El Blog de la Sefa » 2008 » Gener\nActualitzat el 27-1-2008\nArxius de Gener, 2008\nAl Sr. Cardenal\nDiumenge, Gener 27, 2008\nAdjunto la carta que ha enviat al Cardenal de Barcelona la Plataforma d’Entitats “Cristianisme al segle XXI”\nCARTA OBERTA AL CARDENAL ARQUEBISBE DE BARCELONA Benvolgut Sr. Lluís Martínez Sistach\nDonades les circumstàncies actuals, ens veiem en l’obligació de dirigir-nos a vostè per tal d’expressar-li la nostra perplexitat davant d’algunes notícies que ens arriben. Es tracta d’un acte previst a Barcelona que porta com a títol “Per la vida, la família i les llibertats. Units podem!”. En l’anunci d’aquest acte s’indica que no serà com el de Madrid que va ser litúrgic, convocat per a cristians, per un bisbe (concretament Rouco, que va estar acompanyat de molts altres bisbes, entre ells alguns de Catalunya). Allà, diuen, no es va fer referència explícita a cap partit. En canvi en aquest de Barcelona, la propaganda que ens ha arribat via internet, diu que sí que és tracta d’un míting polític, convocat per entitats diverses, algunes de confessionals i altres no. S’hi deixa clar, doncs, a priori, que es parlarà de política.\nAbans de l’acte en si, està prevista la seva presència i s’espera que presideixi la celebració Eucarística. Tot plegat, allò de Madrid i ara això de Barcelona, crea una confusió en l’opinió pública que es fa difícil de pair: és o no és política això que es procura amb aquestes concentracions on es reuneix molta gent, com més millor, sota la presidència de membres de l’altra jerarquia com són els cardenals? Quins interessos mouen la jerarquia a secundar actes d’aquest tipus, organitzats sempre per grups integristes, al darrera dels quals s’hi veu clarament la mà de determinats partits polítics?\nEstem acostumats a què, per a la jerarquia, només compti la part de l’Església integrista i reaccionària, mentre que els nombrosos grups de base, amb pocs recursos, no compten per a res. Aquests, però, amb el seu treball continuat, són els pilars reals de l’Església, i aquí hi podrem trobar la majoria de les dones i dels homes que encara resten en ella. Ens va alegrar saber que vostè, el nostre Bisbe de Barcelona, no fou present a Madrid. Ho varem interpretar com un senyal de prudència d’un Pastor que vol ser-ho de tothom. Per això ara ens desorienta l’anunci de la seva presència en l’acte que comentem. Cal recordar que en el si de l’església existeixen parers, posicions, i criteris diversos i que això cristal·litza en el pluralisme polític propi d’una democràcia. Creiem que el Bisbe ha d’evitar decantar-se per cap posició determinada perquè seria injust amb la pluralitat existent, tota autèntica i respectable.\nLa pregunta sobre quin sentit té una Missa oficiada per un bisbe – cardenal en un míting polític ens la fem en un estat personal, i de vegades col·lectiu, de revolta, que ens adoloreix i ens desespera. Només aferrant-nos a la fe i a l’esperança en les benaurances de Jesús podem seguir vivint dins d’aquest conglomerat incòmode en què es va tornant la nostra Església, no sense la contribució de la jerarquia eclesiàstica que tenim. Esperem paraules i gestos de misericòrdia i d’acolliment i ens trobem amb acusacions i rebuig de persones. Esperem confort i perdó i ens trobem amb culpabilitzacions que, ficades dins d’un mateix sac, resulten difícilment destriables.\nNo sabem si vostè ens podrà ajudar a desembolicar aquest troca on s’està ficant la jerarquia, complicant cada vegada més tot allò que diu i fa. La senzillesa evangèlica queda tan lluny de la parafernàlia eclesiàstica que el missatge que ens ha de transmetre la nostra Església ens arriba desdibuixat i difícil de comunicar dins les nostres pròpies famílies.\nLi demanem excuses si l’hem molestat amb la nostra insistent impertinència.\nAmb tota cordialitat\nla Plataforma d’Entitats Cristianisme al segle XXI Barcelona, 20 de gener de 2008.\nDivendres, Gener 25, 2008\nRecordo perfectament l’impacte que va suposar\nla Carta Apostòlica de Joan Pau II, Mulieris Dignitatem. Que el Papa parlés de la dignitat de les dones era realment una novetat perquè aparentment, fins aleshores, les dones no n’havien tingut, almenys no havia estat reconeguda oficialment per una tan alta dignitat eclesiàstica. Per tant ens vam adonar que per a la mateixa Església les dones no havíem estat prou dignes fins aleshores. (Dignes, de què?). De manera que des l’agost de l’any 1988, les dones tenim la nostra dignitat reconeguda en l’Església. La cosa té la seva gràcia.\nSegurament alguns monsenyors saberuts, escoltant veus intrèpides de dones que reclamaven drets desconeguts – i segurament impropis - es van sentir empesos a recomanar al Papa que calia dir alguna paraula sobre elles, a veure si es tranquil·litzaven. I etzibar-los un document oficial seria, ben segur, suficient per a desmuntar reivindicacions molestes posant les coses a lloc.\nNosaltres, les dones mai havíem posat en dubte la nostra dignitat i no ens semblava que calgués cap declaració de reconeixement tan alt: érem tan dignes com el que més, d’això sí que n’estàvem segures. Tanmateix vam pensar que calia agrair al Papa aquella declaració. Potser alguns mossens ens escoltarien amb més atenció, farien cas de les nostres dignes, ara sí, observacions i recomanacions i el nostre treball rebria un cert agraïment.\nPotser fins i tot alguna digna dona podria accedir a ser ordenada per a exercir el ministeri. Ca!\nUna vegada llegit i rellegit el document, del que ara es celebra el vintè aniversari, després de moltes paraules boniques, tan boniques com inútils, tot va quedar com estava, i cada ú (i cada una) a la feina, i mutis.\nPer celebrar aquest feliç aniversari, el Papa hauria de dedicar una altra carta, aquesta vegada a la dignitat dels homes. Em sembla que els fa falta!\nde Gener, 2008.


Carta del prelat (14 de febrer de 2017) - Opus Dei\nCarta del prelat (14 de febrer de 2017)\nLa carta pastoral recull les conclusions de l'últim Congrés general, celebrat el passat mes de gener.\nCartes i missatges 09/03/2017\nePub: Carta del prelat (14 de febrer de 2017)\nMobi: Carta del prelat (14 de febrer de 2017)\nPDF: Carta del prelat (14 de febrer de 2017)\nBenvolguts i benvolgudes: que Jesús em guardi les filles i els fills!\n1. Desitjava molt tornar a escriure-us, ara de manera una mica més extensa. Amb aquestes lletres vull fer-vos partícips de les conclusions de l’últim Congrés General, que va tenir lloc a Roma el mes de gener passat. Ho faig perquè, com monsenyor Xavier l’any 2010, vull que tots sentiu el pes de l’Obra, el pes de les ànimes, la responsabilitat de tirar endavant aquesta petita família que formem. Amb tota l’Església aspirem, segons expressa sant Pau, a reconciliar el món amb Déu (cf. 2 Cor 5, 19): tasca immensa que ens superaria si no comptéssim amb la gràcia divina.\nA nosaltres ens correspon, com us escrivia amb paraules de sant Josepmaria a la meva primera carta, com a pare d’aquesta petita part de l’Església, redimir i santificar el nostre temps, comprendre i compartir les ànsies dels altres. Reprenc ara el fil d’aquestes paraules: No és veritat que avui tothom —així, en general i en bloc— estigui tancat o resti indiferent a allò que la fe cristiana ensenya sobre el destí i l’ésser de l’home; no és cert que els homes d’aquests temps s’ocupin només de les coses terrenals, i es desinteressin de mirar al cel. Bé que no manquen ideologies —i persones que les sustenten— que són tancades, hi ha en la nostra època grans anhels i actituds roïnes, heroismes i covardies, il·lusions i desenganys; criatures que somnien un món més just i més humà, i d’altres que, qui sap si decebudes davant el fracàs dels seus ideals primitius, s’arreceren en l’egoisme de buscar solament la tranquil·litat pròpia, o romanen immergides en l’error.\nA tots aquests homes i a totes aquestes dones, siguin on siguin, en llurs moments d’exaltació o en llurs crisis i derrotes, els hem de fer arribar l’anunci solemne i tallant de sant Pere, durant els dies que seguiren la Pentecosta: Jesús és la pedra angular, el Redemptor, el tot de la nostra vida, perquè fora d’Ell no ha estat donat als homes, sota el cel, cap altre nom pel qual puguem salvar-nos. (Ac 4, 12).\nTothom amb Pere a Jesús per Maria\n2. El Papa és, per a l’Església, Pere que anuncia Crist al món i proclama l’alegria de l’Evangeli. El Congrés General ha volgut reafirmar, en primer lloc, la nostra unió filial al pontífex romà i ha fet seva una vegada més l’oració que ens va ensenyar sant Josepmaria: omnes cum Petro ad Jesum per Mariam.\nAgraïm al Papa Francesc, entre moltes altres coses, l’Any Jubileu de la Misericòrdia, l’exemple de pietat i d’austeritat, l’impuls apostòlic que està donant al món sencer la seva proximitat amb les persones, especialment les més necessitades. També li agraïm que, en el marc del ministeri petrí, hagi pres la decisió de beatificar el beat Àlvar. El Congrés ha volgut fer constar també el seu reconeixement al Papa per confirmar-me com a successor de sant Josepmaria, del beat Àlvar i de monsenyor Xavier al capdavant de l’Obra, i nomenar-me així, el mateix dia de la meva elecció, prelat de l’Opus Dei. Ja us vaig escriure que em sentia confós i alhora content per la unitat que ens concedeix l’Esperit Sant, amor infinit. No vull viure si no per ser bon pare de cadascun de vosaltres, i ser partícip, malgrat les meves limitacions, de la paternitat amorosa de Déu. Em commou també que, amb data 1 de febrer, el Papa hagi volgut escriure’m una carta d’encoratjament i posar-me sota l’aixopluc de la Verge.\n3. Com podem correspondre tantes gràcies, filles i fills meus? Renovem el desig d’encarnar i comunicar fidelment l’esperit de l’Opus Dei, tal com ens el va transmetre sant Josepmaria, consolidats en un profund sentit de la nostra filiació divina en Crist, i decidits a buscar Déu en la tasca professional i en les circumstàncies ordinàries de la nostra vida, per ser sal i llum del món (cf. Mt 5, 13-14). La vocació cristiana és grandiosa, condueix a la nostra misteriosa identificació amb el verb encarnat, que sant Joan Pau II va expressar una vegada amb paraules audaces, reprenent una expressió del Concili Vaticà II: «Mitjançant la gràcia rebuda en el baptisme, l’home participa en el naixement etern del Fill del Pare, ja que es converteix en fill adoptiu de Déu: fill en el Fill».\n4. Monsenyor Xavier va ser un bon fill de Déu i un fill fidel de sant Josepmaria. Aquesta fidelitat va ser la raó de ser de la seva vida. El Congrés General dona gràcies a Déu per la vida i els ensenyaments de qui va ser el nostre prelat des del 1994 fins al 2016. També s’ha fet ressò del desig de tots els fidels de la Prelatura, els socis de la Societat Sacerdotal de la Santa Creu i els cooperadors de subratllar l’amor de monsenyor Xavier a l’Església i a aquesta porció del poble de Déu que és l’Opus Dei. Monsenyor Xavier ha deixat un fecund exemple de caritat pastoral, que s’expressava en la unió amb el Sant Pare i amb tots els seus germans al col·legi episcopal, en el zel per les ànimes i en la seva activa sol·licitud pels malalts i els més necessitats. Per això, segur que us alegrarà de saber-ho, deixo aquí constància de l’opinió general dels membres del Congrés, i de tantes altres persones, sobre la conveniència de recollir records i testimonis sobre monsenyor Xavier, la seva vida entregada i els seus ensenyaments.\nD’altra banda, el Congrés ha constatat el bé que fan les causes de beatificació i canonització de fidels de l’Obra a diversos països, i la importància de continuar estenent la seva devoció privada per ajudar moltes ànimes a descobrir l’amor diví i l’alegria de la vida cristiana al mig del món, i d’això van donar testimoni, entre molts d’altres, el venerable Isidoro Zorzano i la venerable Montserrat Grases. Quan es coronen els mèrits dels sants, el Senyor corona els seus propis dons. A través dels sants honrem el Déu tres vegades sant i renovem els nostres desitjos de santedat: d’amor a Déu i als altres en Ell.\n5. Les administracions dels centres de l’Opus Dei, que constitueixen l’apostolat dels apostolats, són com la seva «columna vertebral». El Congrés ha volgut destacar, una vegada més, el paper decisiu de la seva labor per fer realitat l’ambient de família a l’Obra i per ajudar els qui arriben a casa nostra a percebre de manera visible aquesta realitat. Corresponguem aquest do resant perquè el Senyor beneeixi aquesta labor amb abundants vocacions, i perquè sigui un exemple radiant del valor i dignitat de les tasques de la casa. Les dones de la Prelatura revisaran els serveis que presten les administracions segons les circumstàncies i necessitats actuals, perquè continuïn sostenint l’ambient de casa, el to humà i de família que fa que cada centre sigui de veritat per a nosaltres Betània.\n6. A banda de manifestar l’agraïment als qui van ser custodes de monsenyor Xavier, per la dedicació amb què el van atendre, el Congrés va valorar la gran ajuda que presten els fidels grans o malalts, amb l’oferiment alegre i senzill de les seves limitacions, per continuar impulsant la labor d’evangelització que l’Obra desenvolupa arreu del món. A aquesta empenta callada s’hi suma, sens dubte, l’atenció servicial dels qui els cuiden, amb afecte i esperit de servei generós, seguint la tradició que hem heretat de sant Josepmaria, com a part important de l’esperit de família. Filles i fills meus, moltes coses depenen de com cuidem la gent gran i els malalts!\nEl Congrés General va fer constar també el seu reconeixement cap als vostres germans i germanes, que, al llarg d’aquests anys, han anat a començar la labor apostòlica a nous països, deixant el lloc d’origen per ajudar a fer l’Obra en altres latituds. Recordareu amb quina freqüència ens repetia monsenyor Xavier que hi ha molta gent bona esperant-nos a tot arreu.\nReptes actuals en l’aventura de la formació\n7. El dinamisme apostòlic, fruit de l’Esperit Sant, ha estat sostingut per la profunda labor de formació que la Prelatura ofereix als fidels, i que constitueix la seva missió: es fa del món sencer una gran catequesi. El Congrés va voler destacar alguns continguts d’aquesta formació en les circumstàncies actuals. Permeteu-me que els esmenti a continuació, perquè en cada circumscripció de la Prelatura, a cada centre, a cada família de les meves filles i fills, a cada ànima, la llum i la força de la gràcia ens faci veure què més podem fer i, sobretot, com podem millorar el que ja fem.\n8. En primer lloc, s’ha considerat la centralitat de la persona de Jesucrist, a qui volem conèixer, tractar i estimar. Posar Jesús al centre de la nostra vida vol dir endinsar-nos més en l’oració contemplativa al mig del món, i ajudar els altres a anar per camins de contemplació; redescobrir amb llums noves el valor antropològic i cristià dels diferents mitjans ascètics; arribar a la persona en la seva integritat: intel·ligència, voluntat, cor, relacions amb els altres; fomentar la llibertat interior, que porta a fer les coses per amor; ajudar a pensar, perquè cadascú descobreixi el que Déu li demana i assumeixi les seves decisions amb plena responsabilitat personal; alimentar la confiança en la gràcia de Déu, per defugir del voluntarisme i del sentimentalisme; exposar l’ideal de la vida cristiana sense confondre’l amb el perfeccionisme, ensenyant a conviure amb la debilitat pròpia i la dels altres; assumir, amb totes les conseqüències, una actitud quotidiana d’abandonament esperançat, basada en la filiació divina.\nAixí s’enforteix el sentit de missió de la nostra vocació, amb un lliurament ple i alegre: perquè estem cridats a contribuir, amb iniciativa i espontaneïtat, a millorar el món i la cultura del nostre temps, de manera que s’obrin als plans de Déu per a la humanitat: cogitationes cordis eius, els propòsits del seu cor, que es mantenen de generació en generació (Sl 33  11).\nEn aquest sentit, convé facilitar que tothom vulgui viure amb el cor en Déu i, per tant, despresos de les coses materials. Lliures per estimar: aquest és el sentit del nostre esperit de pobresa, austeritat i despreniment, aspectes evangèlics immensament valorats pel magisteri del Papa Francesc.\nA més, el nostre amor a l’Església ens mourà a procurar recursos per desenvolupar les labors apostòliques i a promoure en tothom una gran il·lusió professional: als que encara són estudiants i han d’acollir grans desitjos de construir la societat, i als que exerceixen una professió; convé que, amb rectitud d’intenció, fomentin la santa ambició d’arribar lluny i de deixar empremta. Alhora, animo tots els numeraris i numeràries a tenir una disponibilitat activa i generosa per dedicar-se, quan calgui, amb aquesta mateixa il·lusió professional, a les tasques de formació i govern.\n9. Aquest ampli panorama ens convida a renovar l’afany d’expansió, com en els primers temps de l’Obra, per portar l’alegria de l’Evangeli a moltes ànimes, perquè molts sentin l’atracció de Jesucrist. El nostre Pare ens deia: si volem ser més, siguem millors. Voldria que aquesta consideració suscités en nosaltres un sentit d’urgència renovat per promoure, amb la gràcia de Déu i la correspondència lliure i generosa de les persones, moltes vocacions —les que Déu vulgui— de numeraris, agregats, supernumeraris i sacerdots de la Societat Sacerdotal de la Santa Creu.\nLlibertat i vocació: aquí tenim dues dimensions essencials de la vida humana, que es criden l’una a l’altra. Som lliures d’estimar un Déu que crida, un Déu que és amor i que posa en nosaltres l’amor per estimar-lo i estimar els altres. Aquesta caritat ens dona plena consciència de la nostra missió, que no és un apostolat exercit de manera esporàdica o eventual, sinó habitualment i per vocació, prenent-lo com l’ideal de tota la vida. L’ideal de l’amor a Déu i als altres ens porta a cultivar l’amistat amb moltes persones: no fem apostolat, som apòstols! Així va l’«Església de sortida», de la qual parla amb freqüència el Papa, que ens recorda la importància de la tendresa, de la magnanimitat, del contacte personal.\nAquest «dinamisme de “sortida” que Déu vol provocar en els creients» no és una estratègia, sinó la força mateixa de l’Esperit Sant, caritat increada. En un cristià, en un fill de Déu, amistat i caritat són una sola cosa: llum divina que dóna calor. Les circumstàncies actuals de l’evangelització fan encara més necessari, si es pot, donar prioritat al tracte personal, a aquest aspecte relacional que és al centre de la manera de fer apostolat que sant Josepmaria va trobar en els relats evangèlics. Bé que es pot dir, fills de la meva ànima, que el màxim fruit de la labor de l’Opus Dei és el que obtenen els seus membres personalment, amb l’apostolat de l’exemple i de l’amistat lleial.\nDonar i rebre formació\n10. Quan preparem i donem els mitjans de formació, ens il·lusiona pensar en la seva fecunditat en les ànimes, amb la gràcia de Déu que fa créixer (cf. 1 Cor 3, 6). A més de posar molt en primer lloc els mitjans sobrenaturals, és bo que ens esforcem per fer servir un llenguatge comprensible, amb to positiu i encoratjador, amb una visió esperançada del món on ens ha tocat viure, que és el nostre lloc de trobada amb Déu; per facilitar la participació activa dels assistents; per mostrar la incidència pràctica de l’esperit de l’Opus Dei en la vida familiar i social, de manera que creixi la unitat de vida: una autèntica coherència cristiana entre el que es pensa, es resa i es viu (cf. Jn 4, 24; Rm 12, 1; 2 Te 3, 6-15).\n11. Per a la fraternitat i l’apostolat d’amistat i confidència, esdevenen de gran importància algunes virtuts: juntament amb la humilitat, l’alegria i la generositat, i es fa necessari un sincer interès pels altres, en forma de comprensió, respecte i estima de les diferents opinions. Un to positiu en les converses permet enfocar més bé les qüestions. En definitiva, es tracta de ser sembradors de pau i d’alegria, com ens va ensenyar el nostre Pare, també rectificant amb esportivitat quan en lloc de pau hàgim sembrat més aviat una mica de discòrdia. Els nostres centres, les cases dels agregats, dels supernumeraris i dels sacerdots de la Societat Sacerdotal de la Santa Creu, han d’irradiar un atractiu caliu (cf. Sl 133  1; Jn 13, 34-35).\nRecordo la pau i la serenitat que irradiava la sola presència del beat Àlvar, que vivia el que ens ensenyava: «L’esperit de família és tan essencial per a nosaltres que cada filla i cada fill meu el porta sempre a dins; tan fort que de seguida es manifesta al voltant nostre, per facilitar la creació d’un ambient de casa en qualsevol lloc on ens trobem. Per això, el nostre ser i sentir-nos família no es fonamenta en la materialitat de viure sota el mateix sostre, sinó en l’esperit de filiació i de fraternitat, que el Senyor ha volgut des del primer moment per a la seva Obra».\n12. Demano al Senyor que tingui cura especial de la formació dels qui exerceixen una direcció espiritual personal, sacerdots o laics, perquè sàpiguen ajudar amb dedicació i encert els altres. Amb la gràcia de Déu, han de moure a acollir amb generositat les mocions de l’Esperit Sant, que parla en el fons del cor (cf. Mt 10, 20). El bon exemple i el compliment acurat de les obligacions professionals, familiars i socials són imprescindibles per ajudar altres persones a seguir el Senyor. El nostre Pare ens ha ensenyat que el prestigi professional, considerat un autèntic servei, és ham de pescador d’homes: la fe il·lumina la intel·ligència i dona sentit a la vida, fa descobrir aquella nova dimensió que porta a la vida en Crist.\n13. Convé afavorir, amb accions específiques, la formació professional permanent dels qui participen en les tasques de direcció de les labors apostòliques. Es tracta de millorar les seves capacitats de govern i de direcció de persones i equips. Hi ha una gran responsabilitat a reforçar la identitat cristiana de les labors, la qualitat de la gestió i el servei que ofereixen a la societat. La col·legialitat és un art que no s’improvisa: saber escoltar, canviar de parer, compartir opinions, explicar amb el millor que cada persona pot aportar.\n14. Perquè la nova evangelització doni fruits, és decisiva la comunió entre els catòlics mateixos. Fer créixer l’estima mútua entre els fidels de l’Església, i entre les agrupacions més variades que pugui haver-hi, és part de la nostra missió a la gran família dels fills i filles de Déu: el principal apostolat que els cristians hem de realitzar en el món, el millor testimoni de fe, és contribuir a fer que dins l’Església es respiri el clima de l’autèntica caritat. Amb aquest objectiu, cal reforçar, de la manera oportuna en cada cas, la relació amb persones d’altres institucions i realitats de l’Església, superar possibles malentesos i encomanar al Senyor les iniciatives promogudes per d’altres, vivint la humilitat col·lectiva.\n15. L’ajuda que s’ofereix a sacerdots i seminaristes esdevé també de gran importància per al bé de l’Església i de la societat. Els socis agregats i supernumeraris de la Societat Sacerdotal de la Santa Creu, atès que participen plenament en la vocació a l’Obra, són protagonistes de primera línia per donar un nou dinamisme a totes les labors, respectant totalment la dependència única del seu propi bisbe, i en el context del seu ministeri pastoral, que desenvolupen de manera habitual enterament i directament al servei de la diòcesi d’incardinació, la qual han d’estimar sempre més.\nTots els fidels de l’Opus Dei estan cridats a resar i a tractar amb proximitat i veneració els bisbes i els sacerdots del seu àmbit geogràfic, i a col·laborar-hi en la mesura de les possibilitats: sempre que sigui coherent amb la santificació del seu treball professional i dels seus deures familiars.\nAls sacerdots em limitaré a recordar-los ara unes paraules del Papa sobre el ministeri de la confessió: siguem acollidors amb tothom, testimonis de la tendresa de Déu, sol·lícits a ajudar a reflexionar, clars, disponibles, prudents, generosos. Amb un cor magnànim celebrarem el misteri de la infinita misericòrdia d’un Déu que perdona.\nSerà bo continuar aprofitant les oportunitats d’animar alguns fidels de la Prelatura, cooperadors i gent jove, que s’ofereixin per col·laborar, amb plena llibertat i responsabilitat personals, en la catequesi, cursos prematrimonials, labors socials, a les parròquies o altres llocs on els necessitin, sempre que es tracti de serveis conformes amb la seva condició secular i mentalitat laïcal, i sense que en això depenguin per a res de l’autoritat de la Prelatura. D’altra banda, vull fer un esment especial de les religioses i els religiosos que tant bé han fet, i fan, a l’Església i el món. Qui no estimi i veneri l’estat religiós, no és bon fill meu, ens ensenyava el nostre Pare. M’alegra, a més, pensar en tants religiosos, a banda de sacerdots diocesans, que han vist florir la seva vocació en el caliu de l’Obra.\nPer a un millor servei de l’Església i una acurada atenció de les ànimes, el Congrés General ha indicat que s’estudiï, amb imaginació creativa i flexibilitat, la millor manera d’impulsar i coordinar les labors apostòliques: per exemple, unificant en ocasions alguns centres de l’Opus Dei, per economitzar energies i facilitar una vida en família plena d’alegria i afecte; o disposant de més punts de suport, baixadors convenientment instal·lats i organitzats de manera flexible, per oferir els mitjans de formació allà on hi ha la gent: als centres neuràlgics de les ciutats, a les zones de forta densitat laboral, als pols de creixement urbà, a les escoles i universitats, per exemple.\nNous reptes apostòlics\n16. El Congrés General ha volgut reprendre una crida del Congrés de l’any 2002, que monsenyor Xavier va formular així: fomentar «una nova cultura, una nova legislació, una nova moda, coherents amb la dignitat de la persona humana i el seu destí a la glòria dels fills de Déu en Jesucrist». Tots els fidels de la Prelatura, els nois de Sant Rafael i els cooperadors s’han de sentir protagonistes d’aquesta nova cultura, que ha de superar la mentalitat relativista contemporània. Això exigeix de cadascú, segons les possibilitats, una profunda formació humana, professional i doctrinal, i una presència decidida als fòrums als quals puguin accedir, amb l’obertura de mires que permet tractar tothom.\nCal també un cert ascendent —el que s’adquireix si es pren seriosament els altres— i un do de llengües personal, cultivat amb desig de renovació permanent. Així s’afavoreix aquesta empatia per la qual la visió cristiana de la realitat esdevé convincent, ja que compta també amb les inquietuds del proïsme, sense dominar ni caure en el monòleg. El respecte a la dignitat de cada persona, per sobre dels seus errors, i al bé comú de la societat, el treball serè i responsable, en col·laboració amb altres ciutadans, posa en evidència la bellesa i l’atractiu dels valors cristians en els variats àmbits de la societat.\n17. Per entendre la complexitat de certs sectors de la vida social es requereix l’ajuda d’experts; per exemple, en camps com els següents: l’ús de les tecnologies digitals d’informació i comunicació; el seguiment d’iniciatives educatives; la comunicació institucional; l’administració de projectes universitaris; la direcció i gestió d’hospitals i clíniques; els projectes de promoció social; la creació i sosteniment de fons patrimonials. L’exigència de competència professional és part de la mentalitat laïcal i va de bracet amb els desitjos de l’ànima sacerdotal: perfeccionar la creació i corredimir.\nPer promoure una nova cultura, es fa necessari formar aquells experts que, amb bon criteri, podrien ajudar a enfocar —amb la base d’una antropologia cristiana— qüestions especialment complexes: gènere, igualtat, objecció de consciència, llibertat religiosa, llibertat d’expressió, bioètica, modes de comunicació, per esmentar-ne només algunes. Un lloc privilegiat per estudiar aquests temes són les universitats i els centres de recerca.\nA més, convé elaborar, amb prudència i amb audàcia, un pla de formació adequat a cada persona, començant per les més joves, perquè tinguin idees ben fundades. Sense tancar-se en una actitud merament defensiva, cal fer-se càrrec dels encerts dels diferents parers, dialogar amb altres persones, aprenent de tothom i respectant-ne acuradament la llibertat, més encara en matèries opinables.\n18. És famosa l’afirmació del beat Pau VI, que deia que «l’home contemporani escolta més de gust els qui donen testimoni que els qui ensenyen», i continua: «Si escolten els qui ensenyen, és perquè donen testimoni». En la cultura contemporània es necessiten rostres que facin creïble un missatge. Convé, per això, presentar testimonis atractius de vida cristiana posada al servei dels altres. A banda de formar líders d’opinió, cal impulsar iniciatives d’informació sobre l’Església i, en el seu si, la Prelatura de l’Opus Dei, també mitjançant les xarxes socials, tan eficaces per arribar immediatament a milers de persones. El desenvolupament d’aquestes iniciatives depèn de la generositat i de la creativitat dels qui les sostinguin.\n19. Juntament amb l’apostolat personal d’amistat i confidència, el Congrés ha volgut manifestar el ple sosteniment a les labors apostòliques corporatives i personals. La seva fecunditat apostòlica està provada per la formació integral que dispensen: ensenyen, eduquen, obren al servei als altres. Interessa que permetin tractar moltes més persones, acostant-les gradualment a les riqueses de la fe cristiana, que allibera de la por i de la tristesa. Perquè aquesta fe s’encarni en la vida quotidiana, calen mitjans de formació adaptats a famílies, alumnes d’escoles, estudiants universitaris, etc. Això requereix motivar les persones i preparar-les bé.\n20. L’evangelització de la societat i el desenvolupament sostingut de la labor apostòlica fan convenient que sorgeixin nous centres educatius en què es pugui proporcionar una formació humana i cristiana als pares i els fills, des de la més tendra infantesa. Malgrat que la creació d’aquests centres estigui subjecta a una legislació que impedeixi o dificulti ser obra corporativa o labor personal hi poden haver condicions que permetin rebre una atenció espiritual per part dels sacerdots de la Prelatura.\n21. El Papa ensenya en la seva segona encíclica: «En la família es cultiven els primers hàbits d’amor i cura de la vida, com ara l’ús correcte de les coses, l’ordre i la netedat, el respecte a l’ecosistema local i la protecció de tots els éssers creats. La família és el lloc de la formació integral, on es despleguen els diferents aspectes, íntimament relacionats entre si, de la maduració personal». Es madura amb el temps i mirant endavant amb confiança: cal fomentar en les famílies el sentit profund de la virtut de l’esperança.\nConvindrà estudiar maneres pràctiques de desenvolupar la preparació al matrimoni, sostenir l’amor mutu entre els esposos i la vida cristiana en les famílies, impulsar la vida sacramental d’avis, pares i fills, especialment la confessió freqüent. Crist abraça totes les edats de l’home, ningú no és inútil o superflu.\nEl Congrés valora l’acció de grups d’estudi sobre el paper educatiu, social i econòmic de la família, amb vista a crear en l’opinió pública un ambient favorable a les famílies nombroses. Serà oportú reforçar l’atenció a les que ja estan en relació amb els diversos instruments apostòlics (Kindergarten, escoles, clubs, universitats, residències).\nL’orientació familiar, tan incentivada per monsenyor Xavier, continua sent una prioritat, perquè contribueix eficaçment a consolidar l’amor mutu dels esposos i la seva obertura a la vida, i facilita que des de la realitat de la família natural es desemboqui en l’alegria de la família com a espai espiritual cristià. Amb moltes iniciatives s’arriba cada vegada a més famílies joves i es du a terme una àmplia labor formativa. Es descobreix, així, a moltes persones la bellesa del matrimoni sacramental, imatge de la unió de Crist amb la seva Església (cf. Ef 5, 32): amb el sagrament, la pau i l’alegria de l’Esperit Sant entren a les cases. En l’amor mutu dels pares, com en la litúrgia i en la comunió de l’Església, Déu «ens estima i ens fa veure i experimentar el seu amor, i d’aquest “abans” de Déu pot néixer també en nosaltres l’amor com a resposta».\n22. El Congrés ha volgut assenyalar un camp apostòlic de gran rellevància en els últims anys: es tracta de contribuir a fer que creixi la fe i la formació de tants immigrants procedents de països de tradició catòlica (per exemple filipins, llatinoamericans, polonesos, etc.) i de formar-los humanament. A més d’ajudar-los a desenvolupar la seva pròpia identitat, aquesta formació fa d’ells, al país que els acull, un autèntic llevat per a l’evangelització (cf. Lc 13, 20). Arreu del món, diverses desenes d’esglésies encomanades pels bisbes a sacerdots incardinats en la Prelatura poden sostenir eficaçment aquesta labor, seguint els plans pastorals dels ordinaris diocesans de qui depenen.\nL’Obra a les nostres mans\n23. Per impulsar les labors, no hi ha només els numeraris i els agregats: convé responsabilitzar també, i molt, els supernumeraris i supernumeràries, i ajudar-los: han de sentir l’Obra com a seva, com un fill més. Així, com va dir el nostre Pare una vegada, entre tots eixugarem moltes llàgrimes, donarem molta cultura; donarem molta pau, evitarem molts xocs i moltes lluites, i farem que la gent es miri als ulls amb noblesa de cristians, sense odis. Interessa que els meus fills supernumeraris col·laborin amb ple afany en la labor de Sant Rafael, que té com a fi immediat donar una formació integral. És normal, i fins i tot habitual en alguns llocs, que els supernumeraris impulsin i dirigeixin clubs juvenils i altres iniciatives educatives.\nCom a conseqüència d’una formació ben assimilada, sense rigidesa i sense aclaparar, quan resulta prudent i adequat, els supernumeraris col·laboren amb Déu en el naixement de vocacions de numeraris i agregats; resen en particular pels seus fills, amb aquesta possible perspectiva, amb el màxim respecte de la llibertat personal, i deixant-ho tot a les mans de Déu.\nEn la labor de Sant Gabriel, convé augmentar en diversos llocs el nombre de supernumeraris encarregats de grup, zeladors i els qui exerceixen una direcció espiritual personal regular; confiar-los més cursos de recés; animar-los a impulsar l’apostolat en llocs on encara no hi ha cap centre; procurar que hi hagi més presència activa d’agregats i supernumeraris als grups de treball o equips per a determinades iniciatives apostòliques. Per facilitar la seva formació, disposaran de materials adequats en diverses llengües.\nApostolat amb la joventut\n24. El Congrés General va deixar constància de la importància de la labor de Sant Rafael, la nineta dels nostres ulls. Se suggereix donar prioritat a mesures generals i particulars que afavoreixin el desenvolupament de la labor amb la gent jove de tot tipus i que, amb la gràcia de Déu, es fomentin abundants vocacions de numeraris i agregats joves. Tots els fidels de la Prelatura i els socis de la Societat Sacerdotal de la Santa Creu consideraran com col·laborar —amb l’oració, la mortificació i l’acció— per arribar a moltes més persones joves.\nEn la labor de Sant Rafael, una prioritat clara de la formació dels nois i noies és ajudar-los a ser ànimes d’oració, ensenyant-los de manera pràctica com parlar amb Déu i com escoltar-lo. També convé que descobreixin el valor humà i sobrenatural de l’amistat veritable, la importància de l’estudi, de la lectura i de l’excel·lència professional per servir l’Església i la societat. Entre les virtuts que s’han de fomentar en els joves, el Congrés ha volgut esmentar la fortalesa i la fermesa, la temprança (per exemple, en l’ús intel·ligent i sobri de les tecnologies), i tot el que desenvolupa l’esperit de servei. Importa ajudar els joves a donar raó de la seva fe i a treure les conseqüències pràctiques que implica el seguiment del Senyor: en la seva família, amb els seus amics i a les xarxes socials.\n25. És bonic ajudar a fer que els joves i els pares valorin i descobreixin l’atractiu d’un lliurament total al Senyor amb el cor indivís, i alhora presentar-los la bellesa de la vocació a formar una família cristiana. Des dels centres de Sant Rafael on es treballi amb universitaris, val la pena abordar els diferents aspectes del festeig i del matrimoni, servint-se de diversos recursos: per exemple, testimonis de supernumeraris i supernumeràries, cursos d’orientació familiar per a solters, conferències o projeccions, lectures d’utilitat comprovada. La urgent necessitat del testimoni d’un nombre més elevat de famílies cristianes ens convida a arribar a l’inici d’aquest camí vocacional, ja abans del festeig, amb un autèntic respecte i fe profunda en la missió evangelitzadora de la família cristiana, comunitat de fe, esperança i caritat.\n26. Continuem amb entusiasme la labor apostòlica amb universitaris i joves professionals solters o acabats de casar, aprofitant la formació que milers d’aquests han rebut en tantes iniciatives apostòliques, en particular les escoles, clubs i centres de Sant Rafael. En aquest sentit, resulta oportú professionalitzar les associacions d’Alumni, treballant amb iniciativa i creativitat, desenvolupant fórmules atractives que permetin la continuïtat del tracte en la labor de Sant Gabriel, promovent la col·laboració de moltes persones com a cooperadores.\n27. Als mitjans de formació de Sant Rafael i de Sant Gabriel, és bo afavorir l’exercici de les obres de misericòrdia espirituals i corporals seguint l’ensenyament constant de l’Església, l’experiència de sant Josepmaria, i l’exemple i les paraules del Papa Francesc. Les activitats i les iniciatives personals relacionades amb la solidaritat, el servei a les necessitats i la responsabilitat social, no són res conjuntural ni marginal, sinó que es troben en el nucli de l’Evangeli. Aprofundir en la doctrina social de l’Església, per exemple a través de cursos i conferències, ajudarà especialment en contextos de més desigualtat social.\n28. Les universitats que són labors apostòliques han de continuar promovent la recerca amb impacte internacional, i crear espais de col·laboració amb intel·lectuals de prestigi mundial. Aquesta tasca ajudarà a desenvolupar paradigmes científics i models conceptuals coherents amb una visió cristiana de la persona, amb la convicció que les societats necessiten aquestes perspectives per fomentar la pau i la justícia social. Aquesta actitud de servei a tothom s’expressa, també naturalment, en el tracte d’amistat amb col·legues d’altres universitats.\n29. A més del començament cada vegada més proper de l’apostolat estable de la Prelatura en nous països, el Congrés suggereix orientar l’expansió apostòlica cap a alguns llocs on ja s’hi treballa i que tenen gran incidència per a la configuració futura de la societat, ja que s’hi troben organismes internacionals o centres de lideratge intel·lectual.\nEl Congrés convida a prosseguir la publicació i la difusió de les obres completes de sant Josepmaria i la corresponent feina de recerca històrica, per al bé de l’Església i de les ànimes. Concretament, se suggereix desenvolupar encara més, des de perspectives diverses (acadèmica, teològica, sociològica, espiritual, entre d’altres), aquest aspecte central del missatge de sant Josepmaria, que és la tasca dels fills de Déu com a polleguera de la santedat i àmbit natural de l’apostolat, amb tantes conseqüències per a l’Església i per a la societat.\n30. Ja estic a punt d’acabar. Després de la lectura de les pàgines anteriors, us podríeu preguntar: entre tantes conclusions a què ha arribat el Congrés, quines són les prioritats que el Senyor ens presenta en aquest moment històric del món, de l’Església i de l’Obra? La resposta és clara: en primer lloc, cuidar amb delicadesa d’enamorats la nostra unió amb Déu, partint de la contemplació de Jesucrist, rostre de la misericòrdia del Pare. El programa de sant Josepmaria sempre serà vàlid: Que busquis Crist: Que trobis Crist: Que estimis Crist. La labor apostòlica de l’Obra és, i ha de ser, sempre una superabundància de la nostra vida interior. Són moments, filles i fills meus, per endinsar-nos més i més per camins de contemplació al mig del món.\n31. L’Església, des de fa dècades, ha fixat la seva atenció maternal en dues prioritats: la família i els joves. També nosaltres, com a part de l’Església, volem secundar l’afany dels últims papes perquè la família respongui cada dia amb més fidelitat als plans amorosos que Déu li ha traçat. Alhora, hem d’ajudar tots els joves perquè els somnis que tenen d’amor i de servei es converteixin en una joiosa realitat. Les conclusions del Congrés troben en l’acompanyament a la família i als joves una línia de força de què es podran treure moltes conseqüències pràctiques en la nostra labor apostòlica diària.\nJuntament amb aquestes prioritats, voldria subratllar la urgència que tots tenim d’engrandir el cor —li demanem al Senyor que ens doni un cor a la seva mida—, perquè hi entrin totes les necessitats, els dolors, el patiment dels homes i les dones del nostre temps, especialment dels més febles. En el món actual, la pobresa presenta molts rostres diversos: malalts i avis que són tractats amb indiferència, la solitud que experimenten moltes persones abandonades, el drama dels refugiats, la misèria en què viu bona part de la humanitat com a conseqüència, molt sovint, d’injustícies que clamen al Cel. Res d’això no ens pot resultar indiferent. Sé que totes les meves filles i tots els meus fills posaran en moviment la imaginació de la caritat, per portar el bàlsam de la tendresa de Déu a tots els nostres germans que passen necessitat: Els pobres: —deia aquell amic nostre— són el meu millor llibre espiritual i el motiu principal per a les meves oracions. Em dolen ells, i Crist em dol amb ells. I, perquè em dolen, comprenc que l’estimo i que els estimo.\n32. El Congrés ha volgut posar explícitament en mans de la Verge les conclusions que acabo de transmetre-us. Només amb la seva mediació materna serem capaços d’anar endavant en l’apassionant missió que se’ns confia com a deixebles de Jesucrist. Ella és la Mater pulchræ dilectionis, la mare del bell amor (cf. Sir 24, 24), que celebrem en el calendari propi de la Prelatura com a festa litúrgica avui, 14 de febrer. En aquesta data, Déu va fer veure a sant Josepmaria, el 1930, la vocació de les dones de l’Opus Dei, i el 1943, el lloc dels sacerdots. Així es va recalcar més la unitat de l’Obra, unitat d’una desorganització organitzada, però sobretot unitat que neix de l’amor, d’estar tots pendents dels altres, fills de la que és Mare de Déu i Mare nostra.\nEn cantar avui el Te Deum d’acció de gràcies davant del Senyor exposat solemnement en la custòdia, m’he recordat de vosaltres. Comunió, unió, comunicació, confidència: Paraula, Pa, Amor. Considerant que Jesucrist, ara amagat al Pa i la Paraula, ha de venir al final dels temps, li he demanat que vingui a ajudar-nos i us he confiat a tots a la seva misericòrdia.\n33. Filles i fills meus, si en aquest món, tan bonic i alhora tan turmentat, alguna vegada algú se sent sol, que sàpiga que el Pare resa per ell i l’acompanya de veritat, en la Comunió dels Sants, i que el porta al cor. M’agrada recordar, en aquest sentit, com la litúrgia canta la presentació del Nen Jesús al Temple, festa litúrgica que hem celebrat el dia 2 d’aquest mes. Semblava, diu, que Simeó sostingués Jesús a coll; realment era a l’inrevés. «Senex Puerum portabat, Puer autem senem regebat»: el vell portava el nen Jesús, però era el nen el qui el sostenia i el dirigia. Així ens sosté Déu, malgrat que de vegades només puguem percebre com ens pesen les ànimes; així ens sosté, a través de la beneïda Comunió dels Sants.\nPer singulos dies, benedicimus te, dia rere dia, et beneïm, Senyor, amb tota l’Església: «Cada dia», com li agradava repetir a monsenyor Xavier, fidel fill de sant Josepmaria i del beat Àlvar; fidel fill, deia, entossudit en una lluita quotidiana per deixar-se portar per l’amor diví. Elevo la meva ànima al Déu tres vegades sant, amb la Verge, mare de l’amor que es dona sense mesura: fes, Senyor, que des de la fe en el teu amor visquem cada dia amb un amor sempre nou, en una alegre esperança.\nRoma, 14 de febrer del 2017\nFesta de Santa Maria, mare del bell amor\n1 Sant Josepmaria, És Crist que passa, n. 132.\n2 Cf. Francesc, Exhort. ap. Evangelii gaudium, 24.11.2013, íncipit.\n3 Sant Josepmaria, Camí, n. 833.\n4 Sant Joan Pau II, Homilia 23.03.1980. Cf. Concili Vaticà II, Const. past. Gaudium et spes, n. 22.\n5 Cf. Missal Romà, Prefaci I dels sants.\n6 Monsenyor Xavier, Carta 28.11.2002, n. 18, a Cartas de familia V, n. 125. Cf. Instrucción, 31.05.1936, n. 66.\n7 Sant Josepmaria, Apunts d'una reunió familiar, 6.02.1967, a Noticias 1967, p. 84 (AGP, biblioteca, P02).\n8 Sant Josepmaria, Amics de Déu, n. 67.\n9 Sant Josepmaria, Notes d'una meditació, 1.04.1962 (AGP, biblioteca, P09, p. 46).\n10 Sant Josepmaria, Instrucció, 8.12.1941, a la nota 122.\n11 Cf. Sant Josepmaria, Forja, n. 270.\n12 Sant Josepmaria, Instrucció, maig 1935/14.09.1950, n. 15.\n13 Francesc, Exhort. ap. Evangelii gaudium, 24.11.2013, n. 20.\n14 Sant Josepmaria, Forja, n. 565.\n15 Sant Josepmaria, Carta 11.03.1940, n. 55.\n16 Sant Josepmaria, És Crist que passa, n. 30.\n17 Beat Àlvar, Carta 1.12.1985, a Cartas de familia I, n. 204.\n18 Sant Josepmaria, Camí, n. 372.\n19 Sant Josepmaria, Amics de Déu, n. 226.\n20 Cf. Francesc, Carta ap. Misericordia et misera, 20.11.2016, n. 10.\n21 Sant Josepmaria, Instrucció, maig 1935/14.09.1950, nota 5.\n22 Monsenyor Xavier, Carta 28.11.2002, n. 11, a Cartas de familia V, n. 118.\n23 Beat Pau VI, Exhort. ap. Evangelii nuntiandi, 8.12.1975, n. 41.\n24 Francesc, Enc. Laudato si’, 24.05.2015, n. 213.\n25 Benet XVI, Enc. Deus caritas est, 25.12.2005, n. 17; cf. 1 Jn 4, 10.\n26 Sant Josepmaria, Apunts d'una reunió familiar, 18.06.1974, a Catequesis en América (1974) vol. I, p. 549 (AGP, biblioteca, P04).\n27 Sant Josepmaria, Carta 24.10.1942, n. 3.\n28 Ibíd., n. 70.\n29 Ibíd., n. 5.\n30 Catecisme de l’Església Catòlica, n. 2204.\n31 Sant Josepmaria, Camí, n. 382.\n32 Sant Joan Pau II, Carta ap. Novo millennio ineunte, 6.01.2001, n. 50.\n33 Sant Josepmaria, Solc, n. 827.\n34 Cf. Congregació per al Culte Diví i la Disciplina dels Sagraments, Decret 626/12/L, 10.11.2012.\n35 Sant Josepmaria, Converses, n. 19.\n36 Sant Josepmaria, Forja, n. 11.\n37 Sant Josepmaria, Camí, n. 535.\n38 Litúrgia de les Hores, Primeres Vigílies de la festa de la Presentació del Senyor, Antífona ad Magníficat.\n39 Sant Josepmaria, Solc, n. 56.\nTraducció: Comunicació de l'Opus Dei a Catalunya\n5. Textos d'Álvaro (16): La Mare de Déu del Carme\n6. La bellesa dels sants\n7. L’ànima balla: cansament i descans (II)\n9. Entrevista a Fernanda Lopes, presidenta de comitè del centenari de l'Opus Dei\n10. "Amoris laetitia": audiollibre i llibre electrònic


Dibuixos i cartes contra la Covid-19 a l'Hospital Verge dels Lliris | ARA Multimèdia\nFelicitació dels sanitaris / Àrea de Salut d'Alcoi\nEls 'artistes' poden enviar els seus dibuixos a salido_mje@gva.es\nL'Hospital Verge dels Lliris i distints centres de salut de l'Àrea d'Alcoi arrebossen solidaritat en aquests moments complicats pel Coronavirus. Una de les iniciatives més boniques que han posat en marxa des de l'Àrea de Salut d'Alcoi és l'enviament de dibuixos.\nLa iniciativa consisteix en que els xiquets que ho desitgen poden enviar el seu dibuix als afectats pel virus. Els 'artistes' poden enviar els seus dibuixos a salido_mje@gva.es. Des del Verge dels Lliris afirmen que "volem posar color en tot l’hospital i regalar els vostres dibuixos a aquells que ara necessiten tant d’ànim".\nUna altra iniciativa que ja vam contar a ARAMULTIMÈDIA és l'enviament de cartes individuals als afectats. Les cartes es poden fer arribar al mail aguilar_elibot@gva.es. El mateix personal sanitari imprimirà les cartes i entregarà les cartes de forma aleatòria. Els creadors de la iniciativa demanen, si és possible, que no ocupe més d'un full i en format PDF. Les cartes han d'anar únicament dirigides a una persona, no a un conjunt.


25/03/2021 | Productes de muntanya\nEls vins Llum del Cadí provenen d’unes vinyes somiades plantades a 1.200 metres d’altitud, amb vistes a la serra del Cadí, a Bolvir de Cerdanya. La duresa del clima d’aquesta zona i les característiques de l’entorn natural s’impregnen en aquests vins; però, segons l’impulsor del projecte, Joaquín Gay de Montellà, també fan que s’hagi d’exercir una “viticultura heroica” per aconseguir-los, ja que fer que la vinya arreli és tota una heroïcitat. Llum del Cadí neix de la il·lusió de veure créixer de nou vinyes a la Cerdanya.\nEl vi que s’obté d’unes vinyes heroiques\nSota el paraigua del celler familiar Torre del Veguer, que produeix vins a l’empara de la DO Penedès, Joaquín Gay de Montellà, fill d’empresaris catalans que fa més d’un segle que es dediquen al món del vi, és al capdavant d’aquest projecte.\nFa més d’una dècada que van plantar les vinyes a la Cerdanya, amb la intenció de recuperar un dels cultius històrics de la comarca abans que la fil·loxera els arrasés. L’any 2008 va ser un any especial perquè va ser quan hi van plantar les primeres vinyes i la família va oferir al Joaquín incorporar-se al celler. Però les vinyes necessiten temps, i encara més en aquesta vall, per això no ha estat fins el 2015 que es van poder fer realitat els dos vins que elaboren, anomenats Llum del Cadí, el vi blanc, amb riesling, i el vi negre, amb pinot noir, dues varietats que es produeixen tradicionalment al nord d’Europa, on el clima és més fred, però que per les similituds meteorològiques s’adapten perfectament a les característiques de la Cerdanya.\nEl vi l’elaboren al celler de Sant Pere de Ribes, però tenen en ment fer créixer la producció i establir un celler a la comarca per poder obtenir un producte totalment local.\nParlem amb Joaquín Gay de M., que ens explica com va sorgir i com es va fer realitat aquest projecte:\n“La meva trajectòria en el món del vi comença ja de ben petit, donant cops de mà a la meva mare a la vinya i al celler.”\nVens d’una família de tradició vinícola. Però com comença i com ha estat la teva trajectòria en aquest món?\nDoncs la meva trajectòria en el món del vi comença ja de ben petit donant cops de mà a la mare Marta a la vinya i al celler, impregnant-me d’aquest meravellós món de ceps, i d’inimaginables aromes i sabors. L’any 2008 va ser molt especial ja que vam fer la primera plantació a la Cerdanya i, a més, la família em va oferir incorporar-me al celler.\nCom va sorgir aquest projecte? Per què vau decidir plantar vinyes a la Cerdanya? Hi té a veure el fet que la teva família estigui molt arrelada a aquesta comarca?\nEls impulsors d’aquest projecte van ser els pares, sobretot la mare que, com bé dius, té arrels aquí a la Cerdanya. Sense anar més lluny, la seva àvia va ser Filla Adoptiva de la vila de Puigcerdà. A més de raons emocionals, també vam començar aquest projecte per experimentar, amb la voluntat de donar resposta a les problemàtiques derivades del canvi climàtic i, en conseqüència, a la possible amenaça que podríem patir al Massís del Garraf, amb vinyes a 4 quilòmetres del mar Mediterrani, que any rere any suporten temperatures més elevades, precipitacions més escasses i veremes més avançades. Recordem que la vall de la Cerdanya, tot i estar al voltant dels 1.200 metres sobre el nivell del mar, té una insolació única, ja que és la vall més ampla d’Europa a aquesta altitud.\nQuanta gent està implicada en aquest projecte? I quanta gent treballa a la Cerdanya?\nEn aquest moment a la Cerdanya som 3 persones implicades en el treball a la vinya, més ajudes extra que tenim en moments determinats, com poden ser la plantació, la poda o la verema.\n“El clima de la Cerdanya provoca una brotada més tardana, també s’ha d’estar pendent de les gelades i de l’acció animal; a més, a la Cerdanya una vinya es pot haver de plantar fins a 4 vegades. Per tot això, a la vinya que arrela la bategen com a ‘vinya heroica’.”\nParla’ns del procés del cultiu de les vinyes i la verema, de les dificultats i diferències del procés a la Cerdanya i al Garraf, i d’aquest concepte de “viticultura heroica” que tu utilitzes.\nRespecte a altres zones vitícoles més habituals, a l’alta muntanya trobem una brotada més tardana i un cicle vegetatiu més curt; sumat al fet que a la Cerdanya hem d’estar pendents de les gelades tardanes dels mesos d’abril i maig, i les avançades d’octubre i novembre, de les pedregades a l’agost etc. També hi ha altres diferències, com ara l’acció animal que hem patit en bastantes ocasions amb cabirols, vespes i bandades d’estornells i, darrerament, porcs senglars que fan que minvi encara més la ja escassa producció. Pel que fa a “la viticultura heroica” és un concepte molt utilitzat per parlar de zones on la producció és menys extensiva i més dificultosa, com poden ser la Cerdanya o bé el Priorat, zones diferents però amb aquesta característica en comú. També l’utilitzem per explicar el fet que al Pirineu una vinya la plantem en 3 o 4 anys. Això vol dir que el mateix cep el plantem en diferents anys, quan normalment han de créixer a la primera. Per tant, a la vinya que aconsegueix arrelar i sobreviu li diem vinya heroica.\nFa deu anys era bastant rar plantar vinyes a més de 1.000 metres, però ara cada vegada hi ha més productors que s’hi apunten. Per què creus que passa això?\nAl 2008 ningú no donava res per la nostra idea, i alguns ens prenien per bojos, en el bon sentit de la paraula. Com bé dius, cada vegada hi ha més productors que busquen produir a més altitud. I aquesta decisió de produir a més de 1.000 metres està íntimament lligada al canvi climàtic, per combatre els canvis meteorològics que he esmentat abans.\n“Creiem que la Cerdanya serà una referència vinícola important en 20 anys. Volem crear una Denominació d’Origen la Cerdanya.”\nVau començar amb 1 o 2 hectàrees i les heu anat ampliant. Com us el plantegeu, el futur?\nL´inici va ser el més dur, ja que vam ser pioners en la plantació a la Cerdanya catalana i, per tant, no hi havia històric ni experiències prèvies recents. Tenim molta confiança en aquest projecte i creiem que la Cerdanya serà una referència vinícola important en 20 anys. Hem compartit les primeres converses i hem fet les primeres passes per crear una Denominació d’Origen Cerdanya, fins i tot estem estudiant fer-la transfronterera, tal com s’ha fet amb el nou Hospital de Puigcerdà.\nEl celler a la Cerdanya serà una realitat aviat? De què depèn?\nEl celler a la Cerdanya depèn d’una mínima producció d’ampolles perquè la inversió que comporta construir un celler sigui rendible. A data d’avui això no és possible, però creiem que abans del 2025 serà una realitat. Farem el celler en funció de com evolucionin les darreres plantacions. També s’ha de tenir en compte que aquí a la Cerdanya la vinya creix la meitat de ràpid que al Garraf. Hem, doncs, de doblar la paciència.\n“La producció de la Cerdanya és molt limitada i gens fàcil de trobar al mercat.”\nPer l’emplaçament tan singular de les vinyes i pel fet que el rendiment d’aquestes vinyes a la Cerdanya és més baix, tal com expliques, la producció de vins de les dues varietats, riesling i pinot noir, és molt petitona. Quantes ampolles produïu?\nLlum del Cadí vol ser homenatge a aquesta meravellosa comarca i a la Serra del Cadí, d’efectes màgics i lluminosos, i de marcada identitat ceretana. I la producció depèn totalment de com hagi anat l’any agrícola, de l’acció animal i de la meteorologia. Actualment la producció de la Cerdanya és molt limitada i gens fàcil de trobar al mercat. En aquests moments, del Llum del Cadí pinot noir produïm entre 600 i 1.500 ampolles per any; i del Llum del Cadí riesling, entre 300 i 1.000.\nCom les distribuïu? On es poden trobar?\nLes distribuïm principalment a la comarca de la Cerdanya, a través del nostre distribuïdor Ramon Rovira. Les podreu trobar a la millor restauració i a les botigues gourmet de la comarca, tot i que puntualment en venem a establiments molt seleccionats fora de la Cerdanya. També es poden comprar directament al celler a Sant Pere de Ribes o bé a la nostra botiga en línia.\nPersona de contacte: Joaquín Gay de M. Estany


El Trofeu Ciutat de València de Futbol Platja celebra el primer partit mixt\nLa regidora d’Esports, Maite Girau, ha participat aquest matí en la presentació del XXV Trofeu Ciutat de València de Futbol Platja, que tindrà lloc els dies 14 i 15 de juliol a la platja del Cabanyal. A més de la competició de futbol platja amateur de primer nivell i la Copa Falles, enguany es jugarà el primer partit mixt de totes les edicions.\nL’edil ha destacat que «25 anys de presència d’un torneig és important, perquè no només es consolida, sinó que també demostra que és capaç d’avançar, millorar i adaptar-se als temps per continuar mantenint l’interés dels veïns i veïnes i de tots els aficionats». Girau ha donat «l’enhorabona a l’organització per les millores introduïdes i les novetats, com ara el primer partit mixt que es durà a terme». A la presentació del torneig també han assistit la diputada delegada de Joventut, Esports i Igualtat, Isabel García, i el gerent de Futplaya Eventos, Carlos Egea.\nS’espera que durant el cap de setmana del 14 i 15 de juliol arriben a València mig miler de jugadors d’equips nacionals i internacionals, tant masculins com femenins, per dirimir a l’arena el trofeu amateur de futbol platja de la ciutat. El certamen torna a acollir la Copa de Falles Pronokal, en què la comissió Just Vilar-Plaça Mercat Cabanyal aspira a revalidar el títol.\n«Ens espera un bon cap de setmana d’activitat, d’oci gratuït per a tots els valencians», ha indicat la regidora. La programació de l’esdeveniment es completa amb dues trobades d’exhibició i, abans de la final de diumenge, el tradicional partit entre famosos i periodistes, que en aquesta ocasió comptarà amb exjugadors del València C.F i el Llevant U.E.\nLa Marina de València acull la Travessia Nadant


El risc de rebrot al Pirineu se situa en 900 punts\nper Laura Biela / ACN 25/12/2020 15:00h\nImatge d'un sanitari amb una gorra de Pare Noel fent una prova PCR a una noia | Europa Press\nLa demarcació de Lleida ha registrat en les últimes 24 hores un total de 209 positius per coronavirus i dos noves morts, segons dades del Departament de Salut fetes públiques aquest divendres, dia de Nadal. En aquest sentit, 147 del total s'han detectat a la Regió Sanitària de Lleida, i els 62 restants, a la Regió Sanitària de l'Alt Pirineu i l'Aran. Més concretament, a la RS de Lleida, hi ha 21.558 casos confirmats per PCR o antígens; 22.356 si es tenen en compte totes les proves. Un total de 454 persones han mort per coronavirus des de l'inici de la pandèmia (2 més). Entre el 15 i el 21 de desembre es van notificar 15 defuncions, tantes com la setmana anterior.\nPel que fa al risc de rebrot, baixa 8 punts i se situa en 291, per sota del registrat la setmana anterior (315). La velocitat de propagació baixa 8 centèsimes en 24 hores, fins a l'1,05, mentre que la setmana anterior era d'1,33. La taxa de confirmats per PCR/TA està en 144 per cada 100.000 habitants, i la incidència a 14 dies és de 289 (249 en l'interval anterior). El 4,539% de les proves donen positiu. Actualment, hi ha 89 pacients als hospitals, 1 més que fa 24 hores. Entre el 15 i el 25 de desembre els ingressats eren 92, pels 69 de l'interval anterior.\nLa Regió Sanitària de l'Alt Pirineu i l'Aran registra 3.428 casos confirmats per PCR o TA; 3.623 sumant totes les proves. Un total de 78 persones han mort des de l'inici de la pandèmia, xifra que es reajusta des de les 81 declarades fa 24 hores. El risc de rebrot puja 30 punts, fins als 900, mentre que el de la setmana del 8 al 14 de desembre se situava en els 1.002.


No, per què es tornen a desplegar els jugadors de la cua de soles, per què foten llocs públics gai\nVaig follar al meu amic a ikea com una broma no gai » Crossdressing »Per què els reproductors de cues solitaris es tornen a fer tan putos gais\nPer què els reproductors de la cua de solistes són tan putos gais?\nHeroes of the Storm és un videojoc multijugador en línia d'arena en línia desenvolupat i publicat per Blizzard Entertainment per a Microsoft Windows i macOS, que es va publicar el 2 de juny, el joc utilitza tant models de joc lliure com freemium i compta amb micropagaments, que poden serveix per comprar herois, alteracions visuals per als herois del joc i muntatges. Heroes of the Storm gira al voltant dels 5 partits en línia contra 5, operats a través del servei de jocs en línia de Blizzard Battle. Els jugadors poden triar entre diferents modes de joc, que inclouen jugar contra herois controlats per ordinador o altres jugadors. Inicialment, no hi ha herois disponibles permanentment per al seu ús; tanmateix, els jugadors poden triar entre una llista d’herois que puguin utilitzar lliurement en una rotació setmanal.\nDona blanca afirma que va inventar el capell, Twitter negre li diu que torni a Wypipostan\nVimeo | Tenim una cosa per al vídeo.\nEls bessons i els Yankees juguen a l'obertura d'una sèrie de tres jocs dilluns a la nit a Minnesota, on l'ofensa de Twins s'ha convertit bàsicament en un atac de trets de bàsquet a les graderies del camp exterior. Aquests són dos dels tres primers equips de la Lliga Americana, de manera que aquesta sèrie té una mica de suc. Les coses han millorat majoritàriament en els darrers anys, però hi va haver un temps en què els desenvolupadors de NBA2K estaven més interessats a fer que els reproductors de l'NBA estudiessin a l'estudi de gravació que a comprovar si realment eren bons en la veu. Cada any, Nike llança la seva darrera iteració de la Air Zoom Pegasus, una de les sabates de running més populars del ... Veiem moltes ofertes a la xarxa sobre ofertes de Kinja, però aquestes són les nostres deu preferides avui.\nInscriu-t'hi de franc!\nSi suprimiu aquest contingut, el vostre perfil MV incomplirà les nostres normes mínimes de contingut. El vostre perfil de MV ja no es podrà cercar. No podreu afegir ni editar serveis ni la vostra puntuació MV. De totes maneres, voleu eliminar-lo?\nWinston és un dels herois de Overwatch. És un científic i lluitador que posseeix la força i l’intel·lecte per aventurar-se més enllà del límit de la humanitat. Winston realitza impressionants invents: un pack de salt, un Tesla Cannon explosiu d’electricitat, un projector de barrera portàtil i molt més, amb una força de goril·les literal. Un goril·la molt intel·ligent i enginyós genèticament, Winston és un científic brillant i un campió del potencial de la humanitat. La Colònia Lunar Horitzó es va constituir com un primer pas per a la renovada exploració de l'espai de la humanitat.\nEtiquetes: Per què + són + despatx + solista + cua + jugadors + tan + fotuts + gai\nGRAN vídeo. Però ... la propera vegada comproveu la vostra ortografia: ELS SEUS galls, no HI haureu galls!\nLes nenes petites blanques foten una enorme polla negra


17 de maigFil de memòria, Pere Arquillué i Toni Ubach - Coincidències\nDimarts 17 de maig, 20 h\nL’any 2022 és l’any Gabriel Ferrater, i és per això que volem inaugurar els Terrats en Cultura a Barcelona amb un espectacle poètic, cos i paraula, que ens apropi a un dels grans escriptors catalans del segle XX.\nA Fil de memòria, Pere Arquillué ens presenta un retrat personal i literari de qui està considerat com un dels principals renovadors de la poesia catalana de postguerra. No és el primer cop que Arquillué s’endinsa en la paraula de Gabriel Ferrater: ja ho va fer fa vint-i-cinc anys. Ara hi torna, acompanyat per la música de Toni Ubach, amb un espectacle delicat, que confia en el vers, perquè sap que la poètica ferrateriana és una lliçó de vida.\nL’obra poètica de Gabriel Ferrater, recollida en el volum Les dones i els dies, gira entorn de l’erotisme i el pas del temps. És una poètica profundament moral, però gens moralista. Precisos i intensos, els seus versos proposen un diàleg amb la complexa i enigmàtica realitat de les relacions humanes. I tot això en l’espai íntim i proper d’un terrat, contemplant el cel i la ciutat, en un viatge a través de la paraula a càrrec d’un dels grans actors de l’escena del nostre país. Què més podem demanar?\nMúsica, so i llum


LAIA VICENS Barcelona Actualitzada el 09/02/2016 00:00\n651x366 Artur Mas va revelar ahir que es dedicarà a fer contactes “de manera discreta” amb dirigents internacionals per tal d’explicar-los el procés sobiranista. / FRANCESC MELCION Artur Mas va revelar ahir que es dedicarà a fer contactes “de manera discreta” amb dirigents internacionals per tal d’explicar-los el procés sobiranista. / FRANCESC MELCION\nArtur Mas ja sap com donar suport al Govern. El president de la Generalitat, Carles Puigdemont, ha demanat al seu antecessor que faci contactes “de manera discreta” amb dirigents internacionals. Es tracta d’unes “accions concretes i puntuals” en nom de l’executiu, emmirallant-se en el paper dels expresidents d’alguns països, com els Estats Units, que servirien per bastir una “diplomàcia paral·lela” a la conselleria d’Exteriors, que pilota Raül Romeva. L’objectiu de l’encàrrec, del qual Mas no va voler donar gaires detalls en una entrevista a RAC1, seria informar de primera mà sobre el procés independentista i “ajudar” el govern de Puigdemont des de la posició d’expresident. “Sóc aquí per ajudar el Govern, Junts pel Sí i el projecte perquè segueixi endavant sense perdre efectius dins la societat catalana”, va argumentar Mas.


Almussafes diposita 31 tones de tèxtil usat als contenidors d’Humana per a donar-les una finalitat social\nHumana Fundación Pueblo para Pueblo, organització que des del 1987 promou la protecció del medi ambient mitjançant la reutilització del tèxtil i duu a terme programes de cooperació a l’Àfrica, Amèrica Llatina i l’Àsia, i també d’ajuda local al territori més proper, ha recollit 31.424 kg de tèxtil usat a Almussafes al 2016. Aquesta xifra representa un augment del 25,51 % respecte a l’any anterior (25.038 kg).\nLa Fundació hi té instal·lats vuit contenidors ubicats en llocs de fàcil accés. Els ciutadans hi dipositen la roba, el calçat, els complements i el tèxtil de la llar que ja no utilitzen i als quals se’ls hi pot donar una segona vida. És un servei gratuït i representa un estalvi important en les despeses de recollida i eliminació de residus sòlids urbans.\nA la Comunitat Valenciana, Humana hi va recollir l’any passat 1.424 tones, un 8% més que l’any anterior gràcies a una xarxa de 650 contenidors.\nMés consciència ambiental\nSalva Palacios Pardo, responsable d’Humana a la Comunitat Valenciana, destaca: “Una major consciència mediambiental per part de la ciutadania així com un clar interès per promoure-hi un model d’economia circular que perllongui la vida del tèxtil. A més, els ciutadans aposten per donar-li una segona vida a la seva roba usada gràcies en bona part a l’esforç que ajuntaments, empreses i entitats com la nostra fan per dotar-li d’una finalitat social”.\nPalacios considera que “malgrat la proliferació d’actors dins del sector de recollida del tèxtil usat, augmenta el nombre de ciutadans que decideixen dipositar la seva roba usada en els contenidors d’Humana, ja que confien en el model de valorització de tèxtil amb finalitat social de la Fundació”.\nHumana celebra enguany el 30è aniversari, tres dècades treballant a favor de la protecció del medi ambient i la cooperació al desenvolupament. La roba es pot considerar com la primera fracció que va inaugurar a Espanya el model de recollida selectiva de residus. La Fundació va ser pionera al país en la recollida i preparació per a la reutilització de roba usada: en els inicis s’utilitzaven contenidors de fusta situats al carrer i actualment hi ha contenidors metàl·lics que garanteixen alts de nivells d’usabilitat i seguretat. Des del 1987, la Fundació ha aconseguit que es reutilitzin 28 milions de peces de roba a tot Espanya, distribuïdes a través de la xarxa de botigues de segona mà.\nLa reutilització i el reciclatge del tèxtil contribueixen a la protecció del medi ambient i a la lluita contra el canvi climàtic: a més de recuperar les peces, evitem el seu dipòsit en un abocador contribuint a la reducció de l’emissió de gasos d’efecte hivernacle (GEI). Cada kg de roba que es reutilitza i no és incinerat evita l’emissió de 3,169 kg de CO2, segons dades de la Comissió Europea. Les 31 tones recollides l’any passat a Almussafes representen un estalvi de 99 tones de CO2 a l’atmosfera, cosa que el planeta agraeix.\nEl responsable d’Humana a la Comunitat Valenciana indica: “Els residus representen un repte fonamental en la conservació del medi ambient i en el desenvolupament sostenible. Mitjançant la recuperació de la roba usada, aconseguim reduir el volum global de residus de la fracció resta a més de possibilitar la reutilització i recuperar matèries primeres. I ho fem amb un objectiu: allargar la vida útil de la roba i impulsar projectes socials”.\nLes peces dipositades als contenidors d’Humana a Espanya tenen dues destinacions: al voltant del 60% se tracta a les plantes de classificació de la Fundació (n’hi ha tres: a Barcelona, Madrid i Granada) i la resta es ven a empreses de reciclatge.


CLEOPATRA EN ACCIÓ! – Centre Diari Sant Josep\nCLEOPATRA EN ACCIÓ!\n23/10/2017/ cdsantjosep/ 0 Comments\nSom els nens i nenes de 5è i 6è del CdSJ i us volem explicar les activitats que més ens han agradat d’aquest trimestre!\nPrimer de tot, ens presentarem bé, voleu saber com ens diem? som el grup de la CLEOPÀTRA!\nDesprés d’investigar a diferents dones importants de la història la vam escollir a ella, l’última reina de l’antic Egipte. L’elecció no va ser fàcil, al principi no coneixíem a gaires dones importants de la història… Sort que vam poder fullejar alguns llibres que ens van ajudar molt! Va ser un procés de moltes setmanes, però ens va agradar molt investigar i conèixer a moltes de les dones més importants de la història. Per fer-ho, cadascú de nosaltres va escollir una dona i en va investigar la seva trajectòria. Quan tots ja ho teníem fet vam fer una presentació a classe i finalment vam triar la Cleòpatra!\nPerò al centre no només hem fet això! Ens trobem cada dia i dediquem una estona per fer deures i millorar en tot allò que podem, i a més a més, encara ens queda temps de fer tallers i activitats!\nAquest primer trimestre vam fer tallers de cuina saludable! Vam aprendre a fer batuts de fruita i vam fer un concurs de masterchef, però els únics ingredients que teníem eren fruites! Vam fer unes creacions molt originals, i després ens ho vam menjar tot!\nA banda dels tallers de cuina, els dimecres també fem jocs i esports al pati del Rocío amb els nostres companys dels altres grups, i ens ho passem molt bé!\nAh, no ens volem oblidar d’explicar-vos l’obra de teatre que vam fer! Al novembre va venir una nova educadora a la nostra classe, la Magda. Ella ens va proposar de fer una obra de teatre, i ens hi vam tirar de cap! Finalment, vam representar l’obra als nens i nenes del centre i a algunes famílies. Va ser una experiència per recordar!\nAixò és tot per avui, no us preocupeu que anireu rebent noves notícies! Fins a una altra!\nTags: cinquéisisé, cleopatra, primària


Per tu faller@, el llibret en valencià, com toca2013-10-152022-03-24https://www.casalbernatibaldovi.org/wp-content/uploads/2022/01/titulo-1.pngCasal Bernat i Baldovihttps://www.casalbernatibaldovi.org/wp-content/uploads/2022/02/llibret-en-valencia-com-toca.jpg200px200px\nL’Associació Cultural “Casal Bernat i Baldoví” és una associació composta per fallers i persones vinculades d’una o atra manera a la festa de les falles, a on volem treballar les diverses facetes del patrimoni cultural que conformen la nostra festa, des dels aspectes llingüístics i lliteraris fins als artístics, passant pels històrics o els sociològics, sense dependència o intromissió política de cap tipo, defenent la cultura i l’esforç dels milers de fallers que la fan posible.\nEn estes dates en que tots estem preparant els nostres llibrets, volem fer-te partícip de la nostra campanya “El Llibret, en valencià, com toca”, que pretén fomentar que el text dels nostres llibrets estiga íntegrament escrit en la nostra llengua valenciana, la nostra, i no aquella que ha segut acordada per interessos polítics. Esta proposta la fem extensiva als vostres comunicats, apropòsits, obres de teatre, cartells de falla, etc.\nLa nostra associació oferix en la seua pàgina web, www.casalbernatibaldovi.com, l’accés a numeroses ferramentes gratuïtes que faciliten l’us escrit del nostre idioma: diversos diccionaris, correctors i traductor. Vos convidem a que les useu a l’hora de redactar i corregir el vostre llibret.\nIgualment, des del Casal volem oferir-te la nostra ajuda i assessorament personalisats per a que el vostre llibret ixca enguany íntegrament escrit en bon i genuí valencià. En breu tenim previst organisar reunions en diferents sectors per a explicar-vos el funcionament de les ferramentes llingüístiques gratuïtes, i per a concretar l’assessorament particularisat que considereu necessari en cada comissió.\nPer a més informació, no dubteu en posar-vos en contacte en nosatres a través del nostre particular casal, nostra web www.casalbernatibaldovi.com.\nEn espera de poder iniciar una profitosa colaboració en pro de la festa de les Falles i de la cultura valenciana, rep una cordial salutació.\nConvocatòria del II Premi a la millor dicció en el concurs de teatre en llengua valencianaCasal Bernat i Baldoví, convocatòria, Últimas noticias


Una altra fuita de samorra –de la maleïda samorra que escampa arbitràriament la mortaldat per les ribes del Cardener i el Llobregat- ha causat la mort dels arbres i la salinització del sòl en un tram d’uns 80 metres de la riba del Cardener a Palà de Torroella, en un lloc on solen reunir-se pescadors. El fet haurà succeït durant els primers dies d’agost o els darrers de juliol.\nEl tram de ribera afectat està situat poc més amunt de Palà de Torroella, a la riba esquerra del riu Cardener, en una zona on la carretera C-55 passa molt propera. No hi ha cap rastre de treballs aliens al col·lector; per tant el col·lector de salmorres envellit ha vessat per causes pròpies a través de la tapa situada al terreny afectat, sobre la qual s’intueix amb pintura vermella molt esborrada la referència P-322P. El resultat ha estat la mort fulminant dels plàtans que allà creixien i de la vegetació espontània en la qual es comptaven freixes de fulla petita i ginebres.\nDesprés de cadascun d’aquests episodis de mortaldat per salmorra vessada del col·lector que de tan sovintejats deixen de ser notícia, l’Agència Catalana de l’Aigua repeteix des de fa anys que hi ha el pla per fer de nou el col·lector de salmorres des del seu inici fins a Abrera a partir d’on està ja desdoblat, és a dir, de Vilafruns a Abrera per la vora del Llobregat i de Cardona a Castellgalí per la vora del Cardener. De fet, la solució eficaç de debò és acabar la generació contínua de salmorres amb la consegüent necessitat d’evacuar-les. S’aconseguiria deslliurar la conca del Llobregat de l’esclavatge de les salmorres mitjançant la impermeabilització i restauració de les superfícies salines actualment exposades a la intempèrie –els runams salins i les àrees encara salines que havien ocupat a Cardona- i l’aplicació de les millores necessàries a les plantes mineres per tancar el seu cicle d’ús de l’aigua. Però els plans de les empreses mineres i dels departaments d’Empresa i Coneixement (D.G. Energia i Mines) i de Territori i Sostenibilitat (D.G. Qualitat Ambiental) de la Generalitat endarrereixen la restauració dècades enllà; per tant, asseguren la persistència del problema de les salmorres i les futures afectacions ambientals. (08.2018)


Ruta de Vilanova d'Escornalbou a les ermites | femturisme\nExcursió de curt recorregut que, des del poblet de Vilanova d'Escornalbou, ens durà a les ermites de la Mare de Déu de la Roca i de Sant Ramon de Mont-roig del Camp. Aquestes ermites s'erigeixen en talaies privilegiades sobre el Baix Camp, encimbellades al capdamunt de la roca roja.\nEl pintor Joan Miró, captivat per la força d'aquest paisatge, l'immortalitzà en diversos quadres mentre estiuejava a Mont-roig. L'ermita de Sant Ramon, un cub quadrat de parets blanques, destaca sobre la rojor de la roca i el blau del cel, servint encara avui per orientar els mariners i fer-los arribar a bon port.\nLa ruta és de dificultat baixa, apta per a fer amb famílies amb nens. La durada del recorregut és de 1 hora i 40 minuts aproximadament, amb una distància total de 5,6 quilòmetres. El recorregut també es pot fer amb bicicleta de muntanya.\nIniciem l'excursió al poble de Vilanova d'Escornalbou, sortint pel carrer de la Font i, després de creuar el barranc de la Font de l'Arc, continuem en direcció sud cap Mont-roig i la Muntanya de l'Areny.\nQuan arribem als seus peus, podem continuar recte pel planer camí dels carlins fins a l'ermita de la Mare de Déu de la Roca. Els més avesats a caminar i sense por a les alçades tenen l'opció d'enfilar-se a la dreta per un corriol, que després de passar per uns ressalts de roca equipats amb cables, els permetrà arribar al capdamunt de la Muntanya de l'Areny.\nEn aquesta zona, els aires marins han esculpit formes màgiques a la roca de gres vermell, unes formes que fan volar la nostra imaginació, mentre gaudim de les imponents vistes sobre la plana abocada a la mar Mediterrània.\nDesprés de travessar una llisera de roca, voregem la muntanya pel vessant marítim, fins arribar a les escaletes del Diable, que ens permeten arribar a l'encimbellada ermita de Sant Ramon. Baixarem fins a l'ermita de la Mare de Déu de la Roca, de la que tingueren cura durant quatre segles els frares d'Escornalbou, i seguirem avall, pels amplis revolts empedrats, fins trobar el camí dels carlins, que ens tornarà a Vilanova d'Escornalbou.\nMont-roig del Camp\t(a 9 Km)\nReus\t(a 15 Km)


Borsa de treball d'auxiliars administratius Mancomunitat de Municipis de la Safor\nAnunci de la Mancomunitat de Municipis de la Safor sobre bases reguladores del procés de constitució d’una borsa de treball d’auxiliars administratius per a l’equip de Serveis Socials d’Atenció Primària\nLa Mancomunitat de Municipis de la Safor, per acord plenari de data 25 de gener de 2021, ha aprovat la convocatòria i les bases reguladores per a la constitució d’una borsa de treball d’auxiliars administratius per a l’equip de Serveis Socials d’Atenció Primària de la Mancomunitat de Municipis de la Safor.\nEl termini per a la presentació de la sol·licitud és de 10 dies hàbils, a comptar a partir del dia següent a la inserció del present anunci en el Butlletí Oficial de la Província de València.\nLes sol·licituds hauran de presentar-se preferentment per via telemàtica a través de la seu electrònica de l’entitat (http://mancomunitatdelasafor. sedelectronica.es/), en cas contrari en el Registre de la Mancomunitat de Municipis de la Safor, amb domicili a l’avinguda de la República Argentina, núm. 28, de Gandia, en horari d’oficines, o bé a través dels mitjans previstos en l’article 16.4 de la Llei 39/2015, del Procediment Administratiu Comú de les Administracions Públiques.\nPer a participar en el procediment hauran de complir els requisits establits en les dites bases, el text íntegre de les quals està publicat en la pàgina web de la Mancomunitat http://www.mancomunitat-safor.es. En Gandia, a 1 de febrer de 2021.—El president, Salvador Femenia Peiró.


El Misteri d’Elx ja té en circulació el nou disc ‘La Festa o Misteri d’Elx’ en el qual recull la música del drama asuncionista per a garantir el registre en bona de qualitat de l’obra Patrimoni de la Humanitat. L’enregistrament s’ha dut a terme 26 anys després de l’últim àlbum editat.\nLa presentació del disc va tindre lloc r en el Centre de Congressos, en un acte en el qual van assistir nombroses persones, i en el qual van participar l’alcalde d’Elx, Carlos González; el president executiu del Patronat, Francisco Borja; la vicepresidenta del Patronat, Mayte Botella, i el director del disc i anterior mestre de Capella, José Antonio Román.\nL’enregistrament, finançada per la Diputació d’Alacant, es va realitzar entre 2017 i 2018 i inclou per primera vegada en un disc l’enregistrament de la partitura del Consueta de 1709, la salve i els gojos.\nL’àlbum pot ser adquirit ja en el Corte Inglés d’Elx i a la Casa de la Festa. A més, estarà disponible en el conjunt de botigues de la cadena a partir de setembre. A partir del dilluns l’enregistrament també podrà ser adquirida per mitjà de les plataformes de descàrrega digital de música i plataformes de música en streaming.\nAnteriorLa varietat musical caracteritza la programació de la Barraca Municipal i Els Nits de l’Hort de Baix a Elx\nSiguienteLa Armada Española y el Ayuntamiento de Benidorm se implican en la organización de la segunda edición del premio de investigación naval de la Fundación Frax


Dia Mundial del Teatre | Institut Ramon Coll i Rodés\nPer tal de sumar-se a la commemoració del Dia Mundial del Teatre i agrair a tots els artistes i tècnics de la dramatúrgia el seu esforç per fer de la literatura un espectacle cultural de primer ordre, al compte de Twitter del centre hem obert un fil on es repassa gran part de l’activitat relacionada amb el gènere dramàtic que hem contemplat dins les programacions de les diferents matèries durant aquest curs que se’ns ha truncat.\nI, ara, us el portem aquí:\nAmb el Departament d’Anglès, vam assistir al Teatre Municipal de Lloret de Mar per a veure la representació de The Inspector a càrrec de la LOOK OUT! Theatre Company\nAmb el Departament de Música, vam anar al gran teatre del Liceu de Barcelona per a assistir a la representació de La clemenza di Tito, de Wolfgang Amadeus Mozart.\nAmb el Departament de Música també, vam formar part de la representació de la cantata per la PAU Galileu Galilei. Fe, raó, ciència, d’UAP Girona\nAmb els Departaments de Català, Castellà i Música, vam anar al teatre Poliorama de Barcelona per a assistir a la representació de Maremar a càrrec de la companyia Dagoll Dagom.\nAl llarg del curs, el Departament de Català oferta als alumnes de 1r d’ESO una matèria optativa quadrimestral amb la qual desenvolupar l’art dramàtic. Enguany, per exemple, amb l’obra La Torre de Babel, d’Adelaida Frías.\nEls alumnes de 2n de batxillerat han treballat aquest any Luces de bohemia, de Ramón María del Valle-Inclán, dins la programació del Departament de Castellà, i Terra baixa, d’Àngel Guimerà, dins la programació del Departament de Català.\nDes de les matèries del Departament de Clàssiques, molt especialment a llatí i grec de 1r i 2n de batxillerat i, aquest curs, a l’optativa de 4t d’ESO, hem introduït i analitzat el teatre des dels seus inicis.


Els alumnes del CFGM Gestió Administrativa es graduen | Institut Ramon Casas i Carbó\nEls alumnes del CFGM Gestió Administrativa es graduen\nEls nostres estudiants de segon del Cicle Formatiu de Grau Mitjà d’Administració i Gestió es van graduar divendres, en total 21 alumnes.\nVa ser una festa atípica, atès el context en què ens trobem, perquè no vam comptar amb la presència de les famílies i amics, però, tot i així, va ser un dia excepcional i preciós.\nLa directora, Maria Àngels, va obrir l’acte felicitant a tot l’alumnat pel títol assolit i va animar-los a seguir treballant per aconseguir tot allò que creguin que els farà créixer i ser feliços.\nTot seguit, dues de les alumnes del grup també van parlar per agrair els dos anys que havien compartit, per explicar tota l’estima que sentien envers als seus companys i per donar les gràcies al professorat que els ha acompanyat en aquesta etapa.\nDesprés d’això, vam fer el Kahoot del Cicle, la superació del qual era requisit imprescindible per aconseguir el títol, que va consistir en respondre algunes preguntes sobre el coneixement dels companys, del professorat i del centre.\nAprofitem l’avinentesa per agrair, un cop més, la col·laboració del Gerard González, alumne de segon de batxillerat de l’institut, i Óscar Ródenas, ex-alumne de l’Institut, que es van encarregar del so, les llums i de la imatge de la graduació.\nNo podem acabar sense desitjar-los molt d’èxit i encert en tot allò que facin i, també, que no deixin mai, mai, mai d’aprendre i sorprendre’s, perquè això és el que fa que estiguem vius.\nEl Batxillerat Artístic dibuixa l’entorn i un Patufet\nSe celebra la 4a sessió del Club de lectura de l’institut\nExploració de l’atmosfera en anglès


Banc del Roure\n2/ El banc del Roure\nEl mes va començar amb una fredorada. Temps del nord, aire fi, urgència d’abrigar-se. Però després han vingut uns dies clars, assolellats, lluminosos, que la tardor d’aquí també sol regalar. La temperatura ha fet un tomb. Al pic del dia, amb la llum crua, radiant, fins i tot fa calor. A les nits refresca, però es conserva un ambient benigne, agradable. Les fulles es van esgrogueint lentament. Assegut sota el roure, al peu del camí, amb el ponent a l’esquena, miro com va davallant la tarda pels camps propers i pels pendents boscosos de les Gavarres. Verdor obscura d’alzinar, de sureda, amb el matís d’algun clap de roures o de pins que claregen. La llum, que era molt líquida, inconsistent, gairebé enlluernadora, pren densitat i es va espesseint. Per davant del banc on sec passen, de tant en tant, ciclistes, atletes, parelles o petits grups de gent que passeja. Abans era la via del tren. Ara és això que en diuen una ruta verda. L’hora és bona per a l’exercici i la temperatura hi convida. El camí és polsós i als camps hi ha sequera. Per ara no es pot pas dir que sigui una tardor humida. Manca pluja. Aprofitant alguns ruixats de final d’agost, els pagesos van llaurar els rostolls i ara els camps estan trabucats i eixuts. Per aquí i per allà, a lloure, hi brota el gra renadiu, els blets, les ravenisses, les ortigues, aquella vegetació espontània que aprofita totes les ocasions i que sempre està a punt de renéixer. Esperar. Ara es tracta d’esperar la pluja. Gairebé com sempre en aquest país. La sort és que aquí, a diferència d’altres indrets, tard o d’hora arriba. Fa enrabiar, però arriba. De tota manera, de moment no n’hi ha senyals. Mentre s’espera la pluja per poder sembrar, sembla que aquests dies de tardor, tan ordenats, tan serens i plàcids, hagin de durar fins qui sap quan. La boirina, la calitja és, alhora, una de les formes i una de les conseqüències d’aquesta calma. Quan el sol es va colgant, sembla que un tel de gasa, lleu, s’estengui sobre els turons de les Gavarres. Com si un paper molt fi i transparent emboliqués el bosc, per abrigar-lo de la nit i preservar-lo per l’endemà. Veig al lluny els masos de Palol i de Quart construïts a mig caire, en algun replà dels turons. Ca l’Endal, el Castell i l’església de Palol, amb el campanar, Can Rovira, la Rectoria, Can Marcó, Can Serra, que és al peu mateix dels turons; Can Pericot, Can Llagosta, Can Rossa, Can Mingo, Ca l’Angeleta, l’església i el campanar de Quart. Penso en la gent d’aquests masos, en les històries que en recordo, de fa quatre dies o de fa trenta o quaranta anys. Els que encara hi viuen –pocs– i els que ja no hi són, però hi van ser. Històries de treball, la vida a la menuda, maldiences i rancúnies, però també gestos generosos, cordials, de bon veïnatge.\nTot allò de què som capaços, l’egoisme i la covardia, la bondat i el desinterès. Anècdotes còmiques o picants o tràgiques o absurdes. El que me’n van explicar –l’avi més que ningú– i el que jo n’he tingut ocasió de viure. Aquest anar passant, quotidià i constant de la vida, la inestabilitat, el canvi continu, la precarietat de tot. Els que van néixer en aquestes cases, en què es vivia sense comoditats i no era fàcil prosperar, i se’n van anar a perseguir il·lusions i a cercar d’altres menes de vida. Els que van restar-hi, abocats a conrear la terra, a l’esforç de llevar-ne les anyades, amb constància, amb tenacitat, i que els deixava, a còpia de temps, aquella ironia refinada que els he conegut, aquell escepticisme sense esperança, un ressecament del cor, com la terra eixuta de la tardor d’enguany. Van anar gastant la vida per aquests camps, fins a la vellesa, fins a la malaltia i la mort. Homes i dones. El treball de les dones, que era la clau de volta de la vida en aquests masos. Les dones, que parien els fills i pastaven i cuinaven el pa al forn de cada casa. I tantes altres feines. Tantes altres... Em vénen al record els noms i les fesomies, com van anar envellint, com van morir. Moments concrets de cada un. L’home coix que du l’euga del brocal, estirant el carro; el vol, en la conversa, d’unes mans deformades pel treball; algú que es lleva la gorra amb un gesti airós, tan particular que no he vist a ningú més; el somriure d’una dona, franc i ple d’alegria, que es posa la mà a la butxaca del davantal; el so d’una veu, apagada ja fa anys i que encara tinc tan viva en la memòria, com el color d’uns cabells, d’una pell... Tots em fan una companyia molt immediata, amable i m’ofereixen l’única certesa: el seu camí també és el meu. Un compromís d’humilitat. La llum del dia es va esvaint i de darrere els arbres que coronen el turó, pel recte de Can Pericot, comença a apuntar la lluna. El trànsit de ciclistes i d’atletes ha minvat. Ara només en passa algun de tant en tant, que s’afanya per arribar a Girona amb les últimes clarors. Els campanars repiquen l’hora. Són les set del vespre. La lluna, pàl·lida, rodona, a punt de fer el ple, va remuntant el cel. He de tornar. M’aixeco i emprenc el camí de casa. A entrada de fosc, veig com s’encén l’enllumenat públic de Palol. El poble ha crescut tant els últims anys... Pisos, cases aparellades, carrers sorgits del no-res allà on hi havia camp, aquella terra roja de Palol, pedregosa, de mal treballar. Ara tot ho ocupa l’urbanisme trist d’aquesta època. Trist com la claror ataronjada, freda, dels fanals. Inhòspita. Contrasta amb la foscor dels masos, adormits en el bosc i en el temps. Dissimulats. Camino a pas tranquil, cap a casa, mentre la nit ho va cobrint tot, menys el record, que flameja.\nPlafó 1: La bòbila


Plomades | RUBI Tools\nLa geometria del pes de les plomades RUBI manté, de la forma més fidel, un dels models més tradicionals, el cilíndric amb un extrem en punta, com a indicador del centre de gravetat. Amb els seus 600 gr. de pes, les plomades RUBI són altament fiables i molt resistents.\nEls diàbolos, o nous, de les plomades RUBI es fabriquen en fusta i inclouen una versió equipada amb un imant de Neodimi, per a la seva fixació a estructures metàl·liques, i una corda de cotó d'alta qualitat per suportar les condicions de treball en l'obra, de 5 metres de longitud.\nRUBI està present en més de 120 països gràcies a la nostra xarxa d'oficines comercials, filials i distribuïdors oficials. Per aquesta raó posem fàcil als usuaris de tot el món el poder trobar les nostres eines i recanvis. Contacteu amb nosaltres a "Descobreix RUBI" o en alguna de les nostres xarxes socials si desitjeu informació d'on poder trobar algun distribuïdor, estarem encantats d'ajudar-vos.


Aquesta setmana la protagonista ha estat na Victoria, estava súper il.lusionada, inquieta, nerviosa, emocionada, li feia molta molta il.lusió que els seus papis estigueren amb ella en aquest dia tan especial, no aturava de riure, de botar d'alegria, de moure's,...\nNa Victoria ens va presentar als seus pares, na Carmen i en Mauri, i després va començar a fer les rutines:\nUna vegada va acabar les rutines, na Victoria es va seure devora dels seus papis i va començar a contar-nos moltes coses de la seva vida, i dels seus primers 3 anyets, té una germana que es diu Maria, i el seu güelo té molts d'animalets, conills, cabres,...., és amiga d'en Cachiruloooo, li encanten les festes d'aniversari i disfressar-se,.....\nI després "manos a la massa", i mai millor dit, perquè els seus papis i na Victoria, ens tenien una activitat de lo més dolça, mmmmm!!!.\nNa Carmen havia preparat a casa unes magdalenes i nosaltres les havien de decorar amb el "frosting", una paraula nova que vaig descobrir què significava en aquell moment, si ho voleu saber, és la decoració que duen els cups cakes per damunt, mmmm!!!.\nIdó, primer, per no embrutar-nos, ens va dur també uns devantalls molt guapos, i ens els vàrem posar, després va repartir les magdalenes i duia els diferents frostings preparats a unes mànegues pasteleres, i de molts de colors, i a més a més tot un repertori de cosetes dolces i ben bones per decorar per damunt. Mireu:\nUna vegada fets els cups cakes, els vàrem empaquetar per dur-los a casa, així també els papis els varen poder tastar, a que estaven ben bons!!!!!!.\nMoltes gràcies a en Mauri i na Carmen per fer-nos passar un dematí tan dolç. Ens ha entretingut molt l'activitat i ha estat molt divertida i "sabrosa".\nPublicat per Mercedes a 12:45


Personal Shopper i Assessoria d'Imatge - Taller | LCI Barcelona\nCursos d'Estiu | 0VMC9SHO | Personal Shopper i Assessoria d'Imatge\nL'estil fa irreemplaçable a les persones. Amb ell ens expressem, ens comuniquem i defineix a la perfecció la nostra forma de ser, gustos, preferències i personalitat. Conèixer els diferents estils, saber identificar-los i treballar des de la perspectiva global de la imatge són eines imprescindibles per aconseguir l'èxit professional.\nEn aquest curs s'ofereix una àmplia visió de les fases, els elements i les tècniques necessàries i innovadores que serviran per estudiar l'estil i imatge del client, ja sigui sota l'encàrrec de crear la imatge per a un esdeveniment puntual, per al seu dia a dia i fins i tot en l'àmbit laboral.\nSimulant diferents ocasions d'ús i necessitats del client, es crearan looks inspiracionals dins del sector de l'estilisme i es duran a terme exercicis pràctics d'estilisme, personal shopping, fons d'armari, collage i moodboarding.\nTitulació: Personal Shopper i Assessoria d'Imatge (Curs d'Estiu).\nCol·laboradores: Elsa Yranzo i Arantxa Rueda\n- Dotar de les tècniques i coneixements teòrico-pràctics necessaris per assessorar clients en estil i imatge.\n- Analitzar i saber captar les necessitats del client per crear el seu look o diversos outfits en funció de les seves necessitats.\n- Saber identificar els diferents estils i com adaptar-los al client.\n- Estudiar la silueta femenina i masculina per aplicar les peces, complements i color més afavoridor segons cada situació, moment i/o esdeveniment.\n- Adquirir les tècniques i passos per definir la imatge del client. Crear un moodboard d'estil.\n- Descobrir les tendències actuals amb l'objectiu de crear una experiència per al client que cobreixi les seves expectatives i li generi satisfacció i felicitat.\n- Crear un fons d'armari a mida, saber com preparar el shopping i planificar la ruta de compra ideal per a cada client.\nEstilistes, dissenyadors, professionals del protocol, relacions públiques, perruquers, maquilladors, aparadoristes, responsables de botiga, etc. i, en general, per a totes aquelles persones apassionades de la imatge, la moda i les tendències.


Raquel Sánchez, després de l'acord amb els transportistes: "És un acord històric"\nPublicat 18/12/2021 12:26CET\nLa ministra de Transports, Mobilitat i Agenda Urbana, Raquel Sánchez, ha qualificat d'"acord històric" el que s'ha aconseguit aquest divendres entre el Comitè Nacional del Transport per Carretera (CNTC) de mercaderies i el Govern central per desconvocar el tancament patronal programat per als dies 20, 21 i 22 de desembre.\nAixí ho ha manifestat en una entrevista al canal 24 hores, que ha recollit Europa Press, en què ha valorat d'una manera "molt positiva" l'acord, que "resol peticions i demandes del sector que s'estaven treballant, però ara hem aconseguit concretar i materialitzar, amb l'objectiu de millorar la feina i l'activitat dels transportistes".\nA més, la ministra ha admès que "hi havia preocupació", no només en el sector econòmic i en les empreses, sinó en la ciutadania, que "podia veure perillar el proveïment dels productes", cosa que "tindria un impacte molt negatiu en el dia a dia de la gent i en l'economia".\nSobre la sostenibilitat, ha destacat: "Estem vivint un moment de canvi i transformació digital i econòmica, en què el sector del transport té un pes molt important". Per això, ha afegit que ha de tenir un factor de contribució per aconseguir els objectius de canvi climàtic, "amb mesures incloses en l'acord per garantir la sostenibilitat del sector".\nPROHIBIR LA PARTICIPACIÓ DEL CONDUCTOR EN LA CÀRREGA I DESCARREGA\nEl CNTC ha explicat que l'acord amb el departament que dirigeix Raquel Sánchez recull la prohibició de la participació del conductor en les operacions de càrrega i descàrrega, una "reivindicació històrica del sector en benefici de les condicions laborals dels seus treballadors", segons ha recordat.\nTambé s'ha acordat amb l'Executiu "reduir a la meitat els temps d'espera, a partir dels quals el transportista tindrà dret a una indemnització, així com el tracte per dispensar els conductors als centres de càrrega i descàrrega".\nEn aquest context, el CNTC ha anunciat que s'incorporarà "de manera imperativa en la llei" la clàusula d'estabilització del preu del gasoil en els contractes de transport, "sense possibilitat de pacte en contrari" per "equilibrar" les relacions dels transportistes amb els clients.\nEl Ministeri també s'hauria compromès a "no implantar peatges al transport pesat sense el consens del CNTC". Quant al possible augment de la capacitat de càrrega dels camions, qualsevol modificació es farà de manera progressiva i només en determinades especialitats del transport, "sempre amb la participació del CNTC, mesura adoptada en honor de la sostenibilitat i eficiència i com a manifestació del compromís del sector del transport amb la millora del medi ambient".


Presentació del setè conte de la col·lecció 'Nens d'arreu' - Cassà Digital\nPresentació del setè conte de la col·lecció 'Nens d'arreu'\nDivendres, 16 de maig de 2014 a les 11:00h\nL'Escola Aldric presenta el setè exemplar de contes de la col·lecció 'Nens d'arreu'. Es titula "Un Tomb per... L'Est!" i serà presentat pels respresentants de l'escola i amb la presència de l'alcalde Enric Bagué el proper divendres 6 de juny al Teatre de l'escola.\nL'Escola Aldric ha tornat a aconseguir finançament i ha engrescat als seus mecenes per tal d'editar el que és ja el setè conte de la col·lecció 'Nens d'arreu.\n"La Lena vol anar a veure la seva néta, ja escriu i encara no l'ha vist mai... si vols fer possible aquest viatge fes teu el nostre projecte i acompanyan's a fer un tomb per l'Est d'Europa". Aquesta és la història del conte "Un Tomb per...l'Est!", que serà presentat el proper 6 de juny, a dos quatrs de nou del vespre al Teatre de l'Escola Aldric. Aquest acte anirà seguit d'un pica-pica i d'una actuació de la Jove Orquestra de Cassà.\nEl curs 2007/2008 s’inicià aquest projecte intercultural amb l’objectiu de potenciar el respecte i el coneixement mutu entre cultures i l’acolliment de l’alumnat nouvingut. Es tracta d'un element necessari després d’analitzar la realitat sociocultural de la població de Cassà de la Selva.