La comptabilitat a l'empresa - Pime al dia\nQuè és la comptabilitat a l’empresa? Al sentir aquesta paraula, de seguida, la major part de les persones l’associen a alguna cosa molt complexa que s’estudia a la universitat o en cursos especialitzats i que costa moltes hores de treball i sacrifici.\nSi tu ets una de les persones que pensa així, sento decepcionar-te, l’excusa que has tingut fins a aquest moment per no aprendre comptabilitat ja no és valida, i a partir d’ara n’hauràs de buscar una de millor, si el que vols és seguir com ara deixant-ho tot a mans de gestors o assessors o d’altres persones que creguis de la teva confiança (germans, cosins, cunyats…). A la majoria de persones la comptabilitat no els interessa, de tota manera, no tenen més remei que conviure amb ella, encara que només sigui per pagar impostos. Impostos!! Això en paguem tots i no se’n lliura ningú, i com deia Benjamin Franklin, “en aquest món només hi ha dues coses segures: la mort i pagar impostos”.\nPer començar anem a respondre a la pregunta anterior: Què és la comptabilitat? Segons l’Enciclopèdia Catalana la comptabilitat és:”una branca particular de l’economia formada per un conjunt de postulats, de proposicions i de lleis que tenen per objecte la captació, la representació i la mesura del patrimoni.”\nUna definició una mica complexa, per fer-ho més senzill us diré la meva definició: registre de les operacions de l’empresa per tal d’arribar a saber la seva situació econòmica i financera. Ens proporciona informació de l’empresa en el moment de començar la seva activitat, així com en el qualsevol moment de la seva evolució per així poder fer-ne una comparació i prendre decisions si fos necessari. Una mica més senzill, no?\nDoncs bé, ara que sabem que és la comptabilitat hem de saber que totes les empreses, persones juríques (societats limitades, societats anònimes, cooperatives…), i tots els autònoms persona física, excepte que tributin en estimació objectiva (mòduls) o estimació directa simplificada, estan obligats a portar-la. Tot i això, molts dels empresaris exempts també la porten, ja que els hi és molt útil la informació que n´extreuen. El mateix podem dir de la persona\nparticular o família, ja que és important tenir controlats els ingressos i despeses en el nostre dia a dia.\nPer tant, tan si treballes en una empresa a la part administrativa o bé tens la intenció d’algun dia formar-ne part, has de saber comptabilitat. Si la teva intenció no és aquesta, és molt útil que en sàpigues. De comptabilitat n’hi ha de dos tipus:\nLa interna, coneguda com a comptabilitat de costos o analítica, que és aquella comptabilitat en la qual es porta un control minuciós dels costos de producció, distribució, financiació i administració per tal que amb aquesta informació poguem optimitzar l’eficiència empresarial i l’estratègia comercial. Aquest tipus de comptabilitat, no és obligatòria per a l’empresa, però si que és molt recomanable portar-la per a poder treure més rendiment dels recursos de la mateixa.\nL’externa, coneguda com a comptabilitat financera, i que és aquella comptabilitat a la que tothom es referiex quan es parla de comptabilitat i prou, que ens mostra una fotografia de la situació econòmica i financera de l’entitat, i que té dos objectius:\nOferir una imatge fidel de l’empresa a persones que n’estiguin interessades; socis, administradors, entitats bancàries, creditors, Agència Tributària, Seguretat Social…\nServir com a base per a calcular els impostos que corresponguin, (sí, aquells que abans hem dit que no se’n salva ningú), és a dir, IVA, Impost de Societats, retencions a treballadors, retencions de lloguers, i algun més depenent del tipus d´empresa que es tracti i de l’activitat a què es dediqui.\nQualsevol persona pot pensar que la seva empresa funciona, però és només a través de l’anàlisi de la comptabilitat que en pot estar segura. A més de les obligacions tributàries amb Hisenda, l’empresa està obligada a presentar els llibres i balanç derivats de la seva comptabilitat (llibre diari, balanç de situació, compte de pèrdues i guanys, memòria…) al Registre Mercantil una vegada a l’any, en general a finals del mes de juliol. Aquesta informació és pública i qualsevol persona, formi o no part de l’empresa, la pot consultar, això sí, passant per caixa, encara que el preu no és molt elevat.\nRequisits per portar una bona comptabilitat\nEn definitiva, per a que l’empresa pugui portar una bona comptabilitat fan falta tres coses:\nUn bon programa informàtic\nUna correcta administració de la documentació comptable\nConeixement bàsic i ganes de saber-ne més\nEn el primer punt la PIMEC no us pot ajudar, encara que sí que us pot explicar i mostrar amb els que treballa, en canvi, en el segon i el tercer sí. Aprofiteu aquesta oportunitat, ja que durant el primer trimestre de l’any 2018 la PIMEC, posa a la vostra disposició a les seves diverses seus i en horaris també diversos, cursos tant de comptabilitat financera bàsica i avançada, com de comptabilitat de costos, on podreu aprendre d’una manera senzilla, clara i amena a portar la comptabilitat correctament. Coneixereu a persones de l’àmbit empresarial i podreu establir sinèrgies amb elles. Així doncs, no ho dubteu, i us esperem als propers cursos!!\nMarc Masmitjà Pujol, Economista. Col.legiat 15.321 CEC\nArticle anterior La formació contínua com a element estratègic a les empreses\nArticle següent Assabenta’t de quines subvencions tens a la teva disposició: programa 30 Plus


Tatuatges i pírcings en la Barceloneta de Barcelona: 213 INK & The Barbershop\nTatuatges i barber shop a Barcelona\nEt consideres una persona atrevida amb la teva imatge personal? Has arribat al lloc perfecte! Benvingut a 213 INK & The Barbershop! Veuen al nostre estudi i deixa't assessorar pels nostres professionals experts.\nSota el domini de totes les tècniques existents, crearan dissenys totalment personalitzats. Dominem la old school, la New School, el blackwork, mandalas i geometries.\nAmb la tècnica del realisme podràs portar sempre amb tu el retrat de la teva persona més volguda… Dissenys en blanc i negre, amb colors atractius, flors, animals, tribals… Només hauràs de parlar-nos de les teves preferències i de la idea que tens en ment i nosaltres ens encarregarem de fer-ho realitat.\nUna vegada al mes podràs venir al nostre estudi i aprofitar la visita de diferents tatuadores estrangers. Tots ells de reconegut prestigi com a especialistes en les diferents tècniques i amb estil propi.\nEn 213 INK & The Barbershop pensem que els pírcings són un complement més. Per això, t'oferim una gran varietat amb diferents estils i colors, perquè puguis canviar-los amb freqüència segons la roba que portis posada. Tots ells estan fabricats en acer quirúrgic o titani, per evitar possibles al·lèrgies i rebutjos.\nEls homes es preocupen cada vegada més per la seva imatge. En 213 INK & The Barbershopho sabem, per això comptem amb una secció barber shop en la qual et tallem el pèl amb diferents tècniques i cuidem de la teva barba.\nNo fa molt, hem tingut l'honor de rebre la visita de Kolo de Balm tattoo, on ens ensenyo l'eficàcia dels productes de Balm, el seu funcionament i la qualitat del producte.\nDes de llavors, tenim a la venda al públic 3 tipus de cremes de la marca Balm;\nClàssica; Indicada per cuidar i protegir la pell sana del tatuatge, afavorint la regeneració de la pell, hidratant, i ajudant a embellir els colors.\nSunBlock 75: A part d'hidratar i afavorir la regeneració de la pell, ajuda a mantenir vius els colors de tatuatges antics i nous, evitant que s'oxidin i protegint-los dels rajos nocius del sol.\nThe Shots: '' El xopet'' pensat per a la gent que no necessita molta crema per les seves minitattoos, ademas de ser curativa, utilitza la mateixa formula que Sunblok 75, per tant, evita també els problemes dels rajos del sol.\nRecorda, en 213 INK, cuidem del teu tatuatge gràcies a Balm!


30/08/2021 a les 05:03\nFins a 18 actuacions i espectacles han tingut lloc aquest estiu –entre els mesos de juny i juliol– a la nostra ciutat. Espectacles i actuacions emmarcats dins del cicle’Estiu en Viu’, promogut per la Paeria i la regidoria de Cultura, amb el suport del Turó de la Seu Vella, l’Institut d’Estudis Ilerdencs i la Diputació de Lleida, sempre ferms aliats en la promoció de la cultura i del nostre talent.\nFins a 3.300 lleidatans i lleidatanes, però també públic d’arreu del territori, han assistit a alguns dels 18 espectacles programats. El Turó de la Seu Vella (concretament, la plaça de la Sardana) ha estat un dels escenaris principals, una aposta més del govern municipal per posar en valor el monument més emblemàtic –i preferit pels catalans i catalanes– que tenim a Lleida.\nL’objectiu a l’hora d’impulsar la programació de l’Estiu en Viu era clar i ja estem en condicions de dir que l’hem complert: donar ales i força a un dels sectors més castigats per la pandèmia. Ho hem dit molts cops, però no ens cansarem de recordar que durant els mesos més durs de la pandèmia el sector cultural es va veure obligat a cancel·lar tots els bolos i sense cap ajut a la vista. A poc a poc, a mesura que la situació es va anar suavitzant i que les mesures sanitàries ho van començar a permetre, les institucions –i el públic, bàsic i imprescindible– vam estar al costat del sector programant espectacles, cicles culturals, etc.\nEl Fase Cultura, la Factoria dels Reixos i, aquests mesos, l’Estiu en Viu són alguns dels exemples que demostren que la Paeria està al costat de la cultura i al costat dels professionals del sector. Escoltant les seues demandes i posant en valor el talent que, a més a més, tenim al territori.\nEl fet de programar la gran majoria d’activitats de l’Estiu en Viu al Turó de la Seu Vella, a la plaça de la Sardana, no és fruit de la casualitat. És una decisió totalment conscient i que busca connectar el monument amb la ciutadania.\nCom bé deuen saber els lectors i lectores, el Turó de la Seu Vella busca, des del 2016, va esdevenir Patrimoni Mundial de la Unesco. A la tardor del 2017 s’inicien els treballs de redacció de la memòria de la Candidatura amb l’horitzó de tenir-la acabada a finals de 2018 per poder-la presentar al Consell del Patrimoni la primavera del 2019.\nTot i això, la memòria no es va poder defensar davant d’aquest consell perquè prèviament va congelar la recepció de noves memòries fins a aproximadament l’any 2025, i així poder donar sortida a les candidatures pendents.\nDes del Govern de la Paeria continuem amb la tasca de presentar la candidatura a les entitats amb capacitat de decisió. En aquest sentit, en la reunió que vam tenir amb la nova consellera de Cultura, la senyora Natàlia Garriga, li vam presentar la memòria i vam estar parlant de la necessitat que una institució com la Generalitat hi doni suport i posi tots els mecanismes per accelerar els tràmits. El mateix farem amb el ministeri de Cultura, amb el qual tenim previst reunir-nos aviat i al qual recau la responsabilitat final de presentar la candidatura.\nPerò per què explico tot això? Per deixar clar que aquest govern de la Paeria no ha deixat de treballar en l’objectiu de projectar el Turó de la Seu Vella arreu. Però, certament, amb una diferència del govern anterior: d’una forma discreta però efectiva, sense pregonar ni fer escarafalls, amb únic objectiu clar: aconseguir la declaració com a Patrimoni Mundial de la Unesco de la Seu Vella.\nI, mentrestant, continuarem organitzant festivals, cicles musicals i culturals. Continuarem promocionant el nostre monument més estimat, tot fent de Lleida una ciutat culturalment rica, viva i activa.


DEMÀ DILLUNS 15: FESTA DE LA MARE DE DÉU DE LES ALFÀBEGUES | CRONISTA DE GATA DE GORGOS\nDEMÀ DILLUNS 15: FESTA DE LA MARE DE DÉU DE LES ALFÀBEGUES\nHui 14 d’agost, dia de la vespra, es cantava per la vesprada el "Cant de la Paloma" fins els anys 50\nLletra treballada, de la qual es conserva la música també\nCom se li anomena de moltes maneres hui al titular en pose una altra i encara he trobat a Internet una altra advocació a terres catalanes, quan es parla de "la Mare de Déu del Llit".\nCom us vaig dir ahir a la primera part de la història d’aquest costum religiós-musical del "Cant de la Paloma", aquesta és una de les parts en lletra del "Cant de la Paloma".\nCal remarcar la necessitat de no deixar perdre del tot aquest cant, del que conservem la partitura, la lletra completa i la música. Músics i autoritats locals, entesos en la matèria, deurien posar-se a la tasca de recuperar i enregistrar tot el cant de la Paloma i deixar-lo com a patrimoni musicològic local de Gata, en el lloc on es mereix i no que altres músics de fora ho facen abans que els gaters.\nTorne a posar la foto d’ahir, malgrat a que l’església ja té les noves alfàbegues d’enguany -un total de tretze- i ja està a hores d’ara presidint l’altar la Mare de Déu, ja que hui és la vespra. A la imatge d'arxiu s'en veuen tres alfàbegues a cada costat i enguany n'hi ha dos.


Un Philip Seymour Hoffman tímid i pròxim\nMarta Forns va treballar amb l’actor a ‘Una cita para el verano’, el seu salt a la direcció\n01. Marta Forns en una foto de rodatge a Nova York. 02. Philip Seymour Hoffman i Amy Ryan a Una cita para el verano. SURTSEY FILMS\nBarcelonaCom passa sempre amb les morts sobtades d’actors en actiu, durant els pròxims mesos veurem desfilar pels cinemes els títols pòstums que Philip Seymour Hoffman va rodar abans de morir: el noir God’s pocket, l’adaptació de Le Carré El hombre más buscado, etc. Però avui la cartellera rescata el seu únic treball com a director, Una cita para el verano, un drama romàntic ambientat a Nova York que funciona com a conte de fades modern amb prínceps i princeses de classe treballadora: un conductor de limusines i la dona que coneix en una cita a cegues, dues criatures solitàries i fràgils.\nEn el rodatge del film, del 2009, va participar-hi com a ajudant de direcció Marta Forns Escudé, una catalana llicenciada en comunicació audiovisual per la UAB que el 2001 va marxar a Nova York i es va passar una dècada treballant en pel·lícules com Destino oculto (amb Matt Damon), La nit és nostra (de James Gray, amb Mark Wahlberg i Joaquin Phoenix) i L’aprenent de bruixot (amb Nicolas Cage). Però un dels records més bonics que en conserva és d’aquella pel·lícula en què va treballar il·lusionada per conèixer un actor que admirava. “Jo li tenia molt de respecte per les pel·lícules que havia fet -explica-. Però de seguida vaig veure que era un home molt tímid, gairebé introvertit”. Durant el rodatge, recorda, Hoffman va haver de marxar un parell de dies per anar a la cerimònia dels Oscars en què guanyaria l’estatueta per Capote. “Quan va tornar, tots el vam rebre amb un gran aplaudiment, però ell no va voler donar-hi importància”.\nForns recorda un ambient de rodatge “molt familiar” -la mateixa dona del director era la dissenyadora del vestuari- i un Hoffman sempre vestit com el seu personatge. “Com a director se centrava en el treball interpretatiu. L’apartat tècnic el deixava en mans del primer ajudant de direcció. Però no li va ser fàcil actuar i dirigir alhora”. La impressió que Forns va endur-se de Hoffman és la d’un home “molt cordial en el tracte, que s’enrecordava del nom de tot l’equip”, però també “molt exigent amb ell mateix, perfeccionista”. “Sempre repetia molt les escenes més íntimes -afegeix-, sobretot aquella en què ell es tanca al bany i la Connie fa sonar Rivers of Babylon des de fora”.\nLa notícia de la mort de Hoffman va agafar Forns a Catalunya, on va tornar a instal·lar-se el 2010. Membre de l’equip del festival Americana, va organitzar d’urgència una projecció del film, que ella mateixa va presentar. “Havia de fer alguna cosa -diu-. Va ser un rodatge únic i el Philip era el vincle que ens unia a tots”.


Els indignants gossos-bomba soviètics - Rubí Informa!\nInici » Seccions » Articles i estudis » Els indignants gossos-bomba soviètics\n6 maig 2017 a 18:00\nEls indignants gossos-bomba soviètics\nQue el gos és el millor amic de l’home, avui per avui és un fet incontestable. Les seves qualitats físiques i la seva fidelitat sense màcula han fet del gos el company perfecte per a tot tipus d’activitats humanes, ja sigui com a pastor, com a guardià o com rescatador. Fins i tot els romans ja els valoraven per la seva feresa o simplement per la seva elegància i esnobisme (veure Cave Canem o la història d’un llebrer molt senyoret). No obstant aquesta indestructible amistat gos-home, no és tan clar que sigui recíproca, i més si tenim en compte que, en no poques vegades, l’home els ha utilitzat en la guerra com a simple carn barata que enviar a rebre trets a les trinxeres. I que només fos això. El cas extrem va arribar durant la Segona Guerra Mundial quan els russos, desesperats per l’avanç dels tancs de l’exèrcit nazi, no van dubtar a enviar un nou model d’arma: els gossos antitanc.\nQuan el juny de 1941, Hitler decideix atacar i procedir a la invasió de la Unió Soviètica, les forces de l’Exèrcit Roig són enxampades totalment in-fraganti. La sorpresa de Stalin per la ruptura unilateral dels tractats de no agressió que tenia amb Hitler, el va portar a reaccionar tard i malament a l’agressió nazi, el que va permetre al del bigotet a aniquilar en el primer i segon dia de l’Operació Barbarroja tot el potencial armat que els russos tenien situada a la frontera amb Polònia. L’avanç alemany va ser imparable.\nEn aquest context de caos, desorganització i desesperació soviètics, en els quals res semblava ser suficient per aturar l’avanç dels tancs nazis per les estepes ucraïneses i russes, es va pensar que una de les armes que podien ser utilitzades contra els tancs serien els gossos. La situació era insostenible, i un Exèrcit Roig en contínua retirada buscava qualsevol taula de salvació on agafar-se per tombar la truita, i el millor amic de l’home era un d’ells.\nEn efecte, els gossos estaven tancats i, després de diversos dies sense menjar, els ensenyaven que trobarien el menjar sota dels tancs. El pobre animal, desesperat i conduït pel seu olfacte, aviat reconeixia que, si volien menjar, havien de ficar-se sota dels carros de combat, ja que era l’únic lloc on els soldats russos els deixaven l’aliment. Així, d’aquesta manera, i utilitzant el mètode de Pavlov ( veure Pavlov, els seus gossos i els violins de les pel·lícules de por) els russos feien que els gossos sortissin disparats cap al seu objectiu sense retorn. El problema real era fer detonar la càrrega.\nPortar el gos cap al tanc era relativament senzill, però explosionar la càrrega, no ho era tant. El control remot dels explosius, tot i que existia, era car i no estava disponible en massa, de manera que els soviètics van idear primer un mecanisme en el qual el propi gos es detonava a si mateix en estirar d’un tirador, i després, en l’ veure que fallava més que una escopeta de canya, o se li afegia un temporitzador o bé se li afegia una mena de palanca que, en tocar els baixos del tanc, detonava la dinamita o les mines. La idea era bona però tenia els seus inconvenients.\nEls gossos, com animals especialment sensibles, s’espantaven molt de les explosions i del soroll -no hi ha més que veure un gos quan es tiren focs artificials. Això va fer que els gossos fossin entrenats amb sorolls d’explosions i batalla, de tal manera que la fam els s’inhibís del seu terror als sorolls forts. Tot semblava que havia de funcionar però, en el moment d’entrar en batalla, la cosa no va donar els resultats esperats.\nEn el moment de la veritat, quan es deixaven anar els gossos enfront dels tancs nazis, els gossos, acostumats a ser entrenats amb tancs russos aturats, no reconeixien els Panzer alemanys en moviment. De primeres perquè estaven en moviment però, de segones, perquè els russos utilitzaven dièsel mentre que els alemanys utilitzaven gasolina, de manera que la diferència d’olor entre uns i altres confonien el fi olfacte dels animals. Aquesta confusió feia que, o bé no es fiquessin sota, o bé caminessin al seu costat sense fer la seva suïcida feina o, el que era més habitual, que el pobre gos tornés al seu punt de partida, posant els pèls de punta als soldats russos els quals s’afanyaven a abatre’ls a trets abans que explotés en les seves pròpies línies. Sigui un o sigui un altre, la pobra bestiola tenia signada la sentència.\nTal com era d’esperar, l’eficàcia dels gossos-bomba era mínima, però va alertar els alemanys davant la presència de gossos en les seves rodalies de tal manera que, per si de cas, no deixaven gos viu per allà per on passaven. Igualment, això va servir als nazis per a desacreditar els propis russos, ja que els seus aparells de propaganda difonien que els soviètics eren tan covards que en comptes d’enviar homes, enviaven gossos. Amb tot no tots els gossos van morir en va.\nTot i que la propaganda soviètica, de cara a justificar l’escabetxada canina, publicitava que més de 300 tancs alemanys van ser abatuts d’aquesta manera, la veritat és que no hi ha constància fefaent de tots aquests objectius reeixits. Es té notícia que, al front de Hlukhiv, 5 tancs alemanys van ser danyats per 6 gossos, a l’aeroport de Stalingrad 13 tancs van ser destruïts per gossos i que a la batalla de Kursk, 16 gossos van acabar 12 Panzers nazis… i poc més.\nL’ús dels gossos antitanc va declinar a partir de 1942 donada la ineficàcia patent del sistema i que el seu ús arribava a afectar la moral de les tropes, tot i que es van continuar entrenant pel govern soviètic fins tan tard com juny de 1996, en què es van deixar d’entrenar gossos com si fossin míssils antitanc amb potes.\nL’ésser humà una vegada i una altra ens ensenya com, per tal de sortir-se amb la seva, no dubta a trair la confiança de tots i cadascun dels que l’envolten, ja siguin persones o, com en aquest cas, animals. La innocent i indestructible amistat que ens ha mostrat durant mil·lennis el gos ha portat l’ésser humà a utilitzar-lo al seu gust, sense tenir el més mínim escrúpol d’enviar-lo a l’escorxador de la forma més ignominiosa i indigna possible. Ahir va ser fent-ho servir de bomba barata, avui abandonant enmig d’una autopista o penjant-lo en un arbre perquè no corre prou.\n#bomba #gos #ireneuc #panzer\nLa Bomba Gai, l’arma que volia convertir la guerra en una orgia homosexual\nBecerrillo, el temible gos conqueridor


El Trencanous ambientarà l’Ara ve Nadal\nEl Trencanous ambientarà l’Ara ve Nadal\nLa Massana aposta per la vessant lúdica i cultural de l’esdeveniment\nEl Comú de la Massana ha presentat la segona edició de l’Ara ve Nadal, un espai de diversió i lleure que donarà el tret de sortida aquest divendres, 29 de novembre, a les 18 h, coincidint amb l’encesa de la il·luminació nadalenca.\nCom ha explicat la consellera de Cultura, Igualtat i Participació Ciutadana, Jael Pozo, “l’Ara Ve Nadal és una evolució de l’antic Mercat de Nadal, que s’ha redissenyat amb la filosofia d’oferir un espai lúdic, on els nostres visitants puguin viure experiències durant els dies previs a les festes nadalenques”.\nAquest esdeveniment es fa durant dos caps de setmana llargs, és a dir de divendres 29 de novembre a diumenge 1 de desembre i després, per la Puríssima, del 6 al 8 de desembre.\nUna de les novetats és l’ambientació de l’espai, que en aquesta ocasió es tematitzarà amb el Trencanous. “Pensem que aquest és un dels personatges del món de la cultura, en aquest cas del ballet, que millor simbolitza la il·lusió i la imaginació dels infants”, assegura Pozo.\nHi haurà una trentena de propostes –entre tallers, espectacles, fotomaton...- ja que l’objectiu és que el visitant hi trobi activitats diferents durant els sis dies de l’Ara ve Nadal.\nPel que fa als espais fixos, l’Ara ve Nadal continuarà tenint la pista de gel, que sempre té una gran acollida entre els infants, i la Caseta del Pare Noel, on s’hi faran diferents tallers.\nUn dels primers espectacles serà el de Liquid Dansa que sempre crea una coreografia expressament per a l’esdeveniment.\nD’altra banda, l’Ara ve Nadal també té un fort component social. D’una banda, per la participació d’entitats i associacions (corals, Escola de Música, Casa Pairal, Esbart Valls del Nord...) i d’altra banda, perquè en el marc de l’Ara ve Nadal se celebrarà el Dia Mundial del Voluntariat, amb un reconeixement als voluntaris de la parròquia.


Plataforma per la Llengua i Ensenyament establiran una taula de negociació sobre el nou model lingüístic\nL'Associació Rosa Sensat no veu 'més perills dels que hi havia fins ara' pel català al nou model d'immersió\tL'Associació Rosa Sensat no veu 'més perills dels que hi havia fins ara' pel català al nou model d'immersió\nJosep Bargalló: 'El català és i serà la llengua vehicular i això no ho toca ningú'\tJosep Bargalló: 'El català és i serà la llengua vehicular i això no ho toca ningú'\nEl govern crea els ensenyaments d’arts escèniques i el títol propi de tècnic superior de direcció coral\tEl govern crea els ensenyaments d’arts escèniques i el títol propi de tècnic superior de direcció coral\nUn docent de cada tres s'autocensura a l'aula arran de la situació política a Catalunya\tUn docent de cada tres s'autocensura a l'aula arran de la situació política a Catalunya\nEl TSJ de Madrid dóna la raó a la Generalitat i no haurà de compensar la família que volia escolaritzar en castellà\tEl TSJ de Madrid dóna la raó a la Generalitat i no haurà de compensar la família que volia escolaritzar en castellà\nL'escola catalana, encara lluny de revertir les retallades\tL'escola catalana, encara lluny de revertir les retallades\nEls docents d'institut el Palau de Sant Andreu de la Barca encaren el curs amb 'preocupació'\tEls docents d'institut el Palau de Sant Andreu de la Barca encaren el curs amb 'preocupació'\nL'Associació de Mestres Rosa Sensat rep la Medalla d'Honor del parlament\tL'Associació de Mestres Rosa Sensat rep la Medalla d'Honor del parlament\nNomés un 20% de les places públiques escolars de València són en català\tNomés un 20% de les places públiques escolars de València són en català\nL'entitat alerta que l'ensenyament de nous idiomes no pot anar en detriment del català\nLa Plataforma per la Llengua i el Departament d’Ensenyament establiran una taula de negociació sobre el nou model lingüístic. Ho ha explicat l’entitat en un comunicat després d’una reunió amb representants d’Ensenyament. Encara no s’ha concretat cap data, però la Plataforma per la Llengua podrà presentar un document d’esmenes al nou model.\nMireia Plana, vice-presidenta de la Plataforma per la Llengua, ha explicat que l’objectiu de l’entitat és que el model que finalment s’apliqui garanteixi la ‘plena competència’ en català dels alumnes. La Plataforma diu que, probablement, els problemes que han detectat en la proposta d’Ensenyament ‘són més de forma que no de fons’, però de tota manera l’entitat vol deixar molt clar que, del seu punt de vista, la realitat lingüística actual del país fa més necessari que mai reforçar l’ensenyament del català.\nEn aquest sentit, l’entitat subratlla que hi ha indrets de Catalunya on el català continua essent una llengua minoritzada. I sobre la proposta del nou model d’immersió lingüística d’ensenyar llengües com ara el xinès o l’àrab, la Plataforma diu que no és pas contrària a aquestes propostes, però que això no pot ser en detriment del català.\nL’Associació Rosa Sensat no veu ‘més perills dels que hi havia fins ara’ per al català al nou model d’immersió\nLa presidenta de l’Associació de Mestres Rosa Sensat, Francina Martí, ha dit avui que, en el nou model d’immersió lingüística que ha el Departament d’Ensenyament, no hi veu pas ‘més perills dels que hi havia fins ara perquè el català deixi de ser llengua vehicular de les escoles i instituts’. Martí ha dit a Twitter que no té ‘cap sospita’ que amb aquest document es vulgui ‘matar el model d’immersió lingüística’, i ha afegit, al contrari, que pretén ‘posar-lo al dia, en un context sociolingüístic que ha canviat d’ençà del segle passat i que continuarà canviant’.\nA parer de l’Associació Rosa Sensat, el fons del document posa en relleu allò que ja s’ha anat fent a les escoles aquests últims anys: ‘donar valor a totes les llengües, perquè siguin conegudes i estimades pels infants’. Segons l’entitat, les llengües no han de ser un ‘objecte’ d’aprenentatge, sinó que ‘s’han d’estimar amb l’ús’.\nL’agrupació coincideix, doncs, amb tot allò que ha anat dient avui el conseller d’Ensenyament, Josep Bargalló, que en una entrevista a VilaWeb referma que es vol mantenir la immersió i defensa que cada centre s’adapti a la realitat sociolingüística.


El repòs a Joubert | DeTelobisAJozi\nEl repòs a Joubert\n1 Octubre 2012 by Marta\tDeixa un comentari\nSi hi ha un lloc que m’agrada de Jozi és el Joubert Park. És un espai verd al costat mateix de la Johannesburg Art Gallery, la Jag, que descongestiona el conflictiu trànsit de persones i vehicles del down town. Acostumo a entrar-hi per dinar i descansar d’aquest tràfec quan visito la zona de Bree o Market i m’hi passo ben bé dues hores asseguda a la gespa veient passar la vida. M’agrada.\nÉs el repòs del Jozi negre. Ni un blanc en tots els dies que hi he anat. Ni tampoc indis. Pel que he vist el parc és un punt de trobada d’amics i un lloc on les parelles mostren petits gestos d’amor però res a veure amb les escenes que pots trobar-te a la Ciutadella. Aquí, pel que he vist, ni blancs ni negres ni coloureds abunden les mostres d’afecte. Però aquest és un altre tema.\nAquí la gent seu i s’estira a la gespa encara que sigui amb les seves millors gales. Joubert és vida, color i menjar. Sovintegen els que venen carmels, fruita a peça, begudes, gelats i polos i fins i tot ous durs que pots condimentar al teu gust. Sempre que veig algun d’aquests venedors en acció penso en la postguerra, quan era un luxe llepar UN carmel o menjar una taronja.\nEs conserva el vell ofici de retratista. Són fotògrafs oficials del parc que estan a les entrades o pregunten als grups i les parelles si es volen fer una foto. Jo que sempre vaig amb una càmera al bolso com si fos la cosa més normal del món me n’adono que sóc una privilegiada i que el món del facebook, l’instagram i tota la mandanga en la qual estem tan a gust no és la majoritària al món, encara que ens ho sembli. Fa gràcia veure les parelles posen per a la foto, com si fos una estampa dels nostres avis. Però la tecnologia ha arribat i encara que alguns fotògrafs van vestits amb uniforme i gorra de plat, porten càmeres digitals i amb la mini-impressora que tenen lliuren la còpia de la foto uns minuts d’haver fet el clic.\nEl parc és un bon lloc per veure l’escena de la manta-cotxet.\nÉs cert que al Joburg negre hi ha molta canalla però ni un cotxet infantil. No s’estila dur a la criatura pujada en un artilugi amb rodes i les mares –no he vist ni un sol home- opten per carregar el nadó a l’esquena lligat amb una manta, encara que en algunes ocasions n’hi ha que el duen enganxat al pit amb el mateix sistema. I quan dic manta, vull dir, com la manta Paduana o Reig, el rey de las camas.\nNo sé a ple estiu com s’ho faran però les setmanes d’hivern i les de primavera que he passat el nen en qüestió quedat literalment enterrat sota aquell tros de gènere suau i molt calorós quan a l’exterior el termòmetre marca uns 25 graus centígrads. Pateixo per molta de la canalla perquè dubto que allà dins tinguin prou aire per respirar.


La primera sessió de la formació online de «Rescatadors de talent»: Eines per a un nou context laboral ha arrencat aquest matí amb una interessant xerrada inspiradora de Rafael R. Villalobos (director d'escena, dramaturg i Premi FPdGi Arts i lletres 2019). Aquest jove va descobrir la seva vocació amb tan sols deu anys quan va veure l'òpera Turandot al Teatre la Maestranza de Sevilla. «En aquest moment vaig tenir clar a què em volia dedicar quan fos gran tot i que no sabia molt bé com havia de fer-ho», explica.\nLa curiositat forma part de l'ADN del Rafael que des de molt petit va estudiar música, piano, cant i idiomes. «Vaig aprendre idiomes perquè volia gaudir de les òperes en la llengua original. Jo mateix vaig dissenyar el meu programa d'estudis sense ser-ne molt conscient. La curiositat em va portar a aprendre tots els paràmetres que envolten la direcció artística», explica.\nEncara que va començar la carrera d'arquitectura, molt aviat es va adonar que havia de seguir la seva vocació. Després de llicenciar-se en la Real Escola Superior d'Art Dramàtic de Madrid, Rafael va continuar els seus estudis a Barcelona i Londres.\nPer a en Rafael no hi ha «la gran oportunitat». Per això, recomana desdramatitzar si no aconseguim un dels nostres objectius. «Sempre hem d'estar alerta perquè les oportunitats ens envolten». «Encara que tots tenim un sostre de vidre, sempre dic que l'aventura de la vida és descobrir quin és», assegura. Aquest esperit el va portar a presentar-se amb tan sols 24 anys al prestigiós Premi Europeu de Direcció a Viena. En Rafael recorda que «va tenir la sort o l'atreviment» de presentar-se a aquest reconeixement. «Mai abans havia dirigit una òpera però contra tot pronòstic em van cridar per a la final i vaig guanyar».\nPer a en Rafael R. Villalobos «les crítiques són fonamentals a la vida» però deixa clar «que cal saber llegir-les perquè siguin constructives i ens ajudin a créixer». «S'ha de tenir humilitat i saber que ens equivocarem moltes vegades», afegeix.\nLa primera sessió de la formació online «eines per a un nou context laboral» també ha comptat amb el moment expert protagonitzat per Jaime Carvajal (conseller delegat d'Arcano Partners i patró de la FPdGi) i Ignacio de la Torre (soci i economista en cap d'Arcano Parnters) que han reflexionat sobre l'economia post-covid 19 i els seus impactes en el mercat laboral i el taller de Design Thinking liderat per Edu Elosegui i Ada Maymó.\nLa formació online continuarà el 9, el 16 i el 23 de juny amb altres interessants propostes formatives per oferir als joves les eines necessàries per ajudar-los a adaptar-se a un nou context laboral. Pots consultar el programa AQUÍ.


Val dera Varelha | Engarrista\nLloc de sortida: Era Varelha Alts Pirineus, Occitània (França)\nDistància: 28,90 quilòmetres\nSensació de dificultat: Fàcil Principalment pistes. Trams de corriol, amb un tall tècnic\nCartografia: Saint-Bertrand-de-Comminges IGN (1:25.000)\nEra Varelha 00:00 00:00 0,0\nCabana d'Artigue Longue 00:50 00:50 5,4\nCruïlla pistes 00:25 01:15 10,8\nPlan des Pins 00:30 01:45 14,4\nLa Serra 00:25 02:10 17,7\nYs 00:30 02:40 22,0\nCruïlla Arris 00:25 03:05 25,7\nEra Varelha 00:35 03:40 28,9\nDesprés d'una breu incursió a la Val d'Aran seguim la nostra ruta estival pel vessant nord dels Pirineus, fent parada en llocs que ens interessa visitar. Pugem cap al port del Portilhon i per una carretera de muntanya baixem cap a Banhèras-de-Luishon. Enfilem de nou per les àmplies pastures cap al Coll de Pèira Sorda (Peyresoude en francès), i baixem pel cantó de ponent fins arribar al fons de la Val de Loron (vallée du Louron en francès), on hi ha un important centre turístic al voltant de la població de Lodenvièla (Loudenvielle en francès) i Genos, que té un llac on s'hi realitzen diverses activitats aquàtiques i recreatives. Més amunt d'aquestes dues poblacions veïnes hi ha l'estació d'esquí de Val-Louron. Les principals poblacions de la vall tenen una alçada moderada, al voltant dels 1.000 metres, i estem relativament allunyats al nord de l'eix axial, que en aquestes latituds marcarien alguns pics com els Gorgs Blancs o els Clarabides. Lluny d'aquests grans cims, ens dedicarem a conèixer la zona i a fer alguna activitat en bicicleta.\nA la vall de Loron hi ha un centre BTT amb diverses rutes marcades. Principalment és un centre orientat a l'Enduro i no tant a la bicicleta XC, tot i que també hi ha algunes rutes interessants. A l'oficina de turisme ens indiquen que es pot descarregar una aplicació web amb tot el detall de les rutes. Com que és un lloc força agradable i no coneixíem aquest entorn, plantegem buscar alguns itineraris que ens donin una idea global de la zona. En trobem dos del centre BTT que ens semblen interessants, ambdós de color negre (difícils), tot i que no tenen grans dificultats més enllà d'algun pas més trial·ler o desnivells considerables al voltant dels 1.000 m., als quals ja estem acostumats. En aquest primer dia d'activitat a la zona triem la ruta que recorre la vall de Varelha (Bareilles en francès), ja que el dia s'aixeca humit i amb boires. No té sentit buscar rutes més alpines on el més destacat és el paisatge, i optem per una ruta per una vall secundària molt ben conservada i lluny de l'activitat turística on podrem gaudir de boscos d'avets magnífics.\nEl punt de sortida de la ruta és el poble d'Era Varelha (Bareilles en francès i nom oficial), que dona nom a tota la vall. Per accedir-hi cal baixar per la carretera principal de la vall de Loron fins al poble d'Àrreu (Arreau en francès). És un poble encantador on conflueixen el riu Loron amb la vall més principal del riu Aura. De tornada ens aturarem al poble i passejarem pels seus carrers i ponts. Ara prenem la carretera asfaltada estreta que s'endinsa per la vall de Varelha fins al poble del mateix nom, on s'acaba. El poble és petit, i hi viuen una cinquantena de persones aproximadament. Està ben conservat i manté el caràcter dels pobles de muntanya del vessant francès dels Pirineus. Al cap d'amunt del poble hi ha un còmode aparcament on començarem la ruta.\nLa Val de Varelha està ben conservada perquè està fora dels circuits turístics, i no hi ha cap infraestructura important. És una vall amb petits poblets molt rurals dedicats a l'activitat ramadera. Precisament això és el que fa interessant aquesta valleta, així com els magnífics boscos d'avets que trobarem durant el camí. En un dia més clar també contemplaríem des de baix al panoràmic Mont Né, però avui és un dia d'aspecte tardorenc en què les boires seran les protagonistes. Boires que són ben freqüents en aquesta zona i que contribueixen a la gran verdor dels boscos i prats. Tot i que no és un dia radiant sí que és un dia típic de la zona, i això també forma part de l'experiència.\nSortim amb la Sílvia i el Fum des de l'aparcament situat al cap d'amunt del poble dera Varelha i prenem una pista que comença a pujar direcció est. Guanyem altura progressivament per una pista en bon estat que avança dins d'un bosc de muntanya. Passem a la vora d'algunes bordes i ens anem creuant amb un camí indicat que retalla els revolts de la pista. Progressivament ens anem enfilant a la falda occidental del Mont Né, i després de poc més de 5 km. arribem a la cabana d'Artigue Longue, gairebé a la base de la muntanya que malauradament la boira no ens deixa veure. Just en aquest punt la pista gira 180º i marxa cap a ponent alhora que comença a baixar suaument. Més que baixar gairebé podríem dir que planeja per dins d'un bonic bosc amb avets de grans dimensions.\nBaixem suaument durant gairebé 5 quilòmetres més fins que trobem una cruïlla de pistes. Prenem la que marxa a la dreta fent un revolt de 180º. Deixem la comoditat de la suau baixada i pugem ara més fort, amb trams intensos fins a superar la quota dels 1.500 metres. Aquí planegem cap al Pla dels Pins, una zona oberta de pastures d'alta muntanya. Baixem suaument fins a la Serra, on podem contemplar el fons de la vall de Varelha i com s'uneix a la principal de Loron a prop dels pobles d'Àrreu i Gèdeu. La pista va girant cap al sud i perd alçada ràpidament. En un revolt deixem la pista, i seguint els senyals prenem un camí que baixa fort fins al fons d'unes granges. És un tram de corriol més dret i pedregós, però que es pot fer sobre la bicicleta. Acaba desembocant al petit poble d'Ys. Aquí la Sílvia i el Fum seguiran poc més de dos quilòmetres remuntant la carretera de la vall fins al punt de sortida, i jo continuaré un tram més seguint la ruta indicada (ruta número 10 del centre BTT de la vall de Loron).\nUna mica més amunt d'Ys, poc abans d'arribar al també petit nucli de Pouy, prenc una pista asfaltada a la dreta que puja fort en direcció a Arris (Ris en francès). Pujo exactament 2,4 km. per aquesta pista asfaltada que s'enfila de valent. Just arribar a una mena de collet prop de la capella de les Neus, en un punt en què la carretera fa un revolt, la deixo i marxo a l'esquerra per un camí que comença a pujar fort. És un camí pedregós del qual només puc fer sobre la bicicleta el primer tram. Llavors empenyo uns minuts fins a superar un turonet, on trobo un indicador i el camí s'aplana. Comença el tram més divertit de la ruta, ja que entro en un preciós corriol per dins d'un bosc de faig que marxa planejant en direcció oest fins al poble de Varelha. Són 3 km. per un camí molt bonic i ben conservat per l'obaga, un corriol molt ciclable tot i que en alguns punts puntuals he de posar el peu a terra. Amb aquest agradable tram final arribo a Varelha, on els retrobem amb la Sílvia i el Fum i donem per acabada aquesta fàcil i agradable pedalada per aquesta vall poc coneguda i ben conservada del vessant nord dels Pirineus.


Sánchez coincideix amb el rei en qu els espanyols no volen eleccions per admet desconfiana recíproca amb Podem\nPublicat 07/08/2019 17:58CET\nAcusa el PP i Ciutadans de bloquejar l'únic govern possible per "inters partidari": "És una gran irresponsabilitat"\nEl president del Govern espanyol, Pedro Sánchez, ha afirmat aquest dimecres que ell coincideix amb el rei en la percepció que els espanyols no volen una repetició electoral, i ha assegurat que ell treballar per poder formar govern, encara que ha reconegut que, després de les negociacions fallides amb Unides Podem, entre la formació lila i el PSOE hi ha una "desconfiana" que és "recíproca".\nAixí ho ha afirmat en una breu compareixena després de reunir-se amb Felip VI al Palau de Marivent, a Palma, un despatx al qual ha arribat amb gairebé una hora de retard perqu abans de viatjar a Palma ha programat una de les trobades sectorials en les quals s'ha embarcat amb la finalitat d'actualitzar el programa de govern.\nSegons ha informat el Palau de la Moncloa, Sánchez ha traslladat al rei la necessitat que es formi govern tan aviat com sigui possible, "per poder afrontar amb urgncia els grans reptes als quals s'enfronta Espanya" i li ha transms el desig d'evitar la repetició d'eleccions. També l'ha informat de la seva ronda de reunions amb diferents collectius.\nAmb aquestes reunions, Sánchez aspira a presentar una proposta amb la finalitat de recaptar el "suport" d'Unides Podem i, per no dependre de l'independentisme, l'abstenció del PP i Ciutadans. A aquests dos els ha acusat de bloquejar la formació de l'únic govern possible per "interessos partidaris".\nDONA PER REBUTJAT EL GOVERN DE COALICIÓ\nAmb Podem, ha dit, podria negociar-se una fórmula com la que existeix a Portugal --un acord programtic--, "un acord d'investidura o de legislatura", per no una coalició de govern, perqu els de Pablo Iglesias ja la van rebutjar.\nEn aquest punt, ha recordat a Iglesias que el seu argument per insistir en la coalició era la "suposada desconfiana" en el PSOE com a governant i li ha advertit que, de tant sentir-li-ho, ha acabat per desconfiar ell de Podem també. "És recíproca aquesta desconfiana", ha reblat.\nD'altra banda, ha acusat Unides Podem de pretendre crear "dos governs en un i no un cohesionat i plural, i ha opinat que les declaracions recents dels seus dirigents demostren que aix no ha canviat.\n"Continua la desconfiana i el seu plantejament de govern de compartimentació", ha constatat, per tot seguit reconixer que és evident que "cal buscar fórmules". "No lleno la tovallola, per sí que trec una lectura crítica del que va passar en la investidura", ha dit Sánchez, i justifica així la seva decisió de "comenar de zero" i fer-ho "pels continguts".\nSegons ha dit, tots els seus interlocutors han expressat "la petició urgent de la constitució d'un govern", perqu hi ha molts problemes que cal resoldre amb urgncia. El que no es pot, ha dit, és "fiar la bona marxa de l'economia i la creació d'ocupació al cicle econmic", sinó que caldr fer reformes, i per aix és necessari un govern en plenitud de funcions.\nAquesta ha estat la primera compareixena de Sánchez des que el cap d'Estat va manifestar públicament que el millor seria trobar una solució abans que s'hagin de convocar eleccions. Segons el parer del líder socialista, el rei va expressar "amb molt encert" el que volen la gran majoria d'espanyols.\n"MOLT ENCERT" EN LES PARAULES DEL REI\nÉs més, en la seva opinió, el que volen els espanyols és que es materialitzi el resultat de les urnes i que hi hagi "un govern progressista que no depengui de l'independentisme". Per aix, ha reclamat l'abstenció del PP i de Ciutadans i els ha acusat de bloquejar l'única opció de govern possible "per un inters absolutament partidari, que no té res a veure amb l'inters general".\nNo obstant aix, ha evitat respondre la pregunta de si es penedeix del seu 'no és no' a Mariano Rajoy el 2016 o si continua pensant, com llavors, que pot governar un líder que no sigui el més votat. Ha optat per dir que entre el PSOE i el PP existeix la "diferncia significativa" que el PSOE "sempre ha assumit la responsabilitat" mentre que Rajoy el 2016 va declinar l'encrrec del rei per no afrontar una investidura fallida.\nAra, ha dit, ell demana al PP responsabilitat tenint en compte que no és possible un govern alternatiu a un liderat pel PSOE. Quan plantegen "altres opcions", ha dit, els populars estan deixant clar que no donaran suport a un govern socialista, i per tant "el que estan fent és abocar el país a una repetició electoral, que és una gran irresponsabilitat".\nConvenut que els ciutadans volen un govern que no depengui de l'independentisme, ha deixat clar que no hi ha en els seus plans parlar amb ERC ni amb JxCat per a la investidura, sinó que se centrar a fer-ho amb els líders de les "tres grans forces" que "veritablement tenen la clau per desbloquejar-la": Pablo Iglesias (Unides Podem), Pablo Casado (PP) i Albert Rivera (Ciutadans), de qui espera que "en aquesta ocasió, es digni" a parlar amb ell.


Elements 1 a 10 de un total de 35\nEl exilio valenciano en América. Obra y memoria\nVida, instituciones y Universidad en la historia de Valencia\nAd detrimentum Yspanie\nUna mirada històrica a la Taula de Canvis de València, elaborada a partir de l'anàlisi de les lleis que en regulaven la gestió i de l'estudi dels llibres de comptabilitat, que posa de manifest que fou una institució financera modèlica i en certa mesura pionera en aspectes com ara el sistema comptable, o els procediments de control intern dels llibres d'assentaments. Saber més\nLa construcción del héroe en España y México (1789-1847)\nDiverses aproximacions a la figura de l'heroi, sorgida en el trànsit entre l'Antic Règim, la invenció de la nació i la contrucció dels estats-nació. Exemplificat en els casos espanyol i mexicà, els autors mostren com l'heroi substitueix en l'imaginari col·lectiu els monarques absoluts i com l'estat liberal se n'apropia per convertir-los en els mites nacionals de la modernitat. Saber més\nLa pluma y el yunque\nUn recorregut pel panorama històric del socialisme valencià a través del temps, analitzat per diversos autors des de diverses perspectives: com a idea, com a partit polític i com a actor sindical. També s'hi tenen en compte aspectes més concrets com ara els mecanismes i les tàctiques que va utilitzar per difondre les seues idees, o les vicissituds que ha viscut al llarg del temps. Saber més\nElecciones y cultura política en España e Italia (1890-1923)\nUna obra d'història comparada en què participen historiadors espanyols i italians, que aporta noves perspectives als estudis sobre els partits polítics i les clienteles, la legislació i les campanyes electorals o les eleccions en la crisi dels règims liberals, qüestions que es corresponen amb els grans debats historiogràfics actuals sobre l'organització política en els sistemes liberals. Saber més\nLo maravilloso y el poder\nUn estudi permenoritzat d'una sèrie d'històries de naturalesa meravellosa que anunciaren el futur poder d'Aurelià i de Tàcit i que permeten apropar-se al pensament romà. Al llarg del llibre es comprova que es tracta de reflexos deformats i adaptats de la cultura popular a les manifestacions oficials del que podríem anomenar el programa ideològic de cada emperador. Saber més\nEl ayuntamiento de Valencia y la invasión napoleónica\nUna anàlisi reeixida del consistori de la ciutat de València durant els anys de la Guerra del Francès que se centra especialment en les efectes socials, polítics i, sobretot, econòmics que tingué l'ocupació de la ciutat per l'exèrcit del mariscal Suchet. Els desitjos de canvi que s'havien anat gestant el segle anterior convertiren el conflicte bèl.lic en una autèntica revolució liberal contra l'Antic Règim. Saber més\nAguado Higón, Anna Maria (1)\nAlberto Barbuto, Marcelo (1)\nAlcàzar, Joan del (1)\nArchilés Cardona, Ferran (1)\nAznar i Garcia, Ramon (1)\nBarona Vilar, Josep Lluís (1)\nBas, Nicolás (1)\nBatet Company, Carolina (1)\nBernabeu-Mestre, Josep (1)\nBombi, Andrea (1)\nCamurri, Renato (2)\nCanet Aparisi, Teresa (1)\nCarreras, Juan José (1)\nChust Calero, Manuel (2)\nConnell, William J. (1)\nConstable, Giles (1)\nFarías Zurita, Víctor (1)\nFebrer Romaguera, Manuel Vicente (1)\nFlores Juberías, Carlos (1)\nGirona Albuixec, Albert (1)\nGuinot Rodríguez, Enric (1)\nGutiérrez Lloret, Rosana (1)\nGutiérrez, Eduardo F. (1)\nJuan, Enric (1)\nLópez Sastre, Gerardo (1)\nMancebo Alonso, M. Fernanda (1)\nMarín, Miguel Ángel (1)\nMartínez Ruiz, Enrique (1)\nMayordomo García-Chicote, Francisco (1)\nMínguez, Víctor (1)\nMira Jódar, Antonio José (1)\nNarotzky, Susana (1)\nOrtega López, Teresa María (1)\nRequena Jiménez, Miguel (1)\nSáiz Serrano, Jorge (1)\nSirera Miralles, Carles (1)\nSmith, Gavin (1)\nTorró, Josep (1)\nVirgili Colet, Antoni (1)\nZurita Aldeguer, Rafael (2)


Barcelona 1861 - 1951\nOrfebre, crític d'art i financer\nFill de Francesc Cabot, argenter, va seguir la tradició familiar i aconseguí aportar les innovacions pròpies de la seva època d´estil modernista per finalment introduir les tendències del nou corrent noucentista. El 1905 va obrir una botiga de joies a Barcelona que va tenir molt prestigi, la qual finalment traspassà a la Casa Sanz de Madrid.\nEn el camp que va destacar més va ser en la vida social de la ciutat, ja que fou president d´empreses públiques, de la Fira de Mostres de Barcelona, del Centre Excursionista de Catalunya i de l´Orfeó Català entre el 1901 i el 1935, quan es construí l´edifici del Palau de la Música Catalana (Palau de la Música, 4-6).\nVa fer crítica d´art a La Renaixença sota el pseudònim de "Dr. Franch" i va ser director i fundador de La Veu de Catalunya el 1899, diari on també feia les "Notes Artístiques", en les quals no va ser gaire defensor dels artistes modernistes.\nVa encarregar la construcció de les Cases Cabot (1901-1904; Roger de Llúria, 8-10, 12-14)\na l´arquitecte J. Vilaseca.\nParticipà activament en la política catalana com a diputat provincial el 1911 i va col·laborar en la creació de la Mancomunitat de Catalunya.


El nou pla de Gràcia rebaixa les expropiacions d'habitatges\nL'última proposta per modificar el Pla General Metropolità (PGM) al nucli antic de Gràcia també revisa els criteris per aconseguir fins a 1.700 habitatges protegits, la immensa majoria, de promoció privada\nMarc Garcia | Roger Torres i Liñán | dijous, 13 de gener del 2022, a les 18.34\nDels 42 habitatges que l’Ajuntament de Barcelona preveia expropiar a Gràcia, finalment només 9 quedaran afectats per la modificació del Pla General Metropolità (MPGM) del districte. Vuit d’aquests immobles són les cases baixes que hi ha entre els carrers d’Igualada, de Banyoles i de Milà i Fontanals; el novè immoble és la finca que hi ha al bell mig dels Jardins del Mestre Balcells. La intenció és convertir aquests espais en zones lliures per al barri.\nAmb la revisió de l’MPGM que ha tramitat aquest dijous la Comissió de Govern, sí que se salven de les expropiacions els veïns del passatge de Frígola. En aquest indret de la vila de Gràcia —a tocar de la travessera de Dalt— es preveia inicialment tirar a terra un edifici sencer per connectar Frígola amb el carrer del Cardener i fer-hi equipaments. Ara bé, després de les queixes dels veïns afectats, finalment aquesta finca se salva de ser expropiada.\nAquesta finca se salva de l’enderroc previst per connectar el passatge de Frígola amb el carrer del Cardener\nDesafectant els habitatges garantim que la gent pugui seguir vivint a casa seva, cosa que els dona seguretat”\nAdeu al Pàrquing Principal i els laboratoris Viñas\nMés enllà dels nou habitatges afectats, l’MPGM de Gràcia també preveu l’expropiació d’altres locals i solars que hi ha al barri. Els dos casos més significatius són el Pàrquing Principal (al carrer de Sant Domènech), un dels aparcaments més grans i amb més capacitat de tota la vila de Gràcia, i els laboratoris Viñas (al carrer del Torrent d’en Vidalet). Tots dos espais es dedicaran a l’obtenció de zones lliures per al barri.\nPàrquing Principal de Gràcia, que l’Ajuntament també expropiarà\nEn canvi, dos solars més dels que s’expropiaran tindran un ús diferent: l’Ajuntament els vol aprofitar per construir-hi promocions d’habitatge públic protegit. Tant en el cas dels habitatges com els locals afectats, l’expropiació no serà imminent. El nou planejament fixa uns terminis d’entre sis i 12 anys per executar-ho, sempre que el consistori tingui disponibilitat pressupostària per tirar endavant l’actuació.\nFins a 1.700 pisos protegits, només 50 públics\nUn altre dels objectius que persegueix l’MPGM de Gràcia és augmentar l’oferta de pisos protegits a una de les àrees més denses i consolidades de Barcelona. Per això, més enllà de les dues promocions públiques que es construiran als solars expropiats (amb espai per uns 52 pisos), bona part de l’habitatge protegit que s’aconsegueixi es fia a la iniciativa privada (l’Ajuntament calcula que es faran uns 1.650 pisos).\nEn aquest sentit, el pla de Gràcia preveu diferents eines. La primera ja funciona arreu de la ciutat: l’obligatorietat de reservar un 30 % per a habitatge protegit a les noves construccions; ara bé, si a la resta de la ciutat l’obligació és per a les construccions amb una superfície mínima de 600 m², a Gràcia aquesta condició es rebaixa fins als 400 m² perquè hi ha parcel·les més petites.\nLa segona eina per aconseguir habitatge protegit té a veure amb les plantes baixes: “Als baixos on es pugui fer habitatge sense perjudicar el comerç de proximitat, aquest habitatge haurà de ser protegit”, ha dit Sanz. I, finalment, també hi haurà l’obligació de protegir un dels pisos resultants de la divisió d’habitatges ja existents (superiors a 160 m²). En canvi, la proposta definitiva de l’MPGM de Gràcia no inclou una eina que, inicialment, sí que s’havia previst: que les noves remuntes siguin protegides.\nEl passatge de Frígola, finalment, queda desafectat i se salva de les expropiacions.\nEl pla de Gràcia també neix amb la voluntat de protegir el patrimoni de la Vila de Gràcia. De fet, tal com ha explicat Janet Sanz, el pla protegirà patrimonialment tres de cada quatre finques; és a dir, que no es podran tirar a terra o caldrà complir certs requisits per fer-hi canvis. “Preservem allò que més estimem”, ha reblat el regidor del districte de Gràcia, Eloi Badia.\nTot plegat, ara, haurà d’anar a debat i votació a la propera Comissió d’Urbanisme de l’Ajuntament de Barcelona i, també, al plenari del mes de gener. Això suposarà l’últim “sí” per a l’aprovació definitiva de l’MPGM de Gràcia. Per ara, Esquerra Republicana ja ha anunciat un preacord amb el govern de BComú i el PSC després d’haver reduït al màxim les afectacions de finques que caldrà expropiar.\nERC anuncia un preacord amb Colau per Gràcia\nEls republicans es vanten d’haver forçat la desafectació d’algunes de les finques que s’anaven a expropiar, com la del passatge de Frígola, i acusa el govern Colau i Collboni d’haver estat a punt de fer “un nou nyap urbanístic”.


de casa al club: algunes opinions del doctor Johnson sobre la lectura i els llibres\nAl blog La serp blanca\nSegons el doctor Johnson, per tant, alguns llegeixen per fer-se els sabuts o per no quedar en evidència com uns ignorants. Ara, la raó principal és que no hi ha cap entreteniment que siga tan barat i tan accessible, tan independent de qualsevol circumstància exterior, com un llibre. Fins aquí, molt bé, però… el motiu fonamental, segons Johnson, és que només recorrem a la lectura quan no tenim un altre mitjà per cercar un refugi de nosaltres mateixos. Tot plegat, revela una visió una mica depressiva de la naturalesa humana. Cercar un refugi de nosaltres mateixos! Em ve al cap aquell aforisme de Fuster: «I tu? Que no ets “mala companyia”?»...\nEtiquetes: Enric Iborra, lectors, lectura, Samuel Johnson


Les remunicipalitzacions i els límits de la política institucional – Embat – Organització Llibertària de Catalunya\nEn pocs mesos es complirà un any des de les darreres eleccions municipals, les quals van representar un gran avanç per a les confluències d’esquerres. Un dels eixos que van presentar aquestes formacions durant la campanya electoral va ser el de la remunicipalització dels serveis públics. Un element que recollia les demandes de nombrosos moviments socials al llarg del país, alhora que constituïa una de les propostes més coherents amb la lògica municipalista que guiava aquestes candidatures.\nNo obstant això, en els mesos següents a les eleccions, el tema de les remunicipalitzacions pràcticament ha desaparegut del debat, sent arrossegat a aquella zona fosca on es creuen política, burocràcia, lleis i interessos econòmics. Els avanços -que sí que hi ha hagut- han estat fruit de valuosos focus resistents, però sense que encara puguem entreveure en l’horitzó l’onada promesa de remunicipalitzacions capaç de modificar la correlació de forces.\nQuan parlem de remunicipalització, ens referim a un acte polític de la major rellevància: la recuperació de la propietat i/o el control de la gestió dels serveis públics per part dels Ajuntaments. Des de començament d’aquest segle, la remunicipalització s’ha convertit en una tendència cada vegada més forta al llarg del planeta, especialment en sectors claus com l’aigua, els transports o l’energia. A l’Estat espanyol, malgrat algunes experiències reeixides, abans de maig de 2015 aquesta tendència s’havia manifestat en una manera més aviat feble, a causa de fortes resistències polítiques i econòmiques.\nLes confluències municipalistes d’esquerres han trobat aquest mateix ambient hostil, la qual cosa ha obligat a moltes d’elles a abandonar les remunicipalitzacions o a reduir dràsticament els seus objectius. En el fons, a l’Estat espanyol existeixen només dues maneres legals per remunicipalitzar un servei: no renovar el contracte o rescindir-ho. Ambdues alternatives presenten serioses dificultats i riscos per als Ajuntaments; situació agreujada també per algunes reformes aprovades pel Partit Popular en els últims anys. Per tant, les dificultats amb que s’han trobat els nous governs municipals són l’expressió d’un ambient polític i legal dissenyat per desincentivar qualsevol moviment de recuperació d’allò privatitzat. És una estratègia comuna en la política capitalista: aprofitar els moments d’hegemonia per establir unes regles que obliguin a futures forces emergents a seguir jugant al mateix joc. I, pitjor encara, també obliga generalment als moviments transformadors a tancar-se en l’objectiu de desmantellar aquest entramat institucional, abandonant així la seva vocació innata per superar-ho.\nEl tema dels serveis públics no és un aspecte secundari, sinó que representa un engranatge clau en la lluita contra el neoliberalisme. La privatització i subcontractació dels serveis públics va destruir un dels pilars fonamentals del pacte social que havia sostingut l’Estat del benestar occidental des de la Segona Guerra Mundial. Un pacte basat en la moderació salarial dels grans sindicats a canvi de polítiques destinades a la plena ocupació i a garantir una sèrie de drets socials universals a través dels anomenats serveis públics. La mercantilització d’aquests drets ha trencat els equilibris que havien sostingut la societat capitalista de les últimes dècades, submergint a grans masses de població en la precarietat i els deutes. Alguns dels principals avanços conquistats pels moviments socials en els últims anys, especialment a Amèrica Llatina, estan molt relacionats amb les lluites per la desmercantilització d’aquests serveis i la seva recuperació com drets universals per a tota la població.\nÉs per aquests motius que des de Embat considerem la remunicipalització dels serveis públics com una lluita estratègica i fonamental de cara a la construcció d’una societat i una economia diferents. Però creiem que no és suficient amb limitar-se a restablir la gestió municipal d’aquests serveis, sinó que es fa necessari anar més enllà i reconfigurar els mecanismes de gestió d’allò públic. El terreny està abonat per obrir-se a l’experimentació i provocar una democratització radical d’aquests sectors, amb la participació de treballadors, usuaris i a la comunitat en general. D’altra banda, tampoc té sentit replicar els mecanismes individualistes característics del liberalisme, la qual cosa implica la necessitat de recuperar les lògiques col·lectives del món popular. El ciutadà-elector aïllat mai no podrà assumir la tasca de gestionar col·lectivament l’economia. És el poble, a través de les seves organitzacions socials, que ha de constituir-se com contrapoder enfront de les institucions.\nÚltimament, s’ha parlat amb freqüència d’un suposat “sostre de vidre” que impediria que les reivindicacions dels moviments poguessin transformar-se en realitat sense l’existència d’un interlocutor favorable des de l’esfera institucional. Però, considerant les dificultats trobades pels governs municipals pel que fa a les remunicipalitzacions, és just afirmar que en el cas de les institucions existeix un “sostre de ciment” extremadament difícil de foradar. Un entramat econòmic i jurídic dissenyat per anul·lar qualsevol potencial transformació que s’escapi dels límits establerts. Per contra, la mobilització social no es troba lligada a aquestes limitacions. La seva naturalesa mateixa és la de desobeir i forçar les regles per crear un joc nou.\nLa superació d’aquests mecanismes només pot aconseguir-se a través d’un Moviment Popular organitzat que segueixi aixecant les seves banderes, conscient que les seves reivindicacions sempre generaran conflicte independentment de qui governi. És necessari assumir el conflicte com un element natural de la mobilització, causat per la inevitable confrontació que es produeix sota el capitalisme entre les institucions i el món popular. En definitiva, per avançar en la remunicipalització dels serveis públics és necessari reprendre l’embat des de baix. Sense aquesta pressió popular els nous governs municipals es veuran sols i impotents per trencar les barreres imposades i desenvolupar transformacions de gran abast.\nEn la dècada dels 70, es deia amb freqüència entre les esquerres que era diferent conquistar el Govern que aconseguir el poder. Avui dia, que els Estats són més despullats de la seva sobirania, aquest poder es troba cada vegada més lluny dels governs, tant centrals com municipals. Per això, el protagonisme del Moviment Popular en l’actualitat és, fins i tot, més determinant per canalitzar les transformacions socials. Guanyar eleccions pot generar un ambient propici per a certes reivindicacions, però de cap manera pot substituir la mobilització social. El Poder Popular no es troba als Ajuntaments ni als Parlaments, sinó als carrers, als centres de treball, als barris, i, en definitiva, en tots aquells espais de la vida quotidiana on l’organització sigui possible. L’exercici del Poder Popular sempre tensarà les relacions amb les institucions, per més afins que siguin els gestors d’aquestes instàncies. Renegar d’aquest contrapoder per temor al conflicte és la mort del Moviment Social, la qual cosa no li fa cap favor ni a les classes populars, ni als ajuntaments del canvi.\nJ. Marinello, militant d’Embat del Vallés Occidental.\nRelated tags : autogestió barris institucional mareablanca municipalisme poder popular ruptura serveis públics\nEmbat contra el 3+2 i amb els i les estudiants, el professorat i el PAS en lluita\nUna experiència d'autogestió de la Sanitat, a càrrec d'un membre de l'ambulatori. L'Espai Social per a la Salut de Pikpa-Petralona (ESS a partir d'ara) s'alberga en l'okupació d'un antic ambulatori


A finals de l'any passat es van posar en contacte amb mi un grup d'alumnes del col · legi Escola Tabor, de Santa Perpètua de Moguda, Barcelona. Volien fer un treball de final de curs sobre formigues i havien trobat el meu blog "El Món de les Formigues". Això els va animar a contactar amb mi i intentar fer-me una entrevista.\nEl 19 de Gener vaig anar a la seva escola, convidat per la tutora dels joves. Els vaig portar el llibre de "Criar Messor", així com un Antcubik Lite i una reina Messor barbarus fecundada. Em van tractar exquisidament, tant ells com la tutora, la professora de biologia i la directora. L'entrevista va durar una mica més d'una hora. Moltes preguntes, moltes respostes, un dinar al menjador d'alumnes i professors. Què dir? Una gran experiència per a mi.\nHem anat mantenint el contacte via mail. Com la reina fecundada era lenta vaig decidir subministrar una mini colònia, perquè poguessin fer millor el seguiment i les observacions. Ara que ja tenien la feina quasi finalitzat, els vaig convidar a venir a casa meva perquè veiessin les meves colònies i, en especial, la de Messor barbarus amb més de 3 anys d'antiguitat i prop de mil obreres.\nAixí que dijous passat dia 17 van venir a visitar-me. Em van ensenyar la progressió de la mini colònia en el Antcubik i van veure els meus colònies. Unes últims dubtes, mostra de parts del seu treball i una foto final que comparteixo amb vosaltres.\nJa us explicaré com ha anat el treball sobre les formigues, i la nota que els hi han posat.\nPublicat per Salva Renau a 7:14 2 comentaris\nQuè és el TAXOMARA?\nTAXOMARA és la reunió anual internacional que l'Associació Ibèrica de Mirmecología (www.mirmiberica.org) A.I.M. conjuntament amb el fòrum en Internet de La Marabunta (www.lamarabunta.org), comunitats ambdues de professionals, naturalistes i aficionats a les formigues, que es realitzen per presentar dades, compartir, aprendre i divulgar, tot allò referent sobre la biologia de les formigues, sobretot autòctones però també sobre totes aquelles espècies foranes, exòtiques i invasives que entren a la Península Ibèrica i a Europa representant terribles plagues que alteren els nostres tan sensibles i preuats ecosistemes.\nCada any, TAXOMARA, es celebra a un lloc diferent de la Península Ibèrica i un lloc que, a més, contingui un marcat interès mediambiental i paisatgístic i que, d'alguna manera doni a conèixer el contingut de la seva mirmecofauna per, d'aquesta manera, contribuir al panorama del coneixement del medi on celebra, de la seva protecció i de la seva conservació.\nAquest any 2010 es celebra la V TAXOMARA a RONDA, lloc de singular bellesa a la província de Màlaga i concretament se'ns ha ofert el Centre de Congressos i Aula de Educació Ambiental La Algaba.\nEns reunim en el parc natural de La Algaba. Foto de grup dels 30 assistents.\nPrimera recollida de mostres de formigues del parc. Els nostres biòlegs seran els que certificaran el gènere i l’espècie. Això es fa a través de potents lupes o microscopi, i coneixent les claus taxonòmiques de les formigues. Fins i tot es pot descobrir alguna nova espècie no catalogada.\nPrimeres troballes del matí. Colònia de Temnothorax en un tronc sec. Reina i larves.\nColònia de Aphaenogaster sota una pedra. S'agafen mostres.\nObrera de Camponotus Cruentatus, en un arbre. Aconsegueixo una reina gracies a "Alihormiga", membre de La Marabunta. Tambè uns capolls del mateix gènere, per accelerar la futura colònia (La reina ja ha posat ous i han nascut dues obreres dels sis capolls).\nColònia de Aphaenogaster Gibbosa, sota d'una pedra.\nColònia de Solenopsis, sota una pedra, amb un mon de larves i ous (son aquelles tant petites, similars a les que tinc a casa, amb obreres de 1,5mm).\nFormica amb alguns capolls, a terra.\nPer la tarda i durant els tres dies es faran xerrades i exposicions de treballs d’investigació a càrrec de biòlegs, professors i doctors d’universitats i parcs naturals. També s’identificaran a través del microscopi les claus taxonòmiques de les mostres recollides.\nEl Dr. Xavier Espadaler, de l'Universitat Autònoma de Barcelona, fa una petita introducció a les xerrades.\nSortim tots plegats cap el parc natural de La Nava per recollir de nou mostres de formigues. Anirem des de Los Llanos fins al Pinsapar, on es troba l’avet ibèric anomenat Pinsapo. Es recolliran mostres de tot el parc.\nS’utilitzen mètodes per recollir mostres ben peculiars, com un aspirador manual casolà (dos tubs, un potet entremig i un filtre). En la foto recollinnt mostres de Tapinoma.\nColònies de Crematogaster Auberti i de Aphaenogaster Senilis.\nObreres de Pheidole Pallidula portant una pupa i colònia de Bothiomyrmex sota una pedra.\nEls famosos pinsapos.\nColònies de Tapinoma i Temnothorax.\nColònies de Aphaenogaster i Formica.\nColònies de Lasius Grandis i Camponotus Pilicornis, i niu de Cataglyphis.\nEns tornem a reagrupar per anar a fer un àpat.\nPer la tarda tornem a fer identificació de les mostres recollides.\nMatí lliure per fer identificació o sortir al camp de La Algaba a recollir més mostres.\nObreres de Camponotus Cruentatus.\nUna "major" de Messor.\nColònia de Crematogaster Scutellaris dins d'una agalla d'n Roure.\nTarda de visites a Ronda, incloent una altre xerrada a la Biblioteca. Es parla de com poden afectar els insectes, entre ells algunes formigues, al deteriorament de les col·leccions de llibres a les Biblioteques, així com el deteriorament de les pròpies estructures, normalment de fusta, i de les obres d’art que conviuen amb els llibres.\nEntrega de diplomes i premis pels assistents.\nNomés afegir que ha sigut una gran experiència, com afeccionat al mon de les formigues, poder assistir a aquesta edició del TAXOMARA 2010 i compartir experiències amb d’altres afeccionats i amb professionals d’aquest camp. És una experiència que recomano a tothom i que el proper any espero participar.\nPublicat per Salva Renau a 7:48 0 comentaris\nLes Tapinoma nigerrimum és una espècie polimòrfica, és a dir, que les obreres tenen varies mides, de 1,6mm fins a 6mm. Les més petites fan funció d’exploradores i dides de la prole, mentre que les més grosses s’encarreguen de la defensa de la colònia, d’emmagatzematge en el seu cos de les reserves i de trossejar els grans insectes.\nS’alimenten de substàncies dolces, insectes i també son carronyeres. En alguns casos també son ramaderes de pugons, dels quals obtenen les seves secrecions dolces a canvi de protecció.\nÉs una espècie que necessita poca humitat i el seu hàbitat son les ciutats i el camp en general, tot i que traslladen contínuament tota la colònia a la recerca de zones amb aliments No filen capolls sinó que la larva es transforma directament a formiga passant pel estat de “ninfa”.\nSon falses “poligíniques”. Això vol dir que es crea la colònia a partir només d’una reina, però que quan es fa adulta formen poligínia amb reines noves criades per les obreres a la mateixa colònia, arribant a veure’s nius amb desenes de reines. Per defensar-se acostumen a expulsar pel “gaster” raigs d’àcid que neutralitza els invasors i a mossegar. Un dels seus pitjors enemics son les vespes de l’espècie Tracheliodes Quinquenotatus, considerades devoradores de formigues, en especial, de Tapinomes, les quals capturen en ple vol.\nLES MEVES TAPINOMA NIGERRIMUM:\nDivendres passat em va arribar una petita colònia d’uns 25 membres i sense cap ou encara. Els hi he construït un petit formiguer amb la clàssica caixa de bombons Ferrero, utilitzant també un bloc de “ytong” tallat a mida, sorra, pedres, branques, un menjador i un abeurador. La tapa superior està oberta i protegida amb oli antifugues.\nUn cop bolcat el tub original on venien al nou formiguer no han tardat en explorar el nou cau i a portar a la seva reina a dins d’una de les galeries.\nDe moment formen tres dotacions: un primer grup acompanya a la reina, un segon grup fa vigilància a l’entrada i un tercer grup està contínuament explorant l’exterior. Han menjat aiguamel i un petit peixet de plata (“lepisma”) al qual van donar caça en minuts.\nAra només queda donar-les tranquil·litat per que s’acomodin i que la reina comenci a posar ous, que ja li toca...\nPublicat per Salva Renau a 7:44 0 comentaris\nPublicat per Salva Renau a 7:43 0 comentaris\nA finals de l'any passat es van posar en contacte ...


Llistat de condemnes en el 'cas Nóos' després de la sentència del Suprem\nLlistat de condemnes en el 'cas Nóos' després de la ratificació del Tribunal Suprem\nAquests són els càstigs imposats a cadascun dels acusats\nBarcelona - Dimarts, 12/06/2018 | Actualitzat a les 16:21 CEST\nAquestes són les condemnes dels imputats en el ‘cas Nóos’ després que el Tribunal Suprem hagi anunciat aquest dimarts la sentència de l’Audiència Provincial de Palma:\nIñaki Urdangarin Liebaert: exduc de Palma. Condemnat a 5 anys i 10 mesos de presó per malversació, prevaricació, frau a l’administració, dos delictes fiscals i tràfic d’influències. Redueix la pena en cinc mesos a l’absoldre'l de falsedat en document públic. També se'l condemna a 7 anys i sis mesos d’inhabilitació absoluta i a una multa de 512.553,68 euros.\nDiego Torres Pérez: exsoci d’Urdangarin. Condemnat 5 anys i 8 mesos de presó per malversació, prevaricació i frau a l’administració. Redueix la pena en 2 anys i 10 mesos a l’absoldre'l de tràfic d’influències, blanqueig i falsedat en document públic. També se'l condemna a 4 anys d’inhabilitació absoluta i es disminueix la multa fins als 775.247,85 euros.\nJaume Matas Palou: expresident de les Balears i exministre de Medi Ambient. Condemnat a 3 anys i 8 mesos de presó i 7 anys d’inhabilitació especial. Condemnat a pagar, juntament amb Iñaki Urdangarin, el 97,5% dels 619.000 euros a la Fundació Illesport.\nJosé Luis Ballester Tuliesa: exdirector general d’Esports del Govern balear. Condemnat a 15 mesos i 2 dies de presó, que se substitueixen per una multa de 3.600 euros.\nGonzalo Bernal García: exdirector gerent de la Fundació Illesport. Condemnat a 15 mesos i 2 dies de presó, que se substitueixen per una pena de 18 mesos i multes.\nJuan Carlos Joaquín Alia Pino: exdirector de l’Institut Balear de Turisme (Ibatur). Condemnat a 1 mes i 2 dies de presó, que se substitueixen per una pena de 24 mesos i multes.\nMiguel Ángel Bonet: exassessor legal de l’empresa pública Ibatur. Condemnat a 1 mes i 2 dies de presó, que se substitueixen per una pena de 24 mesos i multes.\nPartícips a títol lucratiu\nCristina de Borbó i Grècia: esposa d’Iñaki Urdangarin. Condemnada a pagar 136.950 euros com a responsable civil a títol lucratiu dels delictes de malversació de cabals públics i de frau a l’Administració pels quals va ser condemnat el seu marit. S’anul·la la seva responsabilitat pels delictes fiscals.\nAna María Tejeiro: esposa de Diego Torres. Condemnada a pagar 172.384 euros com a responsable civil a títol lucratiu dels delictes de malversació de cabals públics i de frau a l’Administració pels quals va ser condemnat el seu marit. S’anul·la la seva responsabilitat pels delictes fiscals.\nEl Suprem confirma la presó d'Urdangarin, que va utilitzar de "trampolí" ser gendre del Rei\nIñaki Urdangarin i el seu descens als inferns\nTemes: Iñaki Urdangarín 'Cas Nóos'


Salvem l'Empordà reclama controls ''reals i efectius'' contra els purins - El Gerió Digital\nL'entitat alerta que a la comarca hi ha uns 50 expedients de noves granges o ampliacions\nMembres de la plataforma Salvem l'Empordà de purins a Figueres on han presentat al·legacions © ACN\nLa plataforma Salvem l'Empordà de purins ha presentat 34 pàgines d'al·legacions al projecte de decret de "gestió de la fertilització del sòl i de les dejeccions ramaderes i d'aprovació del programa d'actuació a les zones vulnerables en relació a la contaminació per nitrats que procedeixen de fonts agràries". L'ha impulsat el Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació i el període d'exposició pública és fins al 21 de novembre. La previsió és que pugui entrar en vigor, un cop estudiades les al·legacions, a finals de la primavera de l'any vinent segons va anunciar el Govern fa uns mesos.\nMembres de la plataforma han anat fins a les portes de la seu d'Agricultura a Figueres amb una màscara de porc. El seu president ha estat l'encarregat de lliurar les al·legacions. Amb aquest gest, volen donar a conèixer la "greu i preocupant" situació de contaminació de les aigües subterrànies com a conseqüència d'aquesta activitat i denuncien que la normativa que proposa la Generalitat és "fluixa" i no és prou contundent per abordar aquesta problemàtica. Per això proposen nous càlculs més restrictius, entre altres mesures.\nLa principal demanda, com han fet altres entitats del territori, és que tota la superfície de Catalunya sigui declarada zona vulnerable i que les actuals zones vulnerables passin a considerar-se "vulnerades", una mesura que ja han pres altres països com ara Alemanya o Irlanda. La portaveu de Salvem l'Empordà de Purins, Bàrbara Schmitt, ha explicat que no és una mesura "excepcional" i que no són els primers en demanar-ho, ja que el 2008 ho va proposar el Consell Assessor per al Desenvolupament Sostenible (CADS). Aquest organisme ho justificava per la "fragilitat de les aigües subterrànies".\nL'entitat lamenta que el nou decret digui que "en els darrers anys no hi ha hagut canvis significatius de les aigües subterrànies respecte el nivell de nitrats". Per demostrar que no és cert, destaquen una avaluació de l'Agència Catalana de l'Aigua del 2016 on es diu que "els municipis inclosos en zones vulnerables s'han anat ampliant progressivament" i s'afegeix que "el 45% dels municipis han estat declarats vulnerables per excés de nitrats d'origen agrari en les seves aigües". En el document també s'afirma que l"excés de nitrat provoca el mal estat en un 41% de les masses d'aigua subterrànies a Catalunya", una dada molt preocupant segons els ecologistes que comporta més despeses per garantir el subministrament d'aigua potable.\n50 expedients a l'Alt Empordà en tramitació\nA banda d'aquesta entitat, aquest dijous també han presentat al·legacions el Grup de Defensa del Ter a Vic i els Naturalistes de Girona (ANG) a aquesta ciutat.


LES TIC I LA DISCAPACITAT: Els invidents podran usar mòbils amb pantalla tàctil\nEls invidents podran usar mòbils amb pantalla tàctil\nGoogle ha presentat una nova interfície independent de la visió basada en Android.\nLes pantalles tàctils estan sent un dels majors reclams per als usuaris de telefonia mòbil. Per aquesta raó, i durant el 27 i 28 de maig a San Francisco (EUA) es va celebrar el Google I/O, en el qual es va presentar un nou sistema de gestió telefònica tàctil independent de la visió. En aquesta trobada, i com informa la revista Technology Review, Raman (un dels científics de Google) va presentar un interfície que funciona a través de processos tàctils i auditius.\nAmb aquest sistema no resulta imprescindible emprar la visió per a arribar a gestionar els processos bàsics en aquells telèfons que disposin d'aquesta aplicació. Per aquest motiu aquesta innovació permet que els dispositius mòbils amb pantalla tàctil puguin ser emprats per les persones invidents. No obstant això, Raman va més lluny. Afirma que aquesta aplicació no està pensada només perquè l'emprin les persones amb problemes de visió. També és possible utilitzar-la sempre que no estiguem en condicions de veure la pantalla.\nLa idea no és nova\nDesenvolupar mòbils perquè puguin ser usats pels invidents no és una mica nou. Fa anys, en el 2004 i a Espanya, Telefònica i l'ONCE van presentar un mòbil pensat per als cecs: el Owasys 22C. Així mateix, el desenvolupament d'interfícies no depenents de la visió tampoc és una mica nou ja que, com informa Kate Greene para Technology Review, des de 1994 investigadors de Microsoft han anat desenvolupant diferents aplicacions amb major o menor independència visual.\nLa tecnologia desenvolupada per Google està basada en la plataforma Android i podria ser una les primeres plataformes completament independents de la visió. Això és degut al fet que Android suporta vibracions i sons, pel que és possible que l'opció invident pugui ser agregada a una bona part de les aplicacions que presenta Android.\nAndroid és una plataforma de programari i d'un sistema operatiu per a dispositius mòbils. Ha estat desenvolupada per Google a partir de tecnologia GNU/Linux. A més, existeix una web en la qual les persones que desitgin desenvolupar aplicacions per a la plataforma ho puguin fer. Per a això, només és necessari entrar en la pàgina i baixar-se, per exemple, el Android SDK que permet crear apps (que és com Google denomina a les seves aplicacions per a mòbils).\nPublicat per Pedro Cabanes Altadill a 16:53\nEtiquetes de comentaris: Dèficit Visual, Interfaces, Telefonia Mòbil


Studio Presika 7617a Labin Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Studio Presika 7617a\nConvenientment situat a Labin, Studio Presika 7617a és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Studio Presika 7617a és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nL'ambient de Studio Presika 7617a es reflexa en cada habitació. balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera, plat de dutxa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Studio Presika 7617a és una selecció idònia per a la vostra estada a Labin.


Coca de Sant Joan amb crema “Larpeira” - Recepta de myTaste\n50 g de licor d’anís del Mono®\n350 g de llet sencera\n2 ous 50 g de sucre\n15 g de “maizena®”\n1/2 culleradeta d’extracte de vainilla (opcional)\n1 ou 40 g de sucre\n70 g d’oli d’oliva verge extra (varietat arbequina)\n50 gr. de sucre (humitejat amb unes gotetes d’ aigua)\nPoseu la crema dins una mànega amb el broc gran rissat, i seguiu les ralles de la coca, omplint-les decrema\nOmpliu-la, sense arribar als extrems, amb la barreja decrema i confitura. Tireu aquesta barreja a la resta de la llet i amb una batedora\nCoca de Sant Joan' 2015. Coca de Crema\nAquest any he tornat a fer la decrema i tambéde llardons. Barregem bé els tres ingredients, i quan estigui tot ben amassat ho posem en un bol amb una mica d'oli i ho filmem\nCOCA DE SANT JOAN. COCA DE CREMA.\nAgafarem una de les boles i l’estirarem amb el corro de cuina, donant-li la forma ovalada típica de la coca i les deixaremamb un dit i mig d’alçada més o menys\nUna coca feta amb cireres del temps. Tireu aquesta barreja a la resta de la llet i amb una batedora. L'endemà, feu la crema pastissera\nCoca de Sant Joan amb crema, cireres i pinyons\nPreparats per una bona foguera\nAvui us porto una recepta decocadeSantJoan. Així, després, ens anirà millor de donar-los la forma decoca\nPer fer la crematambé he canviat la manera de com la feia fins ara. Barregeu ràpidament amb l'ajuda de les varetes i veureu que en un minut qualla\nCoques petitetes de Sant Joan de crema\nAgafarem un trosset i amb un corró untat amb una mica d'oli s'estira donant-li forma decoca. La cocadeSantJoan és un dolç tradicional elaborat per la diada deSantJoan, la nit més curta de l'any\nPerò no és una coca com les típiques desantjoan, no és ni decrema pastissera, ni de pinyons, ni de llardons, serà decremade xocolata amb atmetlles caramelitzades\nCOCA DE SANT JOAN , DE CREMA\nGuarnim la cocaamb la cremaamb ajuda de la màniga, posem els pinyons i sucre. Batre els rovells amb el sucre, separar una mica de llet per dissoldre\nCOCA DE CREMA DE SANT JOAN\nEn tot cas, ambcoca o sense, bona revetlla. repartir per sobre la crema (que he preparat amb la meva recepta tradicional, que podeu trobar en aquest enllaç , la quantitat dependràdel que la volgueu carregar -jo he emprat mig litre de llet-), amb una mànega pastissera sense boca\nCoques de Sant Joan de brioix de crema i ametlla\nCOCADE SAN JOAN Aquest dies he fet un curs de rebosteria i pans i ens han ensenyat a fer aquestes coques amb pasta de brioix, jo no n’he fet mai però, “quien dijo miedo” així que un cop a casa em vaig dir “jo ho he de provar” i aquí està el resultat, la veritat es que a casa em quedat ben satisfets, espero que vosaltres també\nLa recepta també era nova, la vaig veure al blog de l'Eva, "Cuinant entre llibres" , blog que us recomano visiteu perquè hi trobareu cosa bona\ncoca pintarem amb rovell d'ou i posem. de mantega a temperatura ambient. festa amb tradicions. Festa, foc, petards coca i cava per celebrar el solstici\nA continuació escampem una mica de farina sobre la taula,passarem el corró i estirarem la massa fins deixar-la ben fina i amb la forma que vulguem\nde trufa cuita, de ratafia, de llardons, de Llavaneres, amb crumble, de fruita confitada, decremacremada, etc\nEn dies següents provarem la decrema i pinyons, o la farcida de cabell d'àngel. Falta menys d'un mes per una de les festes més tradicionals nostres, i com no, per celebrar-ho, tenim la també tradicional "CocadeSantJoan"\nSi voleu altres receptes decoca, mireu aquesta cocadeSantJoanamb taronja, xocolata i pinyons o aquesta súper ràpida cocade pasta de full amb cabell d'àngel i pinyons


Alberta Garmisch-Partenkirchen Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Garmish-Partenkirchen, no busqui més enllà de Alberta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. No és menys excepcional el fàcil accés que té l'hotel a les incontables atraccions i llocs d'interès de la ciutat com Burgruine Werdenfels, City Hall, Jagdschloss Schachen.\nEl Alberta, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, forn microones, renta vaixelles per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Alberta.


El Centre Josep Ester de Berga reivindica la figura de Marcel·lí Massana - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl Centre Josep Ester de Berga reivindica la figura de Marcel·lí Massana\nEl Centre d'Estudis Josep Ester i Borràs de Berga reivindica avui la figura del maqui berguedà Marcel·lí Massana. En primer lloc, a les 12 del migdia al Casal de la Gent Gran tindrà lloc la presentació del llibre Marcel·lí Massana. Terrorisme o resistència? Fonts dels organitzadors han explicat que la presentació serà a càrrec del seu autor, Josep Maria Reguant, i de membres del Centre d'Estudis Josep Ester Borràs, entitat que té cura d'aquesta edició en català i ampliada de la històrica obra sobre el guerriller berguedà.\nPosteriorment, a 2/4 de 2, s'ha programat instal·lar una placa ceràmica amb el nom de Marcel·lí Massana al carrer que oficialment es diu mossèn Huch, en una casa on va néixer el resistent. La placa es posarà a prop d'una altra de metàl·lica que ja s'hi va posar l'any 1999 per recordar que allà hi havia nascut Massana. Una acció que llavors va generar controvèrsia perquè el govern de CiU del moment s'hi va oposar. Ara, els promotors de la iniciativa tenen previst posar-hi aquesta nova placa per reivindicar la figura "dels lluitadors per la justícia social al Berguedà, que no són pas pocs tot i que estiguin oblidats"