Programa referent d'ocupació juvenil. Servei Públic d'Ocupació de Catalunya\nPrograma referent d'ocupació ...\nEl Servei Públic d’Ocupació de Catalunya promou un nou programa amb l’objectiu de facilitar i acompanyar la transició de les persones joves des del sistema educatiu al sistema laboral i/o ocupacional.\nA través del treball en xarxa i transversal dels diferents dispositius que treballen amb persones joves, s'ofereixen els recursos més adequats en funció de les casuístiques personals i/o socials de cada jove, mitjançant la constitució d’unes unitats especialitzades en el territori.\nEl SOC subvenciona les unitats especialitzades d’ocupació juvenil, durant un període 12 mesos a temps complet.\nPrograma confinançat per la Iniciativa d’Ocupació Juvenil i el Fons Social Europeu\nA través de la pestanya "Tràmits"- "Catàleg de tràmits"\nPersonal tècnic referent\nInici de les contractacions\nTermini de les contractacions\nEls ajuntaments i els consells comarcals de Catalunya que estiguin inclosos en la distribució territorial de l'annex de la Resolució TSF/2881/2018.\nLes persones destinatàries del Programa referent d'ocupació juvenil són les persones joves d'entre 16 i 29 anys, i especialment les persones joves més joves amb especials dificultats per motius personals i/o socials, i amb major necessitat d’assessorament i acompanyament en el procés de transició del sistema educatiu al sistema laboral i/o ocupacional.\nLes persones que es contractin han de complir els requisits següents:\n- Estar en possessió d'una titulació universitària oficial de grau o haver superat el primer o segon cicle d'educació universitària, preferentment en pedagogia, psicopedagogia, psicologia, educació social o treball social.\n- Acreditar formació complementària relacionada amb els àmbits d'ocupació, ensenyament o joventut.\n- Tenir experiència laboral, mínim de 2 anys, en intervenció directa amb joves menors de 25 anys que pot ser:\nEn l’àmbit del lleure, en projectes d’educació i/o ocupació en la comarca on es desenvoluparan les tasques de la persona tècnica referent.\nO bé, en el sistema educatiu reglat (centres educatius d’ESO, batxillerat o formació professional)\n- Estar inscrita al SOC com a persona demandant d’ocupació, preferentment com a no ocupada.\n- Certificació negativa del Registre central de delinqüents sexuals.\nGuia per a la sol·licitud del Programa referent d'ocupació juvenil\nGuia per a l'aportació de documentació del Programa referent d'ocupació juvenil\nPrograma Operatiu d’Ocupació Juvenil cofinançat per la Iniciativa d’Ocupació Juvenil i el Fons Social Europeu per al període 2014 – 2020\nFins al 17 de desembre de 2018, inclòs.\nEl 31 de desembre de 2018, aquest inclòs.\nEl termini d'execució de les actuacions és de 12 mesos; els contractes dels personal tècnic referent han de finalitzar com a màxim el 31 de desembre de 2019, inclòs.\nBústia de contacte: referents.soc@gencat.cat\nData d'actualització: 07.12.2018


Sant Quirze: El Ple aprova l’adhesió al protocol comarcal per un espai lliure de violències masclistes | Diari Sant Quirze - News SQ\nInici » a-ultimesnoticies » Sant Quirze: El Ple aprova l’adhesió al protocol comarcal per un espai lliure de violències masclistes\nLa sessió també va aprovar els preus de l’escola bressol i la proposta formativa de l’escola d’adults\nPOLÍTICA. El Ple municipal celebrat ahir va aprovar l’adhesió al Protocol comarcal per un espai públic i contextos d’oci lliures de violències masclistes. El punt va comptar amb el suport de tots els grups municipals. Aquest protocol té la finalitat d’aconseguir uns espais, festivitats i esdeveniments d’oci lliures de violència masclista.\nUna comissió tècnica comarcal, constituïda el desembre de 2015, ha estudiat i treballat el tema per realitzar propostes que s’adeqüin als serveis i recursos existents.\nA més de Sant Quirze, hi participen un total de vuit ajuntaments comarcals, el Consorci Sanitari de Terrassa, l’Institut Català de la Salut, Mossos d’Esquadra, Mútua Terrassa i la Universitat Autònoma de Barcelona.\nEl protocol facilitarà la intervenció coordinada i el treball en xarxa des de la proximitat i el coneixement, i dotarà la comarca d’un instrument compartit i consensuat.\nEl ple també va aprovar les tarifes de l’escola bressol municipal per al curs 2018-2019. Els preus públics es mantenen iguals als del curs anterior, donat que l’empresa concessionària no ha presentat cap modificació en el termini establert. Aquest punt va comptar amb el suport dels grups del govern: Junts per Sant Quirze i ICV, i l’abstenció de la resta, PDeCAT, PSC i Ciutadans.\nEn la mateixa línia, també va passar a aprovació la proposta d’oferta formativa, programes i preus públics per al curs 2018-2019 de l’Escola Municipal d’Adults, amb el suport de l’equip de govern i PDeCAT i l’abstenció del PSC i Ciutadans.\nL’oferta contempla diversos cursos, com informàtica, català, anglès, francès, formació bàsica, memòria, i altres més tècnics com auxiliar de manteniment i muntatge d’equips informàtics o cursos de preparació per a les procés d’accés a la universitat, entre altres.\nEl ple també va aprovar la ratificació de l’aprovació inicial de la dissolució del Consorci de Turisme del Vallès Occidental. Un punt que va comptar amb la unanimitat de la sala. Malgrat que la dissolució l’acord estableix la continuïtat de l’activitat de foment del turisme, que quedarà garantida mitjançant l’aportació municipal directament al Consell Comarcal.\nMoció presentada per Junts-ERC-AM, per la commemoració del referèndum d’autodeterminació de l’1 d’octubre de 2017. Aprovada amb els vots a favor de Junts per Sant Quirze, ICV i PDeCAT, i en contra de PSC i Ciutadans.\nMoció presentada per Junts-ERC-AM, en rebuig a la violència i la impunitat policial. Aprovada amb el suport de Junts per Sant Quirze, ICV, l’abstenció del PSC i el vot en contra de Ciutadans.\nMoció presentada pel PSC-CP, per garantir l’accés als habitatges amb preus de lloguer justos i estables. A favor: PSC i ICV. Abstencions: Junts per Sant Quirze. Ciutadans va votar en contra.\nPodeu veure el ple en l’enllaç youtube, bé escoltar-lo mitjançant Ràdio Sant Quirze.\najuntament de Sant Quirze del Vallès Diari Sant Quirze News SQ ple municipal Sant Quirze del Vallès\t2018-09-28


Hong Kong torna a desafiar la Xina amb una multitudinària manifestació - CATzona\nHong Kong torna a desafiar la Xina amb una multitudinària manifestació\nDe manera organitzada i pacífica, 1,7 milions de manifestants -segons els organitzadors- han recorregut aquest diumenge els carrers de l'illa de Hong Kong, en una protesta que la policia havia autoritzat només com a concentració a Victoria Park, el parc més gran de la ciutat. No obstant això, la marxa ha transcorregut sense incidents.\nLa riuada de manifestants ha desfilat des de les 14h hora local sota els seus paraigües per protegir-se de la pluja sense una destinació clara. Cap a les 18h, el cos antidisturbis de la policia s'ha anat desplegant en diversos punts de la ciutat, inclosa l'Oficina d'Enllaç del Govern de la Xina, tot i que fins les 21h no s'ha registrat cap incident.\nAgents de la policia de Hong Kong desplegats a la ciutat. | Foto: EFE\nLa manifestació d'avui, que culmina una setmana turbulenta a Hong Kong (cancel·lacions massives de vols per les protestes al mateix aeroport i maniobres militars xineses a l'altre costat de la frontera), despertava incerteses i estava sota vigilància, després que circulessin rumors que hi hauria agents xinesos infiltrats amb l'objectiu de crear problemes. A més, també existia la por d'una possible resposta policial violenta.\nAl llarg de la marxa, els manifestants han criticat amb duresa les accions policials dels últims mesos a l'hora de dissoldre les concentracions, les quals han deixat centenars de ferits entre els civils, mentre que, segons la policia, en els enfrontaments han resultat ferits gairebé 180 agents.\nUn manifestant prodemocràcia es tapa l'ull en solidaritat amb una dona ferida en aquesta part del cos per la policia. | Foto: EFE\nUn dels líders del convocant Front Civil de Drets Humans, Wong Yik-mo, ha criticat durant la marxa les actuacions policials i el seu aparent posicionament en contra dels qui protesten per reclamar un millor funcionament democràtic a Hong Kong. "L'Associació de Joves Oficials de Policia i algun diputat pro-Pequín han cridat diverses vegades 'escarabats' als manifestants. Això porta al record doloroses imatges de genocidi", ha dit.\nDe fet, durant el genocidi ruandès (1994), en el qual en tres mesos van morir massacrats gairebé un milió de Tutsi i Hutu moderats, els Hutu més radicals cridaven als Tutsi "escarabats". "A poc a poc -ha agregat Wong-, la policia de Hong Kong està destruint la imatge internacional d'un Hong Kong civilitzat".\nHores abans, el govern de Hong Kong havia enviat un comunicat als mitjans de comunicació en el qual lamentava que el lema de la manifestació tingués per objectiu la policia. Davant de la massiva desfilada de gent, no autoritzada pel cos, la policia s'ha vist obligada a tallar diversos carrers. Els manifestants s'han arriscat així a enfrontar-se a càrrecs d'assemblea il·legal, que poden comportar fins a 5 anys de presó.\n— Asm Khan Sikandar (@asmkhansikandar) August 18, 2019\nAquest cap de setmana ha estat l'onzè consecutiu de manifestacions a Hong Kong. Va començar divendres amb un míting per demanar suport internacional als manifestants, i dissabte va registrar diverses protestes, una d'elles de suport al govern de la Xina que va aconseguir reunir 476.000 persones, segons els organitzadors (108.000, segons la policia).\nTorra, Iceta i Millo encapçalen les condolences per la mort de Miquel Valls


Dia Internacional de les Dones | bloc d'esquerra calella\n← Amb CiU "Respectaran Catalunya"?\nDeclaració institucional del President Benach i la Mesa del Parlament →\nPosted on Març 6, 2008\tby esquerracalella\nEn motiu del Dia Internacional de les Dones el proper Divendres 7 de març, a les 10h a Barceló Hotel Sants (Pl Països Catalans, s/n) realitzarem un acte amb la intervenció de: Georgina Oliva, candidata al Congrés i Secretària Nacional de la Dona, Anna Simó, Vicesecretària general d’Esquerra i en Joan Ridao, Cap de llista al Congrés …. I Dissabte 8 de març, a les 18h a Plaça Universitat de Barcelona: Manifestació Unitaria, us adjuntem un resum el manifest que han elaborat conjuntament Esquerra i JERC. Aquí us el podeu baixar en format PDF.\nA Esquerra ens preocupem de la situació de les dones, dels seus drets, de la violència de gènere, i no només en període electoral, si no durant tots els dies de l’any. Us convidem a rellegir els següents posts.\nEls drets de les dones. Compromís Nacional i Local\nViolència masclista: compromís, recursos i coordinació\nLa commemoració del Dia Internacional de les Dones d’enguany ve marcada per varis factors que refermen la necessitat de la nostra lluita diària i la convicció que encara són moltes les esferes que no reconeixen les dones com a ciutadanes de ple dret.\nEn l’elecció de la data per a les eleccions a les Corts el govern espanyol ens obliga a quedar-nos a casa reflexionant el 8 març, la data simbòlica en què s’accentua la denuncia per les desigualtats que les dones encara patim. Però malgrat això, no podem deixar de reivindicar la importància d’aquesta diada i volem fer sentir la nostra veu. És per això, que us animem a totes i a tots a participar i donar suport a les diverses manifestacions, concentracions i actes que es celebrin arreu dels Països Catalans en motiu del 8 de març (…)\nL’existència d’una legislació retrograda que no ha sabut adaptar-se a les diverses necessitats de les dones (…) demostra que som encara molt lluny de l’avortament lliure i gratuït que ens mereixem (…)\nLa violència exercida contra les dones continua sent, desprès dels accidents de trànsit, la segona causa de mort violenta a l’estat espanyol, una xacra que és imprescindible eradicar amb l’aplicació real d’un legislació veritablement integral (…)\nEl nostre país necessita, d’una vegada per totes, dones amb tots els drets.\nAquesta entrada ha esta publicada en dona, general. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\nUna resposta a Dia Internacional de les Dones\nkina kolla akest 2 ha dit:\nMarç 7, 2008 a les 2:23 pm


MALES HERBES: Manifestació contra les retallades socials i laborals\nManifestació contra les retallades socials i laborals\nEstem davant d’un nou atemptat contra la ciutadania que tampoc no ha estat la causa de la crisi: persones aturades, pensionistes i treballadors i treballadores públics i privats.\nAls primers, els ingressos dels quals depenen directament del pressupost de l’Estat pateixen les mateixes agressions que la resta de treballadors i treballadores, amb el greuge que la intervenció sobre les seves retribucions es duu a terme a cop de decret tot vulnerant el dret a la negociació col·lectiva.\nA tots i a totes, aquestes mesures i moltes de les que s’estan implementant com ara les modificacions fiscals, la reforma laboral i de les pensions, la privatització de la sanitat i l’educació i el menysteniment continuat per les persones de rendes més baixes i els serveis socials més necessaris son injustes i desequilibrades i recauen en la part més feble de la ciutadania. En el cas dels treballadors i treballadores públics s’ajuden, a més, d’una sistemàtica campanya de desprestigi que els vol situar com a enemics de la classe treballadora, com a privilegiats que han de ser castigats per aquest fet. I no volen explicar l’alt índex de precarietat a les administracions públiques ni els sous reals de la major part del col·lectiu.\nPerò reduir la capacitat adquisitiva de tot el col·lectiu de treballadors i treballadores no reactivarà aquesta economia i la frenada en la inversió pública tampoc i seguir omplint les butxaques dels que han generat aquest sistema que ens devora tampoc. El progressiu desmanegament, a més, dels serveis públics i la progressiva privatització de molts dels serveis als que té dret la ciutadania, lluny de millorar la gestió, l’empitjora i l’encareix la qual cosa fa evident la mentida del discurs institucional\nHem de lluitar tothom plegat. Tenim molt clar on són realment els privilegis I està clar que no els gaudim els treballadors I treballadores als qui sistemàticament se’ns retira allò que és el nostre únic patrimoni: el lloc de treball, un salari digne i els drets socials i laborals pels que hem lluitat de manera aferrissada. Mentre, els qui han provocat la crisi segueixen rebent ajuts de les institucions i els governs, per perpetuar un sistema injust i d´explotació.\nPer això, la IAC, l´STAJ, l’SF-Intersindicals, CGT Administració Pública i altres organitzacions i moviments socials us tornem a convocar, per exigir:\nDATA: 3 de juny,\nLLOC: Barcelona, Pl. Urquinaona.\nPublicado por malesherbes en 6/02/2010\nme parece perfecto compañeros pero ante esta situacion tan dramatica lucha y mas lucha DIOS LA PUEBLO\n8 de juny de 2010 a les 19:36\nEl Roundup de Monsanto en los parques de Barcelona\nPropuesta de Convenio de la dirección del Institut\nFull Informatiu delegats/es de prevenció juny 2010


Puigdemont respon a Rufián amb una defensa de l'acció internacional de l'exili\nPuigdemont respon a Rufián amb una defensa de l’acció internacional de l’exili\nEl president, en un article a 'La Vanguardia', assegura que els vincles amb el Kremlin són pura fantasia per atacar l'independentisme\nActualització: 17.03.2022 - 09:31\nEl president Carles Puigdemont ha defensat la seva acció internacional per donar a conèixer la situació política i econòmica a Catalunya i ha negat qualsevol reunió amb cap dirigent, ex-dirigent o persona representant de la Federació Russa.\nHo ha dit en un article a La Vanguardia després de les declaracions de Gabriel Rufián, que va acusar el president i el seu entorn d’haver-se reunit amb persones vinculades al govern de Vladímir Putin, tot creient-se espies com James Bond. Aquestes declaracions han causat una nova crisi entre ERC i JxCat.\nPuigdemont ha assegurat que en cap de les seves reunions amb dirigents i representants de governs de tot el món s’ha abordat l’escenari del reconeixement d’una hipotètica Catalunya independent, encara que ha matisat que aquest és un dels seus objectius per culminar el procés d’independència.\n“Seria molt difícil explicar que vols la independència, però esperes que el reconeixement caigui per generació espontània. No obstant això, en tots els casos el meu objectiu era i és ampliar el coneixement internacional de la realitat del conflicte”, ha afegit. Puigdemont ha assegurat la suposada trama russa és pura fantasia i especulació contra el moviment independentista, i ha sostingut que el catalanisme sempre ha estat compromès amb la llibertat.


RAÓ EN LA DIVERSITAT: LA INCOMPETÈNCIA ETÈRIA\nLA INCOMPETÈNCIA ETÈRIA\nEm dona la impressió que el govern del PP en aquesta “su Comunidad”, sembla totalment impregnat de raó en la desraó que el poble no percep a través de les seues actuacions i que una oposició de famílies i tendències atàviques i acomodada no ha sabut transmetre en tots aquestos anys a la ciutadania pel feliç ensopiment “d’alguns”. Que ja portem massa anys coent el putxero amb la mateixa verdura, fotre!\nL'altre dia el Sr. D. Antonio Clemente va i escriu un article acusant els socialistes de mentiders i hipòcrites per la construcció de dessaladores davant la preocupació de Zapatero (i de tots) pel canvi climàtic que sofrix el planeta (com si el PP no n’haguera construït cap!).\nContinuava el libel parlant del major cost econòmic que suposaria el metre cúbic d'aigua dessalada front el metre cúbic d'un suposat transvasament de l'Ebre. Feia també menció a les línies d'alta tensió i els molts espais protegits que aquestes travessarien per poder donar energia a les plantes dessaladores i, com no! Ens il·lustrà amb les grans inversions (milions i milions d'euros) populars en matèria de sanejament, modernització, depuració, etc., justificant així que el PP valencià ha acomplit, ha fet tot el possible i més per aconseguir salvar la “huerta”, per tant, esgotades ja totes les possibilitats hagudes i per haver-hi pel que fa a la construcció d'infraestructures encaminades a l'estalvi i distribució justa de l'aigua “para nuestros agricultores” i no éssent suficient aquestes (nuestra Comunidad se seca, va dir) per abastir els nostres conreus, sols queda una solució implícita en l'article, un premi: el transvasament de l'Ebre, el mateix que Zapatero ha permés per saciar Barcelona (segons aquest senyor).\nPel que sembla, el Sr. D. Clemente ens dona a entendre que el projecte de transvasament de l'Ebre no genera cap impacte ambiental, ni al mateix Delta, ni a cap lloc d'interés comunitari, ni a cap hàbitat, zones humides, ecosistemes, zones de protecció d'aus... I és que pareix ser que alguns valencians encara no ens hem assabentat que tot allò que fa el PP està ben fet, clar que si!\nEls ineptes som aquells que ens atrevim a dir que el Delta de l'Ebre fa anys que pateix una greu regressió a causa de la construcció de preses, ports esportius, embassaments i per la falta de pluja deguda als gasos d'efecte hivernacle que fan pujar les temperatures.\nEls sonats som aquells que diguem que ara mateix des de Girona fins Huelva estan utilitzant-se més de 400 milions de litres d'aigua “diaris” sols per regar els seus camps de golf, abanda el consum de llurs urbanitzacions i llacs ornamentals.\nEls ignorants som aquells que ens preguntem com, amb una població agrícola activa de solament el 3'5% (també fa anys que pateix una greu regressió), es pose tant èmfasi en el reclam d'un transvasament exclusivament en nom de “nuestros agricultores”, quan no hi ha cap problema en gastar més de 50 milions de litres d'aigua “diaris” en els camps de golf i urbanitzacions de “nuestra Comunidad”.\nEls alienats som aquells que diguem que en 10 anys s'han construït el doble de les vivendes realment necessàries al País valencià gràcies als vora 3000 PAIs que alhora han transformat zones de regadiu en superfícies urbanitzables; que han aformigonat unes 40.000 hectàrees al litoral on la majoria d'elles eren terres agrícoles, així com zones d'interior amb escassos recursos hídrics.\nEls boigs sense remei som els que diguem que, des de 1995 s'han construïts més de 150 milions d'hectàrees al País Valencià, l'equivalent a tota la província de València, col·laborant al deteriorament dels hàbitats i, per tant, accelerant el canvi climàtic.\nPerò, els més indesitjables de tots, son eixos experts i intel·lectuals que afirmen que els efectes sobre els recursos hídrics constitueixen un dels problemes més seriosos del canvi climàtic al nostre país i que, d'acomplir-se les previsions internacionals del Panell Intergovernamental sobre Canvi Climàtic, els transvasament de l'Ebre seria totalment inviable.\nPerò, el Sr. Clemente, que és portaveu de la comissió de Canvi Climàtic, deu saber-ne més que tots nosaltres i per això li demane perdó. Vostés ho fan tot bé, d'ahí que els hagen votat la majoria dels valencians. Enhorabona..., per donar-li trellat a allò més destrellatat!


Els Encants i la Fira del Bellcaire by Barcelona llibres - Issuu\nEls Encants i la Fira del Bellcaire\nfrom Barcelona llibres\nCoberta Encants sencera 5a ff_.- 26/11/13 11:39 Página 1\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Pรกgina 1\nEls Encants i la Fira de Bellcaire\nEncants 13NOV13 ff_.- 26/11/13 11:47 Página 2\nEdita Ajuntament de Barcelona Consell d’Edicions i Publicacions Jaume Ciurana i Llevadot, Jordi Martí i Galbis, Jordi Joly i Lena, Vicente Guallart i Furió, Àngel Miret i Serra, Marta Clari i Padrós, Miquel Guiot i Rocamora, Marc Puig i Guàrdia, Josep Lluís Alay i Rodríguez, José Pérez Freijo, Pilar Roca i Viola, Albert Ortas i Serrano. Director de Comunicació i Atenció Ciutadana Marc Puig Director d’Imatge i Serveis Editorials José Pérez Freijo Coordinació de l’edició Núria Costa Producció Maribel Baños Realització i coordinació editorial hores.com Disseny i maquetació www.victoroliva.com Edició i producció Direcció d’Imatge i Serveis Editorials Passeig de la Zona Franca, 66 08038 Barcelona Tel. 93 402 31 31 www.bcn.cat/publicacions © de l’edició: Ajuntament de Barcelona © del text: Cristina Aparicio Súcar, Antonio Gascón Ricao, Manel Guàrdia, M. Rosa Martell i Rofes, Òscar Martín i Pérez, Jordi Morell i Núñez, Marc Medir Navarro Tarroja, Marcos Pérez Ordóñez © de les imatges: Arxiu Badiella, Arxiu Fotogràfic de Barcelona (AFB), Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona (AHCB), Arxiu Històric dels Encants (AHE), Arxiu Joan Damià, Arxiu Municipal Administratiu (AMCB), Arxiu Nacional de Catalunya (ANC), Bibliothèque de l’Institut National d’Histoire de l’Art (França), Direcció d’Imatge i Serveis Editorials - Ajuntament de Barcelona (DISE), Institut Cartogràfic de Catalunya, Taller d’Història del Clot - Camp de l’Arpa (THCCA), Aleix Adrià, Jordi Casañas, Manel Gaya, Antonio Lajusticia, Rafael Tirado, Vicente Zambrano © de la fotografia de coberta: Brangulí (ANC) © de la fotografia de contracoberta: Antonio Lajusticia (DISE) ISBN: 978-84-9850-510-8 D.L.: B-27.217-2013 Imprès en paper ecològic\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 3\nEls Encants i la Fira de Bellcaire Imatge i història de Barcelona Pròleg de Manel Guàrdia Antonio Gascón, Marc M. Navarro, Marcos Pérez, M. Rosa Martell, Jordi Morell i Cristina Aparicio, del Taller d’Història del Clot - Camp de l’Arpa Col·laboració de Joan Àngel Frigola\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 5\nEls Encants i la Fira de Bellcaire: una mirada des de la història urbana Manel Guàrdia\nReconstruint més de 750 anys d’història dels Encants a Barcelona Taller d’Història del Clot - Camp de l’Arpa\nEls orígens, els tòpics i els llibres fabulosos Antonio Gascón Ricao\nLes fonts antigues i modernes i els seus respectius problemes Antonio Gascón Ricao\nEls antics gremis: drapaires i llibreters Marc Medir Navarro Tarroja\nL’ordre públic i la sanitat amb l’economia com a rerefons Marc Medir Navarro Tarroja\nLes successives ubicacions dels Encants durant quasi vuit segles Marcos Pérez Ordóñez\nL’evolució, renovar-se o morir Antonio Gascón Ricao\nEls desdoblaments i els diversos fills putatius Antonio Gascón Ricao\nEls personatges mítics i les muses M. Rosa Martell i Rofes\nDe la visió futurista del Camp del Sidral a la plaça de les Glòries (1928-1978) Jordi Morell i Núñez\nEls canviants trenta-cinc últims anys (1978-2013) Jordi Morell i Núñez\nEls sinistres moderns, entre l’aigua i el foc, i altres curiositats Cristina Aparicio Súcar\nEncants Barcelona, una nova empenta de futur Institut Municipal de Mercats de Barcelona\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Pรกgina 6\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 7\nls Encants dels nostres dies li escauen els coneguts versos del poeta de Sarrià J.V. Foix “m’exalta el nou i m’enamora el vell”. Més de set-cents anys d’històries i vicissituds han trobat la seva continuïtat en l’activitat i les transaccions que ara es fan sota l’atrevida coberta que s’aixeca a la plaça de les Glòries.\nAquest llibre ens parla dels inicis incerts d’aquesta activitat tan humana com és l’intercanvi i l’aprofitament màxim de tota mena de mobles, estris, roba i tantes altres coses de la vida quotidiana. És així que, de tant en tant, quan entro i surto de la Casa Gran, penso en com devien ser aquests encants medievals quan l’actual edifici de l’Ajuntament no existia. Un comerç que en els seus orígens era del tot improvisat i, amb els anys –a través de molts i molts anys–, progressivament endreçat, més que no ordenat. Des d’aquest punt de partida tan central de la nostra ciutat, els autors ens dibuixen la continuïtat de l’activitat dels Encants i altres mercats de vell en diferents localitzacions, en una itinerància que tendirà a reubicar-los a la perifèria i que no estarà exempta de controvèrsies sobre la capacitat de dinamitzar el barri on se situen. Avui, després de tantes peripècies i una vegada resoltes tant l’ordenació com la ubicació, ningú no pot negar que els Encants i la Fira de Bellcaire s’han convertit en una entitat ben representativa de la ciutat. I que el signe de la improvisació i la perifèria a què se’ls associava s’ha transformat en una marca dignificada en una nova centralitat urbana. Des d’aquesta presentació us convido a llegir aquesta història viva de la nostra ciutat, unes pàgines que us transportaran des dels carrers medievals fins a la Barcelona d’avui i on hi veureu el batec d’una societat que sempre ha viscut intensament els debats sobre els espais públics.\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 8\nEls Encants i la Fira de Bellcaire: una mirada des de la història urbana Manel Guàrdia, Universitat Politècnica de Catalunya\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 9\nalgrat l’atractiu dels Encants i de la seva història, fins ara només han estat objecte d’aproximacions escadusseres, circumstancials i insuficients. Aquest volum, fruit d’una intensa recerca col·lectiva dels integrants del Taller d’Història del Clot - Camp de l’Arpa, és especialment oportú ara que els Encants han aconseguit la localització que sembla definitiva. Encara que es declari sense pretensions acadèmiques, els seus articles esdevindran sens dubte referències imprescindibles perquè aporten una informació molt útil, revisen molts equívocs i ens obliguen a fer-nos moltes preguntes. Hem d’agrair, doncs, aquesta revisió de conjunt i amb molts elements crítics sobre la història del mercat dels Encants i de la Fira de Bellcaire, ja que ofereix una molt bona base per a posteriors recerques, tant pel que fa a la història de Barcelona, com de cara a una ulterior història comparada. Els mercats de segona mà, tot i la seva constant i contínua presència a les ciutats, i malgrat que sovint constin a les guies turístiques pel seu atractiu, no han estat gaire estudiats ni des del vessant econòmic, ni com a fenomen històric o cultural. Tot i que el creixement contemporani de les grans ciutats occidentals va significar una notable expansió d’aquests tipus d’intercanvis, durant molt de temps ha imperat una visió de la modernització que els considerava com a propis d’una economia ja superada i, per tant, destinats a desaparèixer.1 En molts moments es van considerar fenòmens incòmodes que calia controlar i reordenar, poc compatibles amb la voluntat d’embelliment urbà i fins i tot poc decorosos per raons estètiques, morals i sobretot higièniques. Les reestructuracions i reformes d’aquestes activitats van trencar el fil que els lligava amb els seus antecedents històrics, de manera que generalment han estat\nabordats com a fenòmens pintorescos de caràcter anecdòtic i poc rellevants en l’esdevenir històric. Els mercats d’objectes usats més coneguts de les grans capitals europees, que avui s’han convertit en centres d’atracció ciutadana i turística, són de fet d’origen relativament recent. El Rastro de Madrid és un dels més antics perquè el seu origen es remunta a 1740. A París, el més antic Carreau du Temple és una mica posterior, ja que es va instaurar el 1802, però els més famosos marchés aux puces tenen el seu origen el 1885. El molt conegut Portobello Road Market esdevé mercat de segona mà al final de la dècada de 1940 i és només el més destacat d’un nombre molt considerable de mercats d’aquestes característiques dispersos per l’àrea de Londres. A Amsterdam, el conegut mercat de Waterlooplein neix, en la versió actual, també a la dècada de 1940. A Roma, el mercat de Porta Portese només es posa en marxa al final dels anys seixanta. En aquest context, el mercat dels Encants té un caràcter força excepcional pel fet d’haver mantingut un lligam històric molt clar amb els seus orígens medievals. La denominació d’Encants no és insòlita en si mateixa, ja que a la baixa edat mitjana era força comuna. Es considera que venia del llatí in quantum, que designava el lloc on es feia la venda a subhasta. A Marsella, per exemple, hi havia una Place des Encans (o també Inquans) i, encara que a França en bona mesura el terme s’ha perdut, al Quebec encara s’utilitza. El que és més destacable, en el cas de Barcelona, és la persistència d’aquest nom que manifesta la considerable continuïtat d’aquest mercat com a institució. Els orígens llunyans i la consciència associada d’una llarga història, que han estat sovint reivindicats, li aporten un indiscutible valor afegit. Però el problema d’aquesta mirada heràldica, pròpia de tantes institucions, és l’ús\nEls Encants i la Fira de Bellcaire: una mirada des de la història urbana\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 10\ninteressat de la història que sovint es torna llegenda i genera pistes falses i nombrosos equívocs que fan molt difícil seguir el fil del passat. En aquestes circumstàncies, els orígens i les vicissituds d’aquesta continuïtat, fins avui mateix, són un aspecte fonamental de la identitat del que avui coneixem com els Encants. Molt oportunament, el llibre s’inicia amb un esforç molt útil de revisió crítica de les nombroses pistes falses presents a la bibliografia sobre els Encants i l’anomenada Fira de Bellcaire, que n’emmascaren l’origen i la història, i aclareix algunes qüestions essencials de manera molt convincent. Les notícies històriques no són sempre clares i les afirmacions d’autors diversos han generat una considerable confusió sobre els orígens dels Encants i de la Fira de Bellcaire. Les notícies més segures són del segle XIV i permeten inferir la consolidació dels Encants i les seves successives localitzacions. Segons Montserrat Batlle, tot sembla indicar que a les ciutats antigues el mercat habitual se celebrava a la plaça central (fòrum) fins que l’augment del volum obligà a traslladar-lo fora de les muralles romanes.2 En el cas de Barcelona, als peus del Castell\nEls Encants l’any 1949. Arxiu Joan Damià\nVell. Per la mateixa raó, encara que resulti difícil aclarir les dates concretes, sembla del tot lògic i probable, tal com es defensa aquí, que el mercat d’objectes usats, l’Encant, es fes originalment a la plaça de Sant Jaume i que l’expansió de les transaccions portés a traslladar-lo primer a la plaça Nova i, no gaire després, prop de la Llotja de Mar, aleshores en construcció. Més interès tenen encara els aclariments sobre l’origen de la Fira de Bellcaire, que sovint s’ha defensat com a més antiga que els mateixos Encants. Els arguments que es presenten són molt sòlids i en demostren l’aparició al començament del segle XIX, durant la dominació francesa. Per a alguns pot ser una decepció, però és una dada molt interessant que ajuda a entendre l’evolució de la venda dels objectes usats i que obliga a fer-se noves preguntes. Sembla força congruent que en un moment de debilitament de l’entramat institucional heretat sigui justament quan es trenca el monopoli dels Encants. El comentari del propi Governador sobre la Fira de Bellcaire, al Diario de Barcelona del 24 de gener de 1816, és prou explícit: “[...] es verdaderamente una feria o mercado que introducido durante la ocupación de esta ciudad por las huestes enemigas que ha seguido después sin ninguna autoridad”. En remarca així el caràcter aliè i mancat de legitimitat històrica; però és ja un mercat consolidat i no en proposa la desaparició, sinó una localització menys cèntrica i inconvenient. La irrupció de la Fira de Bellcaire es pot entendre com un indicador dels canvis que caracteritzen l’entrada a l’edat contemporània i que en altres ciutats són força més radicals, ja que suposen una ruptura molt més neta amb les pràctiques tradicionals. No només marca l’expansió de la venda dels objectes de segona mà, sinó el trencament dels marcs tradicionals que la canalitzaven. Mentre que els Encants se seguiran celebrant invariablement a les Voltes\nEls Encants i la Fira de Bellcaire, imatge i història de Barcelona\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 11\ndels Encants, fins a 1888, la Fira de Bellcaire sofrirà diversos desplaçaments, sempre a àrees perifèriques. Convé aquí evocar el cas de París, que tanta influència va exercir. Les subhastes hi eren regulades, almenys des del segle XIII. Des d’aleshores, es tenen dades de la progressiva institucionalització i expansió dels oficis implicats i de les diverses disposicions que els ordenaven. Encara que devia ser un segment molt selecte i minoritari d’aquest mercat, propi d’una gran ciutat com París, convé destacar l’emergència de la compravenda d’objectes de valor com pintures i gravats, fins al punt que el 1699 hi aparegué el primer catàleg de venda il·lustrat. En qualsevol cas, la Revolució va fer esclatar el marc institucional i va deixar aquestes activitats sense reglamentació. Només des del començament del segle XIX es va començar a establir un nou marc d’ordenació amb dues problemàtiques de fons: la de la competència que aquesta venda suposava per als comerciants ordinaris, que tenien la seva activitat molt més regulada, i la localització, ordenació i control dels espais dels intercanvis, una qüestió que aleshores preocupava particularment. L’espai dels mercats, tradicionals invasors de places i carrers, va ser sotmès, des del segle XVIII, a un intens escrutini des de la nova percepció il·lustrada de l’espai públic.3 Tant els carrers com els mercats havien de ser reformats segons uns models burgesos més “racionals” i “decorosos”, de respectabilitat i ordre. No sempre era possible, però l’ideal era tancar els mercats per alliberar carrers i places de la invasió de compradors i venedors, per eliminar obstacles al pas i a la mirada. Dins dels nous mercats s’ordenaven les parades, es facilitava la circulació, es garantien les condicions higièniques, en una cerca de l’ideal de transparència i control que també s’aplicava a altres institucions\ncom els hospitals i les presons. En aquesta línia, el 1807 es va adquirir a París el que seria el primer hôtel de ventes, l’Hôtel des Fermes, al barri de la Borsa, per tal de concentrar-hi aquestes activitats de subhastes i compravenda. En resultar ja petit, el 1850 es va comprar un solar i el 1857 es va inaugurar el nou hôtel de ventes, l’Hôtel Drouot, dotat de catorze sales repartides en dos pisos. La seva organització va ser un model d’eficàcia, com assenyalava una revista d’art, el 1877: “Quan un recorda que cada objecte i classe d’objecte imaginable, des d’una paella abonyegada fins a un genuí Rafael, des de llits vells fins a tapissos de valor incalculable, hi són venuts sense que mai no hi hagi una confusió de funcions, de comptes o de lliurament, es comprova fins a quin punt tota la cosa està ben organitzada”.4 Però l’expansió i la varietat d’articles del comerç de segona mà tenia altres vies a part de l’hôtel de ventes; des de l’inici del segle XIX es completava amb el famós Carreau du Temple, on es venia roba vella i draps i, ja des de la fi del segle, s’hi van afegir els marchés aux puces, com el de Saint-Ouen. Aquests últims cobrien una funció essencial en les adquisicions de les economies domèstiques més precàries, mentre que l’hôtel de ventes ocupava el vèrtex més qualificat i era l’expressió més destacada de l’extraordinària expansió d’un col·leccionisme d’amplíssim espectre, on es donaven cita “des del venedor de bric-à-brac al milionari”.5 La mateixa difusió del terme bric-à-brac, de procedència francesa i que l’anglès incorporà en època victoriana, o del terme bibelot, són indicis d’aquest mercat antiquari expandit i de molt ampli espectre en el valor dels articles, que donà un gran dinamisme a la compravenda d’objectes de segona mà. A Barcelona, a part de la introducció de la Fira de Bellcaire, el caràcter i la percepció dels\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 12\nEncants devia variar considerablement durant el vuit-cents. La permanència dels noms, i fins i tot les aparents continuïtats institucionals, no han d’emmascarar els canvis a través del temps. Però fer-ne el seguiment no resulta gens fàcil perquè les notícies que en tenim són ja de les dècades finals del segle XIX i del començament del XX i només permeten intuir retrospectivament una transformació gradual que poques vegades es va convertir en notícia. Un dels indicis són els arguments dels que n’eren els detractors. Com es pot comprovar en els diversos articles d’aquest llibre, dos arguments contra aquest tipus de venda perseguiran, a partir d’aquestes dates, els Encants en les seves diverses etapes i localitzacions. El primer s’oposava a la invasió de l’espai públic per una activitat precària i poc ordenada, gairebé ambulant, que no encaixava en els criteris de decòrum, d’estètica i d’higiene que s’associaven a una gran ciutat moderna. La tradicional presència de les activitats comercials a l’espai públic s’havia anat eliminant gràcies a una política de construcció de nous mercats alimentaris coberts, molt activa a partir de la dècada de 1870, i els Encants i la Fira de Bellcaire eren contemplats per molts com simples vestigis del passat que calia superar. Especialment els Encants, que se celebraven en una de les àrees més cèntriques de la ciutat. Una esmena, que consta a les Actes Municipals del 23 de setembre de 1879, resulta prou explícita atès que proposava retirar les parades de venda del mercat dels Encants de tot el carrer Campmany ja que “ni los Encantes, ni los puestos de venta en la vía pública tenían razón de ser”.6 El segon argument era la competència deslleial que l’activitat dels venedors dels Encants significava per als comerciants amb botiga, que pagaven molts més impostos. Pel que sembla, en la nova etapa de producció industrial s’havia\nesdevingut un canvi en els articles posats a la venda. Els venedors dels Encants no es limitaven a la compravenda d’objectes usats, sinó que venien tota mena de mercaderia d’ocasió, articles defectuosos i saldos i, segons els botiguers, amb aquesta excusa comercialitzaven una gran varietat d’articles nous sense pagarne les taxes fiscals corresponents. Mariano Pirretas, en un opuscle editat el 1895 –molt citat en aquest volum– en fa una constatació retrospectiva:\n“[...] conservó su carácter típico hasta mediados de este mismo siglo, [...] [quan] industriales y tenderos establecidos en la acera opuesta, empezaron á vender géneros de los que era objeto su negocio, en puestos instalados delante de sus respectiva tiendas, á las cuales se agregaron otros donde se expedían ropas de empeño o libros de lance y así sucesivamente y, de progresión en progresión, han llegado mediante el tiempo y la tolerancia al estado que hoy se encuentran; completamente desnaturalizados [...], de las tradicionales subastas [...] apenas queda el menor vestigio y en su lugar sólo se hallan grandes sitios de venta, verdaderas tiendas al aire libre por la abundancia de existencia que presentan y por la calidad de las mismas [...] allí se encuentran en variedad y bien surtidos desde los géneros y objetos más ricos y lujosos hasta los más modestos y humildes [...]”.7 En qualsevol cas, seguir a través dels diversos articles d’aquest llibre, i d’algunes notícies de premsa, els debats i conflictes de moltes dècades ofereix un panorama força complex i un punt paradoxal. Si el mercat dels Encants va ser combatut per degradar el barri on era instal·lat i per competència deslleial, també es valorava molt positivament el seu caràcter de dinamitzador comercial de l’entorn urbà on se celebrava. En tenim un primer exemple el setembre de 1882: els veïns del nou mercat metàl·lic del Born, acabat sis anys abans, vista la seva es-\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 13\ncassa capacitat d’atracció comercial, demanaven que se celebrés una fira com els Encants just al davant. La sol·licitud va provocar un xoc molt significatiu d’arguments al ple municipal. Segons la premsa, els contraris fonamentaven la seva oposició “en cuestiones de vista y estética”, mentre que els partidaris ho feien “en las ventajas que las arcas municipales reportan de esta feria llamada de los Encantes”.8 El 1894 es farà una sol·licitud similar per animar l’entorn del mercat de la Barceloneta i el 1904 es proposaran, amb la mateixa intenció, uns encants al passeig de Sant Joan.9 El cert és que les campanyes contra els Encants i la Fira de Bellcaire van anar creixent i es va aprovar un dictamen, el març de 1885, en resposta a una sol·licitud presentada pels síndics dels gremis, que obligava a disposar de permís als ambulants i es comprometia a no atorgar noves parades, a amortitzar-les gradualment i a prohibir la venda d’objectes nous. Finalment, proposava estudiar un projecte d’un gran mercat, suficientment capaç per acollir la venda de tots els objectes d’ocasió, classificant-los i distribuint-los adequadament.10 Com es pot veure en el capítol corresponent, el sindicat de venedors dels Encants es va mostrar molt receptiu i es va plantejar la possibilitat d’establir-lo en un edifici situat entre el Saló de Sant Joan i el carrer de Roger de Flor. Poc després es va acordar localitzar-lo entre els carrers Pallars, Almogàvers, Roger de Flor i el Saló de Sant Joan i se’n va autoritzar l’execució. Probablement no és del tot casual la coincidència de dates amb la presentació de la instància demanant autorització i espai per crear una Exposició Universal, que s’acabaria celebrant el 1888. Però justament l’avanç de les obres per a l’Exposició de 1888 devia fer-ho difícil i la iniciativa es va estroncar. De tota manera, la idea d’edificar un mercat tancat no es va abandonar, tal\ncom es pot comprovar en les moltes notícies posteriors sobre aquest tema i com resumeix anys després Juan Martorell a la seva Memoria sobre el mercado de los Encantes y Feria de Bellcaire relacionada con la creación de un Hotel de Ventas Municipal, de 1916. El maig de 1888, amb motiu de la imminent celebració de l’Exposició Universal i de la urbanització del passeig de Colom, es va decidir traslladar els Encants a l’entorn del mercat de Sant Antoni, on ja se celebrava la Fira de Bellcaire des de 1881.11 Les raons i els efectes d’aquest trasllat són resumits en un opuscle de defensa dels venedors dels Encants de 1892:\n“[...] el Excmo Ayuntamiento, bajo el supuesto pretexto de que los encantes tal como estaban establecidos en la calle Consulado y plaza San Sebastián denigrarían Barcelona, [...] decretó de una plumada la traslación de aquellos denigrantes Encantes á los alrededores del mercado de San Antonio [...] Los antiguos Encantes pues, con todos sus defectos y con sus 245 vendedores, fueron instalados (a pesar de las protestas de los que se creían perjudicados) á los alrededores de la más importante plaza-mercado que hoy día tiene la condal ciudad… Tantos afanes y tantos desvelos, no han po-\nEls Encants l’any 2013, abans del seu últim trasllat. Jordi Casañas\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 14\ndido menos que dar los más satisfactorios resultados [...] ya que los establecimientos antes perdidos, han adquirido potente vida y los 245 vendedores [...] se han convertido en 700 vendedores fijos y en 200 temporeros [...]”.12 El trasllat, malgrat les resistències inicials, va resultar doncs positiu per als venedors dels Encants i quan grups interessats en van reclamar el retorn a la localització de sempre, els venedors ja preferien l’entorn del mercat de Sant Antoni. De tota manera, les pressions van aconseguir que el 1896 s’aprovés un dictamen perquè el mercat dels Encants es fes a la localització primitiva, la plaça d’Antonio López, els dies que no se celebrava a l’àrea de Sant Antoni.13 Es van inaugurar el 3 de setembre de 1896, amb el consegüent malestar i les enèrgiques protestes de les institucions que representaven els interessos dels comerciants com la Lliga de Defensa Industrial i Comercial.14 L’ofensiva de diversos gremis contra els Encants no va afluixar i la premsa es feia ressò de les nombroses, gairebé constants, demandes de prohibició de les fires dels Encants i de Bellcaire, fins al punt que es va constituir una co-\nEls Encants l’any 2013, abans del seu últim trasllat. Aleix Adrià (THCCA)\nmissió permanent d’Industrials contra els Encants que el desembre de 1898 va renovar els seus càrrecs.15 També, durant dècades, van ser reiterades les normes municipals prohibint la venda d’articles nous, el control dels ambulants i les demandes per part del comerciants al detall d’una actuació més decidida de les autoritats. Aquesta persistència delata la poca efectivitat de les peticions i de les mesures. En qualsevol cas, si seguim el rastre històric de les successives localitzacions, es veuen clares les forces que impulsen els Encants i la Fira de Bellcaire del centre cap a la perifèria. La localització entorn del mercat de Sant Antoni va significar inicialment un desterrament cap a la perifèria, però en va resultar una simbiosi força positiva. El nou mercat de Sant Antoni, inaugurat el 1882, era, com el del Born, molt ambiciós per dimensió i arquitectura però amb una dinàmica comercial més aviat apagada. Encara que la instal·lació de les parades dels Encants degradava la imatge de modernitat que volia irradiar, el cert és que activava significativament la vida comercial. L’èxit, des del punt de vista dels venedors dels Encants, quedava prou palès en la seva oposició al retorn prop de la Llotja, l’any 1892. Inevitablement, aquest èxit significava expansió de les parades, la invasió i desordre de l’espai públic i l’habitual competència per al comerç al detall. Munició, doncs, per als seus detractors. La idea de bastir un edifici tancat “único medio de regular su funcionamiento y de evitar innumerables abusos” es va mantenir durant aquests anys. Es volia projectar com un hotel de vendes i així es denomina en els documents municipals i a les notes de premsa. El referent era, doncs, el prestigiós Hôtel de Ventes de París, que tenia ja rèpliques en diverses ciutats europees. A la mateixa Barcelona, la denominació va ser adoptada per diversos establi-\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 15\nments privats de compravenda “de muebles de todas clases, objetos de arte, pianos, cuadros, arcas, arquillas, estufas, cortinajes, alfombras, etc.” Els més destacats eren als carrers Pelai, dels Arcs i al passeig de Gràcia. Encara que la versió municipal no va progressar, el 1905 es volia situar a l’edifici de l’Abaceria Central de Gràcia, aleshores en competència amb el pròxim mercat municipal de la plaça de la Revolució. El 1913, diverses entitats de dependents del comerç van presentar una instància raonada per reclamar la urgent implantació d’hotels de vendes que servissin al mateix temps per a les transaccions pròpies dels Encants i Fira de Bellcaire, i per als dipòsits judicials i administratius.16 L’Ajuntament es mostrava decidit a situar-lo a l’edifici previst primer com a mercat de la Volateria, al carrer Wellington, on havia estat la Galeria de Màquines de l’Exposició de 1888. Mentre no estigués a punt, el dictamen de la majoria proposava el trasllat dels Encants a la carretera de la Creu Coberta (actual avinguda Mistral). També hi havia una proposta de la minoria de traslladar-los a la barriada del Poblet, prop de la Sagrada Família.17 Cap de les dues propostes no va prosperar. La Memoria de Juan Martorell, de 1916 –que es comenta extensament en aquest llibre– és el document més elaborat i complet sobre aquest projecte. Proposava mantenir la distinció entre la Fira de Bellcaire i els Encants. La Fira de Bellcaire, de drapaires de carretó autoritzats per l’Ajuntament, s’havia de celebrar fora del recinte de la ciutat. El nou Hotel de Vendes havia d’allotjar, reordenar i millorar decididament les activitats dels Encants. Amb aquest objectiu s’organitzava en cinc seccions. La primera, per a la venda al detall d’articles vells, deteriorats o defectuosos. La segona per a la venda de lots dels mateixos articles amb subhastes diàries. La tercera, per a subhastes pe-\nriòdiques de mobles i articles per exhibir a les sales d’exposició. La quarta, per a guarda i custòdia d’articles procedents de suspensions de pagaments, fallides, etc. La cinquena, per a guarda i custòdia de mobles i altres objectes que per judici de desnonament es podrien guardar quinze dies. Era una solució semblant a la que funcionava a París, que apuntava a millorar, reordenar, contenir i controlar el funcionament del conjunt d’activitats per alliberar així l’entorn del mercat de Sant Antoni de la gernació, cada vegada més proliferant, de les parades dels Encants. El projecte no va progressar i els Encants van seguir envaint un barri que esdevenia cada vegada més central. Els anys 1920 i 1930 són d’immigració, de gran creixement demogràfic i també de crisi i conflictivitat social. Un període de proliferació dels venedors ambulants i molt propici a la compravenda d’objectes de consum de segona mà, o en general a bon preu, que es comercialitzaven a través de les parades dels Encants. Atiat pels habituals detractors i per aquest increment de la venda irregular o clandestina, l’Ajuntament va mantenir una política activa contra els ambulants, a fi d’eliminar-los o almenys controlar-los. Per exemple, el setembre de 1934, per tal d’enquadrar i assegurar el control, la qualitat i el pes dels productes, i l’aplicació de taxes adequades als ambulants venedors de comestibles, es van permetre els anomenats mercadillos. Pel que fa als Encants, el 1925 s’insistia en un ofici presentat a l’alcaldia “que sólo tiene razón de ser en un extremo de la ciudad al cual no hubiese llegado todavía la urbanización” i en el problema que plantejava la seva persistència en un lloc tan cèntric i urbanitzat.18 Novament, el que va precipitar els canvis va ser la imminent celebració d’una gran exposició, la Internacional de 1929, que comportava la definitiva urbanització de la plaça d’Espanya\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 16\ni del seu entorn. Els primers afectats van ser els venedors que eren a la carretera de la Creu Coberta (actual avinguda Mistral) i, encara que se’ls van proposar diverses localitzacions transitòries, el 1928 es va optar finalment per un trasllat provisional i força precari a la plaça de les Glòries. Malgrat l’escassa urbanització de la zona, les reaccions en contra no es van fer esperar. L’associació de propietaris del Fort Pienc i els representants de les entitats i gremis de Sant Martí de Provençals van esgrimir els arguments d’ordre estètic, higiènic i de decòrum de sempre. Consideraven que “un rincón de miseria en un lugar céntrico y visible, frecuentado, cruzado por vías de comunicación que conducen al exterior es siempre algo que desmerece el decoro de una ciudad”, i que significava “la postergación de la barriada de San Martín de Provensals, un perjuicio para su prosperidad de urbanización y embellecimiento”.19 Paradoxalment, segons la premsa, aquells mateixos dies una nombrosa comissió de comerciants, industrials i propietaris de la barriada de Sant Antoni defensaven la necessitat que “el popular mercado de los Encantes continúe estacionado tal como está actualmente, ya que es la única manera de que queden en su totalidad respetados los intereses de dicha barriada” i van presentar “a la aprobación del Ayuntamiento unos modelos de puestos de venta y de marquesinas para instalarlas en el alrededor del mercado de San Antonio”.20 Com proposaven, i malgrat l’ordenació de l’entorn de la plaça d’Espanya, la part principal dels Encants es va mantenir a Sant Antoni, i va seguir ocupant l’espai públic desordenadament, com era habitual. Fins al punt que el 1930 hi havia parades en plena calçada del carrer Urgell.21 Amb la intenció declarada d’endreçar els Encants, l’Ajuntament va aprovar, el juny de 1929, un projecte per construir una marquesina al voltant del mercat de Sant\nAntoni i va concedir al constructor que la finançava el dret a rebre els pagaments dels venedors ocupants durant deu anys.22 Una concessió que mesos més tard els afectats atribuïen, en una queixa presentada a l’Ajuntament, a l’època anormal de la Dictadura.23 En aquest mateix període, el 1928, l’Ajuntament també va concedir a una empresa privada, la Sociedad Sindicato Español de Iniciativa SA, l’organització i instal·lació d’un Hotel Municipal de Vendes i en va aprovar el reglament. Aquest fet va provocar nombrosos conflictes posteriors que van significar el definitiu fracàs d’un projecte que s’havia plantejat inicialment amb una considerable ambició. Encara que els resultats no fossin gaire vistosos, són propis d’aquests anys la voluntat i els intents d’ordenació d’aquestes activitats comercials més informals, cosa que es manifesta en l’ordenació de la venda ambulant mitjançant la creació de mercadillos, o el debat entorn al mercat dominical de llibre vell. Aquest mercat, que aleshores se celebrava al Paral·lel, era objecte d’un article a La Veu de Catalunya de 1935 on s’insistia que havia estat afany de tots els Ajuntaments “suprimir de la via pública els anacrònics mercats a base de parades improvisades, impropis avui dia d’una ciutat com la nostra, i l’existència dels quals acostuma a recolzar-se, com en el cas que ens ocupa, en un fals tipisme que tot bon ciutadà ha de rebutjar”. Un tipisme que les pàgines il·lustrades de La Vanguardia no s’estaven de celebrar en aquells mateixos anys.24 Les circumstàncies, els enfrontaments entre partidaris i detractors, les respostes reactives, generalment de caràcter provisori, van generar i van anar consolidant una nova situació destinada a durar dècades. A la plaça de les Glòries, l’Ajuntament es proposava la fusió dels Encants Vells i de la Fira de Bellcaire. La nova reglamen-\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 17\ntació i les noves taxes van generar conflictes i llargues discussions amb els afectats que van durar fins a 1934. Les discussions no es limitaven als Encants. En paral·lel a les discussions pel nou reglament dels Encants Vells i la Fira de Bellcaire a la plaça de les Glòries es va reclamar a l’Ajuntament que renovés el reglament del mercat de Sant Antoni, ja que la venda de segona mà havia estat traslladada a Glòries. Però no va ser fins a 1950 que es va prohibir totalment la venda d’articles vells a Sant Antoni. Malgrat el caràcter eminentment provisional de les condicions inicials i la considerable conflictivitat del període, els nous Encants es van consolidar i van encarar una llarga etapa de gairebé vuitanta-cinc anys que ha coincidit amb la dels canvis més grans del país i de la ciutat. La mirada retrospectiva que se’n fa, l’any 1950, des de La Gaseta Municipal, dóna una idea dels canvis dels Encants a la primera meitat del segle. L’autor d’aquest article considerava que la Fira de Bellcaire pròpiament dita havia desaparegut, ja que no es feia com era usual perquè el diumenge no s’hi treballava. És encara més significatiu el comentari sobre la venda de roba de segona mà, que havia baixat força en aquells cinquanta anys. Ens informa que abans de la Primera Guerra Mundial se n’enviava als Balcans, Turquia, Hongria, Txecoslovàquia i Rússia, països on era escassa la roba confeccionada. Els anys 1950 es venia en part a la ciutat i als pobles propers i en part en altres províncies, entre les quals destacaven les províncies gallegues. Els Encants han estat molt sensibles als canvis en les formes de producció i de consum i, en general, a les variacions de la cultura material. De manera que, durant la segona meitat del segle, la transformació devia ser molt més intensa encara, com ho va ser en l’economia i en la societat de Barcelona. L’emergència d’una\neconomia de consum de masses devia transformar radicalment la missió i les funcions dels Encants, que serien un molt bon observatori d’aquests canvis si disposéssim de documentació suficient per fer-ne un seguiment a fons. De tota manera, les notícies que aporta el llibre resulten ja força indicatives, especialment les del final dels anys seixanta quan ja es manifestaven amb força els canvis de l’etapa desarrollista. Un article a La Vanguardia, de 1967, constatava com les vendes a terminis havien anat reduint el nombre de compradors de recursos limitats i, en canvi, els Encants esdevenien cada vegada més freqüentats per “artistes, decoradors, antiquaris i snobs”. És també significatiu un altre article de 1972 “Bellcaire: la boutique de los hippies”, o el del Noticiero de 1970, que destacava que els productes de la moderna societat industrial ja no estaven fets per durar, i que la seva compravenda restava bona part de l’encant tradicional al mercat. En qualsevol cas, els Encants i els objectes a la venda no han deixat de mantenir un considerable atractiu que els ha fet tema predilecte de fotògrafs. Un espai alhora cèntric i força desconegut, visualment molt ric pel\nPas a nivell a la Gran Via. 1950. Arxiu Badiella\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 18\ntipus d’objectes, quotidians i personals, fora de context i en transició entre dues vides, que s’hi acumulen en una disposició accidental i atzarosa. Un espectacle inesperat, sovint surrealista, on s’insinuen biografies no escrites, ambients desapareguts i utilitzacions potencials. Un entorn en el qual s’estableixen relacions incidentals entre les persones i les coses i on s’inscriu el temps viscut en totes les seves dimensions. Una experiència, doncs, totalment contrària als habituals mercats d’articles homogenis, estandarditzats i substituïbles propis de la cultura de la producció i del consum massiu. Malgrat les transformacions dels Encants al llarg de la història, la seva permanència en un entorn tan canviant no ha deixat mai de reforçar-ne l’extraordinària singularitat i autenticitat. La renovació actual sorgeix d’una llarga, atzarosa i conflictiva trajectòria històrica i de laborioses negociacions. No imita en aquest cas una solució externa, com s’intentava fer en les\nprimeres dècades del segle XX, quan s’adoptava de fet el model de París i el seu Hôtel de Ventes. El projecte dels nous Encants és ambiciós, intenta donar resposta a les demandes funcionals i operatives i es configura al mateix temps com una nova icona de Barcelona, en una localització cèntrica, molt propera a l’actual, i en un punt d’altíssima visibilitat. Les decisions adoptades, independentment de la seva fortuna final, tenen el mèrit de ser endògenes i d’inscriure’s en una política de mercats consistent que, des dels anys vuitanta, ha anat fent un camí propi i ha consolidat una trajectòria completament original en el context internacional. La nova construcció del Bosquet dels Encants sembla tancar un llarg cicle de la història d’aquesta singular institució. Una aposta que sembla donar resposta a les demandes de més d’un segle de controvèrsies, però que no vol perdre el fil de la història centenària que ha estat l’objecte d’aquest llibre, utilíssim, que esperem que estimuli ulteriors recerques.\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 19\n1. J. Stobart, I. Van Damme, “Modernity and the Second-Hand Trade: Themes, Topics and Debates”. A: J. Stobart, I. Van Damme (ed), Modernity and the Second-Hand Trade. European Consumption Cultures and practices, 1700-1900. New York: Palgrave MacMillan, 2010, p. 1-19. 2. M. Batlle, Fires i mercats. Factors de dinamisme econòmic i centres de sociabilitat (segles XI a XV). Barcelona: Rafael Dalmau ed., 2004, p. 116. 3. M. Guàrdia, J.L. Oyón, Fer ciutat a través dels mercats. Europa, segles XIX i XX. Barcelona: MUHBA, 2010, p. 19. 4. L.H. Hooper, “The Hôtel des Ventes, Paris”, The Art Journal (1875-1887), p. 313-314. 5. Ibid. 6. AMCB, Actes Municipals, Índex, núm. 61, 23 de setembre de 1879, f. 411. 7. Mariano Pirretas, Inconveniencias y perjuicios que los Encantes y el Rastro causan al Comercio al detall en particular y á Barcelona en general. (Conferència a la Lliga de Defensa Industrial i Comercial de Barcelona, 30 de gener de 1895). 8. La Vanguardia, 6 de setembre de 1882, p. 4. 9. AMCB, Actes municipals i Comissió d’Obres Públiques, núm. 85, 11 de desembre de 1894, f. 339. La Vanguardia, 4 de maig de 1904, p. 2\n10. La Vanguardia, 25 de març de 1885, p. 2 11. La Vanguardia, 5 de maig de 1888. 12. Defensa de los derechos de los vendedores en los Encantes del alrededor del Mercado de San Antonio, e indicación de los medios que podría emplear el Excelentísimo Ayuntamiento para ingresar en las Arcas comunales unas 25.000 pesetas anuales, destruyendo a la vez añejos e insostenibles privilegios. Barcelona, 1892. 13. AMCB, Actes municipals i Comissió d’Obres Públiques, núm. 89, 30 de juliol de 1896, f. 138 14. La Vanguardia, 4, 5, 19 de setembre i 10 d’octubre de 1896. 15. La Vanguardia, 4 de desembre de 1898. 16. La Vanguardia, 22 de març de 1913, p. 3. 17. La Vanguardia, 30 de març de 1913. 18. La Vanguardia, 14 d’abril de 1925, p. 7. 19. La Vanguardia, 19 d’octubre de 1928, p. 6. 20. La Vanguardia, 23 de març de 1928, p. 6. 21. La Vanguardia, 15 d’agost de 1930, p. 22. 22. La Vanguardia, 8 de juny de 1929, p. 9. 23. La Vanguardia, 13 de març de 1930, p. 10. 24. “Mercados raros en el mundo”, La Vanguardia, 17 de juny de 1936.\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 20\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 21\nls últims temps, i dins dels molts compromisos adquirits pel Taller d’Història del Clot - Camp de l’Arpa, pensem que no podíem quedar-nos de braços plegats davant el nou trasllat dels Encants a un altre racó de la plaça de les Glòries, en el que certament serà, des de 1928, el seu tercer viatge dins del mateix i reduït espai. D’altra banda, si intentem abordar la inevitable comparació del treball actual amb els altres que ens han precedit, caldrà començar advertint el lector de les novetats. I, entre moltes altres, volem destacar l’argumentada denúncia que es fa de la gran quantitat de llegendes, tòpics i malentesos que fins al moment actual s’han estat donant com a bons, sense ser històrics, començant per la cita que sempre s’ha referenciat per datar l’origen dels Encants. La data, el 1392, apareix en una cita que ha resultat ser un pur i interessat invent, afortunadament ja superat amb l’aparició de notícies més antigues i, aquestes, per descomptat documentades. Hi ha altres històries igual d’equívoques, com l’arrelada creença que fa referència a la suposada antiguitat de la Fira de Bellcaire, sobre la qual sovint s’ha escrit –sense cap fonament que ho avali– que és tan antiga com els Encants, afirmació que també ha resultat ser francament inexacta. Dins del capítol de les rectificacions, cal denunciar també la notícia al voltant de l’existència d’un suposat cronista medieval anomenat Pere d’Espona. L’obra d’Espona s’ha fet servir fins avui mateix per justificar la sortida dels Encants fora de les muralles de Barcelona, en el seu camí cap a l’actual plaça Palau al segle XIV, i tot això suposadament a causa d’una epidèmia de pesta que casualment tampoc va tenir lloc l’any que es donava com a referència. Per cert, aquesta obra cabdal tampoc ha aparegut en cap arxiu.\nExactament igual d’equívoques són les notícies que avui encara corren respecte de l’antiga propietat dels terrenys que actualment ocupen els Encants a la plaça de les Glòries. Aquesta qüestió ha quedat per fi aclarida, i com no podia ser d’altra manera, mitjançant l’ús de la pertinent documentació del Registre Notarial de Barcelona. Conegut això, ara es podrà entendre que davant d’aquest cúmul d’inexactituds no ens hagi quedat altre remei que remuntar el cabalós riu de la història. Hem analitzat la documentació existent, única manera de trobar l’origen d’aquests errors, prenent alhora la greu decisió de denunciar-los i fer-los públics, en un intent d’evitar que en el futur es tornin a repetir. Per tot això, i pensant en el lector, hem optat per no escriure una història cronològica, en el sentit més formal, sinó una sèrie de capítols gairebé independents, elaborats per diferents autors, però pensats perquè el lector es pugui introduir en el tema d’una forma gradual i a grans trets, buscant amb això més la il·lustració divulgativa que l’erudició acadèmica. Pel mateix motiu, hem considerat adequat relatar quins van ser els autèntics orígens històrics dels Encants, però denunciant de passada els tòpics o els llibres i autors fabulosos, donant a conèixer tant les fonts antigues com les més modernes, per passar després pels gremis més significatius que van compartir aquell espai indubtablement comercial. També hem abordat els greus problemes que durant una època van formar part inherent d’aquell mercat, com l’ordre públic o la sanitat, sense oblidar l’economia, problemes tots que d’una manera o d’una altra, en el fons, afectaven la marxa comuna de tota la ciutat. Així mateix, dins del context històric de cada moment, hem il·lustrat els diferents espais recorreguts pels Encants en el seu llarg camí fins\nReconstruint més de 750 anys d’història dels Encants a Barcelona\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 22\nIntegrants del Taller d’Història del Clot Camp de l’Arpa.\na la plaça de les Glòries, recorregut que de passada ens permet recordar com era la Barcelona de cada temps, evocant històries, fets, persones o llocs molt oblidats per la memòria popular, i hem recobrat la proposta del director dels Encants al començament del passat segle XX, que ja apuntava el que avui coneixem com a reciclatge. Tot això, sense oblidar posar data a la traumàtica arribada dels Encants al llegendari Camp del Sidral i explicar com eren les empreses veïnes, dels terrenys de les quals els Encants s’acabaran beneficiant. Recordem també els personatges reals i els mítics –gràcies a la ingent obra de Joan Amades–, ja que tots ells, d’una manera o l’altra, s’han guanyat la vida al mercat i li han donat color, donem a conèixer els sinistres fortuïts que van poder acabar de manera fulminant amb els Encants i acabem el viatge amb els tres últims i moderns projectes urbanístics. Com a element positiu i innovador, cal destacar que ara coneixem el moment precís en\nquè es va produir l’aparició o naixement de la Fira de Bellcaire, o l’origen del mercat dels Encants, així com el lloc exacte on s’ubicava la Fira de Bellcaire al final del segle XVIII, i no precisament al lloc on tothom la situava, qüestió que ha resultat ser una altra llegenda urbana. Dins també del capítol de novetats, hem rastrejat gairebé tots els fills perduts que els Encants han tingut al llarg de la seva dilatada història i hem descobert una sèrie de publicacions, fins avui perdudes –o si més no oblidades– que aporten nova llum a aquesta història. D’aquestes, n’hi ha tres que són autèntiques novetats, tant pel contingut com per l’oportunitat, ja que es daten en uns moments crucials per a la marxa d’aquell mercat; una d’elles ens documenta l’activitat d’un efímer i desconegut Casal Municipal de Vendes, però ja en mans privades, del qual ningú fins ara n’havia anunciat l’existència. I no podem deixar de parlar de la documentació apareguda recentment a l’Arxiu General\nEncants 13NOV13 ff_.- 13/11/13 14:40 Página 23\nde la Delegació del Govern a Catalunya corresponent a les associacions i mútues de venedors, que va des de 1902 fins a 1931, un fons fins avui pràcticament inexplorat. També hem tingut en compte la influència dels Encants tant en el teatre popular com en la pintura o el gravat, una faceta de fet inèdita, ja que fins avui ningú s’havia dedicat a explorar-la. D’altra banda, a l’hora d’il·lustrar aquest treball d’una manera convenient, i amb voluntat innovadora, hem intentat fugir de les conegudes i gastades imatges de sempre i donar-ne a conèixer diferents, noves i inèdites, que en algun cas concret confirmen la justesa dels vells textos. També aportem gravats o fotos que fins ara no havien estat reproduïts en les obres que ens han precedit, en un intent actual d’il·lustrar uns moments perduts, encara conservats en uns apunts fugaços al tremp o en aquarel·la o en una antiga foto, fet que no exclou l’ús d’imatges més actuals, ja que en un\nfutur no gaire llunyà aquestes últimes també seran història. Una altra qüestió que volem destacar és el rescat de molts documents municipals que fins ara no havien estat esmentats ni donats a conèixer. Molts d’aquests documents il·lustren els successius problemes que van tenir els Encants al final del segle XIX o al principi del XX, al nostre entendre una de les èpoques més turbulentes de la seva història. Els problemes que van tenir els Encants en aquesta època es van solucionar en gran part amb el trasllat a l’encara per néixer plaça de les Glòries, el 1928, emplaçament que finalment ha resultat ser el principi i la fi d’aquest nou viatge. Després de 85 anys del seu últim assentament, i amb un entorn urbanístic molt similar, encara molt canviant i sense acabar de resoldre, conclou per ara el mite de l’etern retorn. I només ens queda desitjar-los que gaudeixin de la lectura.


Badanotis :: El Club Tennis Taula Badalona engega una campanya de micromecenatge\nEl Club Tennis Taula Badalona engega una campanya de micromecenatge\nCTT Badalona - 28/01/2014 05:58\nEl Club Tennis Taula Badalona està experimentant en els últims anys un gran creixement, tant a nivell esportiu com a nivell social. Aquest només és el primer pas per a consolidar‐nos com a club capdavanter del nostre país, però cal seguir endavant. En el nostre afany per seguir creixent i poder oferir a tots els ciutadans de Badalona i rodalies un espai on practicar aquest esport, necessitem suport econòmic d’empreses privades que vulguin contribuir en la nostra causa.\nTenim la sort de pertànyer a un esport minoritari i, per tant, econòmicament senzill de mantenir. Així doncs, per petites que siguin, totes les aportacions seran benvingudes i molt útils. De cara a la temporada vinent, que de ben segur serà tot un èxit, el club haurà d’incrementar el pressupost, ja que el primer equip, si tot va bé, aconseguirà l’ascens de categoria a Primera Divisió Estatal, el qual comportarà més despeses de drets d'inscripció, d'arbitratges i, sobretot, en desplaçaments.\nAddicionalment, des del club volem subvencionar, en la mesura del possible, els desplaçaments dels jugadors de base que es classifiquin per a participar en els Campionats d’Espanya i altres tornejos estatals o internacionals per evitar la malauradament tradicional diàspora de jugadors badalonins per tot el territori català i poder donar‐los l’oportunitat de créixer en el club que porten al cor.\nAtenent a les circumstàncies descrites, el CTT Badalona proposa una campanya de micromecenatge dirigida a tothom, ja siguin particulars, comerços locals o petites empreses que vulguin aportar el seu gra de sorra, sense prescindir d'una promoció de la seva imatge. El club ofereix a tots els interessats una quota de 25€ mensuals. A canvi, els comerços o empreses disposaran d'un cartell a la sala de joc, d'un banner a la pàgina web i, només els 10 primers, posaran el seu nom a un equip de base del CTT Badalona durant una temporada.


Activitats AMPA 2016-2017Tornen els tallers de manualitats en familia\nPosted on octubre 11, 2016 by AMPA FEDAC Santa Coloma\nEls tallers de manualitats en família sòn una activitat organitzada per l’AMPA FEDAC Santa Coloma amb l’objectiu de realitzar una activitat familiar, crear un espai de treball on pares i fills puguin compartir temps i treball en equip mitjançant la realització de manualitats.\nNo som professionals, som amateurs, aprenem pel nostre compte tècniques senzilles que després tractem d’aplicar-ho i mostrar-ho en els tallers que organitzem.\nSón uns tallers gratuïts, col·laboratius on els que saben més aporten els seus coneixements i experiències.\nAquesta és l’essència dels nostres tallers en família.\nSi vols col·laborar com a tallerista amateur, o simplement aportar idees ets benvingut o benvinguda només has de posar-te en contacte amb nosaltres en ampafedacsatacoloma@gmail.com i fer la teva proposta.\nEl proper taller serà el dia 20 d’octubre i consistirà a fer un cistell de halloween per recollir caramels en goma eva.\nCampanya de recollida d’aliments bàsics. FEDAC Santa Coloma


El conseller d’Educació es compromet a augmentar de forma immediata l’oferta d’estudis postobligatoris a Santa Coloma: Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet\nEl conseller d’Educació es compromet a augmentar de forma immediata l’oferta d’estudis postobligatoris a Santa Coloma\nL’alcaldessa de Santa Coloma, Núria Parlon, ha aconseguit aquest matí el compromís del conseller d’Educació, Josep González-Cambray, d’augmentar de forma immediata l’oferta d’estudis postobligatoris a la ciutat, sobretot pel que fa als Cicles Formatius de grau mitjà i als Programes de Formació Inicial (PFI). Així mateix, el conseller s’ha compromès a concretar en quines branques es produirà aquest augment de places en els pròxims dies.\nEn funció de les dades oficials presentades la darrera setmana pel Departament d’Educació, Santa Coloma ha rebut una demanda un 50% superior a les places existents en els Cicles Formatius de grau mitjà i els Programes de Formació Inicial (PFI). Per aquest motiu, Parlon considera “fonamental” la implantació de més places a la ciutat, especialment en la formació inicial de grau mitjà, en la que actualment hi ha 537 places, i s’han rebut 997 sol·licituds. L’ampliació de places en els Programes de Formació Inicial també resulta de gran importància, ja que s’han rebut 172 sol·licituds, però només hi ha 59 places previstes.\nPalon, que ha valorat positivament la trobada, ha volgut remarcar que "malgrat el compromís d'increment de places per a l'educació post-obligatòria per part del Departament, caldrà seguir atentament la concreció de l'augment a Santa Coloma". I ha assegurat que "aquest consistori treballarà per escolaritzar a aquells alumnes que es quedin sense oferta per tal de no deixar ningú enrere".\nBatxillerat a l’Institut 9\nD’altra banda, l’alcaldessa també ha reivindicat la implementació per al curs 2022-23 del Batxillerat a l’institut de nova creació INS Santa Coloma de Gramenet (El 9). El conseller s’ha compromès a estudiar la documentació que se li ha presentat per analitzar si és viable.\nActualment l’Institut 9 és un centre que té fins a 4t d’ESO, però des de l’Ajuntament se sol·licita que pugui continuar la seva oferta postobligatòria amb els estudis de Batxillerat. “Acaba de ser un centre catalogat de ‘Màxima Complexitat’ – ha explicat l'alcaldessa – i considerem que donar continuïtat a l’alumnat que vulgui fer estudis postobligatoris és important per reforçar la idea que l’alumnat segueixi estudiant un cop finalitzada l’ESO”.\nEl centre ha fet diversos estudis de projecció de la demanda i podria començar el pròxim curs (2022-23) amb un grup de Batxillerat.\nObres claus en centres educatius\nRespecte a les obres de nova construcció de centres educatius pendents a la ciutat, que afecten l'Escola Santa Coloma i l'Institut 9, el conseller s'ha compromès a millorar la posició en l'ordre de prioritat que tenen en el llistat d'obres pendents del Departament.\nPel que fa a les obres de reforma pendents, González-Cambray s'ha compromès a aportar el 50% de la inversió per l'ampliació i reforma de l'edifici del gimnàs de l'IE Lluís Millet, per tal de donar cabuda al creixement que requerirà en els pròxims cursos amb l'ESO, a estudiar i revisar la documentació que afecta la reforma integral de les Escoles Joan Salvat Papasseit i Rosselló Pòrcel, i també a estudiar la documentació de les obres de l'Escola Serra de Marina, per analitzar com es pot ajudar a desplegar la segona fase.


El fonamentalisme religiós com a font d’identitat – El mite de la caverna\n28 mayo, 2015 de carlos1038uoc\nEl fonamentalisme religiós com a font d’identitat\nEncara que la doctrina filosòfica d’una religió tingui els seus fonaments en principis lloables de justícia i igualtat, des del mateix moment en que hom vol imposar als demés els seus ideals, es tergiversa el veritable missatge que té implícit. No és difícil mostrar, amb abundants exemples, que una de les propensions humanes més universals és violar la llibertat de pensament o d’acció dels demés, per imposar sobre la resta el que hom considera correcte. Aquest és el fonament de totes les persecucions religioses, creure que Déu no sols abomina l’acte del no creient, sinó que ens consideraria culpables a nosaltres mateixos si no féssim res per impedir-ho.\nPodríem posar nombrosos exemples que tenen com a rerefons la intolerància religiosa: pensem en els cristians que ataquen les clíniques abortives, en els jueus que van recolzar l’assassinat del seu primer ministre Yitshac Rabbín perquè volien trencar les negociacions de pau amb Palestina o en els musulmans que van festejar la caiguda de les torres bessones de Nova York. És a dir, el fonamentalisme religiós no entén de fronteres i és present a totes les societats.\nSegons el sociòleg Manuel Castells, això succeeix perquè el veritable rerefons del fonamentalisme no és la necessitat de creure en Déu, sinó la necessitat de construir un sentiment d’identitat en la societat xarxa. És a dir, tota persona, sigui quina sigui la seva religió o ideologia, es pot convertir en un fonamentalista si considera que s’està coartant la seva llibertat o veu perillar la seva forma de viure.\nPer això, no hauríem de caure en l’error d’estereotipar als fonamentalistes. A tots no se’ls pot etiquetar de sociòpates ni d’individus amb trastorns de la personalitat. Ans al contrari, solen ser ciutadans amb un comportament del tot normal segons els paràmetres establerts per la seva societat. Quan una persona se sent ofesa o desesperada pot actuar de forma imprevisible o irracional segons el judici d’un tercer. El que per a uns és un acte terrorista per a uns altres pot ser un acte heroic. Aquesta consideració dependrà de la societat que ho jutgi.\nAixí doncs, el veritable problema no està en la religió, sinó en les carències educatives d’una majoria i en els interessos econòmics d’una minoria. El terrorisme no se solucionarà mai utilitzant la força ni la coacció política. Sota el meu parer, l’única eina capaç d’eradicar l’odi que impregna als radicals és l’educació. En paraules de Simón Bolívar:\n“Un pueblo ignorante es un instrumento ciego de su propia destrucción; […] la inexperiencia de hombres ajenos de todo conocimiento político, económico o civil; adoptan como realidades las que son puras ilusiones; toman la licencia por la libertad, la traición por el patriotismo, la venganza por la justicia”.\nAquesta solució no és, ni fàcil ni ràpida, ja que es necessita més d’una generació per començar a veure els resultats. Però tal i com es presenta el futur, i tenint en compte la ineficàcia de les bones intencions i del diàleg (això només serveix quan dues parts enfrontades volen arribar a un acord, però mai quan s’odien a mort) només queda l’educació com a garantia de futur.\n← El blog com a eina hipertextual d’informació\nEls nacionalismes com a font d’identitat →


Josep Gironès Descarrega: LA SETMANA SANTA\nEn els darrers anys, la Setmana Santa ha esdevingut un temps propi de vacances i de desplaçaments, de vistoses processons i de discretes vetlles, de mostres de profunda religiositat d’una part de la societat que tenen el seu contrapunt en altres persones gens interessades pel tema, en una barreja que forma part de la identitat que hem forjat al llarg dels darrers dos mil anys.\nEl dimecres de Cendra és la data d’inici de la Quaresma cristiana, el període de quaranta dies d'abans de Pasqua de Resurrecció que esdevé un temps de preparació per a la Setmana Santa. Tal com disposà l’Església catòlica a partir del Concili de Nicea de l’any 325, el dia de Pasqua Florida ha de coincidir amb el primer diumenge després del pleniluni que tingui lloc a partir del dia 20 de març, i és aquest fet el que marca la mobilitat d’aquest temps litúrgic en el calendari, que es mou entre el 22 de març i el 25 d’abril.\nLes celebracions de la Setmana Santa cristiana comencen el Diumenge de Rams, en el qual es commemora l’entrada de Jesús a Jerusalem. Aquest dia hi ha la benedicció dels rams de llorer i d’olivera, i també de palmons, que més tard es col·locaran als balcons de les cases per tal de protegir-les de mals averanys. Aquest diumenge és de bon record per a la canalla, en els pobles en els quals es conserva el costum de beneir els rams carregats de llaminadures.\nDurant els primers dies de la Setmana Santa -dilluns o dimarts- encara es celebra en algun poble el salpàs, també conegut com el salious o la solispassa. El capellà del lloc -acompanyat per escolans i per la mainada local- passa casa per casa i les beneeix amb un grapat de sal mullada, que encasta a les portes per tal de protegir les llars de tota mena de mals esperits. De pas, recull els obsequis que li fan: els tradicionals ous i els diners que demana la quitxalla en el cant del dia. El detall d’assenyalar les cases recorda el manament de Déu a Moisès, quan li ordenà que marqués les cases dels jueus per protegir-los de les accions que havia d’emprendre contra Egipte.\nDijous i Divendres sant són dies de recolliment, oficis, vetllatori del Santíssim, processons i oracions; també de silenci, ja que fins i tot les campanes emmudeixen per deixar pas a matraques i carraus. Dijous Sant commemora el darrer sopar de Jesús amb els seus deixebles, abans de ser traït, condemnat i crucificat, en tant que Divendres Sant recorda la mort de Jesús a la creu.\nDissabte continua la vetlla del Santíssim, fins que en acabar el dia es commemora la nit Santa de la Resurrecció del Senyor.\nLa Setmana Santa té el seu esclat festiu el diumenge de Resurrecció, amb actes que confereixen a aquesta festa el màxim rang en la litúrgia cristiana.\nLa Pasqua Florida té uns orígens pagans força primitius, quan hom celebrava l’inici d’un nou cicle natural en coincidència amb l’arribada de la primavera. Igualment, els hebreus commemoraven pel aquest dia la seva redempció, i era per això que el seu calendari s’iniciava aquesta diada. Efectivament, els jueus commemoraven el seu alliberament d’Egipte i ho celebraven el quinzè dia del mes de Nissan, amb la primera lluna plena de primavera. De fet, havien escollit aquesta data per motius pràctics, ja que, en tractar-se de pobles pastors, aprofitaven la lluna plena per desplaçar-se millor fins Jerusalem.\nA la conca mediterrània també es festejava per aquestes dates l’inici del nou període agrari, i els grecs i els romans feien ofrenes a les seves deïtats.\nLa tradició de la diada a casa nostra s’origina quan els cristians més antics fan de la Pasqua la “festa de les festes”, per celebrar la resurrecció del fill de Déu, el redemptor dels mortals.\nLa festa de la Pasqua Florida està associada amb la mona, quan els padrins regalen als fillols un pastís que es consumirà preferentment dilluns de Pasqua. La mona, gran protagonista de la festa, també ha evolucionat al llarg del temps, tot i que en la seva composició manté els dos ingredients fonamentals de sempre: la pasta de farina i els ous, per bé que en els darrers anys ha incorporat altres elements més saborosos i vistosos. Les primeres mones de què es té constància es feien a Israel amb farina sense llevat, i les guarnien amb ous i fruites. El cristianisme inicial associava els ous amb el sepulcre de Jesucrist, tancat exteriorment però farcit de vida a l’interior.\nEls grecs i els romans van continuar la tradició de la mona, i els musulmans van fer substancioses aportacions culinàries a la seva elaboració, gràcies a la seva experiència en rebosteria.\nDilluns de Pasqua és el dia senyalat per menjar-se la mona, quan els amics i els familiars es reuneixen per passar un bon dia plegats. S’ha de viure!\nEnviat per Josep Gironès Descarrega a 8:55


Taller: La diversitat en el món dels bolets - Ajuntament de Mataró\nTaller: La diversitat en el món dels bolets\nEls alumnes treballaran la diversitat micològica estudiant bolets molt diferents per la seva forma,...\nEls alumnes treballaran la diversitat micològica estudiant bolets molt diferents per la seva forma, el seu color, la seva estratègia alhora de disseminar les seves espores,... A partir d'una fitxa podran integrar tots aquests conceptes. També s'aprofundeix en la funció dels bolets dins el medi natural, i sobre les normes bàsiques de recol·lecció.\n-Conèixer les parts d'un bolet. -Estudiar la gran diversitat de bolets a partir de les seves formes, textures, colors i olors. -Ensenyar actituds de respecte al medi natural.\n-Taller ofertat a 3er, 4rt, 5è i 6è de d'educació primària. -Aquest taller es pot complementar amb la visita guiada a l'exposició de bolets del Maresme. -Organitza: Can Boet. Centre de Patrimoni Arqueològic i Natural de la Direcció de Cultura de l'Ajuntament de Mataró.


Joaquim Salvi ha estat elegit nou rector de la Universitat de Girona\nLes eleccions han tingut una participació més elevada que les del 2013\nRedacció 30/11/2017 - 22.50 Actualitzat 30/11/2017 - 23.06\nJoaquim Salvi fent les primeres declaracions com a rector electe\nEl catedràtic d'Arquitectura i Tecnologia de Computadors Joaquim Salvi ha guanyat les eleccions a rector de la Universitat de Girona, segons els resultats fets públics aquest dijous. S'ha imposat a l'actual rector, Sergi Bonet. En total, Salvi ha obtingut 2.547 vots -el 57,19%), i Bonet, 1.907.\nAquestes eleccions han tingut una participació força més elevada que les del 2013: un 35'52% contra 25,56 % fa quatre anys. El sector amb més percentatge de votants ha estat el de professors doctors amb vinculació permanent, amb un 94,81% de tots els que tenien dret a vot. L'han seguit el personal d'administració i serveis, amb un 89'46%, del personal d'administració i serveis, el personal docent i investigador no permanent, amb el 51'75%, i, finalment, sector dels estudiants, amb un 29'09%.\nJoaquim Salvi serà el cinquè rector de la UdG. Josep M. Nadal ho va ser del 1992 al 2002. El va seguir Joan Batlle, que va coupar el càrrec del 2002 al 2005. Anna M. Geli ho va ser del 2005 al 2013 i Sergi Bonet ho ha estat del 2013 fins ara.


PSC i Comuns insten a Esquerra a aprovar la reforma de la llei de política lingüística sense Junts - Ràdio Estel\nInici » Actualitat » PSC i Comuns insten a Esquerra a aprovar la reforma de la llei de política lingüística sense Junts\nPSC i Comuns insten a Esquerra a aprovar la reforma de la llei de política lingüística sense Junts\nDemanen que el text es porti al ple del Parlament per votar-lo.\nL'endemà que Junts anunciés que es despenja definitivament de l'acord per reformar la llei de política lingüística per donar resposta a la sentència judicial que obliga a un 25% de classes en castellà, el PSC i els Comuns posen pressió a Esquerra i demanen que el text es porti al ple del Parlament per votar-lo.\nEn una entrevista a Ràdio Estel, la diputada del PSC, Esther Niubó, i el diputat d'En Comú Podem Joan Carles Gallego, insisteixen que hi ha la majoria suficient per tirar endavant l'acord i que, fins i tot, estan oberts a possibles modificacions del text per sumar-hi més grups. "Si no es toca una coma el votarem, però també estem disposats a millorar el text", ha dit Niubó.\n🗨Esther Niubó (@eniubo), diputada dels @socialistes_cat al @parlamentcat, sobre el despenjament de @JuntsXCat a la reforma de la llei de política lingüística: "És molt poc seriós que un partit posi els seus interessos per sobre del sistema educatiu del país." pic.twitter.com/BEQnIULmyL\n— El Matí a Ràdio Estel (@elmatiEstel) May 13, 2022\nPer Gallego, si no es porta el text a votació "s'estarà perdent una oportunitat per blindar l'escola catalana i en català".\n"Si no es toca una coma el votarem, però també estem disposats a millorar el text", ha dit Esther Niubó\nQue Junts hagi abandonat l'acord "era previsible" segons la diputada socialista, que lamenta la "poca seriositat" de Junts, que "posa els interessos de partit per sobre dels del país". En aquest sentit, el diputat dels Comuns, creu que els 'juntaires' "estan fent un despropòsit, que fa mal al país i al professorat".\n🗨Joan Carles Gallego (@joancgallego), diputat d'@EnComu_Podem al @parlamentcat: "El perill que tenim és que si no fem res, la situació es pot degradar i posem en risc l'escola catalana". pic.twitter.com/oNqDujTH13\n"Junts està fent mal al país i al professorat"\nL'acord entre Esquerra, Junts, PSC i els comuns es va oficialitzar el passat 24 de març i l'endemà, Junts va anunciar que se'n despenjava. En tot aquest temps tant PSC com En Comú Podem expliquen que no s'ha fet cap reunió per mirar d'acostar posicions amb Junts. "En cap moment han concretat quin problema tenen amb l'acord" ha afirmat Joan Carles Gallego. Amb qui sí que s'ha trobat el PSC és amb entitats que, segons assegura la diputada Esther Niubó, "han plantejat dubtes", i per això, des del PSC estan "disposats a millorar el text".\nEntrevistes a Esther Niubó, diputada del PSC, i a Joan Carles Gallego, diputad d'En Comú Podem\nEls metges indiquen que s'ha d'estudiar com recuperar l'atractiu de l'especialitat de medicina familiar i comunitària perquè no quedin places dels MIR desertes\nEn una entrevista a Ràdio Estel, Antoni Trilla, metge i degà de la facultat de medicina de la Universitat de Barcelona, ha afirmat que és "essencial abordar la qüestió des de tots els àmbits a la vegada".\nL'Observatori Metropolità de l'Habitatge de Barcelona apunta que "hi ha una tendència a l'alça dels preus, però que no és inflacionista"\nEl director, Jordi Bosch, ha analitzat les dades de l'últim informe, que revelen que els preus de l'oferta a Barcelona han augmentat un 5%, però són encara lluny dels nivells del primer trimestre del 2020\nEl sector de la banca ètica assegura que la societat desconeix que la intenció final de les entitats financeres ètiques és produir un benefici col·lectiu\nEl director de la Fundació Finances Ètiques, Jordi Ibáñez, assegura a Ràdio Estel que la banca ètica és una bona aliada per a les administracions públiques i els hi exigeix que en facin ús


POCS GRAUS I MENYS POSTGRAUS - Fòrum de debat - Fundació Gadeso\nFa poc, des d’aquestes pàgines, assenyalava que Balears és la comunitat autònoma que dedica menys recursos a l’ensenyament superior. No repetiré les diverses evidències que aportava per sustentar l’asseveració. Però sí que assenyalaré una nova dada que corrobora el maltractament que, des de temps enrere, s’infligeix a la universitat. La dada és la següent: mentre que en els darrers deu anys (entre el 2008 i el 2018) el pressupost de Balears dedicat a l’educació s’ha incrementat en un 16,66% , el de la UIB ho ha fet en gairebé cinc punts menys (11,89%). Balears, recordem-ho, és la comunitat que dedica una menor proporció del seu pressupost educatiu a l’ensenyament superior.\n¿Com és possible que, amb aquest tractament econòmic, el sistema universitari Balear no només no hagi explotat sinó que fins i tot en determinats àmbits estigui ben posicionat? D’entre els diversos factors que ho expliquen n’hi ha un que, segons el meu parer, és fonamental: no ha fet figa perquè és un sistema de dimensions gairebé raquítiques. La seva flacor es manifesta, entre altres coses, amb una oferta d’estudis molt escassa, de les més pobres, en termes quantitatius, de tot Espanya. Vegem algunes de les evidències que ho corroboren.\nBalears és una de les dues comunitats que ofereixen menys estudis de grau (el que abans eren les llicenciatures i diplomatures). Segons les dades publicades pel Ministeri al 2016 (les darreres oficials i públiques) Balears tenia 36 estudis de grau verificats, la qual cosa ens situava com la comunitat autònoma d’Espanya on es podien cursar menys estudis d’aquest nivell. Segons dades no oficials recopilades enguany de les webs universitàries, la Universitat de La Rioja només n’ofereix 19. Els estudiants de Logroño i de tota La Rioja, però, tenen a escassos kilòmetres la Universitat del País Basc, amb una oferta de gairebé 70 estudis de grau; o la de Saragossa, amb més de 50.\nEl nombre d’estudis de postgrau també ens situa a les darreres posicions. En el 2016, Balears havia verificat 48 programes de màster i només Castilla La Mancha (amb 44) en tenia menys. Dades d’enguany, basades en l’anàlisi de l’oferta real, mostren que a Castella La Manxa ja se n’ofereixen més que a Balears (38 a 33) però –conhort per als que no els hi agrada ser els darrers de la cua– la Universidad de La Rioja només n’ofereix 12. Per calibrar millor el significat del nombre de màsters que ofereix la UIB (33) és convenient saber que, per exemple, a la Universidad de Jaén se’n poden cursar 47, i a la de Granada, que està a poc més d’una hora en cotxe, 103.\nHi ha un indicador important que mostra no només la magror de l’oferta formativa universitària de Balears sinó també una tendència especialment perillosa. Ens referim a la ràtio entre màsters i graus. S’ha calculat que per al conjunt de les universitats públiques espanyoles aquesta quocient és d’1,41, mentre que a Balears just arriba al 0,92. Això indica, entre altres coses, que es va configurant una universitat que prima els estudis (pocs) de primer cicle sobre els de postgrau (encara més pocs). Seguir aquesta senda, apostar, de forma conscient o inconscient, per una universitat de primer cicle, afectarà, prest o tard, a la competitivitat en recerca de la UIB. Un àmbit, el de recerca, en què la UIB, per circumstàncies a les quals ara no em referiré, està ben posicionada.\nTenim un sistema universitari amb una de les ofertes més esquifides d’Espanya. Però també és cert que Balears és la comunitat amb taxa d’escolarització en educació universitària més baixa de tot l’estat. A Balears és del 14,9% –per davall, fins i tot, de Ceuta i Melilla– mentre que la mitjana espanyola és del 37,4%. I així arribam a l’eterna qüestió de si és primer l’ou o la gallina; de si tenim poca demanda d’estudis universitaris perquè l’oferta és raquítica o, al revés, si és l’oferta la que condiciona la demanda. És molt probable que mentre ens entretinguem a resoldre aquet dilema es continuïn dedicant els recursos a objectius polítics més rendibles. I així, mentre discutim, continuarem amb pocs estudis i pocs estudiants universitaris. Me tem que, al cap i a la fi, són molts els que pensen que a Balears els estudis universitaris són ben poc necessaris.


Curs de foc a la colla dels Diables de Moja per a formar els 7 diables petits que s’incorporen — Ajuntament d'Olèrdola\n18:01 del 18 de juny de 2021\nCurs de foc a la colla dels Diables de Moja per a formar els 7 diables petits que s’incorporen\nCurs de foc a la colla dels Diables de Moja per a formar els 7 diables petits que s’incorporen L’activitat formativa es realitzava diumenge al Centre Cívic La Xarxa, amb l’objectiu de treballar per la Festa Major http://www.olerdola.cat/news/curs-de-foc-a-la-colla-dels-diables-de-moja-per-a-formar-els-7-diables-petits-que-s2019incorporen http://www.olerdola.cat/news/curs-de-foc-a-la-colla-dels-diables-de-moja-per-a-formar-els-7-diables-petits-que-s2019incorporen/@@download/image/Diables-web_400x400.jpg\nL’activitat formativa es realitzava diumenge al Centre Cívic La Xarxa, amb l’objectiu de treballar per la Festa Major\nEl diumenge tenia lloc al Centre Cívic La Xarxa una jornada de formació pels nous integrants de la colla dels Diables petits de Moja. Josep Rodríguez va conduir la sessió, tractant diferents aspectes de seguretat i de funcionament de la colla tenint com a referència la llei europea sobre la cultura del foc. La formació es realitzava per tal de fer possible que els nous Diables coneguin totes les mesures necessàries per actuar amb seguretat dins una cercavila o correfoc.\nDesprés de la convocatòria pública feta, seran 7 els Diables petits que entren a formar part de la colla aquest 2017. El moment més esperat i pel qual treballaran de valent serà la Festa Major. Dos dels nous Diables petits, el Ton i el Genís, comentaven que es feien Diables perquè els hi agradava tocar el timbal i petar coets. També demostraven que havien assimilat conceptes essencials de la formació rebuda aquest diumenge, com el de tenir clar que no es pot baixar la forca ni tirar enrere quan la forca està encesa.(àudio)\nFerran Díaz, actual Cap de colla, feia una valoració molt positiva de la jornada i animava a veure’n els resultats durant la capta de la Festa Major. Díaz no deixava de destacar que els Diables petits “són el futur de la colla”(àudio)\nEls Diables nous ara passaran dos anys tocant el timbal. El cap de colla posa l’accent en què el propòsit principal és el de fer grup i poble. (àudio)\nEls Diables de Moja tenen una sortida aquest dissabte a Terrassa. El 30 de juny tenen un nou compromís a Rubí, en aquest cas acompanyats també pel Drac. Els Diables petits participaran en la Festa Major de la Ràpita.\nEscolta les entrevistes realitzades per Josep Sesma, emeses per Canal 20-Ràdio Olèrdola, clicant aquí