La Xarxa de Santa Tecla implanta el sistema de confirmació automàtic de visites als CAP de Torredembarra i el Vendrell\nAquests aparells, situats a la mateixa entrada dels centres, tenen un funcionament molt intuïtiu.\nEls dos centres d'atenció primària incorporen lectors de targeta sanitària per facilitar l'accés dels usuaris als centres\nActualitzada 17/06/2021 a les 09:36\nLa Xarxa de Santa Tecla implanta el sistema de confirmació automàtic de visites als CAP de Torredembarra i el Vendrell. L'objectiu d'aquesta acció és facilitar l'accés dels usuaris i usuàries que tenen concertada una visita en aquests centres sanitaris i alleugerir el flux de persones que s'adrecen als taulells d'informació.\nD'aquesta manera, ja no caldrà passar pel taulell per confirmar la visita i saber on es troba la consulta sinó que aquesta acció es podrà realitzar en els punts habilitats.\nTan sols cap apropar el codi de barres de la targeta sanitària o bé del volant de citació al lector situat a la part frontal de l'aparell i esperar que aparegui la confirmació de la visita. Tot seguit s'imprimeix un tiquet amb un codi assignat (únic per a cada usuari) amb el número i la ubicació de la consulta. Un cop a la sala d'espera, caldrà esperar que aquest codi aparegui a la pantalla. També és possible imprimir el justificant de la visita en el mateix moment de generar el tiquet.\nAquest sistema, que ja funciona en altres centres de la Xarxa Santa Tecla, aporta molta agilitat en el flux de persones que hi accedeixen cada dia. Ara s'implanta en dos dels centres d'atenció primària amb més afluència del Tarragonès i el Baix Penedès: el CAP Torredembarra i el CAP Vendrell I.\nComenta el contingut : La Xarxa de Santa Tecla implanta el sistema de confirmació automàtic de visites als CAP de Torredembarra i el Vendrell


L’IUPA lidera un projecte sobre detecció de SARS-CoV-2 en aigües residuals en el marc del conveni entre la Generalitat Valenciana i la Universitat Jaume I de Castelló\n17/02/2021 | IUPA\nL'Institut Universitari de Plaguicides i Aigües (IUPA) lidera el projecte de recerca «Seguiment de la pandèmia COVID-19 a través de l'anàlisi de les aigües residuals. Estudi pilot en municipis de la província de Castelló. COVID_Wastewater », en el marc del conveni entre la Generalitat (Conselleria d'Agricultura, Desenvolupament Rural, Emergència Climàtica i Transició Ecològica), i la Universitat Jaume I de Castelló, per a l'execució de projectes de recerca aplicada a recursos hídrics a la Comunitat Valenciana, en l'exercici 2020.\nEl projecte, coordinat pel professor Félix Hernández, director de l'IUPA, té per objecte aplicar els principis i estratègies de l'epidemiologia basada en l'anàlisi de les aigües residuals (WBE) a la identificació i quantificació de material genètic de virus SARS-CoV- 2 en aigües residuals de poblacions de la província de Castelló. Es pretén correlacionar les dades obtingudes sobre el virus en aigües residuals amb indicadors epidemiològics (nombre de casos confirmats, taxes d'incidència i prevalença), i donar validesa a la metodologia usada.\nS'han seleccionat sis poblacions de diferents mides, característiques socioeconòmiques i taxes d'incidència de la malaltia Covid-19, recollint mostres setmanalment durant un període de, aproximadament, 6 mesos. Quatre d'elles (Almassora, Castelló de la Plana, Benicàssim, Vall d'Alba) pertanyen al Departament de Salut de Castelló, i les altres dues (Borriana, Vila-real) al Departament de Salut de la Plana. La inclusió de Benicàssim ha permès avaluar l'impacte del turisme i de la mobilitat de la població a l'estiu.\nEs tracta d'un projecte d'investigació multi-disciplinar per al qual s'ha creat un grup de treball amb experts de diferents àrees: enginyers i tècnics de plantes de tractament (FACSA), microbiòlegs i biòlegs cel·lulars-moleculars per a la detecció de virus per RT -qPCR (R. de Llanos, el M. Barneo, F. Martínez; UJI), investigadors amb experiència en aigües residuals (F. Hernández, L. Bijlsma; UJI) i experts en epidemiologia (M. Rebagliato, UJI; J. Bellido , Salut Pública de la Conselleria de Sanitat).\nS'han analitzat aigües residuals preses a l'entrada de les EDAR (mostres compostes de 24 hores), dues vegades a la setmana, entre maig i octubre de 2020. La detecció i quantificació del material genètic de la SARS-CoV-2 s'ha realitzat mitjançant la tècnica de RT-qPCR. Els resultats obtinguts, expressats com a càrrega genètica (cg/L) del virus a les aigües residuals, estan en concordança amb el nombre d'infectats en les denominades "primera onada" i "segona onada". Per als càlculs epidemiològics en aigua residual, s'utilitza la càrrega diària, expressada com a número de còpies genètiques/dia, usant fins a tres gens per a la seva quantificació (N1, N2, E). La normalització de dades (còpies gen/dia/1000 habitants) permet la comparació entre poblacions i l'avaluació de possibles tendències geogràfiques i en el temps. La informació del cens s'utilitza com a població estàtica, encara que també s'han avaluat altres fonts d'informació que permeten realitzar càlculs estimatius sobre la població dinàmica, com són el valor de la demanda biològica d'oxigen, nitrogen total o fòsfor total. D'aquesta manera, es pot avaluar l'impacte dels moviments de població durant el període d'estudi, el que és important en municipis turístics.\nLes dades obtingudes en l'anàlisi de les aigües residuals s'han correlacionat amb indicadors epidemiològics, corresponents al dia d'inici de símptomes, data de diagnòstic i data de declaració i ingressos, considerant per a cada un d'ells diferents finestres temporals. La millor correlació s'observa al treballar amb la data d'inici de símptomes, amb la qual s'obté una bona concordança amb les còpies/genòmiques detectades en les mostres analitzades. També s'ha treballat amb models de sèries temporals per avaluar l'evolució temporal de la presència i quantitat de càrrega genètica de SARS-CoV-2 en aigües residuals, i comparar-lo amb la incidència de casos per COVID-19, i valorar el possible desfasament existent entre les dues sèries temporals i el potencial caràcter anticipatori i predictiu de la determinació de material genètic de virus en aigües residuals.\nEls resultats d'aquest projecte poden contribuir a l'establiment d'un sistema eficient de vigilància epidemiològica de virus SARS-CoV-2, que permeti conèixer l'evolució de la taxa global d'infecció en una població, i detectar de forma primerenca possibles rebrots de la malaltia. A més, permetrà establir les bases, els avantatges i limitacions, per a futures aplicacions de l'anàlisi d'aigües residuals en el control de malalties.\nEn el marc de l'esmentat conveni amb la Generalitat Valenciana, també es contempla la realització del projecte "Identificació de contaminants emergents a les aigües subterrànies de la Plana de Castelló. Detecció i orígens ", dut a terme en l’IUPA, sota la coordinació del professor Ignacio Morell, amb el suport de l'Institut Geològic i Miner d'Espanya. En aquest projecte s'investiga la presència i comportament de contaminants emergents en la meitat meridional de l'aqüífer de la Plana de Castelló, les possibles conseqüències que la seva aportació contínua pogués tenir sobre els ecosistemes hídrics i sobre la salut pública, i els processos que, de manera natural o induïda, poden atenuar els seus efectes i, fins i tot, eliminar-los


Enciclopèdia onomàstica - So\nJosep Solé Barberà (Llívia, 1913 - Barcelona, 1988)\nAdvocat i polític. La seva família era originària del Camp de Tarragona. Als 16 anys va anar a estudi a Reus. Després passà a Barcelona, per estudiar dret (1931), i s'afilià al Bloc Obrer i Camperol (BOC). Acabats els estudis fou passant de Pere Comas i de Josep Andreu Abelló. El 1934 deixà el BOC, i més endavant fou enllaç sindical proper a la Unió Socialista de Catalunya (USC). Finalment, el 1936 ingressà en el Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC). Durant la guerra fou jutge de primera instància de Reus, però més tard s'allistà i fou comissari polític de batalló. El febrer del 1939 caigué presoner dels feixistes, que el condemnaren a mort. Indultat, restà empresonat fins el 1944, però encara inhabilitat per exercir d'advocat durant molts anys. Un cop tornar a exercir es dedicà a la defensa de presos polítics, com fou el cas de Miquel Núñez, o el procés de Burgos on es jutjava a membres de l'organització basca ETA (1970). Els anys següents fou un dels portaveus públics del PSUC (membre del comitè central), tot i que el partit no fou legalitzat fins el 1977. Diputat a les Corts Espanyoles per la circumscripció de Tarragona, dins les llistes del PSUC (1977-82). Fou membre de la ponència que redactà l'avantprojecte de l'Estatut de Sau (1978).\nJordi Solé Tura (Mollet del Vallès, 1930 – 4.12.2009)\nPolític. Llicenciat en dret a Barcelona, completà els estudis jurídics a París. El 1967 es doctorà amb l'estudi Catalanisme i revolució burgesa, que tot i reflectir fidelment l’ideal de “catalanisme” de la burgesia catalana, oblidava el caràcter minoritari dels “sectors catalanistes” dins la pròpia classe. De la temàtica nacional, també destaquen: Introducción al régimen político español (1971), Ideari de Valentí Almirall (1974), Nacionalidades y nacionalismos en España (1985), Autonomies, federalisme i autodeterminació (1987). També destacà com a traductor i editor d’autors marxistes, especialment Gramsci. Membre de Bandera Roja, s’incorporà amb el sector majoritari d’aquesta formació en el Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC). Dins el PCE-PSUC defensà les tesis majoritàries eurocomunistes, i representà el partit a les Corts espanyoles (1977-82, en fou portaveu del grup), a les ponències de la Constitució espanyola (1978) i de l’Estatut de Sau (1979), i al comú de Barcelona (regidor, 1983-87). S’allunyà progressivament del PSUC i de l’eurocomunisme cap a la socialdemocràcia i el 1989 ingressà en el Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC-PSOE). En aquesta etapa fou Diputat al Parlament, membre del Senat espanyol, ministre de Cultura al govern espanyol (1991-3). El 1976 esdevingué catedràtic de Dret Polític a la Universitat de Barcelona, i en fou degà de la Facultat de Dret (1985-88). El 1999 publicà les seues memòries (Una història optimista).\nJosep Soler Vidal (Barcelona, 1908 - Gavà, 12.12.1999)\nPolític i historiador. Es formà a l'Ateneu Enciclopèdic Popular i als Estudis Universitaris Catalans. El 1928 participà en la fundació del Partit Comunista Català (PCC), que el 1930 s'integrà al Bloc Obrer i Camperol (BOC). Col·laborà als portaveus del Bloc, com ara "L'Hora". Dins el BOC formava part de l'ala més catalanista, i quan la majoria s'integrà en el Partit Obrer d'Unificació Marxista (POUM), optà pel Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC, 1936). Després de la victòria feixista, s'exilià a México (1940), on s'hi guanyà la vida amb el periodisme i treballant als tallers gràfics de "La Nación". La progressiva satel·lització del PSUC respecte el Partido Comunista de España (PCE), van fer que deixés al partit (1942) i s'integrés en el nou Partit Socialista Català (PSC) (1942). Des d'aquest partit donà suport al Consell Nacional de Catalunya, el qual no resistí el fet que els aliats abandonessin el Principat a la seva sort (1945). El 1950 es va disoldre el PSC. No obstant, el 1953 participà en la preparació de la Primera Conferència Nacional Catalana. Creador de la revista "Pont Blau" (1952) també va col·laborar amb "El Poble Català" i fundà la seva pròpia imprempta. Alhora continuà la seva tasca com a historiador amb Pere Fages, descobridor, cronista i governador de la Nova Califòrnia (1953). El 1965 s'instal·là a Gavà, on va entrar a treballar a l'Editorial Montaner i Simon. D'aquesta etapa és l'estudi L'expansió dels cultius gavanencs i la rompuda de les marines (1969), al que seguiren en els posteriors anys diversos estudis sobre la història local (Plet de termes i de pastures entre Gavà i Viladecans, 1981; Itineraris per la història i la natura de Gavà, 1989). Es jubilà el 1977, de forma que va tenir més temps per la seva obra, que dedicà especialment al paper dels catalans a la colonització de Califòrnia: Catalans als inicis de San Francisco de Califòrnia (1988). També ha fet estudis sobre els fonaments del moviment obrer, com l'estudi del socialisme utòpic (Pels camins d'utopia, 1958), del radicalisme (Abdó Terrades. Primer apòstol de la democràcia catalana, 1983).


De secà: els horts d’en Faustino - Agrocultura\nPublicat el 29 Gener, 2007 Seccions:HORTICULTURA\nQuan pensem amb els cultius hortícoles, la majoria els associem al l’aigua, amb sistemes de reg més o menys eficients pel que fa a l’aportació i estalvi del vital element. Els cultius d’en Faustino són l’excepció que confirma la regla: l’hort de secà no sols és possible sinó que és un bon exemple d’aprofitament sostenible dels recursos que hi ha a l’abast.\nAigua i horta acostuma a ser un binomi tradicionalment inseparable, malgrat que sempre hi ha hagut cultius hortícoles, com les patates, que segons els indrets i les condicions climàtiques de la zona, s’han conreat de secà. Però de secà no vol dir sense aigua, sinó que es tracta d’acoblar els règims de pluges de la zona als cicles dels cultius, com es fa amb tants conreus extensius i llenyosos mediterranis com els cereals, ametllers, oliveres, vinya, etc. que han desenvolupat la seva estructura a partir de les precipitacions de tardor i primavera, i que en el cas dels llenyosos el seu profund sistema radicular els permet sobreviure a l’estació seca.\nL’atreviment d’en Faustino va més enllà, ja que a ple estiu es troba el punt culminant de la collita de cultius que com els tomàquets, mongetes o melons, ens costa imaginar-los sense un reg quan el sol pica de valent.\nNascut a Casas de Haro, a la província de Cuenca llindant amb la d’Albacete, en Faustino Moya va viure la seva infància i adolescència imbuït per l’agricultura de secà que practicava la seva família i la majoria de pagesos de la zona. Amb la vinya, l’olivera i els cereals es repartien les tasques agrícoles al llarg de l’any. Però en aquestes terres manxegues, de pluviometria al voltant dels 500 mm/any, es feien alguns cultius hortícoles de secà com patates, mongetes seques, tomàquets i melons.\nAquí es van forjar les seves primeres lliçons sobre fisiologia vegetal i sobre el desenvolupament radicular de la planta segons les disponibilitats d’aigua. La capacitat d’observació, la creativitat i la intuïció pagesa són altres dels atributs que l’han permès adaptar l’agricultura tradicional dels seus orígens als seus horts actuals de secà, on hi cultiva totes les hortalisses amb més o menys èxit, segons la climatologia de l’any.\nAra els seus horts són a Artés (Barcelona), a la casa les Guixeres. Les Guixeres, a més de ser una masia reconstruïda segons els criteris bioclimàtics, abastant-se energèticament a través d’energies alternatives ( solar, eòlica,…), és un bon marc pels invents i la posta en marxa d’activitats innovadores. Aquí només hi porta un any i encara està acabant de conèixer les condicions edafoclimàtiques del tros, i posant-lo a punt després de 15 anys d’inactivitat agrícola. Però per la comarca del Bages fa una colla d’anys qui hi volta, des que va venir del seu poble, ara en fa 24. Al principi dedicant-se a l’agricultura en el seu temps lliure i ara en dedicació quasi exclusiva, amb el projecte d’autoabastir la seva i un parell de famílies més. Així, a més de l’hort també cultiva vinya, olivera, fruiters i cereals. Tot de secà.\nEl mètode no és complicat i amb més o menys passos segons el cultiu i l’època de l’any, es composa de les següents tasques:\n1.- Escampar fems, preferiblement que no siguin frescos i millor si són compostats. Si es pot, aproximadament de 40 a 60 tones/hectàrea el primer any (que la terra quedi força fosca en superfície). Els següents anys potser serà suficient la meitat de la dosi.\n2.- Passar el subsolador a la tardor, fent coincidir les relles del subsolador amb les futures línies de plantació. Actualment no disposa de subsolador i aquesta feina la fa amb l’estripadora.\n3.- Prèviament a la plantació, nova passada de subsolador. Si és el cas de l’estripadora, hi posa la rella de cua d’oreneta per obrir el solc de plantació.\n4.- Sembra/plantació. La distància entre línies la marcarà la distància entre les rodes del tractor, que ara és de 1’5 metres. En el cas de les solanàcies, la distància entre mates serà d’un metre.\n5.- Es canvia la rella de l’estripadora que ha obert el solc, per dues als costats que tancaran el solc on s’hi ha plantat o sembrat.\n6.- Es fa un reg d’implantació, que es reparteix normalment amb bidons i galledes d’aigua, o amb el sistema de què es disposi.\n7.- Fa tantes escardes com cregui oportú per a trencar la capil·laritat i evitar tant com sigui possible la pèrdua per evaporació de l’aigua del sòl, especialment a l’estiu, i també per eliminar les plantes adventícies des de les primeres fases. Utilitza caveguet i binadora de mànec ben llarg per no haver de doblegar massa l’esquena. Sempre que ho requereixi la planta, al fer l’escarda es van calçant les plantes per afavorir un millor arrelament d’aquesta.\n8.- En estius extremadament calorosos com el del 2003 s’hi pot fer un reg de suport, el més abundant possible fins a saturar el sòl d’aigua completament.\n9.- Per collir les patates fa servir una rella arrencadora, i les cull a mà posteriorment.\nAltres aspectes que completen el maneig i aprofitament dels seus cultius són:\n– Fa adobs verds, normalment de tardor. Habitualment en Faustino prefereix fer alguna lleguminosa.\n– Fa rotacions de cultius.\n– En funció del temps fa sembra directa de les plantes i simultàniament fa planter per reposar les possibles baixes.\n– Es guarda les seves llavors seleccionant les de les plantes més adaptades a les condicions seques.\n– Treballa preferentment amb varietats tradicionals, tant de Catalunya com de la seva terra.\n– No entutora, ni poda, ni lliga ni tomaqueres ni cap altre hortalissa: redueix les tasques a les mínimes.\n– No fa cap tractament fitosanitari: té pocs problemes.\n– Guarda les hortalisses que pot consumir en fresc —patates, melons, carbasses, cebes,…— a les estances més fresques i fosques de la casa de les Guixeres.\n– Fa conserves amb les hortalisses que no consumeix ni pot guardar en fresc.\nAquest any diu que han collit més de 1000 quilograms de tomàquets de pera, per a fer conserves, d’unes 200 mates, és a dir uns cinc quilos/mata. De les pebroteres, uns tres quilos/mata. Si pensem que després de sembrar no s’hi ha fet cap altre més reg que les escasses pluges que hi han caigut, la producció és més que acceptable. En el cas de les tomaqueres, es podria parlar que el rendiment comparat amb una producció ecològica de regadiu és del 30 al 60%.\nPerò quin és els seu secret? Per què funciona el mètode?\nQuan caminava a la vora d’en Faustino i em mostrava les pebroteres em deia: ”aquestes les he tretes d’un planteraire les quals estaven acostumades a molta aigua i aquelles són les que he tret de les meves llavors, ja seleccionades i acostumades des del principi a poca aigua. Ja veus la diferència”. I sí, es veia una diferència notable. La ufana de les seves em resultava sorprenent.\nAixí, segons ens diu el nostre amfitrió, el pal de paller del seu mètode són dues coses. Per una banda, és vital estimular el desenvolupament radicular en profunditat de les plantes des del primer moment. És a dir, “acostumar“ la planta a buscar l’aigua del sòl i no la que arribaria a través del reg. Sabem que les arrels sempre van a buscar l’aigua allà on sigui, sent aquest un dels principis bàsics de l’adaptació de les plantes a condicions de poca aigua. El contrapunt d’aquesta pràctica seria el reg localitzat, el qual també busca l’estalvi d’aigua, però al fer regs freqüents i poc abundants, les arrels es queden en superfície i s’obtenen plantes molt poc adaptades a condicions seques.\nD’altra banda, un treball en profunditat de 40 a 60 centímetres que permeti l’expansió en totes les direccions de les arrels. A l’altra cara de la moneda hi trobaríem les tècniques de conreu del mínim treball del sòl o la permacultura, que busquen la fertilitat a base de destorbar el mínim l’activitat biològica del sòl per tal de conservar-ne l’estructura i potenciar-ne el treball biològic a través dels seus agents biòtics (arrels, micro i mesofauna,…).\nParal·lelament, altres qüestions que completen el mètode són:\n– Sembra directa sempre que es pugui. És clar que a partir d’una llavor la planta es desenvolupa només si té les condicions adients d’humitat i temperatura, per la qual cosa cal sembrar en bona saó i tenint en compte que un excés de pluja després de la sembra li resultaria perjudicial. D’aquesta manera s’evita el xoc del trasplantament, tot i que també fa un llavorer per a reposar les plantes no nascudes o fallades.\n– L’aportació de matèria orgànica i d’adobs verds, que si bé al principi l’aportació és considerable, després el va minvant, i com ens diu ”si no regues els nutrients no es renten i estan tots disponibles per les plantes” . En aquest sentit creiem que tot i que es cert que la pèrdua de nutrients per lixiviació és mínima, és important reposar matèria orgànica per compensar-ne l’oxidació i mineralització que provoquen les labors i escardes repetides, i afavorir la reestructuració dels agregats del sòl.\n– El marc de plantació molt ampli que permet a cada planta disposar de molt terreny per explorar el sòl per tal de buscar l’aigua.\n– Les rotacions de cultiu, principi bàsic de l’agricultura ecològica i de les bones pràctiques agrícoles.\n– Trencar la capilaritat a través de treballs superficials que evitin al màxim l’evaporació de l’aigua del sòl.\nEn Faustino em comenta que si no tingués tractor podria seguir practicant aquest sistema amb el motocultor, tot i que sens dubte al no ser tant profund el treball de la terra, probablement el rendiment no seria el mateix.\nA tall de conclusió es pot parlar que el sistema és molt eficient pel que fa a l’aprofitament de l’aigua i del perfil del sòl, fet que permet obtenir hortalisses tot l’any amb produccions francament satisfactòries. El secret: el creixement molt profund de les arrels gràcies a “acostumar” a la planta a la poca aigua i a donar-li unes bones condicions a través del treball de la terra perquè aquest creixement sigui possible.\nUn estudi interessant seria poder veure fins on són capaces les arrels d’aprofundir en el sòl en comparació amb d’altres sistemes.\nL’apunt filosòfic final\nA mida que anem xerrant la saviesa que transmet en Faustino ressona dins meu. També el meu cap està embolicat intentant recomposar els coneixements sobre horts i aigua, que avui han trontollat davant de l’evidència. El seu mètode es basa precisament en els mateixos principis que calen per assolir la felicitat que tots anhelem: “per viure no fa falta gaire cosa, només cal aprendre a conformar-te amb allò que tens” ens diu. I jo entenc que allò que li ensenyen les plantes adaptant-se a les condicions que tenen, ho porta a la pràctica de la seva vida. Per ell “ser lliure és millor que sostenir una seguretat econòmica que t’esclavitzi…”, ”avui dia es corre molt però no s’arriba enlloc”. Per això la seva aspiració és l’autoabastament des de la senzillesa que li dóna la terra i els seus cultius.\nM’allunyo de les Guixeres tot donant voltes al que m’acaba de compartir en Faustino. I sento l’alegria que m’ha encomanat el seu cor. El cor d’un home satisfet amb el que fa.\n– obtenció de cultius hortícoles de secà tot l’any;- producció mitja o baixa en funció de les condicions climatològiques de la zona i de l’any;- adaptació del mètode a les condicions climatològiques de la zona;- independència de les disponibilitats d’aigua de la finca- bon aprofitament dels recursos hídrics i edàfics del sòl;- Econòmic pel que fa a inversions en sistemes de reg;- Relativa autosuficiència;- No inverteix les capes del sòl, treballa amb arreus verticals;\n– necessitat de gran superfície de cultiu;- possible efecte negatiu sobre l’estructura del sòl a mig-llarg termini;- utilització de maquinària i d’energies no renovables;- dependència total de les condicions climatològiques;- probablement poc adient per a terres molt sorrenques;\nEls cultius / Època de sembra o plantació\nAlbergínia / Primers maig\nAll sec / Finals octubre\nAll tendra / Agost – setembre\nBleda / Octubre\nCalçot / Primers agost\nCarbassa / Primers maig\nCarbassó / Primers maig\nCeba tendra i seca / Mig octubre\nCol i col-i-flor / Juliol\nEnciam / De gener a octubre sembres o autosembres (del mateix enciam espigat) repetides cada 15 dies a un mes.\nEscarola / Juliol\nEspinac / Octubre\nFaves / 1a: octubre2a: finals gener\nMeló / Primers maig\nMongeta seca / 1a: primers maig2a: mig juliol\nMongeta tendra / 1a: primers maig2a: mig juliol\nPastanaga / 1a: finals gener2a: primers novembre\nPatata / 1a: febrer-març2a: abril\nPebrot / Primers maig\nPèsols / 1a: octubre2a: finals gener\nRemolatxa / Finals octubre\nSíndria / Primers maig\nTomàquet / Primers maig


Andorra i Espanya reprenen els contactes per la negociació de l'acord d'associació amb la UE\nActualitzada 22/05/2020 a les 07:13\nEl secretari d’Estat d’Afers Europeus, Landry Riba, es va trobar ahir de manera telemàtica amb el secretari d’Estat per a la Unió Europea espanyol, Juan González-Barba, per compartir la situació relacionada amb l’emergència sanitària a causa del coronavirus als dos països, així com els elements de cooperació bilateral entre Andorra i Espanya en aquest àmbit. La reunió també va tenir com a objectiu fer un intercanvi sobre la represa de les negociacions per a l’acord d’associació amb la Unió Europea, prevista per al 10 de juny, i avaluar en quina mesura la crisi sanitària i els seus efectes econòmics influiran en les posicions negociadores. Durant la trobada es va pactar reprendre ben aviat els intercanvis bilaterals en matèria sociolaboral que van quedar interromputs per la crisi sanitària. En la reunió també van participar l’ambaixador d’Andorra a Espanya, Vicenç Mateu, l’ambaixadora d’Andorra davant de la UE, Esther Rabasa, i l’ambaixador d’Espanya a Andorra, Àngel Ros.\nRescat a la vista .... la UE s'ha convertit en un sicari, ajudes a canvi de ser hipotecat de per vida.\n#15 ACCENT CRÍTIC\nSuïssa va dir..Potser en comptes de assimilar-nos a la UE, caldria fixar-nos com Suïssa té un model d'Estat d'èxit i sense ser dins de la UE... Bons acords bilaterals amb els seus països de l'entorn i un país fort que no depen de directrius externes.\nSuïssa té una estructura econòmica molt forta gràcies a la robustessa dels seus bancs. D'aquí que tingui la seva propia moneda, amb prestigi i gran valor internacional.\nTambé té una economia diversificada, amb una cultura de democràcia directa que la fa prosperar segons la voluntad del seu poble. Està disn de schengen, EFTA, FMI, Banc Mundial... A més, és la seu d'importants organismes internacionals.\nAndorra, per tamany, capacitat econòmica i influència internacional, no pot aspirar a tenir el mateix estatus que Suïssa per molts tractats bilaterals que faci.\nPotser en comptes de assimilar-nos a la UE, caldria fixar-nos com Suïssa té un model d'Estat d'èxit i sense ser dins de la UE... Bons acords bilaterals amb els seus països de l'entorn i un país fort que no depen de directrius externes.\nAndorra, Nou país d'Europa va dir..Entrar a la UE significaria per Andorra modernització, prosperitat, millores en la qualitat de vida, sense entrebancs per moure's (entre ells els estudiants que van a l'estranger per formar-se) pel continent del qual formem part. Estem envoltats de UE. Els nosetres caps d'Estat en formen part. Ara toca que Andorra agafi aquest tren, per coherència, per evolució. Cal avançar. Quedar-se com estem és caciquisme i precarietat en tots els sentits.\nAmén. Això seria el que tota nació voldria si es perseguís la prosperitat, la modernitat i la presència al món. Ara cal esbrinar si, més enllà del missatge que transmet el Govern, les families ho volen o prefereixen el seu estat rural i feudal.\nACCENT CRÍTIC va dir..Que la UE no és perfecte, tothom ho sap. Que el sistema europeu està podrit? I que diem de l'andorrà?\nQue hem de continuar lliures, com sempre hem sigut? ja em direu quan, si sempre hem tingut dependència econòmica del paisos veïns. I sense independència econòmica, ni som lliures ni sobirans, com alguns pensen que hem sigut alguna vegada.\nEls grans paisos històrics europeus s'han vist forçats a integrar-se en la UE per fer front al nou paradigma polític internacional. Que espereu que faci Andorra?\nLa UE no ens ajuda perque nosaltres tampoc donem gaire a ells, només volem mantenir l'status quo sense aporta ni cinc. Així no s'en va enlloc.\nA veure quants, en la pell de la UE, us mostrariau generosos amb un país que vol canviar tot, per no canviar res, mantenint-se al marge.\nPlenament d'acord. Les quatre families es pensen que Andorra pot ser una país pròsper sent lliure, és a dir sense la dependència que SEMPRE han tingut dels països veïns. Doncs endavant, que tirin amb les seves vaques i que recuperin el contraband i el paradís fiscal. Ara bé, si Andorra vol tenir lloc al món cal humilitat i autocrítica.\nLa UE no es perfecta però de moment és l'única garantia de prosperitat i solvència.\nCreieu que sense l'ajuda de la UE i organismes paral.lels ens en sortirem econòmicament d'aquesta crisi? Obro el debat i agraïré llegir opinions.\nMés bestieses va dir..1.- Ara no és el moment de parlar d'Europa. De fet ni ara ni mai. Obriu els ulls. A Andorra no li interessa ser aplanada per Europa. Petits però lliures, no tant rics, però lliures, menys residents, però lliures, com sempre hem estat.\n2.- Si les negociacions per Europa s'han de fer amb Espanya, encara interessa menys, perque hi perdrem bous i esquelles amb el vestit a mida que ens faran.\nSi fóssim lliures Andorra no necessitaria diners de ningú però no para de pregar. Aquesta llibertat és una engañifa, potser som independents però no tenim sobirania, si la tinguéssim no caldria mantenir un coprincipat, amb una República i un bon Govern se suposa que n'hi hauria prou, però no ens engañem, Andorra té moltes carències i només amb el turisme no pot viure. Sóc d'Andorra de naixement però estimar la pàtria no significa no mirar més enllà i no fer autocrítica. No som Canadà, ni EUA, ni Liechtenstein, ni Mònaco, etc. com per ser un país pròsper i autosuficient. Aquest plantejament sols mostra com l'únic que es vol aconseguir és que quedin les quatre families de sempre, però llavors que no es vengui un tipus de país que no és ni ho vol ser.\n#9 Andorra, Nou país d'Europa\nEntrar a la UE significaria per Andorra modernització, prosperitat, millores en la qualitat de vida, sense entrebancs per moure's (entre ells els estudiants que van a l'estranger per formar-se) pel continent del qual formem part. Estem envoltats de UE. Els nosetres caps d'Estat en formen part. Ara toca que Andorra agafi aquest tren, per coherència, per evolució. Cal avançar. Quedar-se com estem és caciquisme i precarietat en tots els sentits.\n#8 ACCENT CRÍTIC\nQue la UE no és perfecte, tothom ho sap. Que el sistema europeu està podrit? I que diem de l'andorrà?\nSi fossim lliures Andorra no necessitaria diners de ningú però no para de pregar. Aquesta llibertat és una engañifa, potser som independents però no tenim sobirania, si la tinguéssim no caldria mantenir un coprincipat, amb una República i un bon Govern se suposa que n'hi hauria prou, però no ens engañem, Andorra té moltes carències i només amb el turisme no pot viure. Sóc d'Andorra de naixement però estimar la pàtria no significa mirar més enllà i fer autocrítica. No som Canadà, ni EUA, ni Liechtenstein, ni Mònaco, etc. com per ser un país pròsper i autosuficient. Aquest plantejament sols mostra com l'únic que es vol aconseguir és que quedin les quatre families de sempre, però llavors que no es vengui un tipus de país que no és ni ho vol ser.\n10.La propietat espera la proposta dels...


Ildefonso Hernández (epidemiòleg): "El repunt de contagis és un recordatori que el virus continua ací" - À Punt\nIldefonso Hernández (epidemiòleg): "El repunt de contagis és un recordatori que el virus continua ací"\nEl catedràtic de Salut Pública de la Universitat Miguel Hernández d'Elx remarca la importància de ser prudents perquè la pandèmia està lluny d'estar controlada\nIldefonso Hernández, aquest matí, en À Punt\n29 de juny 2021 - 10:53\nEl catedràtic de Salut Pública de la Universitat Miguel Hernández d'Elx, Idefonso Hernández, ha explicat en Les notícies del matí que es difícil dir que estiguem en una nova onada perquè ja es donava per fet que es viurien increments dels contagis. Hernández ha afegit, però, que aquesta situació de repunt de contagis "és un recordatori que el virus continua ací i hem de ser prudents". L'epidemiòleg ha remarcat que el curs escolar no va provocar un repunt de casos, tot i la concentració d'estudiants, mentre que la relaxació posterior sí ha que comportat grans brots.\nEn referència a les mesures que puga prendre aquest dimarts el Consell pel repunt de casos a la Comunitat Valenciana, ha defensat que hi ha mesures que es poden prendre i considera que el missatge cap als ciutadans ha de ser molt "estricte" encara. I sobre el repunt que es viu, l'ha considerat previsible, tot i que ha admés que no l'esperava tan acusat. "Alarma no, però sí intensitat", ha resumit.\nEl catedràtic també ha deixat clar que el virus s'hi quedarà durant molt de temps i que tardarà a ser una malaltia més. La pujada de la incidència "es massa alta", però ha afegit que això no té tant d'impacte sanitari com abans. Per això, ha continuat, cal avançar en la vacunació actual i concloure les franges d'edat que estan en procés. També s'ha mostrat partidari de pensar la vacunació de persones en risc especial. Hernández ha recordat que el Regne Unit demostra que amb una sola dosi no s'hi ha prou per a evitar contagis, en aquest cas, de la variant delta. "És important tancar la vacunació completa", ha remarcat.\nPreguntat pel confinament dels joves a Mallorca, el responsable acadèmic ha recordat que està recollit dins el protocol d'actuació de la Covid i que és important trencar la circulació del virus per evitar nous contagis i l'aparició de noves variants. Hernández comprén que la percepció de risc d'aquest grup d'edat és baixa, entre altres qüestions perquè per edat no acostumen a patir conseqüències greus, però ha recordat que en alguns casos sí que es pateixen greus conseqüències i, a més, al seu voltant tenen familiars i persones de més edat, algunes no vacunades. "Un esforç que paga la pena aquests mesos fins que hi haja un percentatge alt de la població vacunada", ha conclòs.


Pèrgola Leaf: Protecció solar lleugera - Ignasi Conillas\nInici Novetats Pèrgola Leaf: Protecció solar lleugera\nMuntatge de pèrgola Leaf doble, un sistema lleuger per protegir-se del sol.\nEls compartim una de les nostres últimes instal·lacions a Sant Cugat del Vallès: Pèrgola Leaf amb cortines enrotllables laterals, una pèrgola lleugera que s'adapta a qualsevol lloc. Ideal per protegir del sol i oferir privadesa en la seva terrassa o jardí.\nEl projecte a detall: Muntatge de Pèrgola Leaf doble amb unes dimensions de 8x4xh2.8 m, Teixit acrílic 300g/m2 i 3 costats tancats amb verticals guia cable tibat. Accionament manual i color estructura gris grafit texturado G900.\nEl model Leaf ofereix personalització amb diferents teixits disponibles i colors d'estructura que s'adapten al seu gust i necessitats.\nGaudi de l'exterior durant tot l'any, contacti amb nosaltres para més informació.


Cuba escollirà diumenge el nou president amb totes les mirades posades en Raúl\nL'Assemblea Nacional del Poder Popular Cubà designarà diumenge el nou president, com també els integrants del nou Consell d'Estat i de Ministres, sense que Fidel Castro hagi deixat clar si serà el seu germà Raúl qui finalment ocupi la direcció de l'Estat. Un dels noms que més sonen és el de Raúl Castro, germà de Fidel, que decidí el 31 de juliol de 2006 cedir-li temporalment els seus càrrecs. Raúl Castro, que fins aquell moment era ministre de Defensa, assumí aleshores les funcions de primer secretari del Partit Comunista de Cuba, president del Consell d'Estat i comandant de les forces armades.\nEls analistes, però, no deixen de banda altres figures històriques com Ricardo Alarcón, de 70 anys, un dels líders més destacats de la Revolució cubana i president de l'Assemblea Nacional des de 1993. Tampoc no s'ha descartat la possibilitat que el successor sigui Ramiro Valdés, de 75 anys, ministre de l'Interior en dues ocasions. En les noves generacions destaquen Carlos Lage, de 57 anys, membre del Buró Polític del Comitè Central del Partit Comunista i vicepresident del Consell d'Estat. També ha aparegut en les travesses el ministre actual d'Afers Exteriors, Felipe Pérez Roque, de 42 anys. És un dels líders més joves de la Revolució, la qual cosa el converteix en un possible successor de Fidel si finalment s'advoca per un canvi generacional.


Com és un curs bíblic? | Preguntes més freqüents\nLLIG-LO EN afrikaans albanés alemany amhàric anglés armeni armeni occidental assamés azerbaidjanés azerbaidjanés (alfabet ciríl·lic) baix alemany bashkir bassa de camerunés batak toba bengalí bicol birmà bislama bosnià boulou búlgar cambodjà castellà català cebuà chabacano chichewa de Malawi chin d'Hakha chitonga chitonga de Malawi chitumbuka chol chuvash cibemba cinyanja de Zàmbia coreà crioll haitià crioll maurità croat damara dangme danés digor drehu edo efik esan eslovac eslové estonià eusquera ewe fante feroés fijià finés francés ga gallec galés garifuna georgià grec groenlandés guaraní gujarati gun hausa hebreu hiligainon hindi holandés hongarés iban igbo ilocà indonesi ioruba islandés isoco italià itsekiri japonés kabiyé kabyle kannada karènic sgaw kazakh kikamba kikaonde kikongo kikuiu kiluba kimbundu kinyarwanda kirguis kirundi kisi kisonge kongo konkani (alfabet llatí) krio kurd kurmangí (alfabet ciríl·lic) kurd kurmangí del Caucas kwangali kwanyama lamba letó lingala lituà llengua de signes alemanya llengua de signes americana llengua de signes brasilera macedoni maia malai malaialam malgaix maltés mam mambwe-lungu mapudungu marathi mazatec d'Huautla mende mingrelià mixe mongol moré ndebele ndebele de zimbabwe ndonga nepalés ngabere noruec nyemba nzema nàhuatl central nàhuatl d'Huasteca nàhuatl de Guerrero nàhuatl septentrional de Puebla oromo osset otomí de la vall del Mezquital pangasí panjabi papiament d'Aruba papiament de Curaçao persa pidgin de les illes Salomó polonés portugués portugués de Portugal quítxua d'Ayacucho quítxua d'Imbabura quítxua de Bolívia quítxua de Cusco rarotongà romanés romaní de Macedònia (alfabet ciríl·lic) rus samoà sango sepedi serbi serbi (alfabet llatí) sesotho de Lesotho setswana shona singalés suahili suahili congolés suec sundanés swati tadjik tagàlog tahitià tankarana tarascan telugu tetun dili thai tigrinya tiv tlapanec tojolabal tok pisin tongalés totonac tsonga turc turcman twi txec tzeltal tzotzil tàmil tàtar ucraïnés uigur (alfabet ciril·lic) umbundu urdú urhobo uzbek valencià venda vezo vietnamita wallisià waray-waray xinés mandarí (simplificat) xinés mandarí (tradicional) xosa zapoteca de l'Istme zapoteca lachiguiri zulu àrab\nEls Testimonis de Jehovà oferixen un curs bíblic que respon a moltes preguntes. Algunes d’elles són:\nDe deveres s’interessa Déu per mi?\nQuè puc fer per a millorar el meu matrimoni?\nA continuació es respon a les preguntes més freqüents sobre els nostres cursos bíblics.\nQuin mètode s’usa? S’analitza la Bíblia per temes, com ara “Déu” o “el matrimoni”. S’examinen els textos bíblics que hi estan relacionats, i en comparar-los ens adonem què diu la Bíblia en conjunt sobre el tema. Aixina, la Bíblia s’explica a si mateixa.\nUn bon manual per estudiar la Bíblia és el llibre Què diu realment la Bíblia? Este llibre explica clarament què diu de veres la Bíblia sobre Déu, Jesús, el futur i altres temes.\nQuant costa el curs? Tant el curs com les publicacions són gratuïtes.\nQuant dura cada classe? Molts estudien més o menys una hora a la setmana, però la duració pot variar. Ens adaptem al teu horari.\nQuè passa després de fer la sol·licitud per a un curs bíblic? Un testimoni de Jehovà et visitarà al lloc i l’hora que millor et vinga, i et demostrarà en uns minutets com és el curs. Si t’agrada, pots continuar estudiant.\nSi accepte un curs de la Bíblia, m’he de fer Testimoni de Jehovà? No. Als Testimonis de Jehovà ens encanta ensenyar a les persones sobre la Bíblia, però no obliguem ningú a canviar de religió. Expliquem respectuosament què diu la Bíblia i respectem el dret que cada persona té d’escollir el que vol creure (1 Pere 3:15).\nM’he de fer testimoni de Jehovà si estudie la Bíblia amb ells?


Inici > Actualitat > Notícies > 3a edició de la Vertical Montserrat, 2.180 esglaons solidaris per Sant Joan de Déu\nData de la notícia: 13-10-2020\nMontserrat torna a ser l’escenari d’una prova que arriba a la tercera edició i que s‘emmarca dins el projecte solidari Bombers amb Causa. Es tracta d’una cursa única i èpica creada per Bombers de la Generalitat i organitzada per l’Obra Social de Sant Joan de Déu. Té un doble objectiu: recaptar fons per finançar beques de recerca en malalties infantils i programes socials de suport per a menors amb risc d’exclusió i les seves famílies, fomentant alhora la inclusió de les persones amb discapacitats diverses. Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya ha cedit un any més les seves instal·lacions a la muntanya de Montserrat perquè la prova s’hi dugui a terme.\nLa prova consisteix en pujar les escales de servei que hi ha en el recorregut de l’estació inferior del funicular de la Santa Cova i el de l’estació superior del funicular de Sant Joan. En total, 2.180 graons en 388 metres de desnivell. Un traçat extrem que fa d’aquesta prova la més dura de la seva especialitat de totes les que es fan a l’Estat espanyol i que forma part del circuit internacional Towerrunning.\nA causa de la pandèmia, la categoria de personal de Bombers s’ha suspès però es manté la categoria Open i la categoria Inclusiva, dirigida a persones amb discapacitats físiques, intel·lectuals o visuals. En aquest darrer cas, les persones participants aniran acompanyades d’un guia vident i units per una barra direccional. D’aquesta manera, la Vertical Montserrat vol contribuir a la inclusió de les persones amb discapacitats diferents a través de la pràctica de l’esport.\nUna de les novetat d’aquesta edició, és la categoria ‘Som Un Equip’, dirigida a persones, empreses, clubs esportius i altres organitzacions que participaran amb un corredor/a que les representa i que han aconseguit un repte solidari mínim de 500€. És el cas de Petjades de Colors, la Fundació Abadia de Montserrat 2025, l’Aeri de Montserrat, la Festaval d’Esparreguera, Moehs BCN o el policia local Jordi Roviralta.\nLa Vertical Montserrat de 2020, arriba apadrinada pel Sergi Mingote, alpinista d'elit i esportista d'ultra resistència. Actualment ambaixador de la candidatura olímpica d'hivern ‘Pirineus Barcelona 2030’ i president d’ONAT Foundation, organisme que dedica els seus esforços a la inclusió social mitjançant l'esport. El dia de la cursa hi serà present fent de guia d’un dels corredors inclusius.\nEl passat dia 2 de desembre 2019, la Vertical Montserrat va ser premiada a la gala del Primer Premis Inclusius de l’Esport Català.\nLa prova complirà amb totes les mesures preventives contra el contagi per la COVID-19. El personal de l'organització vetllarà en tot moment per evitar aglomeracions i concentracions massives de gent. Es controlarà els aforaments i el compliment de les normes per part dels participants.\nEl projecte Bombers amb Causa (www.bombersambcausa.org) va començar al 2011 amb l’edició d’un calendari solidari impulsat per Bombers de la Generalitat i que compta també amb la col·laboració del Cos de Bombers de l’Ajuntament de Barcelona, dels Bombers d’Andorra i els Pompièrs d’Aran. Més endavant es van sumar la cursa de Muntanya de Cercs i la Vertical Montserrat. Aquest 2020 ha batut rècords de recaptació aconseguint més de 108.000€ i celebra el seu 10è aniversari.\nPer aquest motiu, durant el transcurs de la Vertical Montserrat, s’habilitarà un lloc en el recinte on es podrà adquirir, en primícia, el nou exemplar del calendari Bombers amb Causa 2021.


Materials i Vehicles :: Les persones :: Ajuntament de Badalona\nLa Guàrdia Urbana de Badalona es dota de material i de vehicles necessaris per desenvolupar la tasca policial amb eficàcia i eficiència per oferir un servei de qualitat als ciutadans de Badalona.\nLa xarxa de Radiocomunicacions per a les Emergències i la Seguretat a Catalunya (RESCAT), creada al 2005 per a ús exclusiu dels Mossos d'Esquadra, s'ha anat ampliant per donar cabuda a tots els cossos de seguretat i emergències de Catalunya. A desembre de 2009, la Guàrdia Urbana de Badalona va passar a formar part d’aquesta renovada xarxa que millora les comunicacions internes en tots els punts de la ciutat i que permet una coordinació amb bombers, serveis sanitaris i altres cossos policials en cas d’emergència. En total, la Guàrdia Urbana de Badalona compta a 80 portàtils, 35 emissores mòbils per vehicle i 5 bases fixes.\nDurant el primer trimestre de 2013, la Guàrdia Urbana de Badalona ha canviat la uniformitat dels serveis territorials, més adient per la tasca que es desenvolupa.\nEn el període 2007-2010, es va fer un important esforç per renovar pràcticament el parc mòbil, tant de turismes patrulla com de motocicletes i vehicles de transport. En 2013, s’ha iniciat un nou procés de renovació del rènting de vehicles. En concret, s’han adquirit deu vehicles amb distintius i equipats amb il·luminació amb tecnologia led -que permet un major estalvi energètic i més durabilitat-, amb una sirena més audible que les actuals, amb una mampara per a detinguts, i amb un sistema de bloqueig dels seients del darrera. A més, s’han adquirit també dos turismes sense distintius per prestar servei de paisà.\nLa renovació de la flota de la Guàrdia Urbana és necessària per disposar de vehicles en les millors condicions possibles per continuar garantint la seguretat dels ciutadans de Badalona. Els nous vehicles permetran prestar un millor servei a la ciutadania.\nAmb aquesta renovació, la Guàrdia Urbana de Badalona compta amb 72 unitats al parc mòbil, repartides entre 18 turismes sense distintius, 21 turismes amb logotips, 8 furgonetes logotipades, 9 motocicletes de carretera, 13 motocicletes tipus scotter i 3 motocicletes de muntanya.


“La meva colla plega, però jo continuo” | RevistaCastells.cat\n“La meva colla plega, però jo continuo”\n28 Maig, 2013\tProtagonistes\tMiquel Arboledas\n“Veure que la colla per la qual t’has deixat la pell es dissol et toca molt endins”, explica Miquel Arboledas, excapdecolla dels desapareguts Vailets de Ripollet i actualment destacat membre dels Castellers de Sabadell. “Després, entres a la dinàmica d’una altra colla i t’hi acabes sentit una part important, però sempre duré els Vailets dins el cor”, assegura.\nMiquel Arboledas, davant l’Ajuntament de Sabadell, sosté la camisa de la que va ser la seva primera colla, els Vailets de Ripollet F. Lluís Llebot\nQuan una formació tanca la paradeta la impotència envaeix els seus membres: “Hagués pogut fer alguna cosa més per manteniu viu el caliu?”. Tant els qui encapçalen el projecte com als que fa temps que se n’han desvinculat els sap greu, però si hi ha ganes de seguir fent castells acaben trobant la llum en una altra colla castellera. És el cas de l’Albert Canaldas, l’Imma Jansà, l’Ignasi Serrano, l’Anna Escoda i el Miquel Arboleda, membres de colles dissoltes que tornen a vestir camisa. “Tot i que primer penses: no tornaré a fer castells mai més”, assegura Arboledas.\n“Ens agraden els castells, havíem de trobar una alternativa”, explica Anna Escoda, expresidenta dels Xiquets de la Vila d’Alcover (1984-2009) i que ara reneixen, que fa cada setmana almenys dues vegades el trajecte fins a Montblanc per assajar amb els Torraires. Escoda, després d’estar 12 anys fent castells a la seva vila, va canviar de formació mesos abans que es dissolgués la colla “perquè ja vèiem que no aixecaríem el cap”. Els Xiquets de la Vila d’Alcover van arribar a carregar el 2de7 i el 4de8 però van aturar l’activitat l’any del seu vint-i-cinquè aniversari, “era una de les entitats més antigues del poble, però la falta de gent desgasta i porta a malentesos que acaben amb la colla. Jo tenia la sensació d’haver-ho fet tot perquè funcionés, i no va funcionar”, una sensació que comparteix Arboledas: “va deixar d’entrar canalla, no hi havia un gruix de jovent que dinamitzés i la falta de renovació de càrrecs ens va acabar cremant, tot i que potser sí que al final ens van faltar dedicació”, reconeix.\nEls Vailets de Ripollet (1996-2007) van descarregar el 5de7 i van intentar el 2de7, “però quan veus que ja no pots fer bé castells de 6 i que has de cancel·lar algunes actuacions per falta de gent, és clar que t’has de replantejar el sentit de seguir”, explica Arboledas, qui va formar part de la Junta en funcions que va encapçalar la colla temporalment, quan no es van presentar equips a la renovació: “fer la votació per la dissolució de la colla a l’assemblea va ser un moment molt dur”, recorda.\nAlbert Canaldas, al Mercadal, amb les camises dels Xiquets de Cambrils i els Xiquets de Reus F. Lluís Llebot\n“Canviar de camisa, costa”\nUna roda que també explica Albert Canaldas, membre de la Junta dels Xiquets de Cambrils (1993 – 2000) quan es van dissoldre: “No hi havia tradició al poble, llavors vam tenir alguna caiguda que va desanimar la gent i la cosa es va anar refredant sense que ningú no hi pogués fer res”, explica. Canaldas després de set anys fent castells a Cambrils i d’un any sabàtic, va optar per anar amb els Xiquets de Reus: “em va costar molt canviar de camisa, perquè la teva camisa és la teva camisa i això es porta molt endins”, però ha acabat essent també membre de la junta dels de color avellana, a més de pujar de segon i de terç dels principals castells de la formació. La colla de Cambrils va descarregar el 4de7a i tenia el 5de7 carregat com a sostre, fins la seva dissolució l’any 2000, que van aturar l’activitat, malgrat mantenir l’entitat per a seguir organitzant l’actuació de la Festa Major.\nEl suport municipal també és un important condicionant de l’èxit de les colles. L’Imma Jansà, membre de la Joves de Valls i fundadora dels Ganxets de Reus (1991-2005), destaca que “a Reus hi va haver poca implicació política amb els Ganxets, ens sentíem molt desvalorats enfronts els Xiquets de Reus, l’altra colla de la ciutat, i això et fa sentir impotent, perquè per molt que facis sempre estàs en segon terme”, afirma. Una relació tensa entre colles de la mateixa ciutat, que va suposar que a l’hora d’escollir formació Jansà optés per la Colla Joves, malgrat la mitja hora de cotxe. “Vaig estar dos anys que només els acompanyava, però ara pujo a sisens dels castells de 9 i a quints dels castells de 8 de la Joves”. També Canaldas, de Cambrils, considera que el suport institucional hagués estat un factor clau: “si haguéssim tingut un local d’assaig en condicions hagués estat molt més senzill”\nIgnasi Serrano va deixar els Castellers de Ribes (1981 -1984) poc abans que es dissolguessin, quan ell encara era canalla: “vaig fer d’aixecador, d’enxaneta i de dosos, però sentia pressió a l’hora de pujar. M’ho passava bé però alhora ho passava malament i vaig acabar deixant-ho per fer-me diable”. Poc després es va dissoldre colla: “recordo que em va saber greu, però tampoc n’era molt conscient”, assegura. 19 anys després, Serrano es va tornar a posar la camisa, aquesta vegada la de la Jove de Sitges: “mai vaig deixar de seguir els castells, sobretot durant els anys 90, que era època de gran expansió castellera, però no va ser fins el 2003, que, motivat per uns amics, vaig tornar-me a posar camisa, la de la Jove de Sitges”.\nIgnasi Serrano, al pati del Palau del Rei Moro, on assaja amb la Jove de Sitges i hi coincideix amb altres castellers de Ribes F. Lluís Llebot\nEscollir la nova colla.\nEn tots els casos l’elecció de colla depèn de les amistats, fins i tot quan s’és reticent a tornar a fer castells, els amics acaben fent renéixer la guspira. Així ho explica Arboledas: “vaig estar més d’un any sense fer castells, a més tenia una lesió a l’espatlla, però molts amics havien anat a Sabadell, alguns també a Terrassa, i m’hi vaig acabar enganxant de ple, de fet ara sóc cap de tronc dels saballuts”, explica. Igual que Canaldas: “una amiga va marxar als Xiquets de Reus i cal cap d’un any, tot i que em va costar, jo també m’hi vaig decidir”.\nEn aquest sentit, Serrano és contundent: “em vaig fer de la Jove per una festa amb els amics, i ja porto gairebé deu anys. Vaig anar a un viatge de la colla i llavors els amics m’hi insistien. Sóc molt competitiu, així que quan m’hi vaig posar ja va ser a per totes, i vaig acabar pujant a terços i essent vicepresident”, afirma. Tant l’Imma com l’Anna van escollir colles amb qui les seves entitats d’origen tenien bona relació, i van marxar acompanyades de més castellers que s’havien quedat a l’estacada amb la dissolució de la colla: “la Joves eren els nostres padrins i era una colla que sempre havia admirat molt, varis Ganxets s’hi van acostar i jo amb ells”, explica Jansà. “Nosaltres buscàvem una colla propera i de dimensions similars, per mantenir el caire familiar dels Xiquets d’Alcover i per això vam ser nou castellers que vam anar a Torraires, amb qui sempre havíem tingut molt bona relació”, assegura Escoda.\nA Alcover veuen renéixer la seva colla i a Sant Pere de Ribes n’ha aparegut també una altra, si bé, en un barri amb identitat i perfil propi (i EMD), com és les Roquetes. En ambdós casos es tracta de projectes nous, sense afany de vincular-se amb les colles inicials. Alcover –al cor de la zona tradicional– recupera l’esperit casteller, mentre que a Sant Pere de Ribes, els Castellers de les Roquetes no tenen cap vincle amb la colla ribetana de començament dels vuitanta (els componets de la nova colla que ja havien vestit camisa ho havien fet amb els Bordegassos o, sobretot, amb la despareguda Jove de Vilanova).\nSigui com sigui, tots els protagonistes viuen amb il·lusió però també amb escepticisme la possibilitat que les seves poblacions inicials tornin a tenir colla i comparteixen els forts lligams amb la colla que els ha acollit. Escoda: “nosaltres ja som Torraires, si cal els donarem un cop de mà, però no tornaríem a canviar de colla”; Jansà: “ara sóc de la Joves, no tornaria a fer castells a Reus”; Serrano: “els podria ajudar; de fet, la Jove de Sitges i els Castellers de les Roquetes tenim molt bona relació, però jo tinc clar que sóc de la Jove de Sitges i no em veig fent castells amb cap altra colla”; Arboledas: “em faria moltíssima il·lusió que un grup de gent jove reprengués la iniciativa però, malgrat que dins el cor sóc Vailet, ara em sento saballut”; Canaldas: “ja porto més anys a Reus que a Cambrils, em va costar molt acceptar el canvi de colla, no ho tornaria a fer, ara em sento dels Xiquets de Reus, no fotem!”.


Book per Models - Albert Collado\nServeisEmpresesBook per Models\nBOOK PER MODELS\nUn book és la manera que té un o una model per a promocionarse, és molt important, tan si comences com si ja ets professional, m'ofereixo i m'implico en el teu\nprojecte amb la màxima serietat per tal de donar la màxima qüalitat en el resultat final. Vull quedis satisfet amb els meus resultats, ja que el que el treball que entrego és la\nmeva firma. La sessió del book fotogràfic per models es pot fer tan a l'exterior com a l'estudi o als dos llocs. El/la model pot efectuar 2 o 3 cambis de vestuari tenint en compte que la sessió\ntindrà aproximadament una durada de 2-3 hores. En el cas que volgueu un book de parella, el preu no es veurá afectat. Pel que fà a les sessions d'estudi, aquest està ubicat a Salt (Girona). Sol·licita + Informació Col·laboradors:


El llibre, finalment, al juny — El llibre de les 1000 imatges de la independència de Catalunya\nAra és prioritària la verificació d'aquestes dades i restem a la vostra disposició a veusxindependencia@gmail.com Si voleu que us contactem per telèfon per agilitzar la gestió, indiqueu el vostre a l'e-mail i us trucarem. Aquesta setmana (de dilluns a dissabte) la dedicarem enterament a la verificació de dades.\nTambé us informem que un cop es faci el lliurament del llibre als mecenes, arribarà a totes les llibreries de Catalunya perquè serà distribuït per una editorial de casa nostra.\nMoltes gràcies per la paciència i la vostra col·laboració !\nLliurament de recompenses i acte de presentació\nVoldria saber quan està previst que rebre el llibre, doncs vareu dir que en el mes de juny i no he rebut cap mes informació, si encara no esta a punt, ho entenc només era fer la consulta.Gràcies\nJoan Prats Casajuana i Maria Marta Calvo\nNo me trobat al llistat de mecenes\ntruqueu me el meu mv 695123375 no estic amb les dades correctes ( xmasd nº 656) ni estic al llistat de mecenas.\nMagda Falcó López\nGràcies per contestar e meu mail. Jo estic a la llista. Vaig encarregar dos llibres. Tinc moltes ganes i il.lusió de tenir-los.\nRoser Lopez Ferres\nNom del mecenas Roser Lopez Ferres.\nEm semble fantàstica i amb ganes de rebre'l. Aixì donar-nos més força per tiara endavant, al veure l'esforç que portem fet i el que hem de segui fent.\nLourdes Barniol LLimos\nJo tampoc estic al llistat,i ara mateix no recordo si em correspon o no\nestar-hi.Crec que sols vaig donar 20euros.\nEl projecte es FANTASTIC !!


Nom: CAN CAMILO TORRELLAS\nAdreça: c/ La Guàrdia, 19\nAltres Ensenyament Escola d'arts i oficis\nNúm. Registre / Catàleg: 10888-I\nEdifici de quatre plantes, entre mitgeres, cobert amb una teulada plana o aterrassada. Pel que fa al seu emplaçament, aquest immoble el trobem ubicat al costat esquerre del carrer La Guàrdia.\nL'immoble està estructurat internament en base a tres crugies. La planta baixa consta de tres obertures, és a dir el portal d'accés d'arc carpanell rebaixat amb un emmarcament de pedra treballat a diferents nivells i ornat amb una franja interior de flors que recorrer tot el perímetre interior. Remata el portal un gran escut de pedra que tanca en el seu interior el número 19, en sintonia amb l'emplaçament que ocupa l'immoble en el carrer La Gùardia.\nEl portal es troba flanquejat simultàniament per dues grans obertures rectangulars - una per banda-, les quals estan íntensament impregnades pel lèxic clàssic. Així ho evidencia clarament l'emmarcament arquitectònic de que són objecte, amb aquestes pilastres llises coronades amb capitells d'acant, que per cert presenten una resolució bastant acertada i estilitzada, i rematades per un fris amb un gran motiu floral i circular al centre.\nEl primer i segon pis han estat resolts partint del mateix esquema formal, que consisteix en l'aplicació de tres obertures per pis. Les quatre finestres corresponents a les dues crugies laterals, presenten la mateixa tipologia i resolució plàstica, és a dir quatre grans obertures projectades com a balconades amb les seves respectives balaustrades de pedra, les quals evidencien un aspecte molt sòlid i robust i que estan ornades amb elements característics del lèxic clàssic. Unes balaustrades, per cert, que descansen sobre unes poderoses mènsules de tall vegetal.\nParal·lelament les finestres estan emmarcades amb pilastres llises, coronades amb capitells jonics complementats per la presència de fulles d'acant, que per cert presenten una resolució bastant tosca i poc àgil, i rematades per un fris amb un gran motiu circular al centre.\nEn la crugia central sobresurt especialment la sumptuosa tribuna, la qual és fruit de la conjugació de diversos elements fonamentals. Així en primer lloc, tenim les tres grans i poderoses mènsules de tall vegetal que sostenten la pessant tribuna. Seguidament trobem la robusta balaustrada de pedra, ornada amb medallons de pedra lobulats, la qual simultàniament actua com a basament pel tercer element que entra en escena, com són les esbeltes i fines columnes que són el resultat de l'ensemblament de quatre fusts. Unes columnes rematades per uns capitells de tall vegetal i de base octogonal dels quals arrenquen els esplèndids arcs ogivals. Tanca i culmina, finalment, tot el conjunt un magnífic fris corregut de tall vegetal, compost per múltiples fulles i flors, que genera a la vista un efecte frondós.\nParal·lelament la tribuna actua com ho fa una mènsola, és a dir com a suport de la balaustrada de pedra de la finestra superior, ja que sobre ella descansa tot el pes.\nTanca l'immoble en la part superior el quart pis, el qual per les seves reduïdes dimensions podria actuar com a altell o golfes. Per l'aspecte novedòs que presenta aquest quart pis a simple vista, tot fa pensar que la seva factura és relativament moderna. Edifici de quatre plantes, entre mitgeres, cobert amb una teulada plana o aterrassada. Pel que fa al seu emplaçament, aquest immoble el trobem ubicat al costat esquerre del carrer La Guàrdia.\nL'immoble està estructurat internament en base a tres crugies. La planta baixa consta de tres obertures, és a dir el portal d'accés d'arc carpanell rebaixat amb un emmarcament de pedra treballat a diferents nivells i ornat amb una franja interior de flors que recorrer tot el perímetre interior. Remata el portal un gran escut de pedra que tanca en el seu interior el número 19, en sintonia amb l'emplaçam...\nAquest edifici pertanyia a la família Torrellas, la qual ostentava una gran riquesa com a grans terratinents de la vila que eren. Tanmateix es van arruïnar i van acabar marxant del poble, passant la casa a mans del senyor Capdevila-Mas.\nAHCOAC Girona Arxiu Històric del Col·legi d'Arquitectes de Catalunya (Demarcació de Girona) núm. 3868.


El Pou, Grup d’Estudis de la Vall d’Horta i la Muntanya Pelada, organitza aquest dies l’exposició “Ramon Térmens, l’arquitecte del mercat d’Horta”. La mostra, que es pot veure a la Biblioteca d’Horta, recull material inèdit com fotografies i plànols de l’arquitecte barceloní on es veu el procés de construcció del mercat que es va inaugurar el 1951 després de 6 anys de treballs.\nArquitectura Notícia Horta\nEl Centre Cívic Matas i Ramis d’Horta acull l’exposició ‘La mar’, una selecció de marines del pintor gracienc Josep Aragonès Zafra. És la primera parada d’una mostra que anirà rotant per altres equipaments durant aquesta tardor. Al novembre serà al Centre Cívic Guinardó i al desembre al Centre Cívic de Sarrià.\n54è Concurs de fotografia Lliri de Sant Lluís\nPàgina 11 de 176


La Torratxa, Centre Social Autogestionat - Vic: COMUNICAT DEL CSA LA TORRATXA ARRAN DEL TANCAMENT DEL LOCAL\nCOMUNICAT DEL CSA LA TORRATXA ARRAN DEL TANCAMENT DEL LOCAL\na les 9/16/2011 12:01:00 p. m.\nFesta Major Jove de Vic 2011. Per primer cop, una entitat de joves nouvinguts participen a la comissió organitzadora amb altres entitats juvenils de la ciutat. Cuinen un sopar senegalès per 150 persones a la Torratxa. A mig sopar, entren dos guàrdies urbans de paisà (un dels quals militant de PxC). Compren tiquets del sopar. Se’ls hi demana si han vingut a degustar l’exquisit àpat o han vingut de servei. Han vingut de servei i tenen ordres de fer una inspecció del local. A mig sopar, en una activitat programada de Festa Major comencen a inspeccionar el local. Aixequen acta. Resulta que un llum del lavabo no funciona i no tenim ascensor per pujar al pis de dalt. Marxen.\nMitja hora després es presenten dos mossos d’esquadra de la Unitat d’Espectacles i Oci desplaçats expressament des de Manresa. Els han requerit des de l’Ajuntament de Vic per venir a fer una inspecció de la Torratxa. Se’ls hi explica que fa mitja hora els urbanus ja han inspeccionat el local. Els mossos, sorpresos, surten del local. Les 150 persones que sopen, al·lucinen. Dues inspeccions en mitja hora i en un sopar programat per la comissió de festes. Els manresans uniformats comenten que estan obligats a obrir una nova acta. Copien l’acta dels uniformats vigatans i ens imposen una multa de 5000€. Marxen.\nL’endemà es demanen explicacions a Joan Ballana, flamant regidor de Seguretat Ciutadana. Es fa el despistat. Resulta que no té constància de què fan els seus subordinats. Curiosament no sabia res de l’actuació de la Guàrdia Urbana a la nit anterior. Com a advocat ens comenta que presentem al·legacions a la multa i que mirarà de fer el què pugui per treure-la. Li agraïm. També ens comenta que no tenim llicència d’activitats i que tard o d’hora això s’haurà de solucionar.\nAcordem aturar momentàniament les activitats de la Torratxa perquè en 15 dies es comprometen a trobar-nos un local alternatiu. Passen tres mesos i ni rastre de la multa, ni rastre de la proposta de local alternatiu i ni rastre d’activitats a la Torratxa. Fins que a la bústia del local rebem una notificació de l’Ajuntament en què se’ns informa del precintament del local en 3 dies.\nDemanem una reunió urgent amb en Ballana, en López i en Rafús. No hi ha manera. No hi ha cap voluntat de negociació, ni cap voluntat de fer com s’havia fet fins ara, ni cap voluntat d’arreglar la llicència d’activitats, ni cap proposta de local alternatiu mínimament acceptable. Reconeixen que ells van ser els qui van avisar a la policia per fer les inspeccions i posar la multa. Si ens atrevim a obrir el local ens caurà la multa de 5000€. Fan i desfan com volen, això sí, democràticament.\nS’acaben de carregar la Torratxa, a l’espanyola. Tres persones contra la voluntat de la majoria. Com qui retalla estatuts o incorpora noves llengües vehiculars a les escoles, sense consultar. Amb una jugada mestre. Mentre ho estaven fent havíem arribat a pensar que ens ajudaven.\nEs carreguen més de tres anys amb centenars d’activitats ; classes de català per a nouvinguts, classes d’història, de photoshop, exposicions de joves artistes osonencs, actes reivindicatius, cooperativa de consum ecològic, actuacions de grups musicals de la comarca, les assemblees, local de reunió i activitats per moltes entitats, desfilades de moda, les estones de bar, presentacions de llibres, pal de paller de la Festa Major Jove, la biblioteca, la sala d’ordinadors, el rocòdrom, les xerrades, els cicles de cinema i documental, les jornades de formació i de treball, la terrassa d’estiu, els sopars populars, els quasi 600 socis i tot sense ànim de lucre i autogestionat pel jovent.\nUn exemple de participació, formació, cultura, joventut, activitat, voluntariat... ens ho tanquen i encara no ens en fem a la idea.\nPerò la Torratxa no s’acaba ni aquí ni així. Demanem a totes les persones que han passat per la Torratxa, a les entitats, als grups de música, teatre, dansa i simpatitzants del projecte, que estiguin alerta. Pròximament iniciarem una campanya de mobilitzacions.\nNecessitem el suport de tots!\nJulioCésar ha dit...\nTenemos que ser fuertes y pacientes para lo que se avecina con los fascistas de nuevo cuño: propietarios de discpub de pueblo y empresas de seguridad privada sin olvidar los típicos maderos y militares varios.\nÀnims, els guanyarem!\n20 de setembre de 2011, a les 3:25\nQuina vergonya, els policies, ara sembla ser que sòn de PXC i ningu diu res a l'ajuntament.\n21 de setembre de 2011, a les 16:33\nJacint ESPAULE ha dit...\nSi escric es pel fet que aixó es l'ultim, que els municipals siguin politics, bueno, però de pxc, es per riure.I en BALLANA ho permet?\n21 de setembre de 2011, a les 16:45


What So Not + Coyu + Deetron - RazzLive 16è Aniversari - Club TR3SC\nWhat So Not + Coyu + Deetron - RazzLive 16è Aniversari\nWhat So Not és el projecte de Emoh Instead, format en 2011 al costat de Flume, que ja no forma part del mateix. Aquest any es publicava del seu primer single en el segell Swet it Out!. i un any més tard es posarien en boca de tots amb el seu èpic remix del Get Free de Major Lazer. Però seria un parell d'anys més tard quan el petaría per complet, fitxant per Owsla, el segell de Skrillex. Allà trobem artistes com Alex Metric, Porter Robinson o Zedd, entre d'altres i és allà també on han sortit la immensa majoria dels seus EPs fins al passat 2015, any en què fitxaria per al segell Sewat it out !, hofar d'artistes com Rufus o A-Trak, entre d'altres, on ha publicat nafda menys que 6 EPs des de llavors. Avui és un dels referents de la nova escena electrònica mundial a cop de bass.


Mª ÀNGELS FELIU: L’impuls originari | Eudald Camps\nMª ÀNGELS FELIU: L’impuls originari\ntags: Girona, Maria Àngels Feliu, Pintura\nMaria Àngels Feliu (Girona, 1953) ocupa, des de fa tres anys, el seu particular oasi creatiu ubicat al bell mig de la ciutat. Entre quatre parets amb aparença de runa pompeiana, destil·la temps en un alambí de pintura. El resultat són palimpsests.\nFos quina fos la seva ocupació, Maria Àngels Feliu sempre va tenir clar que aquesta passaria pel vessant creatiu. La pintura, explica, vindria després: «Potser ho vaig heretar del meu pare, que tot i no ser artista si que era una persona molt creativa. Jo sabia que qualsevol cosa que fes també ho hauria de ser: de seguida la pintura va apropiar-se d’aquest impuls originari». Un «impuls» que les convencions socials de l’època pretenien encaminar cap al territori molt més acotat i estable de les arts aplicades: «Amb només catorze anys —recorda Feliu— vaig començar les classes amb la Rosa Ferrer. Se suposava que faria disseny, decoració, o alguna cosa per l’estil, però a mi m’interessava la pintura. Per això vaig anar al taller d’en Fita, que és un gran pedagog, i després a Belles Arts. Al final, vaig acabar els meus estudis a l’Escola EINA de Barcelona i especialitzant-me en pintura». Un fet, subratlla l’artista, que no vol dir que menystingui la resta de disciplines: «El gravat, per exemple, és una assignatura pendent, però mai tinc temps de posar-m’hi de debò: haig de seguir pintant».\nProbablement sigui aquesta mena d’«imperatiu vital» el que l’ha portat, en gran mesura, a submergir-se en la pràctica de l’autoretrat. El viatge pictòric de Maria Àngels Feliu és, per emprar un símil literari, «al voltant de la seva cambra»: a la manera d’aquell Xavier de Maistre que, després de quaranta-dos dies d’arrest domiciliari, donava a llum un llibre que ha fet història (Viatge al voltant de la meva cambra, 1790) on prometia caminar «fent petites jornades, rient, al llarg del camí, dels viatgers que han vist Roma i París», l’objectiu segueix essent mostrar una obvietat que massa sovint passa desapercebuda, és a dir, que «un viatger de debò —en paraules d’Alain de Botton—, és algú que ha après a mirar».\nAprendre a mirar per, finalment, conèixer-se a un mateix. D’aquí la cèlebre sentència inscrita a la porta d’entrada del temple d’Apol·lo a Delfos: «coneix-te a tu mateix» (γνῶθι σεαυτόν) era l’exhortació que rebia el viatger quan arribava, després d’un llarg pelegrinatge, al santuari més important de l’Hèl·lade. La recompensa final no era, en qualsevol cas, el descobriment de l’altre sinó la revelació del propi Jo o, com se sol dir ara, del self…\nParlem de Grècia —i del viatge simbòlic que implica la pràctica de l’autoretrat entès com una forma de soliloqui visual—, perquè Maria Àngels Feliu és, «sense proposar-s’ho», una artista profundament clàssica. El seu procés d’autoanàlisi —«a través dels ulls i més enllà del rostre», confessa— comporta la restitució d’un gest fundacional tan «inútil» com transcendent. Ens referim, per descomptat, al naixement d’aquell subjecte actiu i impel·lent que se situa al centre mateix de totes les possibilitats: en aquest sentit, d’entre les múltiples formes que pot adoptar la llibertat creativa, l’art sempre serà la més genuïna gràcies, paradoxalment, a la seva perfecta inutilitat. És a dir: per més que la presència de l’art a les nostres vides mai havia sigut tant aclaparadora com avui, l’element estètic considerat com a «desencadenament global de totes les forces simbòliques» —en l’argot de Nietzsche— no és ni productiu ni pràctic, ni capitalista ni crític; ens agradi o no, el seu principi és contemplatiu.\nDesprés de tres dècades ocupant un mateix estudi situat en un pis de la Carretera de Barcelona, Maria Àngels Feliu ha trobat un raríssim oasi al cor de Girona: la seva cambra pròpia —Virginia Woolf sempre acaba traient el nas— és un lloc on regna la quietud i el silenci enmig del brogit urbà i de les seves presses. A recer del soroll del món, la pintora destil·la temps en unes obres que tan poden ser un palimpsest com, als antípodes, l’enregistrament perenne d’un fugaç gest cal·ligràfic.\n← L’ARRANZ-BRAVO DE SEMPRE, PERÒ A FORTIÀ\nMirar i tocar: fendir el buit (a propòsit de l’obra de Javier Garcés) →


MON ONCLE – RUSC\nO QUAN L’ARQUITECTURA NO ESTÀ AL SERVEI DE LES PERSONES\nArquitectura i Cinema són dos conceptes que al llarg de la història han mantingut una intensa relació. Des de la seva aparició, el setè art s’ha convertit en una eina no només per explicar històries sinó també per immortalitzar espais i escenaris. L’arquitectura, el tractament de la llum, dels ambients, és el que fa que la història en qüestió ens atrapi, ens atregui i ens captivi.\nAquesta setmana volem introduir una pel·lícula d’un dels directors que podriem considerar un “essencial”. Estem parlant de Jaques Tati i la seva primera pel·lícula en color, “Mon Oncle”, de l’any 1958. Es tracta d’un film interessant no únicament per la fotografia i els escenaris sinó també pel seu argument.\nLa pel·lícula gira entorn el debat sobre el predomini i la influència de les idees modernes en la vida quotidiana de les persones, un debat on l’arquitectura adopta un rol protagonista.\nEl director construeix dos mons clarament diferenciats dins d’una mateixa ciutat: el centre, on habita M. Hulot, i la perifèria, on viuen el matrimoni Arpel i el seu fill Gerard.\nM. Hulot, personatge interpretat pel propi director, és un romàntic i somiador que encara troba l’encant en les petites coses de la vida quotidiana. És molt interessant la manera amb la qual el director posa èmfasi al seu tracte amb els veïns, remarcant aquesta idea de la vida de barri tradicional.\nEl matrimoni Arpel, en canvi, tenen un alt nivell adquisitiu i formen part d’un cercle social on l’aparença és el factor principal. Pertanyen a un món materialista, dominat per les ànsies de poder, d’evolució. Un món modern on el poder es demostra en la tecnologia, les possessions.\nTati és conscient de la importància de l’atmòsfera que transmet una escena i aconsegueix dominar la llum i el cromatisme dels escenaris de manera magistral. Únicament amb les imatges és capaç de generar una sèrie de sensacions i inquietuds en l’espectador.\nEn el cas del suburbi utilitza colors freds i ombres marcades, formes geomètriques perfectes i sorolls monòtons i mecànics. Aconsegueix donar als espais un caràcter impersonal, fins i tot incòmode, que contrasta amb el caràcter càlid i familiar del centre.\nTornant al matrimoni Arpel, en ells es representa com la idea de modernitat que predomina actualment afecta i canvia de forma dramàtica la vida de la gent. Tati té com a objectiu fer-nos plantejar la influència que les noves idees modernes tenen en la nostra vida.\nUn altre element amb gran força i presència al llarg de la pel·lícula és el tema del recorregut en l’arquitectura. Només cal que fem una ullada a l’arquitectura de Le Corbusier per veure com d’important és aquest aspecte en la percepció que les persones agafem d’un edifici. El fet de recórrer l’arquitectura genera una sèrie de sensacions en el visitant, una ampli ventall d’opcions de viure un mateix espai. El director porta aquest aspecte a un nivell fins i tot absurd per fer-nos adonar d’aquesta importància, com podem veure en el següent enllaç: https://www.youtube.com/watch?v=6mtluyHcOnk .\nLa casa es genera a partir d’una geometria pura, cúbica, de línies rectes. Jacqes Tati tenia un particular punt de vista vers aquesta marcada geometria, tal i com va dir: “Les lignes géomètriques ne rendent pas les gens aimables”. Dit d’altra manera, les línies geomètriques no generen gent amable.\nCada element de la seva casa té un marcat caràcter funcionalista i racional, on predominen els elements estètics per sobre dels aspectes de la vida real i quotidiana, aspectes que realment formen part de la vida de les persones.\nEl matrimoni Arpel subordina el seu nivell de vida, la seva comoditat, per mantenir la seva posició social, les aparences.\nÉs en aquest punt on ens hem de plantejar fins quin punt les nostres vides estan influenciades per les corrents estètiques o tecnològiques del moment.\nPerquè la qüestió no és tant la puresa de la forma sinó més el tractament que se’n fa d’aquesta.\nI és aleshores quan sorgeix la pregunta: l’arquitectura construeix edificis i les persones les convertim en llars? O un arquitecte pot construir una llar?\nEstà clar que existeix una arquitectura que no està destinada a complir la funció d’habitatge però, tot i així, la presència de les persones en l’arquitectura és constant. El mateix Tati ens demostra que hi ha espais que ens desperten més interès que altres, que ens transmeten més ganes de quedar-nos-hi a fer el cafè, llegir un llibre…\nLa qüestió pren força quan observem aquestes dues imatges.\nEs tracta d’un fotomuntatge realitzat en el primer curs de sociologia del professor Jean-Pierre Junker a la universitat de Zúrich on es pot observar el mateix interior, la casa Bianchetti de Luiggi Snozzi, habitada i sense habitar.\nEn la primera imatge podem observar un espai inhabitat, fred. No té caràcter, està buit, però no només de mobles sinó també de vida. Per altra banda, en la segona imatge l’espai ha adquirit una qualitat nova, té una vitalitat pròpia.\nExisteix una arquitectura per emmarcar i una arquitectura per viure?\nCoberta de la Unité d’Habitation de Marseille. Fotografia de René Burri\nPerquè, com en l’anterior imatge, l’espai més insospitat es pot convertir en l’espai més preuat i ple de vida. Cal deixar que l’arquitectura faci la seva funció, que les persones li donin ús i se la sentin com a seva. Cal humanitzar l’arquitectura.\nPerquè potser els encarregats de fer que un espai deixi de ser una caixa i passi a ser un lloc on viure, créixer i crear moments no sol som els arquitectes.\nL’arquitectura necessita tenir un caràcter, una ideologia. I això no només ens afecta com a arquitectes sinó també com a habitants i com a persones.\nPublicat a Arquitectura, Articles, Cinema, Divulgació, Inici, Inspira'tPer RUSCDeixa un comentari


L’ocupació hotelera a Barcelona puja un 3,8% en els primers cinc mesos del 2019 | Economia | EL PAÍS Catalunya\nL’ocupació hotelera a Barcelona puja un 3,8% en els primers cinc mesos del 2019\nEl Gremi d'Hotels alerta d'una recuperació més lenta en els establiments de luxe\nBarcelona 13 JUN 2019 - 17:19\tCEST\nL'ocupació hotelera a Barcelona ha crescut un 3,8% durant els primers cinc mesos del 2019, segons ha detallat aquest dijous el president del Gremi d'Hotels de Barcelona, Jordi Clos. Durant aquests mesos, el preu mitjà s'ha situat en 129,9 euros, un 2,3% superior al del 2018, i el RevPar (índex de preu per habitació) s'ha situat en 103,3 euros, una xifra que representa un increment del 6,2% en relació amb l'any passat.\nEl TSJC avala la restricció d’hotels a Barcelona i reconeix el vincle entre turisme i pujada de lloguers\nSant Adrià tindrà un hotel de la cadena Hard Rock al port del Fòrum\nEl mes de maig va ser el de més ocupació, amb un 88,5%, que va superar en un 2,9% les xifres de l'any anterior, i el preu mitjà es va situar en 151,2 euros, un 4,4% més car que l'any passat. Les previsions per als propers mesos d'estiu apunten al fet que es mantindrà aquesta tendència a l'alça i estimen que l'ocupació al juliol i l'agost rondarà el 85%, un percentatge molt similar al de l'any passat. Clos ha assenyalat que després “de dos anys dolents”, Barcelona torna a recuperar bones sensacions i ocupació hotelera. I ha animat a continuar treballant, especialment en aspectes com la seguretat i el civisme.\nNo obstant això, Clos ha apuntat que el creixement en els hotels de luxe és més lent, arran de la caiguda en el nombre de congressos organitzats a la ciutat, entre altres raons. “Barcelona ocupava el número u i ara és al quatre. Ens han superat Viena, París i Madrid”, ha assegurat Clos, que ha demanat als polítics que impulsin la competitivitat de la ciutat a l'hora d'acollir congressos. Així mateix ha advertit que apujar l'impost turístic restaria competitivitat a la capital catalana i seria un risc afegit per guanyar les candidatures.\nClos ha aprofitat la roda de premsa per anunciar que no es tornarà a presentar a la reelecció a la presidència. El 2 de juliol, l'assemblea general del Gremi d'Hotels de Barcelona, integrada per tots els seus membres, escollirà els nous òrgans de govern i el nou president. Fins ara, l'única candidatura registrada és la que encapçala l'empresari Jordi Mestre.


Els consellers de Quim Torra prenen possessió i s’aixeca el 155 | betevé\nL'acte ha estat marcat pel record als exconsellers de la Generalitat empresonats o fora del país\nRedacció | dissabte, 2 de juny del 2018, a les 12.17\nL’acte ha començat a les 11.30 h al Saló de Sant Jordi del Palau de la Generalitat i el presideix Quim Torra juntament amb la presència del president del Parlament, Roger Torrent. També s’hi han pogut veure els expresidents Artur Mas, José Montilla i Pasqual Maragall. A diferència de la presa de possessió de Quim Torra, en aquest acte sí que s’ha convidat a tots els grups parlamentaris. Malgrat tot, alguns partits com Ciutadans i el PP han declinat la invitació i no han assistit aquest dissabte al Palau de la Generalitat.\nHomenatge als polítics absents\nBona part del protagonisme ha estat per als familiars dels exconsellers empresonats o fora del país, així com la dona del Carles Puigdemont. La primera part de l’acte ha estat tot un homenatge al govern sortint, que té la major part dels consellers empresonats o fora del país. De fet, un dels primers gestos que ha fet aquest nou govern, com a senyal de la recuperació de les institucions, ha estat penjar un llaç groc al balcó del Palau de la Generalitat.\nDe fet, el groc ha estat ben present durant tot l’acte, ja que al Saló de Sant Jordi també hi havia una cadira amb aquest símbol, així com en el Pati dels Tarongers. També s’ha pogut veure molta roba de groc entre els assistents, fins i tot dues conselleres lluïen aquest color.\nA diferència de la presa de possessió del Quim Torra, marcat per la sobrietat, aquest acte s’ha volgut fer molt més solemne. Un dels moments més emotius ha estat quan els familiars dels exconsellers han entrat al Saló Sant Jordi amb un llarg aplaudiment i crits de llibertat. Posteriorment, els familiars de Rull, Turull, Comín i Puig—els quatre consellers que Torra va restituir, però que el Govern espanyol no va permetre nomenar— han llegit les cartes de renúncia que els consellers van fer arribar a Torra per desbloquejar la formació de govern. També ha llegit una carta la parella de l’expresidenta del Parlament de Catalunya, Carme Forcadell, absent per estar empresonada a Soto del Real.\nEn una cerimònia plena de simbolismes, després de prendre possessió, tots els consellers s’han abraçat amb els familiars presents dels seus antecessors. Ester Capella, consellera de Justícia, i Jordi Puigneró s’han abraçat, en aquest cas, als exconsellers Carles Mundó i Meritxell Borràs, que han estat present al Saló de Sant Jordi aquest dissabte.\nTorra reclama a Sánchez parlar de “govern a govern”\nEn el seu discurs final, el president de la Generalitat Quim Torra ha assegurat que el govern format assumeix el compromís d’avançar cap a la construcció d’un estat independent. Ha afegit que els membres de l’executiu són deutors dels consellers empresonats o a l’estranger i del mandat de l’1 d’octubre. També ha afirmat que volen ser un govern per a tots els ciutadans de Catalunya i que tenen la intenció de recuperar totes aquelles lleis que el Tribunal Constitucional ha tombat els últims anys.\nUna vegada més, Torra ha tornat a insistir en la necessitat del diàleg. Aquesta vegada ha demanat al nou president del Govern espanyol, Pedro Sánchez, que es reuneixin i negociïn de govern a govern. I ha recordat que, aquest dissabte, s’acaba el 155, però ha remarcat que “sense eufòria perquè som lluny d’on voldríem ser”.\nUn cop finalitzat l’acte institucional de presa de possessió, el nou Govern de Torra s’ha fet la primera fotografia oficial a la Galeria Gòtica i, tot seguit, estan fent la primera reunió de treball del nou executiu català.\nLa presa de possessió dels consellers suposa el punt final a l’aplicació de l’article 155. La intervenció del Govern espanyol haurà durat 217 dies, és a dir, més de set mesos.\nEl Govern espanyol de Mariano Rajoy havia anunciat que, quan s’aixequés el 155, la Generalitat continuaria intervinguda pel que fa a les finances. Però amb el canvi de govern a la Moncloa es desconeix quina serà la decisió de Pedro Sánchez, que també ha pres possessió com a president aquest mateix dissabte.\n— article 155 — Generalitat de Catalunya — Quim Torra\nTorra es querella contra Rajoy i Sáenz de Santamaría per prevaricació\nL’obra dels presos polítics es podrà visitar gratuïtament al CCCB a partir de l’1 de juny\nForcadell demana la recusació de Llarena per “parcialitat” en la causa\nColau reclama a Sánchez apropar els presos independentistes a Catalunya\nEufòria socialista a l’Ajuntament per l’arribada de Pedro Sánchez a la Moncloa


UNA PRÀCTICA DEL MOVIMENT - CRA'P\nDe febrer a maig: dijous de 20h a 22h\nProposem un acostament al cos en moviment com a vehicle d’experiència, expressió i creativitat. Les sessions de treball s’organitzaran en tres parts. Un entrenament físic on treballarem flexibilitat, força, resistència, coordinació, dissociació, i exercicis dirigits a aprofundir en la nostra manera de percebre i/o sentir: vista, oïda, tacte. Una segona part en la qual explorarem el moviment, l’acció i la pausa en relació amb el temps i l’espai. Finalment obrirem un espai de treball, en grup o individual, on a partir dels temes proposats en la sessió cada cos podrà crear la seva pròpia dansa.\nImpartit per Jorge Horno i Ana S Couso\nJorge Horno és llicenciat en Belles arts, ha estudiat art dramàtic a Antzoki Eskola, i realitzat el Master Internacional en Arts escèniques (Universitat Juan Carlos I, Madrid). Com intèrpret durant els últims anys ha treballat per la Cia. Rodrigo García , Cia. Deus, Cia. La República i per la Cia. Helena Còrdova\nAna S Couso recentment finalitza el Master in Contemporany Arts Practice and Dissemination organitzat per L’animal a l’esquena/Universitat de Girona. En dansa s’ha format de manera independent, estudiant en diferents escoles i estudis de Madrid, Barcelona i Thessaloniki (Grècia), i participant en tallers i festivals a Europa i Israel. Durant els últims anys ha treballat principalment des de la improvisació i el Butoh,i col·laborat amb companyies i creadors de Grècia (Vis Motrix, XSomma, NomeolvidesCo.), França/Japó (Masaki Iwana/Moeno Wakamatsu) i Israel (Shahar Dor).\nPreu: 25 eur el mes / 20 eur col·laboradors de Cra’p\nPagament: 100 eur el quatrimestre / 80 eur col·laboradors de Cra’p


La Biblioteca Virtual Joan Lluís Vives registra el seu màxim de visites en revistes culturals - Xarxa Vives d'Universitats\nLa Biblioteca Virtual Joan Lluís Vives registra el seu màxim de visites en revistes culturals\nCastelló de la Plana, Barcelona, Palma.- 20/12/2012.- Les revistes De tots colors i Cu-cut! han esdevingut les publicacions més consultades del catàleg virtual de la Biblioteca Virtual Joan Lluís Vives.\nLa revista popular De tots colors ha estat consultada en 187.796 ocasions i ha esdevingut la més visitada del catàleg de la Biblioteca. Es tracta d’una reproducció digital de l’edició de Barcelona (Bartomeu Baxarias, 1908-1913), i actualment la Biblioteca Virtual Joan Lluís Vives en compta amb 274 números. Per la seua banda, la revista Cu-cut! ha estat visitada en 178.286 ocasions i compta amb 157 números digitalitzats que corresponen al periode de 1902 a 1904.\nI és que any rere any, la Biblioteca amplia la seva oferta per tal de cobrir les necessitats dels seus usuaris. Entre les darreres obres incloses trobem De evangelica preparatione / a Greorgio Trapezuntio traductus, Estatutos de la REal y Pontificia Universidad de Cervera aprovados por el Rey Felipe V en el año 1726. Actualment, la Biblioteca ja compta amb un catàleg al voltant de 1.600 obres.\nA més d’aquests acords, actualment la Cervantes també col·labora amb l’Acadèmia Valenciana de la Llengua en el desenvolupament d’un portal dedicat a Enric Valor, en homenatge al centenari del seu naixement.


S'han trobat 4656 registres. Mostrant pàgina 117 de 187\nTot a punt per rebre a Ses Majestats els Reis Mags d'Orient\nSes Majestats els Reis de l'Orient sortiran del parc Francesc Macià a les 17:30 h i, després de passar per diversos carrers del municipi, arribaran al parc de Can Campassol. Enguany, els Reis recorreran els carrers de Malgrat en carrossa.\nSes Majestats els Reis de l'Orient sortiran del parc Francesc Macià a les 17:30 h i, després de passar per diversos carrers del municipi, arribaran al parc de Can Campassol. La Policia Local prohibirà l'estacionament dels vehicles en tot el recorregut a partir de les 14 h.


COM CONSTRUIR UNA CASA DE CÈRCOL COM-TOS | BRICOLATGE - A L'AIRE LLIURE\ncom instal·lar un sostre inclinat\ncom segellar una dutxa\nfaldilla llarga de tul de bricolatge\ncom es fan els esperits\ncom construir una cabina de dutxa\nCom construir una casa de cèrcol\nProtegiu les verdures i les plantes tendres de les gelades amb aquesta casa de cèrcols fàcil de construir.\nplantes de mores\nclips de canonada\nHivernacles Estructures Espais exteriors Llits elevats Aïllament\nDetermineu la ubicació\nSeleccioneu una ubicació per a la casa del cèrcol en un sòl poc drenant i poc inclinat i prop d’una font d’aigua. La casa del cèrcol es pot col·locar estacionalment sobre un llit de jardí elevat per protegir les plantes tendres de les gelades i les temperatures fredes. Si les plantes existents són massa altes per a l’alçada desitjada de l’estructura del cèrcol, talla-les per ajustar-les, trasplantar-les a un altre llit de jardí o ajustar l’alçada o la longitud de la casa del cèrcol en conseqüència. Eviteu llocs propensos a inundacions o forts vents i que estiguin a l’ombra d’arbres o estructures propers.\nMesureu la longitud i l’amplada desitjades de la casa del cèrcol\nLa longitud i la quantitat de canonades de PVC de 1/2 'depenen de l'amplada i la longitud del llit de la casa del cèrcol. Per determinar la longitud de les canonades, dobleu l’amplada del llit. Per exemple, una casa de cèrcol situada sobre un llit de 3 'necessitarà canonades de PVC de 6' de llarg. Per determinar el nombre de canonades de PVC, tingueu en compte que, per aproximadament cada 3 'a 4' de longitud de la casa, es necessita un suport estructural per al sostre de plàstic. Per exemple, una casa de cèrcol de 12 'de llarg necessitarà almenys quatre canonades de PVC, una canonada per a cada extrem i dues canonades per als suports mitjans.\nInstal·leu el marc estructural\nEn un dels extrems del llit del jardí, empenyeu els dos extrems d’una canonada de PVC cap al sòl a través de l’amplada del llit desitjada de manera que la canonada formi un arc i quedi ben fixada al seu lloc, aproximadament 1 ’de profunditat. A l’altre extrem del llit, repetiu el mateix pas. En funció de la longitud de la casa del cèrcol, introduïu el nombre adequat de canonades per formar els suports interiors de l'estructura.\nCobriu l'estructura amb recobriments de plàstic\nCol·loqueu fermament la coberta de plàstic perforada sobre els cèrcols de PVC. Per mantenir la coberta al seu lloc, enganxeu-la amb clips de canonada de plàstic que s'adaptin perfectament a les canonades de PVC de 1/2 '. Si la coberta de plàstic és massa fluixa, pot assotar-se al vent i esquinçar-se o soltar-se amb més facilitat.\nTanqueu els extrems de la casa del cèrcol\nAbans de tancar la casa del cèrcol, doneu a les plantes un reg complet. A cada extrem de la casa del cèrcol, doblegueu els extrems de la tapa de la fila de plàstic de manera que es tanquin com un sobre. Pesar els extrems amb un objecte pesat, com ara un maó, un sac de sorra o una roca.\nSi la casa del cèrcol no és prou alta perquè una persona es pugui moure còmodament a l'interior i regar les plantes de manera efectiva, introduïu mànegues de reg per degoteig a tota la longitud del llit del jardí. Connecteu els extrems de les mànegues a una font d’aigua i regueu les plantes segons sigui necessari.\nProporcioneu la ventilació necessària\nDurant el dia, la temperatura a l'interior de la casa del cèrcol augmenta i pot ser necessari obrir els extrems de la casa del cèrcol per a la ventilació. En cas contrari, les plantes que hi ha a l’interior es couen si la calor s’acumula massa i no s’escapa. Controleu les temperatures a l’interior de la casa amb un termòmetre màxim-mínim.\nCom construir llits de jardí elevats\nSeguiu aquests senzills passos per netejar l’espai, preparar el sòl i protegir-lo contra les males herbes per als jardins elevats.\nCom construir un llit elevat\nUn llit elevat pot eliminar els problemes del sòl i facilitar la jardineria. El sòl no només és esponjós i fàcil de treballar, sinó que les males herbes s’extreuen fàcilment.\nCom construir un hivernacle a partir d’un kit\nUn hivernacle és un complement addicional per a qualsevol jardí. Per estalviar diners, penseu a muntar els vostres propis a partir d’un kit.\nCom construir un jardí de baies amb llit elevat\nConstruir un llit elevat és una activitat fàcil de cap de setmana que obtindrà els beneficis de les fruites i verdures de producció pròpia, a més d’afavorir la moral dels bricolatges.\nCom construir un llit de jardí aixecat a partir d’un palet d’enviament antic\nFeu un jardí de contenidors mòbil amb una paleta de fusta, persianes antigues i rodes.\nCom construir un llit elevat de pedra\nApreneu a construir un llit de jardí elevat amb runes de formigó reciclat recuperades d’un antic pati com a material de frontera.\nCom construir una casa Bluebird\nEls ocells blaus no només són una delícia per als ulls i les orelles, sinó que fan una gran feina per mantenir a ratlla els insectes. Construir una casa blava és un projecte de bricolatge que pagarà la pena durant tot l’estiu.\nCom es construeix un enreixat per a carbasses\nCom que les carbasses poden arribar a ser força grans i pesades, s’utilitzaran enreixats durant el període de creixement. Aquí, vegeu com construir dos enreixats.\nCom construir una caixa de jardineres\nAquesta caixa de jardineres està construïda amb un marc exterior superior i inferior, amb panells de cedre fixats al marc i a la part inferior. Només cal afegir plantes per donar un toc de primavera a qualsevol lloc.\nCom construir un Tipi de bambú\nEls experts en jardins de DIY Network mostren com construir un senzill tipi de bambú, ideal per donar suport a tot tipus de verdures enfiladisses.


e-Xaps. Partits polítics i Internet: La nova web de l'Elisi\nLa nova web de l'Elisi\nSovint ens preguntem a què dediquen el seu temps els polítics, o almenys, què aconsegueixen acada acte o reunió a la qual van. Normalment no obtenim una resposta ràpida, però potser això ha canviat amb la nova web de la presidència francesa.\nAhir, la pàgina web de la Presidència francesa va renovar la seva imatge i el seu contingut. Ha costat quatre mesos de feina i 100.000 euros de pressupost, tal com indica Javier Yohn a Nación Red.. Es pot trobar també abundant contingut audiovisual, a més de tots els discursos i declaracions del president Nicolas Sarkozy. De primer cop d'ull, té una tirada a la pàgina web de la Casa Blanca, encara que com indiquen a NaciónRed, han utilitzat tot el programari, incloent la recerca i els mapes, d'empreses franceses.\nEl més interessant és la manera de presentar les notícies de la presidència francesa. No són només enllaços a textos que expliquen cada acte (amb vídeos o imatges) sinó que es presenten d'una manera molt més clara i entenedora per al lector, i també a través de senyalització al mapa, amb la qual cosa es poden veure tots els desplaçaments de Sarkozy, nacionals i internacionals. Per a cada notícia o acte, i això és l'interessant, t'expliquen el context, l'acte en si i les decisions o acords aconseguits. Ho exemplificaré amb el Consell Europeu del passat 25 i 26 de març:\n1. El context. Per a que s'ha fet aquesta reunió o acte, què es pretenia aconseguir. Explica (amb enllaços) el tractat de Lisboa, les reunions de Sarkozy amb el president grec, la conferència de Copenhaguen, les prioritats per a aquest Consell...\n2. L'acte. Textos, imatges, fotografies, vídeo de les conclusions del Consell, i enllaç als documents oficials. També enllaç al que es va dir a Facebook.\n3. Les accions. Què s'ha decidit, per exemple el suport a Grècia, l'estratègia UE 2020...\nQuan es produeix un acte, pengen el context, i mentre es fa van posant vídeos i textos. Al finalitzar, els acords assolits.\nLa web és extremadament personalista, en la figura de Nicolas Sarkozy, però aquesta manera de veure les activitats i viatges d'aquest, afegint-li les raons de les seves visites i el que ha aconseguit després d'elles, permet que la ciutadania pugui donar-li més valor al treball del president, i és aquesta la raó que es mostri així.\nRecomano fer-li un cop d'ull.\nEtiquetes de comentaris: e-Administració, França\nOstres, molt xulo. I això de fer aquests tres passos (context, acte i què s'ha resolt) em sembla molt i molt encertat, i una mostra de transparència. M'ha agradat!