fotos q farem per Rússia, no voldria avorrir-te… ;o)\nComentari per Maite Agost 12, 2010 @ 11:03 am\nA Russia? Russia és molt gran. És com dir: me’n vaig de vacances a Amèrica central. No és el mateix Mèxic que Panamà.\nEl que agrairia és que en fessis una tria de fotos que no superi el centenar 😀\nComentari per mecatxis Agost 23, 2010 @ 9:26 am\nEn definitiva, les vacances son per relaxar-te i treure’t de la rutina diaria de cada dia. Si pots marxar per desestretar-te d’una gran ciutat o el que sigui, a un lloc tranquil pots ser el més feliç del mon. NO cal anar-te al caribe per disfrutar d’unes platjes autentiques com diu la gent, et quedes a espanya a menorca pex i ja està i sino a la costa daurada. Ni tampoc cal dir que t’has anat a New york, islandia, etc per dir mira he estat aqui o he estat en creuer i mira mira estic tope moreno!! Total potser si tens 10 dies de vacas al final acabes més estressat visitant i mirant tantes coses que al final arrives pitjor a la feina (això si has visitat o fer rutes com cal, no anar a un lloc a la altre banda per emborrar-te que per això et quedes aqui). Per tant, jo ara quan torni a la feina i la gent digui que ha estat a pekin o pokon, dirè que molt bé pero jo he estat descantsant entre casa meva i casa el pares de la platja. I que? PUes m’ho he passat molt bé fem coses que no vaig mai perque no tinc temps, com llegir bons llibres, dedicar-me temps, pintant, etc. i recargant piles. Per tant, ningu estar obligat a anar de vacas a no se on de la altre punta del mon perque abans no es sortia dels pobles i sortir al poble del costat era tota una aventura.\nPer no dir, desprès que tota aquesta gent despres es queda estalviant tot l’any per anar-se’n no se on, si es que no demanar crèdits, no menjar aliments de qualitat i te la casa feta una polziga i amb armaris de les escombraries ajaj per dir algo.\nComentari per thertux Agost 29, 2010 @ 6:03 pm


Rajoy publica el 3 de desembre el seu llibre sobre la seva etapa com a president\nRajoy publica el 3 de desembre el seu llibre sobre la seva etapa com a president del Govern\n«Podreu conèixer la meva visió personal d'uns anys decisius», ha dit a Twitter\nMadrid - Dimecres, 30/10/2019 - 13:16\nMariano Rajoy ha escrit un llibre sobre la seva etapa a la Moncloa que pretén ser una «crònica personal» d’uns anys «difícilment oblidables» i d’un moment que, va ser, segons subratlla el mateix expresident del Govern, «qualsevol cosa menys intranscendent».\n‘Una España mejor’ (Plaça & Janés) és el títol d’aquest llibre en què Rajoy relata moments decisius com l’amenaça del rescat de la UE, l’abdicació del rei i la crisi a Catalunya, que ocupen, segons subratlla l’editorial en un comunicat, un lloc destacat a les seves pàgines.\n«És la meva crònica personal d’uns anys difícilment oblidables, anys en què Espanya va córrer seriosos riscos, i de com els vaig viure des de la Presidència del Govern», assenyala Rajoy.\nA partir del 3 de desembre podreu conèixer la meva visió personal d’uns anys decisius en la història d’Espanya. pic.twitter.com/8ZqgTO09PY\nL’expresident admet, així mateix, en el pròleg del llibre que no ha volgut que, com li ha passat al llarg de la seva vida política, «altres» parlin per ell o li atribueixin paraules que no ha dit.\n«Després d’haver-ho valorat amb deteniment, vaig rectificar les meves fundades prevencions contra aquesta incursió al món de l’escriptura i vaig arribar a la conclusió que la responsabilitat d’haver governat Espanya m’exigia també el deure d’explicar la meva versió d’aquesta part de la nostra història en comú», apunta. Un període del qual «es pot dir qualsevol cosa menys que hagi sigut intranscendent», conclou l’expresident.\nFa uns dies, en una conversa informal amb els mitjans després de presentar el llibre de l’exministre Jorge Fernández Díaz, Rajoy confirmava que tenia gairebé a punt el seu llibre i ironitzava sobre el fet que encara no tenia ningú que l’hi presentés.\nRajoy i González demanen generositat als partits per recuperar l'estabilitat\nLa despesa per a expresidents augmenta un 25%, fins als 298.320 euros


“No és cap novel·la negra ni tardomedieval”, bromejava Jordi Nopca, murri, ahir al matí, en roda de premsa. Acostumat a cobrir premis literaris de tota mena, ahir, en canvi, era ell qui seia a la taula dels guanyadors amb La teva ombra, una obra que ha madurat a foc lent i que finalment ha merescut el primer Premi Proa de Novel·la, dotat amb 40.000 euros. El llibre sortirà a la venda el 20 de novembre.\nFent un esforç per intentar resumir-ne el contingut sense fer cap espòiler, el periodista cultural del diari ARA, coordinador del suplement Ara Llegim, va prosseguir: “És una història que s’aguanta sobre la infidelitat i la venjança, que a la nostra societat estan connotades negativament, i ja des de l’escola ens ensenyen la idea que el contraatac està penalitzat”.\nEntrevista a Jordi Nopca: “Som la generació de la submissió”\nDesprés de deixar clar que ell té una germana petita, i que ella segur que “se n’alegra molt” del seu premi, va abordar el tema dels protagonistes del llibre: dos germans que es porten tres anys (com ell amb la seva germana) i tenen històries pendents per resoldre. Comença el relat el germà petit, el Pere, que explica l’estiu del 2011, amb el Sónar i les trobades amb les parelles, un relat que es connecta amb el passat i després es projecta cap al futur, abastant un període que va del 2009 al 2014. “El germà gran, el Joan, que té 18 anys (com jo aquell estiu), té la seva versió dels fets i els explica com una confessió, uns fets foscos...”\nUna foscor que no està renyida amb el riure aquell de biaix, ja que –seguint l’estela de l’hilarant El talent (Labreu, 2012), la seva novel·la debut–, Jordi Nopca va advertir que La teva ombra també és divertida: “Un dels fets que em porta a escriure és aconseguir fer somriure i alhora esfereir, espantar”. No cal oblidar que un dels seus referents a nivell cinematogràfic –tal com ell mateix va explicar– és la pel·lícula Gremlins, una de les poques coses que uneix els dos germans, i que el novel·lista veu com una pel·lícula de terror amb una bona dosi de crítica política i molta ironia.\nUna relació ambigua\n“Psí... no”, respon quan li pregunten si els dos germans tenen una bona relació. “De fet, és una història de rivalitats i estic convençut que la percepció de la vida canvia molt segons els germans que has tingut, i si has sigut el petit o el gran”. Fins i tot va estar fent una petita investigació per veure com se senten els petits, ja que ell és el gran. Sigui com vulgui, en Pere i en Joan tenen en comú haver crescut en un mateix pis, a la Zona Franca de Barcelona, i haver vist construir la Ciutat de la Justícia, un aspecte –aquest sí– autobiogràfic. “Els he posat a la mateixa casa on vaig créixer jo, però per transformar-la”.\nSi bé al recull de contes Puja a casa, amb què va guanyar el premi Documenta el 2014, Nopca va retratar la cara més dura de la crisi a Barcelona, en aquesta novel·la, que té vora 500 pàgines i en la qual ha treballat durant gairebé sis anys, els protagonistes no pateixen en la pell els estralls de la precarietat sinó que han estudiat les seves carreres sense problemes econòmics. Un vol estudiar cinema, però finalment, quan s’adona que no se’n sortirà, estudia antropologia. L’altre, el gran, magisteri, empès per la seva vocació altruista d’ensenyar. Una de les xicotes, la Kate Longmoor –pseudònim amb el qual va presentar la novel·la– és el personatge que “més estima”, mentre que la Laura, una noia que ha estudiat econòmiques i xinès i treballa de periodista, “és el personatge amb el qual em sento més identificat”.\nLa intimitat de l’antiheroi\nEn la novel·la –i sobre això en va parlar Xavier Pla, portaveu del jurat, integrat per Vicenç Villatoro, Nelleke Gell, Josep Lluch i Clara Queraltó– apareix retratat el món dels premis literaris, concretament el Josep Pla, que Nopca coneix de prop per haver-lo cobert informativament durant uns quants anys. Xavier Pla va explicar, a més, que el jurat va optar per la novel·la de Jordi Nopca “de manera immediata”, distingint-la d’entre 63 originals presentats: “És una espiral narrativa que atrapa el lector, un calidoscopi que mostra una història des de diversos angles, una sala de miralls on tothom es veu reflectit i no tot té la seva ombra”, va dir per encendre el cuquet de la curiositat.\nL’estil –allò indefinible i que suposa la marca de cada autor– és un dels punts clau de La teva ombra. Per al mateix autor ha sigut un “repte” posar-se en la pell de cadascun dels germans, que narren la “veritat” dels fets segons el seu punt de vista. A través de l’estil emergeix la personalitat: el germà petit “es pren la vida amb l’alegria que el germà gran ha perdut”. Segons el novel·lista, “el petit, quan escriu, ho fa des de la ferida, perquè ha patit alguna afronta, i el gran ho fa des del sentir-se enfadat, des de l’agressivitat”. Així, mentre un és “tranquil i bonhomiós”, l’altre és “calculador i complex”. I aquí Nopca sentencia: “De vegades la complexitat i la fragilitat van lligades”.\nUna novel·la internacional\nSi bé Barcelona és l’escenari principal del llibre, com a El talent, a Jordi Nopca li agrada acompanyar els personatges de viatge, i aquí els segueix per Espanya, el Regne Unit i França. Si bé sí que apareix el context polític, els dos personatges se’l miren a una certa distància. “No parlo del Procés perquè psicològicament els dos germans fugen del context polític. La seva vida íntima és massa potent perquè l’enterboleixi la política”. En canvi, sí que hi apareixen pares, mares i àvies. “Tenia la voluntat d’explicar com canvien les nostres relacions. Aquí els dos protagonistes, heterosexuals, coneixen les seves parelles en persona, però després es plantegen fer-ho per telèfon i apareix el Tinder, però poques vegades”.\nJordi Nopca (Barcelona, 1983), format en periodisme i literatura comparada, va dedicar un any a estudiar els escriptors russos: “Tenia molt clar que d'entrada preferia Tolstoi i ho vaig llegir tot d’ell, un autor que representa l’ordre i la llum, però després vaig tornar a Dostoievski i a Crim i càstig, que ha sigut un referent clau en aquest llibre”. Entre bromes sobre la seva tasca de periodista, que l’obliga a deixar per a l’estiu els llibres gruixuts, Nopca va confessar que s’havia amarat del cicle de Karl Ove Knausgard per “entrenar la veu en primera persona i veure què es pot fer i què no”, o Philipp Roth, de qui lloa El teatre d’en Sabbath. Altres referents són el novel·lista anglès Thomas Hardy, concretament Jude, l’obscur (traduït al català per Quim Monzó), perquè tracta de les il·lusions perdudes a la manera d’un Balzac: “Els personatges van perdent la llum que els caracteritza i això ens passa a tots en la mesura que vivim”, va reblar.\nLa consellera de Cultura, Mariàngela Vilallonga, lliurant el primer Premi Proa de Novel·la a Jordi Nopca ahir a la Fundació Tàpies.\n'Les veritats interessades i els cavalls de l’amor', crònica de Toni Vall


Apartment na Ivanova Novosibirsk Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 822 allotjaments a Novosibirsk.\nUlitsa Ivanova 3, Sovetski, Novosibirsk, Rússia, 630117 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment na Ivanova\nAl visitar Cherbus', vosté es sentirà com a casa a Apartment na Ivanova, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Apartment na Ivanova asseguren una estada plaentera als seus clients. Els clients de l'hotel poden gaudir de habitació familiar.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, servei de despertador, escriptori, balcó/terrassa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Cherbus', faci de Apartment na Ivanova la vostra llar.


El tortosí del Baix Ebre i l’estàndard - Onada Edicions\nCarles M. Castellà Espuny (Tortosa, 1971) és llicenciat en Filologia Catalana per la Universitat Rovira i Virgili (URV), Diploma d’Estudis Avançats (URV) i diplomat en Ciències Religioses per la Universidad Pontificia Comillas. És professor de llengua catalana i literatura a l’Institut Joaquín Bau, de Tortosa, i professor associat del Departament de Filologia Catalana de la URV al Campus Terres de l’Ebre. Ha publicat recentment Cultura popular, folklore i etnologia del Baix Ebre. Recull de mots, dites, creences, supersticions, etnotextos (2017), que ha merescut el XVII Premi Ciutat de Tortosa.\nISBN : 978-84-17050-31-3\nIl.lustracions : 139\nRoig Vidal, Joan; Grau Verge, Ferran,\nPrimavera del 38. La guerra a les comarques dels Ports, l’Alt i el Baix Maestrat 20,00€


Cerca totes les ofertes d'hotels a Tambunan Entrada:\n5 ComentarisThe 7 Lodge Tambunan...Habitacions per nit per només43 EUR 22 ComentarisTambunan Inn...Habitacions per nit per només29 EUR Tambunan Village Homestay...Habitacions per nit per només132 EUR Tambunan Rafflesia Hotel...Habitacions per nit per només Més zones a Kota Kinabalu\nDistricte Central de Negocis (293)\nIlla de Manukan (1)\nIlla Gaya (3)\nIlla Sepangar (1)\nParc Kinabalu (3)\nPopular ara mateix a Kota Kinabalu Més venut The Palace Hotel Kota Kinabalu No 1 Jalan Tangki Karamunsing Locked Bag78 Superior amb Wifi reservada fa 8 minuts, Lodge 58 Jalan Gaya Habitació Familiar reservada fa 27 minuts, Red Palm Hostel Jalan Gaya Habitació per a 2 persones sense finestra reservada fa 29 minuts, Le Hotel Kota Kinabalu Lot 15-16 3rd Floor Block B Jalan Tun Fuad Stephens Triple reservada fa 32 minuts, North Borneo Paradise @ Marina Court Resort Condo Marina Court Resort Condominium Superior Vista a la Ciutat reservada fa 36 minuts, Grans raons per reservar amb Agoda\nTambunan és una de les destinacions més visitades de Kota Kinabalu. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Una destinació d'innegable popularitat , Tambunan ofereix una escapada memorable amb els seus famosos llocs i bon menjar. Quan és hora de reservar l'hotel adequat a Tambunan o a qualsevol lloc a Kota Kinabalu, agoda.com ofereix els millors preus. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Simplement entri les seves dates d'estada a la nostra pestanya de recerca per a trobar les millors ofertes d'hotels a Tambunan.\nHotels destacats a Tambunan, Kota Kinabalu\nThe 7 Lodge Tambunan, ubicat a Tambunan, Kota Kinabalu, és una destinació popular per a viatgers....\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Kota Kinabalu, Tambunan Inn és...\nBen posicionat a Tambunan, Tambunan Village Homestay és un lloc ideal d'inici d'excursions a Kota...\nTots els hotels de Kota Kinabalu\nHotels a Tambunan: Tambunan Inn