Vent d Cabylia: Les nostres reines. Les oblidades monarques medievals del Regne de València\nVicent Baydal i Jorge Lahuerta, Les nostres reines. Les oblidades monarques medievals del Regne de València (Generalitat Valenciana, València, 2019)\nPer a la commemoració del 9 d'Octubre de l'any passat, 2019, Presidència de la Generalitat Valenciana ens va encarregar a l'il·lustrador Lawerta i a mi mateix un treball per tal de posar en valor i visibilitzar el paper de les dones en la història, que han estat tan tradicionalment amagades per la nostra historiografia i la nostra societat que ni de les dones més poderoses de l'època medieval, les reines, sabem a penes res, si més no entre la ciutadania actual. És per això que vam fer un llibret i un tríptic explicant breument els principals fets com a monarques de cadascuna, vam imaginar un rostre per a elles, vam plantejar un malnom com tenen els reis i vam impulsar un seguit de tasques de divulgació, com l'exposició de grans lones amb les seues figures al Palau de la Generalitat de València i a les façanes dels Ajuntaments de les localitats que conformaven el braç reial de les Corts Valencianes a finals del segle XV. Per internet es poden trobar articles, entrevistes i altre tipus d'informacions al respecte, però el llibret i el tríptic, dels quals, malgrat fer-se milers d'exemplars, hi hagué molta gent que es quedà sense ells, encara no estaven disponibles en línia, així que els facilitarem ací mateix, a través del següent enllaç: https://we.tl/t-uwoJqkyE07\nIgualment, per tal de facilitar-ne l'accés al contingut, a continuació copiarem el pròleg que vaig preparar i posarem totes les imatges creades per Lawerta, amb el text dels principals coneixements que tenim sobre cadascuna d'aquelles díhuit reines baixmedievals (al respecte, cal indicar que hem actualitzat el lloc de naixement de Margarida de Prades, que ara se sap que probablement nasqué a Torres Torres, i cal recomanar, a més, la tesi doctoral de Lledó Ruiz, que en un futur estarà disponible en línia).\n«Nós prometem aquí a Déu e a aquest altar, que és de la sua Mare, que nós no passarem Terol ne el riu d’Ulldecona tro que València hajam presa. E enviarem per la regina nostra muller e per nostra filla, que vinguen, per ço que entenats que major volentat hinc havem d’aturar e de conquerre aquest regne». El passatge és conegut. El rei Jaume I prometé a les hosts que hi havia al Puig que duria amb ell la reina Violant i la infanta homònima i que no tornaria a les seues terres d’origen fins que València no fora conquerida. La família com a símbol d’arrelament. La reina com a imatge de fortalesa. Ara bé, el que no és tan conegut –no ens agrada recordar-ho als historiadors patris– és que a la Corona d’Aragó les dones quedaren excloses de la línia de successió reial. Fins i tot eixa fou l’espurna que encengué una revolta en 1347, quan Pere el Cerimoniós intentà nomenar com a hereva la seua primera filla, Constança. En el Regne de València, per tant, mai no hi hagué una reina regnant per herència dinàstica, sinó que totes elles foren reines per matrimoni, reines consorts. Possiblement per eixa raó els valencians, a banda de la figura iniciàtica de l’esmentada Violant d’Hongria, no tenim en ment un referent clar de reina, com en altres llocs tenen Elionor d’Aquitània, Isabel la Catòlica o Cristina de Suècia. Però això no vol dir, ni de bon tros, que no tingueren un paper clau en el nostre esdevenir col·lectiu com a poble.\nUn paper, en tot cas, permanentment condicionat pels hòmens; en les societats d’Antic Règim les dones sempre eren «filles de», «germanes de», «dones de», «viudes de»... La figura femenina independent i lliure a penes si hi tenia cabuda davant del control masculí i la misogínia imperant, que duia a afirmar com a cosa irrebatible la «inferioritat natural» de les dones, una visió en realitat construïda pels pensadors eclesiàstics. A peu de carrer, a més a més, aquella subordinació es convertia en un maligne estereotip d’animalitat, com el que brandava el metge Jaume Roig en els seus versos apariats: «Per llurs usances, axí diverses e tan perverses, obres e manyes, són alimanyes; serp tortuosa són e rabosa, mona, gineta, talp, oroneta, mussol, putput, gall, cutibut, aranya ab tela, tavà, mustela, vespa, alacrà e rabiós cà». Però al mateix temps, en una col·lectivitat fortament estratificada com aquella, la jerarquia comptava, i molt, i les reines, encara que sotmeses a un ferm escrutini de les seues funcions reproductores i del seu comportament quotidià, tenien accés al nivell més alt possible de riquesa i de poder. Eren, evidentment, unes privilegiades.\nEn relació amb això, cal remarcar que, a banda de la seua vàlua geoestratègica en el tauler diplomàtic, la principal exigència feta a les reines era, per damunt de tot, la de concebre fills, fins al punt que la seua esterilitat podia esdevindre causa de repudi matrimonial. Els hereus garantien la continuïtat de la dinastia reial i una alta probabilitat de successió pacífica en el fatídic moment de la mort dels monarques regnants. De fet, la mare per excel·lència en l’imaginari col·lectiu medieval era el seu gran model: la Verge Maria, mare de Jesús, mare de Déu, casta però fèrtil, exalçada i venerada per tots però submisa alhora. I l’altre gran ideal també procedia de les fonts bíbliques: la reina Ester, casada en l’antiguitat amb un rei de Pèrsia i que destacà per la seua fidelitat, discreció i obediència, però també per ser, en els moments crucials i de perill, la intercessora necessària entre el marit governant i els seus súbdits. No debades, a les reines també se’ls reconeixia la seua posició eminent i a la Corona d’Aragó i el Regne de València no faltaren les que l’empraren de manera intensa i ressenyable.\nLa seua coronació, de fet, era un important moment d’acceptació pública i general d’aquell poder, només per davall del que tenia el mateix rei, que era qui li’l traspassava, com en el cas de Martí l’Humà a Maria de Luna el dia de Sant Jordi de 1399: «La reyna se agenollà e lo senyor rey posà-li la corona al cap, e lo ceptre en la mà dreta, e lo pom en la sinistra. E mès-li un anell de diamant en lo dit. E besà-la en la boca. E la senyora reyna besà-li la mà». Però no només foren reines ritualment reconegudes per tots, sinó que a més a més exerciren com a altes conselleres i, almenys des de mitjan segle XIV, assumiren importants tasques de govern com a lloctinents reials en el conjunt de la Corona o en algun dels seus diversos territoris: Elionor de Sicília, Violant de Bar, l’esmentada Maria de Luna, Maria de Castella, Joana Enríquez, Germana de Foix, totes elles marcaren amb la seua empremta personal decisions polítiques que afectaren milers d’habitants dels seus regnes. Per delegació i en absència dels seus marits, però amb una significació i una transcendència que han quedat injustament sepultades per una visió androcèntrica de la història.\nNo cal obviar, en tot cas, que, com qualsevol altre membre de les monarquies del moment, les reines tampoc s’estigueren de ser cruels, arbitràries o autoritàries quan es tractava d’actuar en defensa dels seus privilegis socials i polítics. Però el que és inconcebible és que, amb totes les seues ombres i les seues moltíssimes llums, a penes si les coneguem hui en dia en peu d’igualtat amb els seus companys masculins. És per això que, amb les il·lustracions i les síntesis biogràfiques que oferim a continuació, volem posar el focus en aquelles dones cabdals del nostre passat, visibilitzar-les i fer un tast introductori a la seua història i les seues vides. En definitiva, són les nostres reines medievals, les més llunyanes, de les que menys sabem, però les que més es vinculen directament al nostre moment de naixement com a poble valencià, el que celebrem, precisament, tots els 9 d’Octubre. Per una commemoració igualitària, també en la visió de gènere.\nLes 18 reines baixmedievals de València\nViolant d'Hongria (1235-1251). La reina Fundadora\nNascuda a Esztergom (Hongria) cap al 1216 i morta a Osca (Aragó) en 1251, entorn dels 35 anys. Tingué sis filles i quatre fills, un d’ells Pere el Gran, rei d’Aragó, un altre Jaume II de Mallorca i una altra Violant d’Aragó, reina consort de Castella.\nNeta de l’emperador llatí de Constantinoble i filla del rei d’Hongria, des del seu casament amb Jaume I en 1235 exercí una destacada tasca com a consellera reial, en especial en el procés de conquesta de les terres valencianes, segons explicita clarament el Llibre dels fets. No debades, la crònica relata el seu pas del riu Sénia, com si del Rubicó es tractara, i les seues successives estades a Borriana, el castell d’Almenara, el Puig, Paterna i el campament del setge de València. De fet, per exprés desig del monarca, fou l’única persona que estigué present i aconsellà en les negociacions amb els enviats musulmans que pactaren la capitulació de València. Així mateix, tingué un paper fonamental en el Tractat d’Almisrà, signat en 1244 amb el seu gendre Alfons X de Castella per tal d’estipular les fronteres meridionals del regne valencià, i en la decisió de la presa final de Xàtiva: «el pus bell castell del món e el pus ric que jo anc veés ne null hom», segons manifestà al rei.\nTambé fou qui avisà al mateix Jaume I de la revolta d’al-Azraq en 1247 i, en conjunt, la major part dels anys del seu regnat a la Corona d’Aragó els passà al territori valencià, en els afers de la conquesta. No obstant això, va morir al nord d’Aragó, probablement com a conseqüència de les febres puerperals ocasionades pel naixement de la seua darrera filla, i volgué ser sepultada al monestir català de Santa Maria de Vallbona de les Monges, on la seua tomba és visitada en l’actualitat per molts hongaresos.\nConstança de Sicília (1276-1285). La reina de les Vespres Sicilianes\nNascuda a Catània (Sicília) cap al 1248 i morta a Barcelona en 1302, entorn dels 54 anys. Tingué quatre fills i dos filles, dos d’ells Alfons el Liberal i Jaume II, reis d’Aragó, un altre Frederic II de Sicília, una altra Elisabet d’Aragó, reina consort de Portugal, i una altra Violant d’Aragó, reina consort de Nàpols.\nNeta del sacre emperador romanogermànic i filla del rei de Sicília, el seu casament amb el futur Pere el Gran en 1262 va ser el fet transcendental que va marcar l’orientació itàlica de la Corona d’Aragó durant les centúries posteriors. No debades, després de la mort del seu pare a mans dels Anjou, que passaren a governar Sicília, foren els seus drets dinàstics els que Pere el Gran al·legà per tal de desembarcar a Trapani en 1282 i ocupar l’illa en paral·lel a la rebel·lió de les Vespres Sicilianes contra els angevins i el papat. Segons el cronista Bernat Desclot, el capità dels barons sicilians revoltats clamà: «És nostre natural senyor per rahó de la regina e de sos fills». Fou també a través del seguici de Constança que arribaren a terres aragoneses i valencianes destacats militars i diplomàtics de Sicília, com Roger de Llòria, Conrad Llança i Joan de Pròixida, alhora que les seues estades en aquella illa mediterrània serviren de suport als regnats successius dels seus fills Jaume i Frederic, una vegada ja mort el seu marit.\nDesprés de la pau entre els Aragó i els Anjou, sancionada pel papa en 1295, visqué un temps a Roma i més tard a Barcelona, on va morir a començaments del segle XIV i va ser soterrada al convent de Sant Francesc. Posteriorment les seues restes foren traslladades, juntament amb les de les reines Maria de Xipre i Sibil·la de Fortià, al claustre de la catedral de la mateixa capital catalana. En paraules de Dante a la Divina Comèdia, Constança va ser «la mare de l’honor de Sicília i d’Aragó».\nBlanca d'Anjou (1295-1310). La reina de la Pau\nNascuda a Nàpols en 1280 i morta a Barcelona en 1310, entorn dels 30 anys. Tingué cinc fills i cinc filles, un d’ells Alfons el Benigne, rei d’Aragó, i una altra Violant d’Aragó, reina consort d’Albània.\nNeta del rei d’Hongria i filla del rei angeví de Nàpols, el seu casament amb Jaume II en 1295 suposà la fi de la cruenta guerra que havia enfrontat els Anjou i el papat amb els Aragó a causa de la presa de Sicília. Per aquell matrimoni, Jaume II renuncià a l’illa, alhora que fou perdonat pel papa i intitulat rei de Sardenya. Per tant, Blanca d’Anjou arribà a la Corona d’Aragó com a símbol d’aquella desitjada aliança, fins al punt que el cronista Ramon Muntaner indicà: «Era fontana de gràcia de totes bonees, per què a ella pot hom dir lo mot que les gents de Catalunya e d’Aragó e del Regne de València li dixeren, que l’apellarien “la santa reina Dona Blanca, de santa pau”».\nAmb tot, això no impedí que a continuació esclataren enfrontaments amb altres enemics, en els quals la reina sempre feu costat a Jaume II, amb el qual es va desplaçar a les campanyes de Múrcia contra els castellans; de Sicília contra el mateix germà del monarca, Frederic II, o d’Almeria contra els musulmans nassarites. De forta religiositat franciscana, un dels seus mentors fou el teòleg i metge Arnau de Vilanova. Pel seu clima benigne, mostrà una especial volença per residir durant els temps de Nadal a València, on passà fins a la meitat dels seus setze períodes nadalencs a la Corona. Tot i això, la seua salut fou sempre fràgil pels continuats embarassos i ja abans de tindre el nové fill, amb 28 anys, feu testament. Fou el desé el que finalment ocasionà la seua mort durant el postpart.\nVa ser sepultada al monestir català de Santes Creus, però la seua tomba va ser profanada en 1835, durant la primera guerra carlina, i les seues despulles momificades llançades a un pou, del qual foren rescatades posteriorment. La restauració de la tomba i l’estudi de les restes ja en el segle XXI van permetre fer una reconstrucció facial de la reina i confirmar la causa de la mort, en relació amb la qual se li va trobar un anell de corall, que servia com a amulet protector per a les dones parteres i els xiquets acabats de nàixer.\nMaria de Xipre (1315-1322). La reina d’Ultramar\nNascuda en algun lloc de Xipre cap al 1279 i morta a Barcelona en 1322, entorn dels 43 anys. No tingué fills.\nNeta de nobles francs instal·lats als territoris croats de Terra Santa i filla del rei de Xipre i Jerusalem, el seu casament amb Jaume II en 1315, en les segones noces del monarca, estava destinat a possibilitar l’herència del tron xipriota i jerosolimità a la casa reial aragonesa. Havia de ser, doncs, un cap de pont que reforçara la presència diplomàtica i mercantil de la Corona d’Aragó a Ultramar, on en aquells moments els almogàvers dominaven el ducat d’Atenes. Tanmateix, la manca de fills truncà les expectatives i ocasionà l’allunyament manifest del rei i la reclusió de Maria en el castell de Tortosa o el palau reial de Barcelona. De fet, Jaume II decidí en 1318 una estricta reorganització de la casa de la reina, amb una dràstica retallada de despeses i el trasllat d’oficials, dames i donzelles, i a l’any següent, quan Maria estigué a punt de morir per una malaltia a Tortosa, ni tan sols es desplaçà per a visitar-la.\nFinalment va morir en 1322 a Barcelona i va ser soterrada al convent de Sant Francesc. En el segle XIX, en ser enderrocat l’edifici, les seues restes foren traslladades al claustre de la catedral barcelonina, juntament amb les reines Constança de Sicília i Sibil·la de Fortià, mentre que la figura jacent del seu sepulcre es conserva en l’actualitat en el Museu Nacional d’Art de Catalunya.\nElionor de Montcada (1322-1327). La reina de Pedralbes\nNascuda tal vegada a Aitona (Catalunya) cap al 1292 i morta a Barcelona en 1364, entorn dels 72 anys. No tingué fills.\nNeta i filla dels barons d’Aitona i senescals de Barcelona, el seu casament amb Jaume II en 1322, en les terceres noces reials, als pocs mesos de morir Maria de Xipre, donà inici a un matrimoni caracteritzat pel respecte, l’atenció i la companyonia durant els darrers cincs anys de vida del monarca. Passà la major part d’aquell temps al palau reial de Barcelona, intervingué com a mediadora en alguns afers conflictius de la família reial i destacà, segons els relats coetanis, per la seua profunda religiositat vinculada al franciscanisme. De fet, fou la impulsora i fundadora del monestir de monges clarisses de Santa Maria de Pedralbes, a la mateixa capital catalana, que fou consagrat en 1327, uns pocs mesos abans de la mort del rei.\nAllí es traslladà Elisenda, a un palauet construït al costat del monestir, sobre el qual, tot i no professar com a monja, tenia àmplies prerrogatives. No debades intervingué decididament en la vida de la comunitat monàstica i en la selecció d’exquisides obres d’art per al seu interior. Després de viure-hi durant més de tres dècades, va morir en 1364 i va ser soterrada en un magnífic sepulcre de marbre i alabastre, on apareix abillada amb corona i vestimentes reials. El seu coetani Bernat Metge en deixà la següent semblança: «¿Qui et poria suficientment dir l’honestedat gran e maturitat de la regina de Pedralbes, muller del rei en Jacme d’Aragó, la qual vivent aquell fou molt graciosa e contínua intercessora tostemps per sos pobles, jamés no girà los ulls a coses deshonestes, la sua almoina null temps no fou denegada als pobres, e aprés la mort del dit rei acabà lo monestir de Pedralbes, que en vida d’aquell havia començat, en lo qual honestament morí e finí sos dies?».\nElionor de Castella (1329-1336). La reina Rebutjada\nNascuda en algun lloc de Castella cap al 1307 i morta a Castrojeriz (Castella) en 1359, entorn dels 52 anys. Tingué dos fills.\nNeta i filla de reis de Castella, als pocs anys de vida fou promesa en matrimoni al primogènit homònim de Jaume II i traslladada a la Corona d’Aragó a l’espera d’arribar a l’edat de casament. La boda se celebrà en 1319, però en acabar la cerimònia l’infant Jaume fugí i renuncià a heretar el tron, de manera que el matrimoni s’anul·là i Elionor retornà a terres castellanes. Amb tot, una dècada després, en 1329, es concertà el seu casament amb Alfons el Benigne, el germà d’aquell infant fugit, que havia heretat la Corona d’Aragó i acabava d’enviudar de la seua primera esposa, amb qui ja havia tingut dos fills: el futur Pere el Cerimoniós i l’infant Jaume.\nElionor i Alfons tingueren de seguida altres dos fills, els infants Ferran i Joan, i tant ella com els xiquets reberen enormes donacions de nuclis reials per tota la Corona. Al mateix temps, la reina inicià la persecució dels primers fills del monarca, amb la probable intenció d’enverinar-los per tal que heretara el tron el seu primogènit Ferran, el que acabà ocasionant a València el conegut motí de Francesc de Vinatea en 1332. Envoltats al palau del Real i amenaçats de matar tot l’entorn reial si no deixaven de desmembrar el patrimoni reial, llavors es produí un conegut diàleg entre Elionor i Alfons: «–Senyor, esto non consentiría el rey don Alfonso de Castella, hermano nuestro, que ell no los degollase todos. E lo senyor rei respòs: –Reina, reina, el nostre poble és franc, e no és així subjugat com és lo poble de Castella, car ells tenen a nós com a senyor, e nós a ells com a bons vassalls e companyons». De fet, en morir Alfons en 1336 Elionor hagué de fugir a Castella, perseguida pel nou rei Pere el Cerimoniós i les hosts valencianes.\nTrobà la mort en terres castellanes en 1359, assassinada per orde del seu nebot, el rei Pere el Cruel de Castella, per participar en una conjura per a deposar-lo. Uns mesos abans el mateix monarca havia ordenat assassinar un dels fills d’Elionor, l’infant Joan, i un poc després Pere el Cerimoniós feu el mateix amb l’altre fill, l’infant Ferran. Hi ha tres llocs on es diu que descansen les seues restes: l’església de Nuestra Señora del Manzano de Castrojeriz, el monestir de las Huelgas de Burgos i la Seu Vella de Lleida.\nMaria de Navarra (1338-1347). La reina de la Unió\nNascuda probablement en algun lloc de Navarra o França cap al 1326 i morta a València en 1347, entorn dels 21 anys. Tingué tres filles i un fill, dels quals una d’elles, Constança d’Aragó, fou reina consort de Sicília.\nNeta del rei de França i filla dels monarques navarresos, el seu casament amb Pere el Cerimoniós en 1338 comportà una aliança entre les Corones d’Aragó i Navarra, enfront de les tensions que les dos mantenien amb la de Castella. Arrossegà permanents problemes de salut des de la seua arribada a terres aragoneses, agreujats pels quatre parts quasi consecutius que tingué entre 1343 i 1347. En relació amb això, el fet que en els tres primers donara a llum xiquetes induí Pere el Cerimoniós, pensant que no tindrien descendents masculins, a fer reconéixer la primogènita Constança com a hereva del tron, la qual cosa era contrària a la tradició successòria de la Corona. Eixe fet, agreujat per molts altres problemes sociopolítics, fou l’espurna que ocasionà les revoltes de la Unió als regnes d’Aragó i de València entre 1347 i 1348. Maria, però, va finir just a l’inici d’aquell conflicte, com a conseqüència d’un quart part en el qual va donar a llum un xiquet, però tant ell com ella van morir als pocs dies.\nQualificada de «dona de santa vida e de gran honestat» pel mateix Cerimoniós en la seua crònica, les seues restes descansen en el monestir català de Santa Maria de Poblet. També es conserva d’ella un magnífic Llibre d’hores miniat a la Biblioteca Marciana de Venècia.\nElionor de Portugal (1347-1348). La reina de la Pesta\nNascuda probablement en algun lloc de Portugal en 1328 i morta a Xèrica en 1348, entorn dels 20 anys. No tingué fills.\nNeta i filla de reis de Portugal, el seu casament amb Pere el Cerimoniós es produí a Barcelona en novembre de 1347, als pocs mesos d’haver mort la primera esposa del monarca, Maria de Navarra. El fet que els vaixells que la portaven de Portugal a Catalunya no pararen a València agreujà el malestar dels que en aquells moments impulsaven la revolta de la Unió contra les decisions autoritàries del rei. En conseqüència, en gener de 1348 el Cerimoniós i Elionor es dirigiren a Sagunt, amb exèrcits pagats amb els diners del dot de la reina, per tal d’intentar controlar la rebel·lió. Tanmateix, foren capturats pels unionistes i duts al palau del Real de València, on la nit del diumenge 6 d’abril de 1348 foren trets del llit per una multitud i obligats a ballar, segons relatà el monarca en la seua crònica: «Venc per lo pont del Temple gran colp de gents, ço és, ben quatre-cents hòmens ballant ab trompes e tabals, e vengueren al reial e pujaren dessús, e, a la final, que nós e la reina haguem a ballar; e un barber apellat Gonçalvo, qui es faïa capità dels dessús dits, mes-se enmig de la reina e de nós e cantà una cançó qui deïa: “Mal haja qui se n’irà, encara ni encara...”».\nAmb tot, el primer gran brot europeu de Pesta Negra arribà poques setmanes després a la ciutat i Elionor i Pere foren alliberats per por que caigueren malalts. Els reis se n’anaren a Aragó per tal de véncer la revolta que també hi havia en aquell regne, però l’epidèmia hi arribà igualment i hagueren de retornar cap a terres valencianes. Finalment, Elionor va emmalaltir a mitjan camí i va morir a Xèrica, on va ser soterrada provisionalment, abans de dur les seues restes al monestir català de Santa Maria de Poblet. Poc després del seu traspàs, en aixafar la revolta valenciana, el rei condemnà a mort el barber que els havia tret del llit, sent arrossegat per la ciutat de València, i aprofità per a contestar-li aquella cançó amb els següents versos: «E qui no us rossegarà, susara, susara!».\nElionor de Sicília (1349-1375). La reina Gran\nNascuda en algun lloc de Sicília en 1325 i morta a Lleida en 1375, entorn dels 50 anys. Tingué tres fills i una filla, dos d’ells Joan el Caçador i Martí l’Humà, reis d’Aragó, i ella Elionor d’Aragó, reina consort de Castella.\nNeta i filla de reis de Sicília, el seu casament a València amb Pere el Cerimoniós en 1349, en les terceres noces del monarca, donà lloc a la desitjada estabilitat matrimonial i successòria de la Corona. D’una banda, de seguida tingué un fill, l’infant Joan, que posà fi a l’absència d’hereus barons i, d’una altra banda, mostrà durant un quart de segle amplis dots de comandament i iniciativa política, fins al punt d’esdevindre en 1359 la primera reina que exercí competències governatives com a lloctinent del rei en la seua absència, un fet excepcional de les Corones d’Aragó i de Navarra, ja que en cap altra part d’Europa les reines consorts accedien oficialment a tal responsabilitat pública. Així, no només acompanyà el rei en la seua expedició militar contra els rebels de l’illa de Sardenya i prengué decisions en nom del seu germà menut, que era rei de Sicília, sinó que, a més a més, es feu càrrec del govern de la Corona en nombroses ocasions, per exemple durant diversos períodes de la cruenta guerra contra Castella. No debades fou coneguda pels seus súbdits com la reina Grossa, no només pel seu volum, sinó per la seua importància política.\nFou a partir de la seua descendència que es creà el Ducat de Girona, que a partir de llavors quedà vinculat a l’hereu de la Corona, com succeí amb els seus fills, els infants Joan i Martí. Igualment, en 1368 es feu construir l’anomenat palau reial menor de Barcelona, com a seu de la seua pròpia cort. Va morir en 1375 i va ser sepultada al monestir català de Santa Maria de Poblet, en un mausoleu del qual, no obstant això, ja no en queda res.\nSibil·la de Fortià (1377-1387). La reina Empordanesa\nNascuda probablement a Fortià (Catalunya) cap al 1350 i morta a Barcelona en 1406, entorn dels 56 anys. Tingué un fill i una filla, Isabel d’Aragó, casada amb el comte Jaume II d’Urgell, el Dissortat.\nNeta i filla de membres de la baixa noblesa de l’Empordà, el seu casament en 1371 amb el baró aragonés Artal de Foces comportà la seua entrada en la cort d’Elionor de Sicília, esposa de Pere el Cerimoniós. Després de la mort d’Artal en 1374 i de la reina en 1375, esdevingué amant del monarca i tingueren una filla, una relació que fou inicialment ben rebuda pels infants Joan i Martí, ja que evitava nous enllaços matrimonials del rei. Tanmateix, les coses canviaren quan en 1377 Pere i Sibil·la es casaren, en les quartes noces del monarca, i tant ella com el seu entorn reberen grans donacions reials i intervingueren en els afers polítics, especialment en el Comtat d’Empúries. A partir d’aleshores els infants menysprearen Sibil·la fins al punt de negar-se a acudir a la seua coronació, celebrada «ab una molt solemnial festa» a Saragossa en 1381. De fet, en la cort reial es formaren dos faccions enfrontades, una aristocratitzant entorn de l’infant Joan i la seua dona, Violant de Bar, i una altra més popular al voltant de Sibil·la.\nEn conseqüència, a la mort de Pere el Cerimoniós en 1387, Sibil·la fugí del palau reial i s’arrecerà en un castell, però fou capturada i acusada de lesa majestat per abandonament del monarca i furt. Dos membres del seu seguici foren executats, però finalment ella fou absolta després de retornar les donacions reials rebudes, a canvi d’una pensió vitalícia anual. Així, Sibil·la visqué la resta de sa vida a Barcelona, fins a la seua mort a començaments del segle XV, quan fou soterrada en el convent de franciscans de la ciutat i, molt més tard, traslladada a la catedral, juntament amb les reines Constança de Sicília i Maria de Xipre. Encara en vida seua, Bernat Metge escrigué una semblança que destacava la seua determinació i intel·ligència: «Qui et poria dar entenent la fortalesa de cor e esforç e gran paciència de la regina dona Sibil·la d’Aragó, e lo gran saber e bon enteniment que ha?».\nViolant de Bar (1387-1396). La reina Ostentosa\nNascuda probablement en algun lloc del nord de França cap al 1365 i morta a Barcelona en 1431, entorn dels 66 anys. Tingué tres fills i tres filles, una d’elles, Violant d’Aragó, reina consort de Nàpols.\nNeta del rei de França i filla del duc de Bar, el seu casament en 1380 amb l’infant Joan d’Aragó comportà l’allunyament dels dos del monarca Pere el Cerimoniós, que volia que ell es casara amb la reina de Sicília. De fet, enfrontats també amb la dona del rei, Sibil·la de Fortià, lideraren una facció aristocratitzant en la cort fins a l’accés al tron en 1387 del mateix Joan.\nEnèrgica, decidida i molt ben avinguda amb el seu marit, exercí com a alta consellera i lloctinent reial, en un regnat caracteritzat per l’exuberància de les corts del rei i de la reina, que esmerçaren tota la seua fortuna en exhibir un luxe constant. Segons Bernat Metge, «la sua casa és estada temple de la liberalitat, molt pus ocupada en donar que en reebre», i, segons Pere Tomich, «tenia la pus gran casa que reina que hom sabés en aquell temps e anava molt bé acompanyada de moltes baronesses, nobles dones e mullers e filles de cavallers, e de gentils hòmens, en gran nombre». Consegüentment, també fou una gran promotora de l’art, la cultura i les lletres, però en morir el rei Joan en 1396, sense tindre descendència masculina viva, els súbdits de la Corona d’Aragó s’afanyaren a reconéixer el germà d’aquell, l’infant Martí, com a nou monarca. Violant al·legà que potser estava embarassada i que, per tant, podria tindre un fill i heretar el tron, però, després de ser sotmesa a vigilància durant uns mesos, es comprovà que no hi hauria cap nou descendent.\nA partir de llavors visqué retirada a Barcelona, però tornà a la vida pública en 1410, a la mort de Martí l’Humà sense hereu reconegut, per tal de defensar els drets dinàstics del seu net, Lluís de Calàbria, que inicialment rebé molts suports arreu de la Corona. Finalment, però, el candidat escollit en el Compromís de Casp de 1412 fou Ferran de Trastàmara i Violant tornà a la seua vida barcelonina com a reina viuda, i va residir al palau reial de Bellesguard, on va morir en 1431. Les seues restes descansen al monestir català de Santa Maria de Poblet.\nMaria de Luna (1396-1406). La reina Compromesa\nNascuda probablement en algun lloc d’Aragó cap al 1356 i morta a Vila-real en 1406, entorn dels 50 anys. Tingué tres fills i una filla, dels quals un va ser Martí el Jove, rei de Sicília.\nNeta de nobles aragonesos i provençals i filla del comte de Luna, cresqué a la cort de la reina Elionor de Sicília, esposa de Pere el Cerimoniós, promesa en matrimoni a l’infant Martí, que en la seua condició de secundogènit no estava destinat inicialment a regnar. Es casaren en 1372 i amb les possessions dels dos formaren un dels estats senyorials més importants de la Corona, amb bona part del patrimoni al Regne de València, incloent-hi el comtat de Xèrica, Sogorb, la Vall d’Uixó, Llíria, Paterna o Alcoi. En 1391 el seu primogènit, Martí el Jove, s’esposà amb la reina Maria de Sicília, que havia hagut de fugir del seu regne, i amb les rendes d’aquell patrimoni, gestionat per Maria de Luna, es finançaren les campanyes militars que serviren per a reposar-la en el tron de l’illa. Allí estava el seu marit, l’infant Martí, quan en 1396 va morir el rei Joan sense descendència masculina i, per tant, el tron de la Corona d’Aragó va passar a ells. Maria s’afanyà a exercir com a lloctinent de Martí i a prendre les regnes del nou regnat, davant les pretensions de l’anterior reina, Violant de Bar, que al·legava estar embarassada d’un possible fill, i dels atacs militars del comte de Foix, gendre de la mateixa Violant.\nDurant els seus deu anys com a reina intervingué en nombrosos afers polítics; va intercedir davant del papa, per exemple, pels camperols de remença catalans i va mostrar una intensa preocupació per les bandositats que assolaven el regne valencià. Fou profundament religiosa i amb les seues donacions beneficià alguns monestirs en particular, com l’abadia aragonesa de Santa Maria de Veruela o la cartoixa valenciana de Valldecrist. D’ella digué el franciscà Francesc Eiximenis: «viu així com se pertany a dona excel·lent e sàvia e de muller de tan gran senyor, en molta honestat e bonesa, e per aital se fa tenir devant Déu e devant hòmens».\nVa morir a Vila-real, camí de València, en 1406, i va ser soterrada al convent de Sant Vicent de la Roqueta abans de ser trasllada al monestir català de Santa Maria de Poblet, on descansen les seues restes.\nMargarida de Prades (1409-1410). La reina de l’Esperança\nNascuda possiblement a Torres Torres (el Camp de Morvedre) cap al 1388 i morta a Riudoms (Catalunya) en 1429, entorn dels 41 anys. Tingué un fill.\nNeta i filla de nobles catalans i valencians, de menuda quedà òrfena de pare i l’enemistat entre sa mare i el seu avi feu que a partir de 1397 foren acollides en la cort de la reina Maria de Luna, fins a la seua mort en 1406. En aquell moment la viudetat del rei Martí l’Humà no era un problema, atés que tenia un fill, Martí el Jove, rei de Sicília, que garantia la continuïtat dinàstica. Però la mort d’aquell hereu en juliol de 1409 deixà la Corona sense successor directe masculí i conduí Martí l’Humà a casar-se ràpidament per tal d’intentar engendrar-ne algun. L’escollida fou Margarida de Prades, «una de les pus belles senyores que hom sabés en lo món» segons els cronistes de l’època, a qui el rei coneixia per haver sigut donzella de la reina Maria i que tenia trenta-un anys menys que ell. Amb tot, en els huit mesos i mig que durà el matrimoni fins a la mort de Martí l’Humà en maig de 1410 no fou possible que es quedara embarassada, malgrat les enormes esperances depositades en la unió.\nAixí les coses, es va produir un interregne amb diversos pretendents al tron, resolt en el Compromís de Casp de 1412 amb la tria de Ferran de Trastàmara. Llavors Margarida continuà residint al palau reial de Barcelona, on mantingué una viva cort literària amb poetes com Jordi de Sant Jordi. En 1415 es casà amb el cavaller valencià Joan de Vilaragut, però, per a no perdre l’aparença de reina viuda, ho feu d’amagat, com també mantingué en secret el fill que tingueren l’any següent. Cap al 1420 el rei Alfons el Magnànim deixà de donar-li suport i, arruïnada, la parella es refugià en el monestir barceloní de Valldonzella, on Margarida ingressà com a monja després de la mort del seu marit en 1422. Uns anys més tard es traslladà al monestir de Bonrepòs, al Priorat, on va morir en 1429 com a abadessa i hi va ser soterrada abans de traslladar les seues restes a Santes Creus.\nPoc després, el seu fill secret, Joan Jeroni de Vilaragut, que professava com a monjo desconeixent els seus orígens familiars, va saber-ne la veritat i va esdevindre cavaller al servei de l’esmentat Alfons el Magnànim.\nElionor d'Alburquerque (1412-1416). La reina Rica\nNascuda en algun lloc de Castella cap al 1374 i morta a Medina del Campo (Castella) en 1435, entorn dels 61 anys. Tingué cinc fills i dos filles, dos d’ells Alfons el Magnànim i Joan II, reis d’Aragó, i dos d’elles Maria d’Aragó i Elionor d’Aragó, reines consorts de Castella i Portugal respectivament.\nNeta de reis de Castella i de Portugal i filla del comte d’Alburquerque, es casà en 1393 amb l’infant de Castella Ferran de Trastàmara, amb el qual va sumar un immens patrimoni amb terres per tota Castella, la Rioja i Extremadura. No debades fou qualificada pel cronista Pedro López de Ayala com «la Rica Hembra, la señora mejor heredada que se fallaba en España», i aquella fortuna –i els exèrcits que es podien pagar amb ella– fou una de les claus per les quals Ferran fou escollit en el Compromís de Casp de 1412 com a nou monarca de la Corona d’Aragó. Molt ben compenetrada amb el seu marit, Elionor s’hi traslladà amb tota la família, però el nou rei va morir a penes quatre anys després, en 1416, i ella decidí retornar a terres castellanes, a la seua vila de Medina del Campo, on passà a signar els documents com «La Tryste Reyna».\nTractà d’intercedir en les desavinences creuades que es produïren entre els seus fills, els infants Joan i Enric, i el rei de Castella, que acabà confiscant-los les possessions i internant provisionalment Elionor en el monestir de Santa Clara de Tordesillas. Finalment, ingressà com a monja en el monestir de Santa Maria la Real de Medina del Campo, que ella mateixa havia pres davall el seu patrocini i on va morir en 1435, poc després de conéixer que els seus tres fills, tant els mencionats infants Joan i Enric com Alfons el Magnànim, havien estat capturats pels genovesos en la batalla de Ponça. Les seues restes descansen allí, tot i que al monestir de Santa Maria de Poblet es construí un sepulcre amb la seua figura jacent, que es troba buit.\nMaria de Castella (1416-1458). La reina Governant\nNascuda a Segòvia (Castella) en 1401 i morta a València en 1458, a punt de complir els 57 anys. No tingué fills.\nNeta i filla de reis de Castella, el seu casament, concertat al poc de nàixer amb el seu cosí germà Alfons de Trastàmara, es pensà inicialment en clau dinàstica castellana, però acabà tenint lloc en 1415 a València, quan ell era hereu de la Corona d’Aragó, on començaren a regnar a l’any següent. Amb una mala salut permanent i una constitució física poc agraciada, el ja rei Alfons el Magnànim, amb qui no tingué cap fill, es mostrà sempre allunyat d’ella en el terreny sentimental. Per contra, mantingueren una intensa relació per a la gestió dels afers polítics, per la qual cosa el rei, que se n’anà a conquerir Nàpols en 1432 i ja no tornà mai, la nomenà en diverses ocasions i durant molt de temps lloctinent general de la Corona, per exemple de 1420 a 1423 i de 1432 a 1436, o del Principat de Catalunya en particular, de 1436 a 1453.\nAixí les coses, tot i els seus constants problemes de salut, exercí destacadíssimes responsabilitats polítiques, com ara quan es plantà enmig dels campaments dels exèrcits castellans i aragonesos en 1429 per a forçar-los a negociar la pau, quan hagué de liderar l’obtenció d’enormes sumes de diners per a alliberar el mateix rei i els infants Joan i Enric, que havien sigut capturats pels genovesos en la batalla de Ponça de 1435, o quan intercedí en els greus problemes sociopolítics catalans, ocasionats pel problema remença al camp i els enfrontaments entre la Busca i la Biga a la ciutat de Barcelona. En la dècada de 1440 establí la seua cort durant diversos anys continuats a València i hi fundà el monestir de les monges clarisses de la Santíssima Trinitat, on ella mateixa fou soterrada en 1458, després de morir només uns mesos més tard que ho fera a Nàpols el seu marit absent, Alfons el Magnànim.\nJoana Enríquez (1458-1468). La reina Animosa\nNascuda possiblement a Torrelobatón (Castella) en 1425 i morta a Tarragona en 1468, entorn dels 43 anys. Tingué tres filles i un fill, una d’elles Joana d’Aragó, reina consort de Nàpols, i ell Ferran el Catòlic, rei d’Aragó, rei consort de Castella i rei de Navarra.\nNeta del rei de Castella i filla de nobles castellans, el seu casament en 1447 amb Joan, infant d’Aragó i rei de Navarra, que era vint-i-set anys major que ella, es feu en clau de les aliances polítiques que pretenien controlar el poder al territori castellà. Mitjançant el matrimoni esdevingué reina consort de Navarra, atés que Joan havia heretat el regne de la seua primera esposa, Blanca, amb qui havia tingut un fill, el príncep Carles de Viana, potencial hereu tant de la Corona navarresa com de l’aragonesa. Tanmateix, l’enfrontament entre el pare i el fill provocà una guerra civil a Navarra, en la qual Joana intervingué directament, i ressorgí quan Joan heretà també la Corona d’Aragó en 1458, amb el problema afegit que Joan i Joana havien tingut un fill, el futur Ferran el Catòlic. Així les coses, quan el príncep Carles de Viana va morir en 1461 Joana s’afanyà a entrar a Catalunya, en un clima prebèl·lic, on, com a lloctinent general, aconseguí el reconeixement de Ferran com a futur monarca. Això no impedí l’esclat de la Guerra Civil catalana, en la qual la mateixa Joana acomplí un paper de primera magnitud, organitzant l’aferrissada defensa de Girona, enviant missions diplomàtiques a Enric IV de Castella i Lluís XI de França i preparant les campanyes militars de l’Empordà, poc abans de morir en ple conflicte, com a conseqüència d’un càncer de pit en 1468. El seu esperit decidit, malgrat les adversitats, fou recollit en el cançoner del poeta coetani Joan Berenguer de Masdovelles: «Vostros grans fets, senyora virtuosa, se mostren clars per les obres que n’ixen, no contrestant molts malvats se desixen».\nFou també la impulsora del casament que es produí en 1469, una vegada que ella ja havia mort, entre el seu fill Ferran i la infanta Isabel, que acabà heretant la Corona de Castella, amb la consegüent i transcendental unió castellanoaragonesa. Les seues restes descansen al monestir de Santa Maria de Poblet.\nIsabel de Castella (1479-1504). La reina Forta\nNascuda a Madrigal de las Altas Torres (Castella) en 1451 i morta a Medina del Campo (Castella) en 1504, als 53 anys. Tingué quatre filles i un fill, dos d’elles Isabel d’Aragó i Maria d’Aragó, reines consorts de Portugal, una altra Caterina d’Aragó, reina consort d’Anglaterra, i una altra Joana la Boja, reina de Castella, d’Aragó i de Navarra.\nNeta i filla de reis de Castella, fou nomenada hereva de la Corona castellana pel seu germanastre Enric IV, però fou desheretada en fugir del regne i casar-se en 1469 amb l’infant Ferran d’Aragó, hereu de la Corona aragonesa. En conseqüència, a la mort del rei Enric en 1474, es produí una guerra civil a Castella entre els partidaris de la seua filla, Joana, i els d’Isabel, que es resolgué en 1479 amb la plena victòria dels exèrcits d’Isabel i Ferran, qui, a més a més, aquell mateix any heretà efectivament el tron de la Corona d’Aragó. Els dos monarques es reconegueren poders mutus en les seues respectives corones, però l’acció d’Isabel se centrà fonamentalment en el territori castellà, on donà lloc a un període de govern estable i fort després de llargues dècades de guerres i enfrontaments. Reduí els sectors hostils de la noblesa; impulsà la conquesta de l’emirat nassarita de Granada, culminada en 1492; inicià una política de prestigi i enfortiment del poder reial, amb nombroses reformes administratives i fiscals i un ampli programa propagandístic; signà, juntament amb Ferran, les Capitulacions de Santa Fe, que donaren origen a l’arribada de Cristòfor Colom a les illes del Carib i a l’inici de les conquestes hispàniques del continent americà; i reforçà el control social de la religiositat cristiana, amb la creació de la Inquisició, l’expulsió dels jueus en 1492 i la conversió forçosa dels musulmans de Castella en 1502. Fou anomenada, consegüentment, Isabel la Catòlica. D’altra banda, per la seua energia bel·licosa, el poeta aragonés Pedro Marcuello la qualificà de: «Grande reyna y más guerrera, y es en el campo cavallero, según acá nos sabemos, y adalit mucho guerrero».\nVa morir a terres castellanes en 1504 i va ser sepultada al convent de Sant Francesc de Granada, abans de traslladar les seues restes a la capella Reial annexa a la catedral de la mateixa ciutat.\nGermana de Foix (1506-1516). La reina Virreina\nNascuda possiblement a Maseras (Foix) en 1488 i morta a Llíria en 1536, entorn dels 48 anys. Tingué un fill.\nNeta de la reina de Navarra i filla de nobles francesos, nasqué en el comtat occità de Foix, però prompte fou traslladada a la cort dels reis de França, que pactaren el seu casament en 1506 amb Ferran el Catòlic, rei d’Aragó, que acabava d’enviudar de la seua primera esposa, Isabel I de Castella. Tenia trenta-sis anys menys que ell i un dels principals objectius del matrimoni era obtindre descendència masculina, la qual cosa hauria comportat que les Corones d’Aragó i de Castella tingueren novament sobirans diferents. El fill, anomenat Joan, arribà en 1509, però va morir a les poques hores de nàixer, i després ja no tingueren més descendents fins a la mort de Ferran en 1516. Durant aquells anys, mentre el rei exercia com a regent de Castella en nom de la seua filla Joana la Boja, Germana ocupà en nombroses ocasions el càrrec de lloctinent de diversos regnes de la Corona d’Aragó i presidí les Corts generals de Montsó de 1512 i les aragoneses de Calataiud de 1515.\nDesprés de morir Ferran el Catòlic es retirà a terres castellanes i a partir de 1517 seguí la cort de Carles I de Castella, del qual possiblement fou amant i que va ser coronat emperador del Sacre Imperi Romanogermànic en 1519. Aquell mateix any Germana es casà amb un dels membres de la cort del mateix Carles, Joan de Brandemburg, i en 1523 els dos foren nomenats els primers virreis moderns del Regne de València, encarregantse de la repressió política i econòmica contra els membres de la revolta de les Germanies, que acabava de ser aixafada. Després d’enviudar novament, en 1526 es casà amb Ferran d’Aragó, duc de Calàbria, amb qui establí una sumptuosa cort renaixentista al palau del Real de València fins a la seua mort, que es produí en 1536. Mitjançant el seu testament fundà a la mateixa ciutat de València el monestir jerònim de Sant Miquel dels Reis, on es conserven les seues restes mortals.\nEls reis i les reines baixmedievals del Regne de València i la Corona d'Aragó\nJaume I (1213-1276) – Violant d’Hongria (1235-1251)\nPere el Gran (1276-1285) – Constança de Sicília (1276-1285)\nAlfons el Liberal (1285-1291)\nJaume II (1291-1327) – Blanca d’Anjou (1295-1310)\n– Maria de Xipre (1315-1322)\n– Elisenda de Montcada (1322-1327)\nAlfons el Benigne (1327-1336) – Elionor de Castella (1329-1336)\nPere el Cerimoniós (1336-1387)\t– Maria de Navarra (1338-1347)\n– Elionor de Portugal (1347-1348)\n– Elionor de Sicília (1349-1375)\n– Sibil·la de Fortià (1377-1387)\nJoan I (1387-1396)\t– Violant de Bar (1387-1396)\nMartí I (1396-1410)\t– Maria de Luna (1396-1406)\n– Margarida de Prades (1409-1410)\nFerran I (1412-1416)\t– Elionor d’Alburquerque (1412-1416)\nAlfons el Magnànim (1416-1458)\t– Maria de Castella (1416-1458)\nJoan II (1458-1479)\t– Joana Enríquez (1458-1468)\nFerran II (1479-1516)\t– Isabel de Castella (1479-1504)\n– Germana de Foix (1506-1516).\nPostejat per Vent d Cabylia a les 21:18\nLes nostres reines. Les oblidades monarques mediev...


El nostre sí als pressupostos — Portal de la Ciutat d'Esplugues de Llobregat\nEl nostre sí als pressupostos\nERC hem votat que sí als pressupostos municipals del 2017. I cal dir que és un fet quasi inèdit, perquè això no passava des de feia 13 anys, quan la nostra regidora era la Carme Porta. Per què ho hem fet? Bàsicament per dues raons.\nLa segona és perquè, després d’un període de negociació, s’hi han inclòs unes quantes partides del nostre programa que per nosaltres són molt importants. Per exemple, el Pla estratègic de comerç, que per a nosaltres és fonamental a l’hora d’encaminar actuacions de suport al nostre teixit comercial (sobretot ara que el nou centre comercial tira endavant); la partida inicial pel nou casal d’entitats al barri del Gall, segons el projecte que impulsen els Castellers i la coordinadora d’entitats (100.000 euros per començar el projecte); s’ha pactat la concreció del projecte per convertir la plaça Santa Magdalena en una autèntica plaça Major, que per a nosaltres és una peça fonamental no només urbanísticament sinó també pel que fa a la cohesió social; i segueix endavant el projecte de branding per a la nostra ciutat, el qual portarà –si es fa bé– noves inversions a Esplugues.\nOriol Torras El Pont d'Esplugues - Desembre 2016


L’espai de ciència per a infants d’UManresa, el LAB 0_6, amplia l’oferta d’activitats per a escoles i famílies | Mitjans de Comunicació FUB\n← Comença a UManresa el curs ‘Agrocupa’t’ d’Unió de Pagesos que incorpora els ‘serious games’ com a metodologia de formació\nEl Rotary Club Manresa-Bages i UManresa convoquen la primera edició del Premi la ciència i els infants →\nL’espai de ciència per a infants d’UManresa, el LAB 0_6, amplia l’oferta d’activitats per a escoles i famílies\nManresa, 16 de setembre de 2016.- L’espai de ciència per a infants d’UManresa, el LAB 0_6, amplia l’oferta d’activitats a partir del mes de setembre, tant les adreçades als centres educatius com a les famílies. En el cas de les escoles se’ls oferirà la possibilitat de combinar la visita a l’espai de ciència amb l’activitat ‘Ciència i Tècnica 3-6’, adreçada a infants d’entre 3 i 6 anys, al Museu de la Tècnica de Manresa. Per a les famílies, el LAB 0_6 introduirà les anomenades tardes de ciència, una hora i mitja setmanal d’acostament a la ciència que es farà tots els dimarts de 17.30h a 19h i que s’adreça a infants des dels 4 fins als 7 anys. Les tardes de ciència volen promoure l’aprenentatge, la participació i l’experimentació i afavorir la iniciativa personal dels infants en el planteig i resolució de reptes de manera continuada al llarg del curs i en el marc d’un grup estable.\nMés de 2.500 infants en el primer curs\nEl LAB 0_6 ha rebut la visita de 1.970 nens i nenes de 42 llars d’infants, escoles d’educació infantil i primària i centres d’educació especial des que es va posar en funcionament el passat mes de gener. En aquet mateix període, 708 persones més han passat per aquest espai en visites familiars. D’aquestes, 602 eren nens i la resta acompanyants. El Lab 0_6, promogut pels estudis d’Educació Infantil de la Facultat de Ciències Socials del campus Manresa de la UVic-UCC es va crear amb l’objectiu de dinamitzar l’ensenyament i l’aprenentatge de la ciència a les primeres edats. De cara al nou curs que ara comença, l’espai de ciència s’ha marcat com a objectius duplicar el nombre d’escoles que el visiten, augmentar l’horari de les estades en les visites familiars i continuar impulsant la formació adreçada a mestres interessats en potenciar l’ensenyament científic en l’etapa dels 0 fins als 6 anys.\nDurant els primers mesos d’activitat 1150 docents han participat en les activitats per treballar diferents aspectes relacionats amb la ciència adreçada als infants. Altres col·lectius que han passat per Lab 0_6 han estat 130 estudiants del grau en Educació Infantil d’altres universitats i 220 alumnes de batxillerat i de cicles formatius d’instituts del territori de la Catalunya Central. Al mateix temps, l’equip d’Educació Infantil d’UManresa ha impulsat projectes de recerca en l’àmbit de l’educació científica, com per exemple el liderat pel professor Gabriel Lemkow sobre estratègies cognitives en el procés d’experimentació dels infants, s’han generat publicacions especialitzades i s’ha participat en congressos d’àmbit internacional.\nEn aquests primers mesos d’activitat i amb la finalitat de promoure i incentivar l’interès per l’educació científica a les primeres edats entre els mestres i les escoles, el Lab 0_6, juntament amb el Rotary Club de Manresa-Bages, han posat en marxa una prova pilot del Premi la ciència i els infants, que es va desenvolupar en el marc de la Fira d’Experimentació per a Infants de 0 a 6 anys i que tindrà continuïtat aquest nou curs que comença amb la primera edició. La inscripció per participar en aquesta segona edició del premi es pot fer fins al 28 de setembre a www.umanresa.cat o al blog dels estudis d’Educació Infantil d’UManresa, http://blocs.umanresa.cat/educaciofub.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Educació i etiquetada amb ciència per a infants, educació científica, educació infantil, infants i ciència, Lab 0_6. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Polartec presenta el nou teixit tèrmic que ho petarà el proper hivern, Polartec PowerFill - La Neu\nPolartec® LLC, líder mundial en solucions tèxtils innovadores, presenta Polartec® PowerFill ™, el nou teixit tèrmic i de major rendiment dels existents fins ara que se suma a la gamma de teixits tècnics capaços de regular la temperatura i destinats a l’esport, la moda i el Workwear.\nPowerFill ™ és un teixit tècnic suau i flexible la construcció patentada de fibra buida li confereix un tacte i durabilitat excepcionals. Aquesta construcció permet a més la formació de milers de petites bosses d’aire que retenen la calor corporal, el que la converteix en una capa tèrmica ideal per l’equilibri que proporciona entre les temperatures fredes de l’exterior i les més càlides de l’interior.\nEl teixit és el resultat de la fusió controlada de les fibres buides, el que augmenta la seva durabilitat i estabilitat, eliminant la necessitat de capes de reixeta o estabilitzadors que impedeixin el moviment de les fibres. És precisament la seva estabilitat el que proporciona al nou teixit Polartec PowerFill ™ una calidesa i gran versatilitat tant de dissenys com d’usos. Les propietats hidròfobes inherents al polièster (alta repel·lència a l’aigua), contribueixen a que aquest teixit refusi la humitat, sigui d’assecat ràpid i tingui una alta relació calor / pes (màxima retenció de la calor corporal amb el mínim pes).\nEl 80% del teixit està fabricat amb materials reciclats postconsum sense ocasionar cap dany als animals, el que converteix al teixit tèrmic PowerFill com un referent en la indústria, a més de ser la tecnologia tèxtil que reté major quantitat de calor corporal en les condicions més fredes sense afegir pes ni volum innecessaris.\n“Aquest nou teixit tècnic d’alta capacitat tèrmica per a l’hivern permetrà un millor disseny de les peces amb la qualitat superior de Polartec” afirma Gary Smith, CEO de Polartec. “Polartec va crear la categoria d’aïllament actiu amb la tecnologia tèxtil Alpha ™, líder en la regulació de temperatura, el que ara continua amb el Power Fill ™ la solució tèxtil més innovadora per mantenir la temperatura corporal en les condicions més fredes “. Polartec® PowerFill ™ es presentarà ara amb pesos de 60, 80, 100 i 135 g / m2, i estarà disponible a la tardor de 2017 per al canal professional com a producte Triple Aught Design.\nPrevious articleFGC i la Fundació Pere Tarrés col·laboren en la millora de l’Alberg Les Estades (Rialp- Pallars Sobirà)\nNext articleLa Molina inicia la temporada d’estiu amb preus més competitius


El Club Tennis Tarragona dona un pas més en el seu projecte de responsabilitat social i ha incorporat a les seves instal·lacions un parc infantil inclusiu, obert a tothom, en col·laboració amb la Fundació “la Caixa” i CaixaBank.\nEl nou espai està composat de quatre elements diferents: un gronxador amb arnesos destinat a infants amb necessitats especials; un balancí i dos mòduls de jocs també inclusius, tots ells sense barreres ni limitacions i amb la màxima seguretat.\nEl parc infantil inclusiu es troba situat dins l’àrea infantil que ja hi havia a la mateixa entrada del club, a tocar de la terrassa i la cafeteria, i és d’accés totalment lliure.\n“Aquest parc és un compromís amb els nostres socis però també amb la gent de Tarragona. Les famílies que tenen infants amb necessitats especials els demanen, però a la ciutat gairebé no n’hi ha. D’aquí que hi haguem apostat tan fermament conjuntament amb la Fundació “la Caixa” i CaixaBank, que ens ha acompanyat des del primer moment”, expliquen des del propi Club Tennis Tarragona.\nL’entitat ofereix a més la possibilitat que aquestes famílies coneguin els diferents projectes socials que es duen a terme les seves instal·lacions i que permeten el contacte directe dels infants amb l’activitat física i els seus beneficis.\nEn l’àmbit purament esportiu el CTT compta amb els programes ‘Tennis Inclusiu’ i ‘Pàdel amb tu’, que posen en valor l’esport en un entorn saludable mitjançant aquestes dues modalitats de la raqueta.\nEl club també va posar en marxa recentment el programa ‘Cultivant la ment’ que du a terme amb l’Associació La Muralla, dedicada a la inserció de persones amb problemes de salut mental. En aquest cas consisteix en el manteniment d’un espai natural que es troba a la zona Park i que serveix com a jardí terapèutic.\nGràcies a la seva capil·laritat territorial, la xarxa d'oficines de CaixaBank pot fer costat a la Fundació “la Caixa” en la seva labor social, detectant necessitats d'entitats socials locals i canalitzant una part del pressupost de la Fundació. El 2020, el 89% de les oficines del banc van donar suport a algun projecte social i van fer possible que milers de petites i mitjanes entitats socials solidàries poguessin accedir a ajudes econòmiques per tirar endavant els seus programes.


(III) Del Prat de Llobregat a Gavà | Barcelona és Aigua\nInici Blog (III) Del Prat de Llobregat a Gavà\n(III) Del Prat de Llobregat a Gavà\nSón platges que han patit durant molts anys la proximitat de les indústries i la desembocadura del riu Llobregat, però gràcies a les Olimpíades del 92 tota la zona del Llobregat va viure un canvi radical. L’ampliació de l’aeroport i la zona del port on es van disputar importants competicions li van donar un gir a la imatge de costes.\nLa instal·lació de la dessalinitzadora i la depuradora del Llobregat han fet que les aigües que desemboquen a les platges del Prat tinguin una qualitat excel·lent i ens permetin gaudir d’una de les platges més verges de la costa catalana.\nLes platges del Prat, com Els Militars o l’Equipada són de sorra gruixuda i es troben aïllades de les zones urbanes, de manera que si busques tranquil·litat i allunyar-te de les aglomeracions, el Prat és una bona opció. A més hi ha la reserva del delta del Llobregat, un lloc protegit on gaudir de la tranquil·litat i de la natura.\nDeixem el Prat i avancem fins a Viladecans. Les seves platges estan envoltades de diverses reserves naturals com El Remolar Filipines, l’Estany Remolar o la Llacuna de la Roberta, que acullen una flora i una fauna típiques dels aiguamolls. Una zona que pots recórrer-la a peu de platja, amb bicicleta o alguns trams en cotxe. A més, la zona de la reserva disposa de diversos miradors que faciliten l’observació de les diferents espècies que fan niu a la zona.\nLes platges de Viladecans estan adaptades per a tota la família amb parcs pels més petits i zona de dutxes. Una altra dels avantatges és que, igual que les platges del Prat, es troben aïllades de les urbanitzacions, però amb fàcil accés amb cotxe. Cal Francesc, El Remolar, La Murtra o La Pineda són algunes de les opcions que ofereix Viladecans per gaudir del sol i de l’estiu.\nFinalment, Gavà es divideix entre Gavà mar i Gavà ciutat, el 2012 va rebre el premi ‘Q’ a la millor qualitat turística. Una zona molt semblant a les anteriors, però amb la diferència que podràs trobar molt més ambient, amb diferents bars i restaurants, un entretingut passeig marítim i el Club Nàutic que ofereix diferents activitats marítimes entre elles fer vela, caiac o classes de paddle surf.\nSegons ens confirma l’aplicació iBeach, totes les platges esmentades són de fàcil accés, amb aigües tranquil·les i aptes per a tots els públics. Si vols consultar informació en temps real, fes-ho a través de l’App de l’estiu.


El Festival ÍTACA tanca l'edició amb els concerts de Natalia Lacunza i els Stay Homas - SIESTV\n21 set. 2021 El Festival ÍTACA tanca l’edició amb els concerts de Natalia Lacunza i els Stay Homas\nPosted at 08:42h in Música by siestv\nRedacció.- El Festival ÍTACA, CULTURA i ACCIÓ tancarà aquesta setmana la seva novena edició amb els concerts de Natalia Lacunza i els Stay Homas, que tindran lloc a l’Escala durant el cap de setmana. Amb la col·laboració de l’Ajuntament de l’Escala, les actuacions se celebraran a l’espai de barraques del municipi, al pàrquing del Rec del Molí.\nNatalia Lacunza obrirà el cap de setmana de concerts el divendres 24 de setembre. La cantant, compositora, i intèrpret es va donar a conèixer en el programa televisiu Operación Triunfo, però que s’ha consolidat com una nova estrella emergent de la música espanyola gràcies a la seva personal i original proposta artística. Al llarg dels dos últims anys, la seva música s’ha envoltat d’influències que van des del bedroom pop a l’RnB, o el soul, però sense oblidar una marcada vocació pop. I tot això amb unes composicions pròpies a l’abast de molt pocs.


Appartement Christina Westendorf Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDorfstr. 120, Westendorf, Westendorf, Àustria, 6363 - Veure al mapa\n"Lovely family, very close to Gondola lift for skiing and ver..."\nConvenientment situat a Westendorf, Appartement Christina és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAppartement Christina també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Westendorf. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, àrea de fumadors.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, caixa forta a l'habitació, nevera per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent camp de golf (a 3 km), esquí, parc infantil, ping pong, jardí. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Appartement Christina no troba competidors en cap categoria.\nTots els tipus de viatgers (17) Parelles (9) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (4) Famílies amb infants grans (2) Grups (1)


Browsing by Keyword "Paròdia"\nLa divina tramoia (Una farsa celestial) \nDéu Pare té una crisi personal perquè està minvant el nombre de fidels. Es deixa aconsellar per l'Esperit Sant, que li recomana pactar amb Llucifer l'eliminació de l'Infern i, d'aquesta manera, enviar tots els morts que ...\nEstúpida història d'un estúpid \nPartint dels esquemes dels contes populars, el personatge del Narrador introdueix i desgrana la intensa i turbulenta història d'amor entre un príncep i una princesa, que representen un home i una dona qualssevol. La veu ...\nFe de rates \nEls membres d’una companyia de teatre estan preparant una representació de Setmana Santa a un petit poble. Però la manera irreverent de representar l’obra la converteix en una burla. El cec que dirigeix la companyia intenta ...


Febrer amb calçots - Biblioteca Virtual\nFebrer amb calçots/\nMenja saludable: febrer amb calçots\nEl calçot és cadascun dels brots d'una ceba blanca que ha estat replantada i cultivada de forma especial, perquè tingui la seva forma allargada característica, així conforme aquests brots van creixent, se'ls va cobrint amb terra pels costats (es van "calçant") per blanquejar la seva base, que és la part que es consumeix. En estar enterrada fa que sigui molt tendra i d'un sabor i dolçor característics.\nLa temporada d'aquesta hortalissa va des de mitjans de novembre fins a mitjans d'abril. Els calçots es poden menjar fent una calçotada tradicional o bé cuinats al forn, en wok, sofregits...\nDes del punt de vista nutricional, cal destacar que el calçot és molt ric en aigua i fibra d'aquí la seva funció reguladora del trànsit intestinal. És ric en potassi, mineral necessari per a la transmissió i generació de l'impuls nerviós i per a l'activitat muscular normal. El seu alt contingut en flavonoides i polifenols té efectes antioxidants i protegeix les cèl·lules de l'envelliment. I la seva riquesa en sulfats (derivats de sofre) li confereix propietats com a antisèptic natural. La ració recomanada és de 10 a 15 unitats per persona, ja que si n'abuseu poden donar malestar intestinal (flatulències, punxades...) pel seu efecte dilatador de l'intestí.\nGaudiu dels calçots, ara que és temporada.\nI recordeu que és important consumir fruites (3 peces) i verdures (una crua i una cuita) cada dia, i fer així possible la recomanació "5 al dia". Al febrer les fruites de temporada són taronges, mandarines i aranges.\nGAUDEIX-NE A TAULA\nAquí teniu dues receptes amb calçots que us proposem des de la Diputació de Barcelona:\nBacallà amb calçots i salsa romesco\nCalçots a la brasa i salsa romesco\nBenvinguts a l'hort: calçots i cebes\nTelevisió de Catalunya 10-08-2015 (durada: 26'58")\nSinopsi: ens desplacem a Perafort (Camp de Tarragona) per veure com es conrea la ceba i el calçot\nEl calçot, la ceba i l'all\nTelevisió de Catalunya 15-01-2013 (durada: 21'38")\nSinopsi: ara que és època de calçots, la doctora Folch ens explica les propietats nutricionals d'aquests i altres aliments que pertanyen a la família de les cebes.\nCuina - Calçots\n"Els Calçots I: com preparar-los 11 vegades" / Roser Romero del Castillo i Joan Simó\n" La calçotada ideal i altres receptes amb calçots" / Àlex Segú\n"Santuaris del calçot: una selecció dels indrets més originals on degustar-ne"\n"El Gran libro de las hortalizas: una guía práctica sobre cultivo, variedades, cocina y propiedades medicinales de los productos del huerto" / Matthew Biggs\n"Calçots a l'Alt Camp: tot el que necessites saber per gaudir d'una bona calçotada"\nCalçot a la Viquipèdia\nIndicació Geogràfica Protegida Calçot de Valls. El Calçot de Valls està protegit per una indicació geogràfica, un distintiu de qualitat europeu que s'atorga a certs productes en funció del seu origen.\nVés al prestatge de Cultura Popular ►\nData d'actualització: 11/02/2016


Cèdules – Architects Barcelona\nDespatx d'arquitectura a Barcelona\nTramiti la seva cèdula\nContactins per telèfon al 644 25 45 90 o si ho prefereix, ompli el formulari a continuació i un dels nostres arquitectes es posarà en contacte amb vostè per assessorar-li sobre aquest tràmit.\nLa cèdula d’habitabilitat es un document administratiu que acredita que un habitatge compleix les condicions mínimes d’habitabilitat que preveu la normativa vigent i es apte per a ser destinat a residència de persones, sense prejudici de que es desenvolupin altres activitats autoritzades. Les dades que consten a la cèdula son:\nLa adreça y ubicació de l’habitatge\nLa superficie útil de l’habitatge y de les habitacions\nLes estàncias i els espais que composen l’habitatge\nL’umbral màxim d’ocupació\nLa identificació y titulació de la persona tècnica que certifica l’habitatge\nA la cèdula no figura el nom de la persona propietaria. Es tracta d’un document que acredita les condicions objectives d’habitabilitat d’un habitatge, amb independència dels seus titulars i ocupants.\nLa cèdula d’habitabilitat es necessaria per tramitar un habitatge en venta, lloguer o cessió d’us, en primera transmisió o en posteriors. També es necessaria per donar d’alta serveis d’agua, electricitat, gas, telecomunicacions y altres serveis.\nL’atorgament de la cèdula de habitabilitat no suposa la legalització de las construccions en quant a l’adecuació de l’us de l’habitatge a la legalitat urbanística.\nQuè es la cédula de habitabilitat?\nEs el document oficial emès per la Generalitat de Catalunya, que acredita que l’habitatge en el que es preten obtenir la cèdula compleix amb les característiques mínimes d’habitabilitat descrites al Decreto 55/2009 del 7 d’Abril de 2009.\nA nivell general indica que l’habitatge es apta pel seu us com habitatge, previa certificació d’un tècnic qualificat.\nQuan es necessària la cèdula d’habitabilitat?\nSi es necessita llogar, vendre o donar d’alta un suministrament d’aigua o llum, canviar el nom del contracte.\nCom es pot obtenir la cèdula d’habitabilitat?\nEl nostre departament tècnic realitzarà la gestió completa de la sol·licitud de la CÈDULA D’HABITABILITAT sense que vostè hagi de realitzar cap altre tràmit i abans de 48 hores després de realitzar la visita, tindrà la solicitut realitzada, o bi so ho desitja li entregarà el certificat visat pel COAC per que vostè sol·liciti a la Generalitat la cèdula d’habitabilitat\nQuina documentació es necessita per sol·licitar la cèdula d’habitabilitat?\nA priori, per sol·licitar la cèdula, només es necessita el certificat d’habitabilitat emès pel nostre departament tècnic, a no ser que l’habitatge sigui una planta baixa, entresol, àtic o sobre àtic.\nEn aquest cas s’haruà d’aportar a la sol·licitud, copia de les Escriptures d’obra nova o compraventa de l’habitatge o al seu defecte copia de la nota Registral en la que es descrigui la entitat com a habitatge.\nSi es vol realitzar la sol·licitud d’un habitatge situat en una planta baixa i que a la seva descripció registral consta com a loca, parking o una altra descripció, previament s’haruà de realitzar un canvi d’us.\nPel canvi d’us d’una entitat, s’enten un Projecte on s’indiqui que la entitat preexistent compleix amb els requisits condicionants de la Normativa per la que pot ser registrada com un habitatge.\nEl nostre equip tècnic podrà realitzar també aquest servei.\nQuant dura el tramit de sol·licitud d’una cèdula d’habitabilitat?\nUn cop realitzada la visita tècnica i abans de les 48 hores, li remitirem per email els comprovants de la tramitació i de la sol·licitud amb el núm. definitiu de la mateix. En un plaç aproximat de 30 dies rebrà la cèdula per carta ordinaria al seu domicili.\nSi durant aquest plaç rep alguna notificació de la Generalitat sol·licitant documentació complementaria per la emisió de la cèdula, el nostre departament tècnic li assessorarà per procedir a la seva emisió.\nSom un despatx d'arquitectura i enginyeria a Barcelona amb més de 30 anys d'experiència en tot tipus d'obres i rehabilitacions.\nPosi's en contacte pel formulari de contacte o trucant al:\nCopyright © 2018 Architects Barcelona (architects.barcelona). Todos los derechos reservados


10 consells de bellesa de temps calent que cada noia hauria de saber | CAT.MichaelrMccartySpalmBeach.com\nUna vegada que la temperatura comença a pujar, els problemes de maquillatge i bellesa estiu comencen de nou. El pèl molt arrissat i maquillatge córrer són només dues de les coses que hem de fer front quan el clima s'escalfa. L'ús de menys maquillatge és sempre el primer lloc per començar, perquè la cara plena de maquillatge es sentirà incòmode en una onada de calor, però tot i així, triar el maquillatge adequat per al clima calent pot ser complicat. Per ajudar a resistir a la humitat i la suor amb estil, aquí hi ha deu de clima calent consells de bellesa cada noia ha de saber.\n1. Ús xampú sec a la nit\nXampú sec pot ser un salvavides durant tot l'any, però el que realment entra en el seu compte en el clima calent. Si no va a tenir temps de rentar el cabell al matí següent, aplicar el xampú sec durant la nit abans d'anar al llit. Xampú sec funciona millor si es deixa durant la nit, ja que tindrà més temps per absorbir més del petroli i la transpiració.\n2. Aturar la pèrdua de color del cabell amb vinagre\nQualsevol color de cabell pot ser arruïnat per la sal del mar i la llum del sol brillant, però es pot protegir el color del teu cabell amb vinagre. Quan vostè ha tingut un dia al sol, ruixa el cabell amb una barreja de meitat aigua, meitat vinagre de sidra de poma i se li retornarà el color i la vida de nou en el seu cabell i que farà que l'últim color per molt més temps.\n3. Utilitza una màscara de alvocat per hidratar el cabell assecat al sol\nL'estiu significa sol, la sal del mar i el clor de les piscines, i tots els que ràpidament es pot assecar el cabell i es deixa sentir com palla. Aquí és una gran recepta per a una mascareta per als cabells que posarà tota aquesta humitat perdut de nou als cabells. Barrejar un ou amb la carn d'un alvocat madur i un cullerada de mel en una liquadora. Apliqui la barreja en el teu cabell i deixar-lo durant uns vint minuts i després rentar-lo.\n4. Invertir en maquillatge resistent a l'aigua\nIndependentment de si vostè planeja anar natació, la calor i la suor poden fer la seva taca de maquillatge i executar en el clima calent. Maquillatge resistent a l'aigua pot ser una mica més car que el seu maquillatge habitual, però serà ben val la pena la inversió per als dies molt calorosos de l'estiu.\n5. Evitar l'ús de maquillatge a força de pols\nEn el clima calent, maquillatge en pols pot ressaltar els plecs de la pell i pot aconseguir grumoso quan se sua també. És molt millor fer servir fundació amb seu a crema, coloret i ombra d'ulls, tots els quals es posaran a la molt més suau, farcit de línies fines i no s'endureix quan tens calor.\n6. Emmagatzemar l'esmalt d'ungles a la nevera\nQuan l'esmalt d'ungles s'escalfa pot canviar la consistència de l'esmalt i les bombolles es poden formar en ell, que pot arruïnar tot el treball dur que s'han posat en una manicura a casa. El clima càlid també farà que l'esmalt d'ungles prendre una edat per assecar, de manera que mantenir-lo fresc emmagatzemant l'esmalt d'ungles a la nevera. Si no té prou espai per mantenir l'esmalt d'ungles a la nevera tot el temps, el pop en allà durant una hora abans d'usar-la i que farà el truc.\n7. Tractar a un cuir cabellut sec, picor amb iogurt\nAixí com la dessecació de pèl, la calor del sol també pot assecar el cuir cabellut i es deixa picor i la descamació de la pell. Per a una ràpida, bricolatge, remei per a això, aixafar 2 aspirines i dissoldre-les en una cullerada d'aigua i després afegir dues cullerades de iogurt natural. Barregi tot junt, donar massatges al cuir cabellut i es deixa en el cabell durant quinze minuts. Llavors, quan es renta i condiciona el teu cabell com de costum, s'ha anat al seu cuir cabellut que pica.\n8. Frizz Tame amb oli de coco\nVostè pot comprar over-the-counter aerosols anti-frizz, però per què molestar quan es pot fer de casa amb ingredients naturals? Tot el que heu de fer és barrejar parts iguals d'oli de coco i oli d'alvocat junts en una ampolla amb atomitzador de plàstic. Cada vegada que el cabell es surti de control, acaba de donar al seu pèl una lleugera polvorització amb aquesta barreja i el seu, els cabells molt arrissats sec serà de nou sota control de nou.\n9. Tractar la dermatitis de l'àrea del bikini amb les bossetes de te de camamilla\nErupció línia del bikini és una part inevitable d'estiu per a moltes dones i la calor simplement agreuja el problema. Per calmar ràpidament el dolor i reduir l'enrogiment de l'erupció de la línia del bikini, prendre algunes bosses de te de camamilla que ja ha fet servir i esclatar al congelador durant deu minuts per refredar-lo. A continuació, poseu les bosses de te a la zona afectada i les herbes es calma l'erupció.\n10. Protegiu-vos de la calor i el sol\nFinalment, com ja hem tingut alguns dies especialment calorosos ja aquest estiu, no podríem deixar aquesta llista sense una advertència sobre la importància de protegir-se contra la calor. Vostè sap que ha d'usar protector solar per protegir la seva pell, però en un clima molt calent, un barret és també la millor manera de protegir-se contra el cop de calor i, per descomptat, beure molta aigua també, perquè no es deshidrati.\nCom augmentar la mida del pit? 10 senzills busts per augmentar els trucs\n11 receptes de xampany casolanes amb només ingredients naturals


Comprar domini .ORG.EC a Catalunya | Dominis lliures\nCercar dominis .org.ec\nDisponibilitat i preu de dominis .org.ec\nMitjançant aquesta utilitat podràs comparar el preu dels dominis d'internet .org.ec de i comprovar si nom de domini web que necessites es trova lliure o ja ha estat registrat prèviament per una altra persona, entitat o empresa. Si desafortunadament el domini ja ha estat registrat podràs realitzar un whois per conèixer les seves dades de registre, o també el podràs visitar directament per comprovar si està en línia.\n2.- En principi, si es tracta d'un lloc web d'empresa, hauries de comprovar si el nom de la marca està lliure. Per exemple, si vens rentadores MarcaX, sempre serà millor comprar el domini MarcaX.org.ec en lloc rentadoresbones.org.ec. Si no és possible, hauries de buscar un nom de domini que tingui implícita la paraula que millor representi l'activitat del teu lloc. En aquest cas, podríem triar rentadoresMarcaX.org.ec\n3.- És essencial que el nom de domini sigui fàcil de recordar. Per això, procura utilitzar un nom de domini curt, amb paraules bensonants i que contingui alguna keyword (paraula clau) rellevant. Però evita sempre donar-li caràcter d'eslògan, ja que els dominis tipus lamillorwebderentadores.org.ec, encara que sembli el contrari, avui ofereixen poca credibilitat i transparència de cara a l'usuari. Evita també l'ús del guió (-), pot donar lloc a confusió a l'hora de transmetre'l verbalment.


Resum: L'estàtua sense rostre - 1227 Palabras | Monografías Plus\nMonografias Plus Resum: L'estàtua sense rostre\nEn Amed, en tornar cap a casa desprès de pescar, va veure el descendent del faraó, en Mermeptah, a la porta de casa seva, parlant am el seu pare. La seva mare el va cridà, i ell va venir corren i va entrar a fer-se un bany. En haver acabat van sopar amb en Mermeptah, que els va explicar que el seu pare havia de fer una expedició llarga, i ell va dir que portes amb ell a la seva dona, el seu fill i els criats que fessin falta.\nEl dia de la sortida l’Amed i el Jeruef, el criat, estaven a la seva habitació, preparant les maletes, en quan les van tenir preparades van anar corren a la riba per agafar el vaixell que els portaria al seu destí, allí trobaren al pare i a la mare, i entraren mestre un soldat els agafava les …ver más…\nVan anar a parlar amb el visir, la mare de l’Amed, el general i la Jana, i van anar a parlar a un lloc més segur. El general va detenir al visir per tots els delictes que havia comes, i al vespre es va celebrar una gran festa.\nQuan van arribar al seu destí van trobar-se l’estàtua sense el rostre, tal i com els avien informat, però el Mose va investigar el rostre, que es trobava al terra, al costat de l’estàtua i va descobrir que no es tractava de cap sabotatge, sinó d’una petita esquerda que se’ls havia passat per alt a l’hora de esculpir l’estàtua, i aquella petita esquerda va ser la culpable de fer caure el rostre. El general va donar les ordres de muntar les bastides i en Mose s’anava assegurant de que estiguessin col·locades correctament perquè no pogués haver-hi cap accident. Tot seguit en Mose va donar ordres als soldats que descansessin i el general va dir que s’anessin al riu a refrescar-se una mica. El general, en Mose i la Tiye es van quedar sota un arbre que feia ombra. Més tard, quan s’havia acabat la feina, en Mose, la Tiye i l’Amed es van banyar al riu i desprès en Mose se’n va anar amb la Tiye al temple i li va ensenyar un jeroglífic que ell va escriure en honor a la Tiye.\nL’endemà a l’alba es van despertar i van anar al temple on allà esperaven a que sortís el sol de l’alba perquè il·lumines el temple. En Mose els va explicar la historia de quan un dia


Els pescadors tornen avui a la mar, però no donen la «guerra» per acabada\nLes confraries de Palma, Sóller i Andratx fan costat a les peninsulars en el conflicte\nJoan J.Serra | 03 octubre 2000\nEls pescadors de Palma, Sóller i Andratx tornaran avui a la mar després de dues setmanes d'atur com a protesta pels augments del preu del gasoil. Aquests tres col·lectius (només el de Palma representa el 50 per cent de la flota i de les captures pesqueres de l'Àrxipèlag) han estat els únics de les Illes que s'han mantingut inactius. La resta de la flota balear ha treballat normalment.\nLes confraries de Palma, Sóller i Andratx es reuniren ahir i decidiren finalment tornar a la feina, reconeixent que tot aquest temps d'atur ja els estava perjudicant considerablement en les seves economies. Així i tot, el patró major de Palma, Josep Bonnín, declarà ahir a Diari de Balears que «el fet que tornem a la mar no significa, en absolut, que haguem cedit mínimament davant les ofertes del Govern central, que han estat acceptades per una part clarament minoritària dels professionals de tot l'Estat».\nBonnín explicà que «les condicions que vol imposar Madrid són nefastes per a l'activitat pesquera, per la qual cosa, amb la resta de confraries de l'Estat que no hi estan d'acord, continuarem les negociacions i les pressions sobre el Govern central. Aquest aviat s'adonarà que, des de Huelva fins a Catalunya i gairebé tot el Cantàbric, la majoria de pescadors no accepten aquestes condicions».\nAquestes pressions sobre Madrid, concretament sobre el ministre d'Agricultura i Pesca, Miguel Arias Cañete, es concretaran a través de més mobilitzacions, si bé, ara com ara, aquestes encara no estan concretades, però no se'n descarta cap, ni tan sols més bloqueigs de centres de distribució de carburants.\nSerà el proper dissabte quan representants de les confraries de pescadors de l'Estat que estan en conflicte, integrades en una plataforma que inclou els professionals de Palma, Sóller i Andratx, es reuniran a Madrid per decidir noves mesures i actuacions per continuar les negociacions amb el Ministeri.


Un torneig que encomana il·lusió (Àlex Gozalbo)\nEl Torneig Stiga de Bàsquet Adaptat Sant Jordi transmet històries d’il·lusió, esforç i superació personal\n2 min. Barcelona 05/05/2019 17:59\n651x366 Els dos equips que van disputar la final femenina / @BasquetLldG Els dos equips que van disputar la final femenina / @BasquetLldG\nEl passat 2012 els Lluïsos de Gràcia i l’Associació Catalana d’Integració i Desenvolupament Humà (Acidh) van signar un acord de col·laboració amb l’objectiu de donar a conèixer la pràctica del bàsquet amb intel·ligència límit i establir llaços d’unió entre els jugadors de les dues entitats. Fruit d’aquest conveni va néixer un equip de bàsquet adaptat que participa en les competicions que organitza la Federació ACELL. La iniciativa es va anar enriquint amb nous conjunts, alguns d’ells pensats per donar protagonisme a l’esport femení.\nEl Torneig Stiga de Bàsquet Adaptat Sant Jordi, que diumenge va arribar a la seva setena edició, s’ha convertit en l’altaveu perfecte per transmetre algunes d’aquestes històries d’il·lusió, esforç i superació personal. La competició, que acumula diferents premis i reconeixements, va reunir quatre equips masculins (Encert Gràcia, Club Bàsquet Vila Montornès, Fedamar Joventut i Lluïsos de Gràcia-Acidh) i dos de femenins (Lluïsos de Gràcia-Acidh i TEB A). El campionat es va celebrar als Lluïsos de Gràcia, una històrica pista que data del 1962 i per la qual han passat protagonistes de prestigi mundial. La màgia del recinte, però, també té a veure amb la feina de molts preparadors desconeguts que han dedicat els seus esforços a formar canalla i dels tècnics que ahir van dirigir els equips de bàsquet adaptat. El saber fer d’aquests entrenadors no és senzill i veure’ls treballar en directe és un luxe, ja que han de multiplicar la seva energia per transmetre l’exigència necessària perquè els jugadors millorin amb una lògica adaptació que mai ha de caure en la compassió. “Jugueu i defenseu com sabeu”, repetia un d’ells. L’equilibri és complicat, i l’engranatge tampoc funcionaria sense la pacient pedagogia d’àrbitres que se senten part del procés i que no es limiten a fer la feina de jutges.\nL’any 2020 la secció de bàsquet dels Lluïsos de Gràcia complirà 75 anys, i iniciatives com aquest torneig de bàsquet adaptat donen sentit a la implicació desinteressada d’un grup de persones que combinen rigor a la feina amb proximitat en les relacions humanes. Cada membre del club tenia clar el seu paper perquè el campionat es desenvolupés amb normalitat i els protagonistes fossin els jugadors. Cap afany de protagonisme per posar el focus en l’esport. Veure exemples d’esportivitat extrema, com el d’aplaudir cistelles del rival, va ser tota una lliçó en un matí de diumenge farcit de bàsquet sense aditius.


L'agenda amb museus, teatre i concerts per a un cap de setmana de confinament\n5 min. Barcelona 28/03/2020 17:41\n651x366 Una exposició al Museu Marítim / Francesc Melcion Una exposició al Museu Marítim / Francesc Melcion\nUna quinzena de museus catalans posen en marxa el concurs en línia #MuseumQuizACasa durant els dies de confinament, una edició virtual del concurs Museum Quiz. El concurs és accessible a través de l’adreça web www.museumquizacasa.org i inclou una versió per a adults i una altra per a famílies. De dilluns a divendres s'adreça a les famílies, amb un concurs cada dia dedicat a un dels museus participants, i els dissabtes al públic general, amb preguntes de tots els museus en un únic concurs. Estarà construït sobre la plataforma gratuïta Kahoot.\nNo és l'única alternativa museística per a aquest cap de setmana. La Fundació Mies van der Rohe proposa un seguit de recursos online per visitar i saber més sobre el Pavelló Mies van der Rohe, el seu arquitecte –que divendres hauria fet 134 anys–, o les més de 3.600 obres nominades al EU Mies Award, que permetran al públic perdre's virtualment per Europa a través de diferents arxius i aplicacions.\nLa Fundació Dalí ofereix des d'aquest dimecres passejar pels passadissos i sales del Teatre-Museu de l'artista empordanès a Figueres a partir d'una visita virtual. La novetat és que l'usuari pot crear el seu itinerari com vulgui, cosa que li donarà la sensació que "passeja" per l'equipament cultural, que, des de fa més d'una setmana, està tancat. Aquest recurs virtual està disponible a la pàgina web del museu i es pot obrir des de qualsevol ordinador i dispositiu mòbil. Aquesta visita s'ha fet a partir de la plataforma nord-americana Matterport, una nova tecnologia que digitalitza els espais en 3D i una resolució de 4K. A més, la visita incorpora enllaços i continguts addicionals relacionats amb les obres d'art.\nTeatre sense sortir de casa\nAquest cap de setmana també es pot seguir la Mostra d'Igualada, que s'havia de celebrar des de dijous fins diumenge però s'ha hagut de suspendre per la crisi sanitària provocada pel coronavirus. Tot i això, l'organització de la fira d'espectacles infantils i juvenils s'ha empescat una manera de poder portar el teatre a les cases del públic confinat. A través del canal de YouTube de la fira, la Mostra emetrà fins diumenge 17 dels espectacles que havia programat per a aquest any. A la mateixa plataforma també es podran veure dos espectacles resumits i 25 vídeos amb entrevistes i imatges de les companyies.\nLa Mostra d'Igualada es trasllada a YouTube pel coronavirus\nA més, e l Teatre Lliure continua amb la seva iniciativa d'oferir els seus espectacles a la xarxa. Al canal de YouTube del Lliure es podrà tornar a veure Jane Eyre: una biografia, dirigida per Carme Portaceli, aquest dissabte a les vuit de la tarda i diumenge a les sis de la tarda. Ariadna Gil protagonitza la versió teatral de la novel·la de Charlotte Brontë Jane Eyre: una biografia, dirigida per Carme Portaceli i per la qual es va endur el premi Butaca a la millor actriu el 2017. Completen el repartiment d'aquesta producció els intèrprets Jordi Collet, Gabriela Flores, Pepa López, Joan Negrié, Magda Puig i Abel Folk, que va rebre també un premi Butaca, en aquest cas, al millor actor de repartiment (2017).\nTeatralnet emetrà, a través de YouTube, l’espectacle Nit de musicals: flor de nit en concert aquest cap de setmana, un muntatge que es va representar l’11 de febrer del 2011 al Teatre Condal de Barcelona. En el projecte hi van participar més de 30 artistes de renom del panorama musical català, una gran orquestra i un cor amb 20 cantants i una coral amb 40 cantaires.\nMúsica per acaquest cap de setmana\nA partir de les 15.00 d'aquest dissabte Deutsche Grammophone celebra el Dia Internacional del Piano amb concerts de pianistes d'arreu del món des de casa seva que es poden seguir a través de YouTube. David Bisbal, Alejandro Sanz, Aitana, Antonio Carmona, Antonio Orozco, Ainhoa Arteta, David Bisbal, José Mercé, Juanes, Luis Fonsi, Pablo Alborán, Manuel Carrasco i Rosario, entre d'altres, participaran aquest dissabte a partir de les sis de la tarda a La Liga Santander Fest.\nLa fàbrica de cervesa C-13, de la Pobla de Segur, al Pallars Sobirà, programava cada setmana un concert de música en directe a la seva sala. Ara, amb la crisi del coronavirus, s'ha vist obligada a ajornar tota la programació d'aquesta primavera i, com a alternativa, ofereix els concerts que ja s'havien celebrat a la sala en directe pel seu canal de YouTube. Per a aquest dissabte, amb el lema #joemquedoacasa, emetrà música de deu artistes que han passat per la sala a tocar. A les vuit de la tarda la C-13 oferirà música de Delafe, La Terrasseta de Preixens, Strombers, A Contrablues, Pirat's Sound Sistema, Maruja Limón, Sr. Oca, A Sound of Thunder, The Targarians i Portobello. Alguns dels artistes interactuaran durant l'emissió amb els seus seguidors.\nPer la seva banda, la cantant i compositora Dácil s’ha volgut sumar a les iniciatives d’enregistrar un tema des del seu confinament per alleugerir i animar en aquests dies complicats. En aquesta ocasió, des del seu propi refugi i acompanyada per la guitarra acústica i la seva imponent veu, ha escollit un tema propi d'acord amb la situació actual: A place to hide, del disc Mamma Shark (Rocket Music, 2018), que va ser produït per Marc Parrot.\nPel que fa a l'Esperanzah! Fest, dissabte serà el torn de Leo, un dels components del grup Che Sudaka, i diumenge s'ha programat una classe de dansa del ventre a càrrec de Montse Romera i acabarà amb Canciones de Nadie.


Nit de Reis, nit d'il·lusió - Revista Cambrils\nNit de Reis, nit d'il·lusió\nL'arribada dels tres Reis Mags al Port va ser seguida per milers de persones així com la posterior cavalcada que va recórrer els carrers de Cambrils per finalitzar a la plaça de l'Ajuntament amb la recollida de cartes (conté Galeria Fotogràfica)\nPublicat el Dimarts, 7 de gener de 2020 12:05h\nEls tres Reis Mags dalt de l'escenari situat davant l'edifici consistorial, aquest passat diumenge | Lluís Rovira i Barenys\nEls Reis Mags de l'Orient van arribar al port de Cambrils, aquest passat diumenge al vespre, duts per les barques de pesca que tradicionalment els recullen a alta mar. Amb la seva arribada al port i la posterior cavalcada, Cambrils va viure una altra nit màgica en la que la canalla en va ser la principal protagonista.\nEspectacular entrada a port de les barques amb els tres Reis Mags\nPoc després de quarts de 7 de la tarda un castell de focs anunciava l'imminent arribada de Ses Majestats al port de Cambrils. Amb els coets enlairant-se i esclatant, les tres barques feien la seva entrada al port i instants després, els tres Reis Mags desembarcaven. Després de la salutació protocol·lària amb l'alcaldessa, els tres Mags van començar a saludar i repartir caramels a la canalla que es trobava a primera línia de les tanques de seguretat. Moments després, l'alcaldessa i els tres Reis Mags van fer els seus parlaments des de l'escenari muntat al Port. Immediatament els tres Reis Mags van ser duts en vehicle fins al passeig de les Palmeres on els esperaven les carrosses per tal d'iniciar la cavalcada, que va ser seguida per milers de persones. Quan tot va estar a punt, es va posar en marxa la corrua de carrosses, vehicles i cavalls que va recórrer la façana del Port fins a la rotonda del Club Nàutic i des d'allí va enfilar la Rambla de Jaume I fins travessar la riera d'Alforja i pujar pel passeig la Salle per tornar a travessar la riera pel pont nou de l'antiga N-340 des d'on van anar cap a la plaça de l'Ajuntament. En aquest punt van desembarcar i es van dirigir a l'escenari muntat davant l'edifici consistorial. Un cop allí es van repetir els parlaments, tant de l'alcaldessa com del Rei Mag Gaspar. L'alcaldessa fa fer incís en el problema ecològic que suposen els plàstics al mar i que havien dificultat l'arribada de les embarcacions que duien els tres Reis Mags.\nUn cop completada la tanda de parlaments i després que l'alcaldessa lliurés la clau de la ciutat que els permet entrar a les cases dels xiquets i xiquetes que no han sol·licitat el lliurament dels paquets en mà de l'endemà. Després d'això, els Reis Mags es van asseure als seus trons i la canalla va poder lliurar-los-hi la carta on els demanaven els regals. L'espera dels Reis Mags a la plaça de l'Ajuntament va comptar amb animació i amb xocolatada, a càrrec de Cambrils Societas Coqvinaria. Un any més, l'Associació d'Antics Alumnes de la Salle, l'entitat organitzadora de la Festa de Reis, juntament amb el Departament de Festes, va tornar a fer un espectacular desplegament humà i material en el muntatge i desenvolupament de la Festa.\nArribada dels Reis Mags i Cavalcada pels carrers de Cambrils


març | 2021 | Escola Marta Mata\nLes Alícies seguim creixent i aquest mes de Març ha estat el torn del Biel, la Carla i la Leire!\nAixequen un dit més i ja són 8 els anys que suma que cadascú d’ells/es. La resta d’Alícies els hem acompanyat celebrant amb ells el seu dia, com sempre fem… tibades d’orelles assegurada i cartellet penjat al racó dels Mitjans que fan anys!\nPer molts anys Biel, Carla i Leire!\nSEGUIM AMB LES IL.LUSTRACIONS DEL CONTE\nAquesta setmana hem continuat amb la creació de les il·lustracions de la primera part del nostre conte.\nEns estan quedant molt boniques! I és que ens estem concentrant molt per no deixar-nos cap detall!\nLi estem donant molt de valor en aquest procés d’elaboració de les imatges, ja que les il·lustracions ens han d’ajudar a comprendre la història i també hem de trobar l’equilibri entre el text i els dibuixos. Per tant, no és una tasca fàcil, però ens estem esforçant moltíssim!\nUNA SORPRESA PER L’ÚLTIM DIA DE TRIMESTRE…\nAvui és l’últim dia abans de les vacances de Setmana Santa i el Toni i la Dúnia ens tenien preparada una sorpresa a psico…\nEns han dit que avui només jugaríem a la part de l’escenari. Hi hem pujat i ens hem col·locat de panxa enlaire. Igual que l’altre dia amb els papers de diari, els mestres ens han deixat la sorpresa a la panxa i hem hagut d’endevinar què era. No pesava, però aquest cop no era quadrat, sinó que semblava una boleta…\nQuan hem obert els ulls, hem vist que dins d’una bola de paper de seda hi havia… CONFETI!!! Hem estripat la bola i de seguida hem començat a tirar-lo enlaire.\nDesprés fèiem muntanyes de confeti, ens el tiràvem a sobre i als altres companys i companyes. En acabat, ha tocat recollir-ho tot, que també ens ha agradat molt! Hi hem estat una bona estona però al final ha quedat tot ben net.\nAmb les fotos podreu veure què bé ens ho hem passat!


CFTC salinea amb la SEC: els tokens de lICO poden ser productes bàsics | CAT.DemocraziakmZero.org\nLa Comissió de Negociació de Futurs de Matèries Primeres (CFTC) ha revelat que consideri fitxes emeses a través de monedes d'ofertes inicials (CICO) com a matèries primeres.\nUna publicació publicat avui per LabCFTC, una iniciativa fintech dins el regulador dels Estats Units, cobreix els aspectes bàsics de la tecnologia, així com una sèrie de casos d'ús. No obstant això, també destaca la postura regulador existent de la CFTC cap cryptocurrencies - tornar a 2015, l'agència dijoque seria classificar a Bitcoin i altres actius criptogràfiques com a mercaderies.\nEn particular, el document inclou comentaris sobre les últimes declaracions de la Comissió de Valors (SEC) al voltant de les ICO. Al juliol, l'agència dijoque tokens basats en blockchain venuts a través del model de finançament podrien caure sota la definició federal de seguretat, el que desencadena una sèrie d'implicacions regulatòries.\nEn el comunicat de LabCFTC, l'agència va donar el seu suport a aquesta determinació.\n"No hi ha una inconsistència entre l'anàlisi de la SEC i la determinació de la CFTC que les monedes virtuals són mercaderies i que les fitxes virtuals poden ser matèries primeres o derivats de contractes en funció dels fets i circumstàncies particulars", va escriure l'agència, afegint:\n"La CFTC mira més enllà de la forma i considera la substància real i el propòsit d'una activitat en l'aplicació de les lleis federals de les matèries primeres i els reglaments de la CFTC."\nFent-se ressò d'altres llançaments d'agències dels Estats Units, el document de la CFTC es tanca amb una secció sobre els riscos per als inversors, incloent una advertència sobre la realització de la diligència deguda abans d'enganxar amb un intercanvi.\n"Dur a terme una àmplia investigació abans de donar diners o informació personal a una plataforma de moneda virtual", indica l'informe.\nL'informe complet LabCFTC es pot trobar a continuació:


About: Iuri Tiniànov\nIuti Tiniànov (en rus: ; Rejitsa, 18 d'octubre de 1894 – Moscou, 20 de desembre de 1943) fou un escriptor i filòleg rus. Va ser una autoritat sobre Aleksandr Puixkin i un membre important de l'escola formalista russa. Tiniànov nasqué a Rezhitsa, a la governació de Vítsiebsk (Imperi Rus), a l'actual ciutat letona de Rēzekne. El seu germanastre, Veniamin Kaverin, fou un altre conegut escriptor rus. Mentre assistia a la Universitat de Petrograd, Tiniànov freqüentà el seminari de Puixkin en mans de l'acadèmic literari Semion Venguerov. El 1921 aparegueren els seus primers treballs a la premsa.\nIuti Tiniànov (en rus: ; Rejitsa, 18 d'octubre de 1894 – Moscou, 20 de desembre de 1943) fou un escriptor i filòleg rus. Va ser una autoritat sobre Aleksandr Puixkin i un membre important de l'escola formalista russa. Tiniànov nasqué a Rezhitsa, a la governació de Vítsiebsk (Imperi Rus), a l'actual ciutat letona de Rēzekne. El seu germanastre, Veniamin Kaverin, fou un altre conegut escriptor rus. Mentre assistia a la Universitat de Petrograd, Tiniànov freqüentà el seminari de Puixkin en mans de l'acadèmic literari Semion Venguerov. El 1921 aparegueren els seus primers treballs a la premsa. Escriptor i historiador, va ser professor d'història de la literatura russa a l'Institut d'Història de l'Art de Leningrad entre 1920 i 1931. El 1927 escrigué el relat breu El sotstinent Susdit, traduït al català el 2015 per Jaume Creus amb Adesiara. El 1928, juntament amb el lingüista Roman Jakobson, publicà unes tesis que foren un precedent de l'estructuralisme. Tiniànov també escrigué novel·les històriques on aplicà les seves teories. Els seus altres treballs inclouen biografies populars d'Aleksandr Puixkin i Wilhelm Küchelbecker i traduccions destacades de Heinrich Heine i altres autors. Morí a Moscou d'esclerosi múltiple. (ca)\nIuti Tiniànov (en rus: ; Rejitsa, 18 d'octubre de 1894 – Moscou, 20 de desembre de 1943) fou un escriptor i filòleg rus. Va ser una autoritat sobre Aleksandr Puixkin i un membre important de l'escola formalista russa. Tiniànov nasqué a Rezhitsa, a la governació de Vítsiebsk (Imperi Rus), a l'actual ciutat letona de Rēzekne. El seu germanastre, Veniamin Kaverin, fou un altre conegut escriptor rus. Mentre assistia a la Universitat de Petrograd, Tiniànov freqüentà el seminari de Puixkin en mans de l'acadèmic literari Semion Venguerov. El 1921 aparegueren els seus primers treballs a la premsa. (ca)\nIuri Tiniànov (ca)