ihs | l'homilia del Marc: de juny 2007\nCATACREC (Lc 9,51-62)\nJesús va ser un pèssim publicista. Va començar bé: cops d'efecte, miracles, bany de multituds, una posada en escena impecable. Però en el moment del màxim benefici potencial va començar a cometre errades imperdonables, si atenem a les lleis més elementals del màrqueting.\nTres intents, tres pifiades\nPrimera pifiada: el primer que necessita un producte per a fer-se un lloc en el mercat és un bon eslògan. Una frase breu, frapant, directa al fetge. Una declaració d'intencions que connecti amb les aspiracions dels seus compradors potencials: "Sigues tu mateix", "Per a gent com tu", "Perquè tu ens interesses"... Ara mireu quin és l'eslògan que escull Jesús: "les guineus tenen caus, i els ocells, nius, però el Fill de l'home no té on reposar el cap". Quanta raó tenia santa Teresa: "Senyor, no m’estranya que tinguis tan pocs amics, tal com els tractes..."\nSegona pifiada: per si el missatge no havia quedat prou clar, Jesús engega un altre lema d'aquests que fan història: "deixa que els morts enterrin els seus morts; tu vés i anuncia el Regne de Déu." ¿Us imagineu la cara que se li devia posar al pobre home que, amb tota la bona fe, li va demanar d'anar primer a enterrar el seu pare? ¿Quin Regne de Déu es pot anar a anunciar amb aquestes premisses? Abans dubtàvem, però ara estem segurs: Jesús no vol que el segueixin.\nTercera pifiada: encara no havíem recuperat l'esma després de la darrera estocada que Jesús entra directament a matar: "ningú que mira enrere quan ja té la mà a l'arada no és bo per al Regne de Déu." “Pues vale!” I ho dic en castellà, perquè no ho ser dir en arameu. Ja em direu quines piruetes exegètiques s'han de fer per tal de donar sentit a un text com aquest, a no ser que es reconegui l'evidència: el que vol Jesús és espantar la gent.\nJa entenc que si deixo les coses així no tornareu a llegir l'homilia, i amb tota la raó. M’agraden els textos “difícils” de l’evangeli, perquè t’obliguen a sortir de tu mateix. Són aquests fragments que alguns voldrien retallar per tal de convertir l’evangeli en un llibre compatible amb l’educació per a la ciutadania. No tinc res contra aquest tipus d’educació, però cal dir en veu ben alta que l’evangeli no és un manual de bona conducta i de màximes edificants, sinó una Bona Nova de salvació.\nL'evangeli sempre té sentit, potser no és el sentit que jo li voldria trobar, però és un sentit amb el qual jo estic convidat a entrar en sintonia, des de la conversió del cor i les actituds. Espero que la següent reflexió us ajudi a sintonitzar amb el text d'avui.\nEl "catacrec" de la fe\nAmb aquests tres eslògans, en aparença tan desafortunats, Jesús sembla que ens vol fer entrar en conflicte amb tot allò que ens dóna estabilitat i seguretat: la llar (el cau, el niu), les arrels (enterrar el pare) i la família (dir adéu als de casa). ¿Però, per què? Jesús vol que ens adonem de tot el que està en joc si volem ser deixebles seus, per això ens porta als límits de la nostra existència i ens convida a prendre la temperatura real del nostre seguiment. La fe no està en renyida amb la necessitat d’un niu, però ¿què passa quan el seguiment de Jesús ens deixa a la intempèrie? El seguiment no va contra les arrels, però ¿què passa si el seguiment de Jesús trenca les cadenes que sovint ens lliguen al passat? L’evangeli no és contrari a la família, però ¿què passa quan "els de casa" comencen a fer xantatge emocional a propòsit del nostre compromís cristià?\nTot això potser no us ha arribat mai, tant de bo, però ¿què passa si un dia us hi trobeu? Jesús sembla que vol aconseguir que es trenqui alguna cosa, que la nostra fe, potser massa ingènua i circumstancial, faci un "catacrec". Ens podríem preguntar si la nostra fe ha fet un “catacrec”. ¿Quin fet, quina paraula, quina persona, quina experiència... han marcat un abans i un després en la nostra fe? Allò que ens ha fet dir: “Ara ja no creiem pel que tu dius; nosaltres mateixos l'hem sentit i sabem que aquest és realment el salvador del món”, altrament dit, “contigo pan y cebolla.”\nSense aquest “catacrec” la nostra fe és com una flor que encara no s’ha obert, com un ou que encara no s’ha trencat per deixar sortir el pollet. Podem seguir Jesús a distància, podem identificar-nos els diumenges amb el seu missatge, podem engrescar-nos una estona amb el seu projecte... però la pujada a Jerusalem és costeruda i està plena de sots. ¿Què passarà quan aquell grup tan ferm es dissolgui? ¿Què farem quan aquell catequista tan genial marxi a l’Àfrica? ¿Què quedarà de la nostra pregària estil Taizé quan la feina o els fills refredin les escalfors de l’encens? Sense “catacrec” no quedarà més que la marca que deixa en la pols un objecte quan ja no hi és.\nPublicat per Marc Vilarassau a 9:04 p. m. 1 comentari:\nPublicat per Marc Vilarassau a 11:35 a. m. 1 comentari:\nSÓC SANT (Lc 9,36-50)\nL’Oriol m’ha dit que sóc un sant: “no és per dir, de debò, Marc, ets un sant”. No he sabut què respondre, hem rigut i endavant. En un cas així, ¿què has de dir? “No, no diguis tonteries, no hi ha per tant...”, és tan evident que no hi ha per tant que sembla absurd fins i tot contradir-ho. Podria fàcilment omplir una sala de gent disposada a avalar que, en efecte, de santes no en tinc ni les intencions.\nDéu pot treure sants de les pedres\nPerò no és això el que importa en aquest cas, l’important és que l’Oriol, pels motius que sigui, ha vist en mi un “sant”. I el més interessant és que l’Oriol no deia cap mentida. L’Oriol, sense ser-ne massa conscient, estava dient una veritat més fonda del que ell mateix era capaç de captar: per a Déu jo sóc el que seré, és a dir, sant. Vet ací la veritat que l’Oriol ha captat com de passada: Déu és capaç de fer emergir la santedat del no-res.\nMalgrat l’aguda consciència de pecat que Déu m’ha volgut donar, i en gran part degut a ella, sempre ha dominat en mi el convenciment de que si Déu s’ha proposat que jo sigui sant, ho seré. I mireu que no dic “bona persona”, sinó “sant”, en hebreu “qaddosh”, que vol dir separat, preferit, estimat. Déu m’estima a la infinita potència de l’amor i això és infinitament més fort que el meu pecat. És aquest amor desmesurat el que em farà sant i no el fet de conservar l’historial immaculat. I si en teniu dubtes, anem a l’episodi de l’evangeli d’avui.\nLa santa dona pecadora\nLa Mishnà recull aquest comentari de Rabbi Aquiba sobre el Càntic dels Càntics: "el món sencer no és tan preciós com el dia en què aquest llibre fou donat a Israel, tota l'Escriptura és santa però el Càntic dels Càntics és sant entre els llibres sants." Jo m'atreviria a dir una cosa semblant de l'episodi de l'evangeli de Lluc que llegim avui. Crec que cap altre episodi no recull com aquest de la "santa dona pecadora" la veritat més profunda de l'experiència cristiana.\nRecordem-ho: una dona que tothom coneix pel seu pecat (“aquesta dona és una pecadora”), Jesús la reconeix pel seu amor (“aquesta dona estima molt”). La dona respon a l’amor que ha rebut fent coses increïbles que ens farien pujar els colors a qualsevol de nosaltres només de veure-les de lluny: “si ell fos profeta, sabria qui és i quina vida porta.” Aleshores, Jesús provoca el Simó complidor que hi ha en nosaltres perquè es reconegui en la dona pecadora que plora d'agraïment als seus peus: “Simó t’he de dir una cosa...”\nSer cristià és precisament això: fer el trajecte que porta de Simó a la dona; del Simó dels cinquanta i encara gràcies, a la dona dels cinc-cents i encara és poc. Podem romandre tota la vida d'aquest costat de l'experiència de Déu, el nostre costat, fet de pràctiques i de virtuts, de càlculs i de recompenses... sense passar mai a l'altre costat, el costat de Déu, el costat des del qual aquesta dona plora d’agraïment als peus de Jesús. Jesús no la interromp, la deixa fer, descalç, com Moisès, davant la terra més sagrada que es pot trepitjar, la terra estovada d'un cor ferit i reconciliat, un fang que recupera de cop la seva plasticitat i es deixa modelar de nou. És a partir d'aquest fang estovat per les llàgrimes que Déu pot modelar la nostra santedat.\nSants, és a dir, reconciliats\nSí, sants, com el rei David que va fer matar Uries per tapar l'adulteri que havia comès amb la seva dona Betsabé; però que, ara, un cop reconciliat, pot dansar i cantar davant l'Arca de l'Aliança, exposant-se a que els seus súbdits el prenguin per un sonat.\nSí, sants, com Pau de Tars que perseguia els deixebles de Jesús i mirava complagut com lapidaven al diaca Esteve; però que, ara, un cop reconciliat, pot dir aquestes paraules que sonen tan forassenyades: "Ja no sóc jo qui visc; és Crist qui viu en mi."\nSí, sants, com aquesta dona que, per moltes bestieses que hagués fet, difícilment hauria igualat les de David i les de Pau; però que, ara, un cop reconciliada, pot cometre encara la "bestiesa" de mirar de correspondre amb la seva humana mesura la divina desmesura d’un amor que no té preu.\n¿Enteneu ara perquè l’Oriol tenia raó quan deia que sóc sant? L’Oriol, sense saber-ho, ha vist el que Déu veu. Sovint els altres són els ulls amb què Déu ens mira. Són aquests ulls els què ens fan sants. La divina capacitat de reconèixer la gràcia entre la cendra, d’escoltar l’íntim alè de vida que batega encara sota les runes. Per a Déu sóc sant i l’Oriol és el millor postulador de la meva causa. Amen.\nPublicat per Marc Vilarassau a 12:28 p. m. 1 comentari:\nHOMILIA DG-FS-C-CORPUS CHRISTI\nDONEU-VOS VOSALTRES MATEIXOS COM A MENJAR (Lc 9,11-17)\nNo és que vulgui trobar-li cinc peus al gat, però no em conformo amb pensar que el sentit d’aquest episodi de la multiplicació dels pans sigui simplement que hem de ser bones persones i compartir el que tenim. No perquè no sigui cert, quedi clar, sinó perquè és insuficient. L’evangeli ens diu això i moltes altres coses que són tant o més importants que aquesta. És cert que cinc pans i dos peixos poden donar molt de sí quan es comparteixen, el que costa més d’entendre és que puguin arribar a nodrir cinc mil persones i encara omplir-ne dotze coves amb les sobres. Aquí hi ha una desproporció que cal entendre amb uns paràmetres diferents si no volem reduir el text a una moralina edificant. L’evangeli ens dóna algunes pistes que poden resultar molt inspiradores.\nAcomiadeu la gent\nVolem assolir l’objectiu del mil·lenni l’any 2015, acabar amb la pobresa en el món. Hi estem posant molt de la nostra part: hem fet seure la gent al terra, els hem agrupat en grups de cinquanta, molt bé ¿i ara què? El món és un mercat, l’àmbit on les persones, en el millor dels casos, intercanvien el que tenen. El polític intenta regular aquest intercanvi, el cooperant intenta equilibrar-lo, l’activista intenta denunciar-ne els abusos. El món és un lloc despoblat, on no s’hi troben queviures si no és a les botigues. D’acord, no volem enviar la gent a comprar queviures, volem fer-ho diferent, però ¿ara què? Hem aconseguit mobilitzar tota la nostra bona voluntat i una no gens menyspreable capacitat d’organització, però ¿com aconseguir que tothom en mengi i, no només això, sinó que en sobri?\nL’evangeli ens convida a interpretar la frase en un sentit intensiu: “doneu-vos vosaltres mateixos com a menjar.” Amb les millors intencions, uns donen mentre altres reben... però sempre i res més que coses. No es tracta simplement de donar coses, sinó de donar-se un mateix amb les coses: no el 0,7%, no un estiu, no allò que ens sobra o allò que necessitem per a sentir-nos solidaris i altermundistes... sinó Tot. Jesús ens diu que només quan ens donem, multipliquem. Qui es dóna, multiplica; malgrat sovint experimenti divisió. Qui es dóna, suma; malgrat sovint senti que això li resta. Per repartir, abans un s’ha de partir. L’home no viu només de pa, viu de tot allò que l’ajuda a esdevenir pa pels altres, eucaristia. ¿Què és el que celebrem sinó tots els diumenges? Només qui s'alimenta d'Ell, pot arribar a ser aliment com Ell.\nFeu-los seure en grups de cinquanta\nNo hauríem de tractar la necessitat dels altres en bloc, ni la pobresa en el món com una entitat abstracta. No hauríem de tractar els pobres com a col·lectiu homogeni, com si es tractés d’entitat metafísica i sense rostre. Quan fem això acabem instrumentalitzant els pobres al servei de les nostres derives ideològiques o d’una bona voluntat carregada d’ansietat i de precipitació. Quan considerem la gent en blocs de més de cinquanta, deixen de ser gent i comencen a ser un número. En un grup de cinquanta descobrirem que un ha menjat fa poc, que l’altre porta tres dies sense fer-ho, que un altre amaga un peix a la butxaca i que el del seu costat està esperant el bon moment per prendre-li, etc. En grups de cinquanta la paraula circula igual que l'aliment, ens escoltem, ens coneixem i podem convertir les polítiques estratègiques en peixos, vacunes, llibres, abraçades o pous d'aigua, segons la necessitat de cadascú.\nAlçà els ulls al cel\nHi ha gent que considera que això no fa falta, que el que cal és transformar les estructures, revertir els processos històrics que consoliden les raons de la pobresa, i la resta són romanços. Són aquesta gent que fa segles que ens regalen idees genials sobre com canviar el món sense canviar ells mateixos.\nJesús no és d’aquesta gent, ell que va sotragar més que ningú les estructures del seu món i del nostre. El gest que fa Jesús abans de repartir el pa és alçar els ulls al cel, gest que repetirà a la creu abans de lliurar l’esperit. Alceu els ulls al cel, doncs, i demaneu a Déu que us doni allò que només ell pot donar: la força que no surt dels braços, sinó de les entranyes en forma de compassió i de misericòrdia; la força no només per a entrar, sinó, sobretot, per a sortir de vosaltres mateixos; la força d’escoltar la necessitat de l’altre sense humiliar-lo; la paciència, la fortalesa i la humilitat que cal per a lluitar contra la pobresa i la injustícia en el nostre món; i demaneu també la capacitat i el coratge de donar-ne gràcies i celebrar la vida lliurada i multiplicada fins a l’escreix.\nPublicat per Marc Vilarassau a 5:33 p. m. Cap comentari:


XIRRIQUITEULA Teatre : butlletí trimestral, abril - juny 2012\nButlletí informatiu / Abril - Juny 2012\nPER UN INSTANT... A LA MOSTRA!\nDiumenge 22 d’abril: 10:15 i 11:45 h\nEspai l’Escorxador d’Igualada\nI arribem a aquesta edició de La Mostra d'Igualada, amb l’espectacle Per un instant, que hem creat amb La Tresca i hem anat rodant aquests mesos amb diverses actuacions des de la presentació durant el Nadal passat al SAT!\nDe moment, hem rebut molt bones crítiques del públic que ens ha vingut a veure. Ens agradaria compartir amb vosaltres aquesta ressenya que ens dedica una mestra en el blog Menuts i Ganàpies.\nEstem preparant un dossier en el que podreu descobrir el procés de creació de l’espectacle. Aviat publicarem el primer capítol, que ens explica les primeres idees a partir de les quals sorgeix aquest concert teatralitzat, nascut de les cançons de La Tresca i portat a escena per Xirriquiteula Teatre.\nPer un instant... en Jordi, en Toni i en Claudi ens mostren els seus records, els seus somnis, les seves dèries i, sobretot, les seves cançons. Si teniu ganes de gaudir d’aquesta estona amb ells, no us perdeu les properes actuacions !\nAprofitarem aquesta ocasió tan especial de La Mostra per presentar el cartell amb la que serà la imatge gràfica de l’espectacle, que està dissenyant la nostra companya il·lustradora Elisenda Solà-Niubó.\nAnunci de PER UN INSTANT al programa oficial de La Mostra d'Igualada\nEn Claudi, en Toni i en Jordi ja es preparen per LA MOSTRA\nEmocionada i embadalida: Iolanda Llansó, directora de l'espectacle, es mira l'assaig general al Centre Cultural de Vilanova\nPAPIRUS A BARCELONA\nDissabtes i diumenges 5, 6, 12 i 13 de maig a les 18 hores. Jove Teatre Regina. C. Sèneca 22. Barcelona\nGira el món i torna al Born: els nens i nenes de Dinamarca, Alemanya, Holanda, Síria, Líban, França, Itàlia, Portugal, Suïssa, Israel, Colòmbia, i Cabo Verde, ja han gaudit de l’espectacle. I aquesta temporada teniu l'ocasió excepcional de veure PAPIRUS al Jove Teatre Regina de Barcelona.\nLES GIRAFES DE XIRRIQUITEULA SEDUEIXEN AL PÚBLIC DE COSTA RICA\nL’espectacle GIRAFES segueix amb la seva trajectòria internacional i és que fa només un parell de setmanes que aterraven procedents de l’exòtica Costa Rica on van desfilar en el marc del Festival Internacional de las Artes. El públic d’allà ha quedat fascinat. No deixem de rebre crítiques afalagadores, i fotografies i vídeos que demostren com d’encantada va quedar la gent.\nAra les GIRAFES han de descansar ja que al mes de maig tornen a viatjar. Les properes actuacions seran a Copenhaguen, Dinamarca i Portugal (al Festival Imaginarius i a Guimarães, capital europea de la cultura 2012).\nLes GIRAFES s'han convertit en l'espectacle més mediàtic del Festival\nRotcy Vega el descriu com "el más hermoso pasacalles que he visto en mi vida"\nPRESENTEM NOU FORMAT DE WEB\nEn el procés de reinventar la nostra web, hem començat per fer-li un rentat de cara. Des de fa ja un parell de mesos, si entreu a www.xirriquiteula.com trobareu un format de presentació una mica diferent al que havíem tingut fins al moment. No es tracta d’una nova web (tot arribarà) però us convidem a xafadejar una mica entre pestanyes per descobrir més coses sobre nosaltres i els espectacles que tenim en gira actualment.\nLa web de Xirriquiteula presenta un aspecte diferent, i hem ampliat els continguts


Cicle “Antoni Agustí 500 anys” amb l’ICAC\nL’ICAC és una de les institucions organitzadores del cicle “Antoni Agustí 500 anys. El Renaixement a Tarragona“, un seguit de conferències, exposicions i visites culturals que tenen lloc entre els mesos de maig i juny.\nEnguany es commemora els 500 anys del naixement de l’eclesiàstic i humanista Antoni Agustí i Albanell (Saragossa, 26 de febrer de 1517 – Tarragona, 31 de maig de 1586), que va ser arquebisbe de Tarragona des de 1577 fins la seva mort.\nEl cicle inclou set conferències, tres sortides culturals i tres exposicions que resseguiran la figura de l’arquebisbe Antoni Agustí dins el món cultural i polític del Renaixement a Catalunya. L’anàlisi del seu paper en la diplomàcia pontifícia o el repàs als seus anys com a arquebisbe de Tarragona es complementaran amb les seves aportacions a disciplines com la numismàtica, la bibliofília o l’antiquària.\nEls actes es celebraran cada dimarts dels mesos de maig i juny. Són públics, gratuïts i oberts a tothom, excepte les visites culturals que requereixen inscripció prèvia.\nLa conferència inaugural és el dimarts 2 de maig a les 19 hores al Seminari de Tarragona: “Els diferents homes anomenats Antoni Agustí: del jove erasmista al gat vell obedient al poder de Roma”, a càrrec de Joan Alcina Rovira.\n« X Cicle de documentals arqueològics, a l’ICAC\n“Georeferencia’t per Tàrraco”, proposta de l’ICAC per Tàrraco Viva »


Imatge dels terrenys on s'ubicarà el nou centre formatiu.\nEls estudis previs per aixecar el nou edifici s'han adjudicat i hauran d'estar llestos en uns tres mesos\nActualitzada 02/12/2021 a les 16:46\nLa nova facultat de Medicina i Ciències de la Salut del Campus Universitari de Bellissens comença a caminar. L'Ajuntament de Reus ha adjudicat la redacció dels estudis previs per a l'edificació del nou centre formatiu de la URV, el qual se situarà en uns terrenys adjacents a l'actual facultat d'Economia i, per tant, més a prop de l'Hospital Universitari Sant Joan de Reus.\nFins a cinc empreses es van presentar per a elaborar aquests estudis de les quals l'escollida va ser l'UTE Ferrando Gallego Recio qui, per un pressupost de 19.481 euros amb IVA inclòs, haurà de redactar-los. Aquesta empresa haurà d'entregar el projecte en un termini màxim de tres mesos. L'estudi haurà d'indicar les línies de treball de la futura construcció del centre el qual es troba actualment al carrer Sant Llorenç de la capital del Baix Camp, lluny de l'Hospital Sant Joan. Fa anys que la universitat i el consistori busquen la fórmula per a construir la nova facultat de Medicina i Ciències de la Salut en els terrenys pròxims al centre hospitalari i ara es comença a veure la llum al final del túnel. Tal com s'indica en l'informe de l'estudi, «la reubicació de la facultat sumada a la planificada construcció del baixador anomenat Bellissens, ajudaran de forma directa a la dinamització de la zona», i «mantenir la facultat a la ciutat, millorant-la i potenciant-la, ajudarà a mantenir el teixit d'estudiants universitaris, l'ensenyament, l'educació i tots els valors que porta implícits, dinamitzarà el Campus Bellissens i l'entorn i facilitarà la transversalitat amb l'hospital Sant Joan».\nDeterminarà el cost total\nL'estudi, el qual s'haurà d'entregar a començaments de l'any vinent, haurà d'analitzar els metres quadrats útils interiors i exteriors del nou edifici i la urbanització vinculada, també definirà la distribució i la forma de l'edifici, determinarà el pressupost de l'obra i de la urbanització per capítols i determinar la inversió total de la nova infraestructura, entre d'altres.\nUna vegada s'hagi entregat l'estudi, el consistori analitzarà la partida pressupostària i iniciarà el període de licitació per a la construcció del nou edifici que permetrà millorar la connexió directa amb l'hospital Sant Joan on molts facultatius completen les pràctiques.\nComenta el contingut : Primer pas per a la construcció de la nova facultat de Medicina a Reus


L'impacte econòmic de la victòria de Trump, en 5 claus\nL'analista de borsa i professor de la UPF Xavier Brun descobreix les conseqüències de les eleccions americanes per als mercats internacionals\nTrump en el seu acte de campanya a Florida. REUTERS\nBarcelonaPer què cauen les borses mundials?\n"Trump arriba amb una motxilla plena d'incertesa, i això no agrada gens als mercats", explica l'analista de borsa i professor de la UPF Xavier Brun. Així doncs, aquesta incertesa explica per què hi ha hagut moments de pànic aquest matí als parquets internacionals. Tot i així, durant la jornada les borses s'han anat calmant després del xoc inicial. Encara hi ha incògnites sobre quina serà la seva política econòmica, però el futur president dels Estats Units ha avançat que vol aplicar mesures proteccionistes i renegociar alguns tractats comercials, com el Nafta.\nCom ha afectat les divises?\nLa moneda més castigada serà el peso mexicà, que ha arribat a baixar un 13% abans de les 06.00 h, en què ha tocat el seu mínim històric. "Quan hi ha un impacte així, els inversors acostumen a marxar cap a actius amb zero risc", explica Brun, com ara el franc suís o el bo alemany. Això també explica que l'or hagi pujat aquesta matinada, ja que és un dels anomenats actius refugi.\nQuines empreses han patit més?\nA curt termini, el vot a favor de Trump pot tenir un efecte més gran en les empreses espanyoles que tenen una part important del seu negoci a Amèrica del Sud, ja que és on Trump ha centrat gran part de la seva campanya contra la immigració. Per exemple, el BBVA ha començat la sessió a l'Íbex-35 perdent prop d'un 7%, a causa de la seva exposició al primer banc mexicà. A més, segons Brun, també podria perjudicar especialment els mercats asiàtics, sobretot la Xina, que és un dels grans exportadors cap al comerç americà.\nHi haurà impacte a llarg termini?\n"Ara hi ha una lectura molt basada en previsions i especulacions", explica Brun. Segons l'analista, cal tenir en compte que la victòria de Trump no és carta blanca per aplicar les polítiques que vulgui i que tindrà una majoria republicana al Congrés i el Senat partidària d'un mercat lliure. Això posaria el fre a algunes de les mesures proteccionistes que ha pregonat el futur president. L'acadèmic recorda que el canvi de president no implica cap gir en l'estructura institucional del país. En la seva opinió, els problemes a llarg termini arribaran si l'economia americana comença a anar malament i provoca un efecte dòmino a altres mercats.\nQuè passarà amb la pujada de tipus de la Fed?\nTotes les previsions indiquen que la Reserva Federal apujarà tipus al desembre. Ara es podria retardar una mica aquesta decisió, però la pujada s'acabarà fent igualment, segons Xavier Brun. Si Trump, com ha avisat, abaixa els impostos i augmenta la despesa pública –amb la construcció d'infraestructures, sobretot– això podria impactar en els plans que tenia fins ara la Reserva Federal.


Atlètic Barceloneta i CN Sabadell continuen imposant el seu domini a Mataró\nMoment de la competeció de la Copa de Catalunya de waterpolo\nEl passat cap de setmana les instal·lacions del CN Mataró van acollir la fase final de la Copa Catalunya de waterpolo, i la nostra ciutat es va convertir en la capital catalana d’aquest esport d’aigua que tantes alegries ens ha donat en els darrers anys. Els equips del CN Mataró van fer un molt bon paper, les noies de La Sirena van jugar la seva tercera final consecutiva, mentre que els nois del Quadis sembla que aquest any han fet un salt qualitatiu i van arribar també a la final, un fet que semblava insòlit en temporades passades.\nPeró bé, hi ha coses que mai canvien, i un altre cop el CN Sabadell i l’Atlètic Barceloneta es van emportar el títol de campions de Copa Catalunya, guanyant amb facilitat als equips del CN Mataró. Passen els anys, canvien de jugadors i fins i tot veuen retallats els seus pressupostos, però cada any el CN Sabadell en noies i l’Atlètic Barceloneta en nois són els grans dominadors del waterpolo estatal. En el cas del Sabadell, les vallesanes també són les grans dominadores del waterpolo europeu. Si ens centrem en els equips de casa, hem de dir que el Quadis aquesta temporada pinta bé i es poden assolir fites importants. Les noies, tot i la marxa d’alguns dels pilars de l’equip, s’ha reforçat bé, i una temporada més sembla l’únic equip capaç d’intentar acabar amb la dictadura dels últims anys del CN Sabadell. Al final de temporada veurem què passa...\nUna altra cosa que sembla que mai canvia, és l’obstinació de certa premsa esportiva de Madrid. Després de canviar Mourinho per Ancelotti i fitxar Bale per 100 milions d’euros, l’equip blanc continua sense jugar a res i sort en té de les ajudes arbitrals. Tot i això, la “central lechera” intenta desestabilitzar el seu gran rival amb invencions i notícies falses, fins ara el cap de turc era Messi, però com que està lesionat, ara li toca a Neymar. Que vagin fent que nosaltres continuarem amb “tiki-tata”.


2 min. 20/01/2018 00:49\nl Consell de Mallorca va presentar ahir dematí la zonificació de Mallorca, que marca fins a set zones diferents on la llei és més o menys restrictiva amb el lloguer turístic. El president del Consell, Miquel Ensenyat, es va acompanyar de la consellera de Territori i Infraestructures, Mercedes Garrido, i del conseller d’Economia i Hisenda, Cosme Bonet, per anunciar la que sens dubte serà una de les decisions més polèmiques de la legislatura. Hi ha 31 nuclis de Mallorca on només es podran llogar habitatges habituals 60 dies a l’any. Aquests nuclis es consideren “saturats” . Són: Alcúdia poble, Randa (Algaida), Ariany, Banyalbufar, Orient (Bunyola), Ullaró (Campanet), Deià poble, ses Coves, s’Empelta i Llucalcari, s’Esgleieta (Esporles), Estellencs, es Carritxó (Felanitx), Fornalutx, Marratxinet, Pollença poble, el Vilà i la Font, Santanyí i Llombards, Ruberts (Sencelles), ses Salines, Sóller poble, l’Horta i Biniaraix, i Valldemossa poble, juntament amb s’Arxiduc i Son Ferrandell.\nMolts d’aquests nuclis, si estan saturats turísticament parlant, no és precisament per la pressió que esdevé de l’arrendament de cases a l’interior del poble, sinó de les finques amb xalet i piscina que es lloguen a foravila. La proposta de zonificació que ahir es va presentar accepta tot tipus d’arrendament en el sòl rústic comú. Ahir, el GOBja posava de manifest aquest fet; la pressió urbanística sobre el territori continuarà.\nL’altra qüestió a resoldre és fins a quin punt estan saturats aquests nuclis. El batle d’Ariany va ser el primer a atribuir aquesta saturació a la ignorància dels tècnics.\nEn el sòl rústic protegit no es permetrà cap mena de lloguer turístic. Però aturant el lloguer no s’aturarà la construcció? Ara cal saber quantes places tocaran per barba i quina serà la reacció dels governs locals i de la ciutadania, i si s’aixecaran o no en peu de guerra. D’entrada, sembla que la zonificació que han presentat només satisfà els partits del Pacte. S’obre un període d’al·legacions que serà dur i en el qual es viuran més de dos estira-i-arronses. Potser el futur del lloguer turístic s’acabarà de definir el juny, quan s’aprovi el Pla d’Intervencions en l’Àmbit Turístic, que fixarà el nombre de places turístiques a cada una de les zones. Però només potser.


Estimar a un altre nivell - Revista D'estil - Revista de petits grans plaers\nEstimar a un altre nivell\n“Podem jutjar el cor d’un home pel tracte que dóna als animals”, deia Kant, un dels filòsofs més importants de la Història. Com ell, molts pensadors del món han declarat el seu amor i compassió pel món animal. És quelcom més elevat preocupar-se no només dels nostres iguals, sinó també de tot ésser capaç de sentir. Per això, i com que la relació entre persones i animals és inevitable, els veterinaris han estat, són i seran figures necessàries. I admirables!\nAntigor i evolució\nDe fet, des que la Humanitat començà a domesticar animals, hem deixat de veure’ls com a preses o rivals de cacera. A tot pagès li interessava tenir bous o rucs forts; a tot caçador li interessava tenir gossos en plena forma; i un cavaller no hauria estat mai res sense el cavall que li donà el nom. Ja hi ha dades de persones especialitzades en medicina per a animals a Egipte, 2.000 anys abans de Crist!\nA partir dels segles XVII i XVIII, la veterinària va anar guanyant importància i esdevingué un estudi superior. I no ha deixat de créixer! Amb la desaparició dels animals en certs àmbits (els cavalls ja no són a les guerres, els vehicles han substituït els animals al camp i transport…), ha augmentat la quantitat d’animals domèstics que hom té ara. Antigament, només els rics podien permetre’s el luxe de tenir mascotes, cuidar-les, guarir-les..., incloent animals exòtics com els lloros i altres ocells, per exemple. Gats i gossos eren part del dia a dia amb els pobres per pur pragmatisme: els gossos eren guardians i aliats fidels; els gats caçaven ratolins i bestioles petites i molestes.\n“A tot pagès li interessava tenir bous o rucs forts; a tot caçador li interessava tenir gossos en plena forma; i un cavaller no hauria estat mai res sense el cavall que li donà el nom”\nUna part molt important de la veterinària es dedica a tenir cura dels animals domèstics. És molt habitual tenir-ne! És fàcil trobar periquitos, lloros, peixos, gats i gossos a les cases. Els cavalls, rucs, mules... han quedat rellevats a una funció hípica o alimentària i ja no treballen al camp. Vaques, porcs, cabres, ovelles, ànecs, gallines... segueixen sent a les granges com a base de productes alimentaris (llet, ous, carn, paté...). I, és clar, tots aquests animals mereixen un tracte digne, seguiment i ser guarits quan ho han de menester. Els animals mereixen el benestar tant com nosaltres!\nI, d’altra banda, els animals salvatges necessiten de la important figura dels veterinaris. En temps de malures, de virus o de depredadors, les poblacions d’animals lliures necessiten un control i seguiment encara més acurats per no desaparèixer o per no desbordar-se; o bé cures, reproducció en captivitat... I els veterinaris, aquí, hi juguen un paper cabdal!\n“Tots aquests animals mereixen un tracte digne, seguiment i ser guarits quan ho han de menester. Els animals necessiten del benestar tant com nosaltres!”\nEls animals són i seran també part de la nostra societat, ara i sempre; part de l’entorn, del tot que és el nostre món, el nostre Univers. Per a alguns, la seva mascota ho és tot. D’altres, volen els animals ben lluny. Però és inevitable relacionar-nos-hi. Són savis, sincers, senten com sentim nosaltres i estimen com estimem nosaltres. El nostre amor per ells és únic i la figura dels veterinaris (eterns, com la relació animals-Humanitat) és estimar, purament. Estimar a un altre nivell!\nArticle publicat al número 53 de D'estil.\nArt (1)Biblioteca (15)Curiositats (20)Ecologia (21)Esports (7)Gastronomia (25)Interiorisme (33)Màrqueting conscient (14)Oficis d’avui i de sempre (41)Per llepar-se els dits (17)Projectes amb ànima (26)Protocol i saber estar (41)Salut i benestar (50)Tecnologia (11)Tendències (41)\n872 744 766


Gravat i TÃ¨cniques d'EstampaciÃ³ (Sant Andreu) - C.F. Grau superior\nAquest cicle té la finalitat de formar professionals del gravat i l’estampació, tant a nivell artístic com tècnic.\nEn dos anys es prepara a l’alumne per treballar en un mitjà de creació i difusió artística que requereix una especial habilitat, no solament en la utilització de procediments consolidats, sinó també en la recerca de tècniques i materials.\nL’activitat d’aquesta professió porta a l’obtenció d’imatges múltiples i limitades a partir de les tècniques de la xilografia, calcografia, litografia i serigrafia, reunint procediments tradicionals amb els darrers avenços tecnològics del gravat digital.\nOferta de Cicle de doble titulació d’enquadernació i gravat i tècniques d’estampació.\nAquest cicle formatiu forma l'anomenat Pack amb Enquadernació (que suposa l'avantage de possibilitar una doble titulació).\nPer cursar un dels cicles formatius del pack l’alumne/a es matricula a una de les especialitats. En el primer curs hi ha matèries comunes alhora que hores específiques en els tallers de l' especialitat escollida.\nIMPORTANT !: en el moment de la matrícula s'ha d'inscriure al codi comú corresponent al cicle de gravat i tècniques d'estampació. És després, a la pròpia escola, on optarà per una de les dues especialitats. La titulació final obtinguda serà la cursada, sigui gravat o sigui enquadernació.\nOpcionalment, amb sols un tercer curs podrà obtenir la titulació en l'altra especialitat afí (doble titulació)\nS’ha creat també una assignatura que serà comuna a tots els alumnes, el Laboratori Experimental de Litografia i Enquadernació, que vol ser ressò de la demanda per part de l’alumnat d’una assignatura on es fusioni la imatge i el concepte del llibre, on l’alumna aprengui nocions d’edició, de concepció i realització de carpetes, llibres, llibre-objecte, amb l’aprenentatge de tres tècniques: l’enquadernació, la litografia i la xilografia. Aquesta assignatura serà molt flexible, adequant-se a les necessitats i capacitats de cada alumna.\nLes altres assignatures com dibuix o tècniques gràfiques industrials son comunes a les dues especialitats, com es feia fins ara.\nPer a més informació o dubtes contactar amb:\nTitulació: Tècnic Superior d'Arts Plàstiques i Disseny en Gravat i Tècniques d'Estampació (LOGSE)\nFamília professional: Arts Aplicades al Llibre\nNivell: Grau superior\nMòdul 1 r Curs 2n Curs Total hores\nHistòria del gravat 90 h 90 hores\nTècniques d'expressió: gravat 120 h 90 h 210 hores\nTècniques gràfiques industrials 105 h 105 hores\nFotografia 105 h 105 hores\nMaterials i tècniques 75 h 75 h 150 hores\nArquitectura i disseny del llibre 60 h 60 hores\nProjectes de gravat 60 h 45 h 105 hores\nTaller de litografia 225 h 225 hores\nTaller de serigrafia 195 h 195 hores\nTaller de gravat 300 h 165 h 465 hores\nFormació i orientació laboral 60 h 60 hores\nFormació pràctica en empreses, estudis o tallers 90 h 90 hores\nProjecte final 90 h 90 hores\nActivitats de gravat i estampació realitzades com a artista autònom:\nCreació de matrius i estampació per a altres artistes, o associat a un taller o empresa vinculat amb el gravat, l’estampació o l’edició gràfica\nPromoció d’obra gràfica i bibliofília\nAssessorament vinculat al gravat i l’estampació\nVinculació amb galeries d’art\n+ CICLES FORMATIUS\nEspecialitat en Disseny GrÃ fic\nEspecialitat en Disseny d'Interiors\nEspecialitat en Disseny de Moda\nEspecialitat en Disseny de Producte\nDisseny GrÃ fic analÃ²gic: equilibri entre ofici i tecnologia\nCercador de Joies\nLes Escoles perdudes del Desert del Sahara\nArt Byblio 2018 - Resolució\nEntrega premis Art Byblio 2018\nExposiciÃ³ premi Art Byblio 2018\nART BYBLIO 2019 (InscripciÃ³ / Bases)\nART BYBLIO 2019 (ResoluciÃ³)\nIV Premi Art Byblio 2020


Pablo Sanchis ens resumeix l'inici lliguer del Xarly Sport Benjamí\nIniciBàsquet BasePablo Sanchis ens resumeix l'inici lliguer del Xarly Sport Benjamí\nClub Bàsquet Benigànim 13 de desembre\nEl benjamí del Xarly Sport Benigànim està unit en l'inici lliguer malgrat les diferències dels equips en aquesta primera fase.\nHola buenas a tots i totes, primerament donar les gràcies a Toni per l' esforç que fà a aquest blog i les interesantisimes entrevistes que realitzà. A més tinc que agraïr al CB BENIGANIM, per depositarme la confiança de poder entrenar al XARLYSPORT - CB BENIGANIM (Benjamí), per a mí es tot un orgull poder formar part d' aquest projecte que poc a poc estem fent més gran amb el pas del temps.\nAquest equip es va formar l' any passat, un equip format per a la diversió i per a fomentar el basquet en les edats més tempranes. Durant tota la temporada vam estar treballant per tal de poder gaudir i disfrutar del esport que tant ens agrada. Aquest any vam decidir entrar en competició, ja que creiem que era clau per a la millora dels nostres xiquets i xiquetes.\nEls primers partits ens vam enfrontar a uns rivals molt experimentats com son el Moixent, el Gandia i el Xàtiva amb victories dels rivals molt abultades. Pero després ens vam enfrontar al Ontinyent, un partit en el cual vam demostrar una gran milloria i vam poder disputar el partit, que finalment es va decantar per l' equip visitant.\nA dia de hui puc dir que els xiquets i xiquetes han millorat molt, pero el que mes m' agrada es veure com al pas del temps, els agrade cada vegada més el basket i que gaudixquen d' aquest esport tant bonic. Estic segur de que amb aquest camí anem a fer un gran equip i amb moltes ganes de milloria.\nPer finalitzar obrim les portes a tot aquell xiquet o xiqueta que vuiga adentrar - se en aquest esport i que el gaudisca tant i més com el gaudim nosaltres!!\n2019/2020 Bàsquet Base


Lliçons de l’ocupació de la SEAT fa 50 anys Lliçons de l’ocupació de la SEAT fa 50 anys\nLliçons de l’ocupació de la SEAT fa 50 anys\nDurant molt de temps la lluita de les fàbriques ha estat decisiva per determinar el futur de la classe treballadora i fins i tot del conjunt de la societat. Especialment això ha estat així en els darrers temps de la dictadura franquista. I, més important encara, si parlem de la fàbrica més gran de l’Estat espanyol, la SEAT.\nLa que va ser definida com “l’empresa model del règim” va concentrar milers i milers de persones treballadores (sobre tot homes), fins arribar a 30.000 en el seu moment. Obrers procedents de tot l’estat, molts d’ells procedents del camp, expulsats pel latifundisme a Andalusia i Extremadura o minifundisme a Galicia i Castella, amb poca experiència industrial i urbana, altres amb la formació professional recent acabada, però en tot cas una classe obrera en general nova i jove a la que la fàbrica SEAT va donar cohesió, motius per lluitar i van crear consciència i organització.\nMoviment obrer de SEAT durant el franquisme, estratègic\nEls partits polítics obrers, o nuclis polítics organitzats sota la clandestinitat, tenien com objectiu introduir-se en les grans fàbriques. Aquest va ser el cas també del nucli polític del POR(t), de tendència trotsquista, en el que vaig militar durant els anys 69 i 72.\nL’estat d’excepció de 1969 va desencadenar una gran repressió on centenars de lluitadors antifranquistes van ser detinguts i empresonats. Entre ells molts joves, com jo, que tot just començàvem a interessar-nos en la política i, la majoria, en el comunisme. Després de sis mesos d’estança a La Model em vaig organitzar en aquest grup i, al sortir, vaig ser ràpidament cooptat a la direcció al considerar que podia ser un element útil en tant que obrer lluitador. Així vaig poder participar en el debat intern d’anar a les fàbriques i formar part de les Comissions Obreres. Fruit d’aquella orientació joves camarades vam entrar a treballar a SEAT, PEGASO i LA MAQUINISTA, les tres empreses del metall més grans de Barcelona en aquells moments.\nCom a electricista i amb el grau d’oficialia electrònica no em va resultar difícil trobar feina en una empresa prestamista que treballava dins de SEAT. L’empresa es deia CREP i a mi em van destinar a ajudar als oficials de manteniment de SEAT, tenint eines, encarregat i companys, tots de la empresa mare. L’únic que no tenia era el mono de treball, que el posava jo.\nEl contacte amb la comissió obrera de SEAT també va ser fàcil pel fet d’haver passat per presó i per que vaig a entrar a formar part de la Coordinadora local de Barcelona, amb companys com en Joan, la Montse o Rufino. Vaig estar en els preliminars de l’ocupació. Formàvem part de la cèl·lula del POR(t) en Antonio Gil, Diosdado Toledano, jo mateix i vam guanyar com a col·laborador o simpatitzant en Luis Olivares, jove dirigent del PSUC. Però vam patir una caiguda abans de que es produís l’ocupació i en Antonio va ser detingut i Diosdado va tenir que desaparèixer també. També va exiliar-se a França el responsable principal del nostre grup que era en Jordi Dauder (jo el coneixia com a Carlos), qui després es convertiria en un reconegut doblador de veu i artista de teatre, cinema i sèries de TV.\nCom vaig viure l’ocupació\nA l’ocupació jo tenia la consigna del nucli encara actiu del partit de no involucrar-me per preservar l’actuació futura de la nostre organització, ja molt minvada, a la fàbrica. Però no vaig seguir la consigna i em vaig ficar de ple en quan va començar la lluita. Davant la imponent mobilització vaig reaccionar pensant que era més important ajudar a l’èxit de l’ocupació i la readmissió dels acomiadats, que la meva continuïtat o no a la SEAT. Vaig arribar en el moment que començava l’assemblea en Taller 1. Després del passeig per la fàbrica s’havien concentrat davant les oficines centrals, però allí ja vam tenir l’helicòpter que no ens deixava escoltar el que es deia a l’assemblea i, poc després, van entrar molts policies i ens vam retirar de nou al Taller 1. Vaig pensar que allò aniria per llarg…i així va ser.\nDels moments que recordo de l’ocupació vull destacar tres. El primer va ser el moment en que, en el Taller 1, en la incertesa de la situació va semblar que en Rufino i algú més intentaven negociar amb la policia. Llavors en Lluis Olivares des de dalt d’una cistella va dir més o menys “estem aquí per la readmissió dels acomiadats i no ens anirem fins que l’empresa accepti negociar això”, rebent l’aplaudiment general. Passats pocs minuts el primer policia, amb màscara antigàs i tremolant-li les cames, llençà el primer pot de fum amb el seu braç. No existien encara les escopetes de fum ni bales de goma o foam. Era una escena inimaginable: la policia tenia tanta o més por que nosaltres. No va fer que tocar terra el pot quan un noi molt jove d’una empresa contractista el recull amb un guant de soldador i li torna a llençar. Va ser la senyal per que es declarés la guerra: uns amb pots i els altres amb peces, tornant els pots que podien, trencant els vidres de dalt la nau per que s’escapessin els fums o fent servir les mànegues d’aigua antiincendis.\nL’altre moment va ser en l’escenari d’on vam fer caure cavalls i on van assassinar a Antonio Ruiz, de la que em vaig assabentar l’endemà que havien ferit un company amb bala. Maite estava junt amb el seu company Peris i ell la volia treure d’aquell infern. A alguns de nosaltres se’ns va acudir que si ens ficàvem al taller de pintures, com era molt inflamable, la policia no ens llençaria pots de fum no dispararia. Però aquells “grisos” vinguts del camp no sabien res de fàbriques i segur que ignoraven el perill de calar foc. En quant vam veure que seguien fent el mateix i que podríem morir tots socarrimats si una espurna saltava a la pintura o dissolvents, vam sortir corrents cap a un altre taller.\nLa batalla va durar tot el dia. Cada cop les nostres forces eren més minvades. Ja era ben entrada la foscor d’aquella tarda d’octubre quan vaig veure grups dispersos que anaven cap a la porta de sortida. Llavors vaig assabentar-me que la policia demanava la documentació. Jo estava ja fitxat per haver estat a la presó, no podia arriscar-me. I junt amb altres dos companys que no coneixia vam saltar les tanques de filferro amb punxes, deixant-me un jersei enganxat a dalt. Fora els cotxes de policia patrullaven i ens teníem que amagar posant-nos bocaterrosa com en una guerra de trinxeres. Ens vam poder sortir dels voltants de la fàbrica i vam acordar dividir-nos. Cadascú va tirar per on va creure. Jo vaig orientar-me cap a la carretera i al cap de mitja hora em trobava pujat a un autobús cap a la Plaça Espanya. Serien les 8 del vespre, ja tot fosc. El bus anava ple d’homes i dones que tornaven de la feina comentant les anècdotes del dia. Alguns reien. Ningú s’havia assabentat del que havia passat durant el dia a pocs metres d’allí. Em sentia sol, amb fred i en estat de xoc. Pensava que acabava d’arribar d’un altre planeta després d’un dia sencer de guerra.\nL’ocupació de SEAT accelera la Assemblea de Catalunya\nL’ocupació va ser preparada per una avantguarda. Des de que va formular la idea López Provencio fins que es va portar a termini van passar unes poques setmanes tal com ell explica en el llibre sobre l’ocupació. Fins i tot els que ens consideràvem revolucionaris la veiem una acció forta, arriscada. Els obrers de SEAT ja havien fet un any abans una marxa contra la pena de mort davant del judici de Burgos a militants d’ETA on la dictadura volia dictar penes de mort. La marxa va començar però la policia la va frustrar a la meitat. Però amb l’ocupació per readmetre els líders obrers acomiadats el salt va ser enorme. A l’ocupació van seguir dues setmanes de vaga on es va estendre la solidaritat. La participació en aquells dies de vaga em va significar l’acomiadament de la meva empresa. Tot Barcelona, totes les ciutats de l’estat i també a l’estranger, es van assabentar de que la SEAT, la principal fàbrica de l’estat, estava en vaga i el motiu.\nAquesta acció obrera va actuar com un accelerador de la constitució del òrgan polític opositor al franquisme a Catalunya. Feia ja temps que forces polítiques obreres, burgeses, petitburgeses, debatien el constituir-se com a organisme unitari i sortir a la llum. L’acció més important que s’havia promogut havia estat la tancada d’intel·lectuals al monestir de Montserrat en protesta del procés de Burgos i contra les penes de mort. Però l’acció obrera de SEAT va empènyer a proclamar l’Assemblea de Catalunya. Els partits temien que la classe treballadora s’organitzés més ràpid que no pas ells. La idea estava clara: tenir una institució preparada per negociar els termes del post-règim de Franco abans que les reivindicacions dels més desfavorits s’imposessin al carrer, a les fàbriques o als barris.\nHi havia partits obrers que també estaven interessats en participar en l’organització d’aquests tipus d’institucions encara il·legals, i la prova es que fins i tot el nostre petit grup del POR(t) va estar i va intervenir a Montserrat (jo mateix) i a la constitució de l’AC, en Diosdado. Però el partit que més implicat estava i més pes tenia era, sens dubte, el PSUC.\nEl PSUC i l’avantguarda obrera de SEAT\nEn el llibre que estan fent diversos autors, “18 de octubre de 1971, la ocupación de SEAT”, entre ells reconeguts dirigents de la fàbrica com Silvestre Gilaberte, Pedro López Provencio, Alfonso Rodríguez o Carles Vallejo, es fa una descripció dels aspectes que va representar la ocupació del 71, de les seves repercussions en el moment i posterior, molt detallada en alguns aspectes. Ajuda a veure la importància d’aquella lluita, les dificultats, alguns errors i encerts, així com aspectes humans d’aquella avantguarda que es va anar forjant sobre la marxa.\nSens dubte el paper del PSUC va ser determinant. Els dirigents que he anomenat eren reconeguts a la fàbrica. Tot el que expliquen té molt interès i convé que sigui conegut. En el llibre també apareixen altres dirigents de fora la fàbrica. En particular en Isidor Boix va jugar el paper de líder a l’ombra, organitzador, creador de la tàctica sindical a aplicar i qui va fer d’intermediari amb la patronal o càrrecs franquistes en moments claus sobre lluites de SEAT. Junt amb aquests principals autors també hi ha els antics secretaris generals de la CONC, López Bulla i Joan Coscubiela, tots ells del PSUC o Nicolás Sartorius, de les CCOO i del PCE, que no van jugar cap paper rellevant a les lluites de la fàbrica.\nEl conjunt del llibre deixa una idea que diria és completament partidista. L’expressa potser millor que ningú en Isidor al dir que el PSUC s’identificava amb “el partit”. I “el partit”, al llarg del llibre, s’identifica amb les CCOO. Però…només havia el PSUC a les Comissions obreres de SEAT? No havia també tendències maoistes i trotsquistes, si es que parlem de la ideologia comunista? No havia tendències cristianes? O anarquistes? O socialdemòcrates? L’aparició posterior de molts altres sindicats i la reconstrucció d’UGT, CNT, USO, CSUT, CGT… enlloc d’una sola central unitària de treballadors va mostrar que la política de les CCOO no va ser capaç d’integrar totes les tendències del moviment obrer.\nInsisteixo que el reconeixement pel paper que va jugar el PSUC està fora de dubte. Hi ha moltes coses bones…però també hi ha de criticables. L’educació que fa l’avantguarda obrera sobre els companys i companyes influeix en com es desenvolupi la lluita i la consciència. L’avantguarda militant del PSUC eren els companys i companyes que més van organitzar i enquadrar el moviment obrer i ho van fer sota paràmetres no només sindicals i materials sinó també polítics. Vaig aprendre molt treballant amb Rufino, Silvestre, Varo, Vallejo, López, Mayo, Peris, Diosdado, Antonio… però el que discuteixo son aquests paràmetres polítics.\nLes vagues del 74-75\nAquí arribem al punt en el que el tram final de la dictadura posa en relleu el paper que va triar jugar cada partit i cóm va influir això en les lluites i en la consciència política.\nCom acomiadat ja des de l’any 71, només havia pogut mantenir contacte amb els treballadors a partir bàsicament de la venda de la revista política La Aurora, òrgan d’expressió del PORE, partit d’ideologia trosquista en el que vaig participar en la seva fundació i membre de la seva direcció, un cop desaparegut l’antic grup. També anava a algunes reunions sindicals de SEAT que em deixaven participar ja com que “no era plantilla de SEAT”, malgrat que m’havien acomiadat per lluitar per la readmissió de companys de la fàbrica, no em passaven algunes cites.\nPerò la verdadera raó crec que va ser que tant el meu partit com jo personalment érem políticament molestos per a molts dirigents. Per exemple per criticar que s’hagués entrat a treballar a la fàbrica després de la vaga del 74-75 deixant a 500 acomiadats. La raó oficial que donaven els dirigents a les assemblees era que així es podria reorganitzar la gent, a la qual no es podia arribar a partir dels barris. Però el PSUC es va tenir que aplicar a fons, anant casa per casa dels dirigents dels tallers per convèncer-los que tenien que tornar a la feina.\nL’anècdota que explica Isidor Boix sobre les entrevistes “clandestines” amb el llavors director de SEAT, Javier Clúa, i el delegat del sindicat vertical de Barcelona, Socías Humbert, em semblen més que anècdotes, en especial quan li diu a Humbert “le planteé nuestra disposición a terminar las huelgas si la CNS admitía la dimisión que había presentado el jurado “verticalista” de SEAT y la empresa aceptaba negociar con los delegados elegidos en los talleres…”. Potser el que estava posant en valor el company Isidor era el paper del PSUC com a garant de l’ordre dins la fábrica, cosa que el mateix director de SEAT, Clúa, li va admetre dient que els del PSUC “lo tenían todo controlado”.\nLa readmissió dels acomiadats i l’amnistia laboral\nEl punt de més fricció que vaig tenir amb els companys que dirigien la Comissió obrera de SEAT va ser els moments de la readmissió del acomiadats, després de la mort del dictador. Personalment jo estava molt necessitat d’una feina fitxa, casat i amb un fill petit com estava. I em feia molta il·lusió poder tornar a la principal fàbrica del país, ja que a les reunions de la comissió unitària d’acomiadats es va acordar que els “prestamistes” que havien lluitat per la readmissió dels acomiadats de la fàbrica i havien estat represaliats per aquest motiu, tenien tot el dret a formar part de la plantilla i ser readmesos com els demés.\nPerò dins la lluita per l’Amnistia laboral no tots ho veiem de la mateixa manera. Per mi era una lluita sindical i política a la vegada. L’Amnistia era la manera de contribuir a enfonsar al règim que ens havia estat oprimint, ficant la por al cos i condemnant-nos al pacte de la fam. Havia de ser una victòria política i així es tenia que fer a les fàbriques, donant força al conjunt de la classe treballadora per acabar amb la dictadura i les seves estructures enlloc d’un pacte per dalt. Aquest objectiu és el que ens havíem proposat en l’acte de constitució del PORE i ho tractàvem de portar a la pràctica a les fàbriques i llocs de treball que estàvem.\nEn canvi el que s’anava pactant i acceptant, com si fora la mateixa cosa, era una readmissió esglaonada, en tallers diferents a on havien sigut acomiadats, en fàbriques diferents, tot molt diluït i com per que passi desapercebut. Jo em rebel·lava i demanava que volia ser readmès al lloc on havia treballat, Zona Franca, enlloc de Martorell. Argumentava que aquella readmissió que estàvem acceptant no era el que havíem estat defensant com Amnistia laboral. Era un pacte amb els hereus del franquisme, no una ruptura democràtica.\nPerò els companys acomiadats que dirigien la comissió no estaven d’acord amb mi i m’acusaven de sectarisme. Vaig mantenir la meva posició a les assemblees i en fulls que repartia a les portes, però sense que en cap moment digués que em negaria a anar a treballar a Martorell. El dia que em tocava anar em presento a la fàbrica de Martorell i, ¡sorpresa!, no estava el meu nom a la llista. Què havia passat? Qui havia decidit que caigués de la llista? Aquest és un misteri que encara avui no he pogut esbrinar.\nPerò el pitjor no va ser només que se’m va marginar i barrar les portes a un treball en un moment econòmicament delicat per a mi. Com vaig continuar la lluitar per entrar i denunciava els fets que havien impedit que entrés, alguns van començar una campanya de calumnies en contra meu. Va començar a circular que jo era un “agent” de l’empresa, un “provocador”. Fins i tot en una assemblea on vaig intentar prendre la paraula vaig tenir que sortir escortat per un grup de delegats que em coneixien per que uns quants es van posar a cridar dient que jo era un….”feixista”! Els companys que em coneixien al veurem sortir així de l’assemblea no entenien res i va sembrar la desmoralització d’alguns d’ells. Van tornar uns mètodes estalinistes de desprestigi de lluitadors pel fet de discrepar públicament.\nCom a militant era dels primers en estar als piquets de vaga quan podia participar, en animar la gent, en vendre revistes a la porta dels tallers, però també les meves denuncies sobre la política i les formes poc democràtiques que feien servir els dirigents devien coure molt i van provocar de vegades agres debats. ¿Potser hauria d’haver estat més prudent i callar fins que estès dins de la fàbrica? Segurament. Així m’ho van dir militants de altres partits i sindicats com UGT o PT, que fins i tot em van aconsellar que m’afiliés al PSUC si jo volia entrar a treballar, cosa que no vaig acceptar naturalment.\nLa transició espanyola i el control del moviment obrer\nSi explico tota aquesta lamentable i trista part de la història del moviment obrer de SEAT ho faig per que es vegi que la crítica a tot el que significava la transició democràtica, els pactes de la Moncloa o l’acceptació de la Monarquia, comportava seriosos riscos de ser assenyalat, marginat i represaliat. No vaig ser l’únic, Joan Sánchez Bolet va patir el mateix. Aquests comportaments antidemocràtics van ser necessaris per canviar la idea que fins llavors havien tingut la gran majoria de l’avantguarda obrera i la militància, sobre tot comunista, socialista i anarquista, de fer caure el règim de Franco, de fer una ruptura democràtica i “donar la volta a la truita” establint un règim republicà, democràtic, amb dret a l’autodeterminació i amb una política socialment avançada. L’estatus quo que es va instal·lar a partir del nou règim del 78 va tenir conseqüències funestes dins el moviment obrer. Va establir divisions profundes, polítiques i sindicals i va afavorir els sectors més oportunistes i més acomodaticis de la classe obrera, mentre que els més combatius eren pressa del pessimisme i la frustració. Alguns companys em deien que “tindríem govern Suárez per quaranta anys més”. Eren temps en que Lluis Llach cantava “No és això, companys, no és això”.\nMarcelino Camacho ens va explicar a una assemblea de fundació del sindicat de Comissions Obreres de SEAT, que la transició havia estat la “ruptura sin fractura”. Va ser l’explicació més clara de que es tractava d’un empelt entre l’antic règim franquista i un nou règim de tipus representatiu parlamentari. Per fer aquesta operació la política de la “reconciliació nacional” de Carrillo va anar molt bé. En nom de no tornar a una guerra civil, es va acceptar que seguissin el monarca posat per Franco, que seguissin els mateixos policies, militars, jutges… i poder jugar el paper de partit intermediari entre classe treballadora i poder, un cop renegat del leninisme i cap “assalt al Palau d’hivern”.\nFeia falta que algú controlés el moviment obrer que, en els darrers anys de dictadura, havia aixecat el cap amenaçadorament i podia significar la reanimació dels drets, poders, cultures republicanes, parades a cop de sang. La oligarquia no podia permetre-ho i es sentia en greu perill. L’Europa burgesa temia el que podia passar al sud d’Europa, amb els potents moviments del 68 a França, Italia, Txecoslovàquia, Polonia, la caiguda la dictadura grega i la revolució portuguesa dels clavells. El potent moviment obrer de l’estat espanyol sí podia canviar l’estato quo, com ho demostraven les vagues més importants del període a tot el continent. A canvi d’aquest control es van legalitzar els partits i, després, els sindicats, començant pel PSOE i l’UGT, i cadascuna de les organitzacions va quedar en un ordre per complir una nova funció social, política i institucional per a tot un període sota un règim que, aprovada la seva Constitució sota el soroll de sabres i amb un monarca anomenat per Franco, era mig democràtic i mig continuista del franquisme.\nAquí es va produir doncs un xoc de polítiques entre els que veien completament necessària l’adaptació al nou règim i els que vam lluitar fins al final per fer “de la caiguda de la dictadura l’inici de la revolució proletària” com deia el meu partir, el PORE. Un període de tensió, de lluita política interna, amb un resultat clar: els que consideren que el sostre que ens dona l’actual Constitució és suficient per donar cabuda a les millores van guanyar; però els que creiem que s’ha d’acabar amb aquest règim ja completament desgastat i corrupte, que s’aguanta només per manca d’acord i d’un pla comú entre republicans, independentistes i sobiranistes, cada dia veiem més motius per acabar la lluita que vam començar. Però tot està obert, fins i tot la tornada del feixisme. Per aquest motiu m’agradaria que el llibre de l’ocupació fora un llibre que integrés totes les visions que es donaven en aquells anys, es a dir, que poguessin escriure també companys com Mayo, Diosdado, (Gil no pot ja, llàstima), Varo, el “pantera” del PT, de LCR i altres. SEAT va ser una Universitat per tots nosaltres i, entre totes i tots, hem de treure les lliçons amb un debat franc, sincer i obert a escoltar.\nEl futur del automòbil i de la SEAT\nNo vull acabar aquest article-balanç sense expressar com veig el futur de la SEAT i de la classe treballadora que en forma part. Després d’intentar treballar a SEAT vaig entrar a RENFE on em vaig jubilar. Això em va permetre una visió de la mobilitat molt més ample i de veure el sistema del ferrocarril com un gran avantatge per sobre el transport per carretera, sigui en persones com en mercaderies. Es clar que el ferrocarril no arriba a tots els llocs i pobles però les principals rutes per anar a treballar, per transportar la producció podrien estalviar moltes hores improductives, molts accidents i morts i molta contaminació. Però estava també clar que a l’estat espanyol hi havia forts interessos per no desenvolupar les rodalies, ni tranvies, ni sistemes de transport alternatiu al cotxe com el corredor mediterrani. La indústria de l’automòbil era la protegida del règim.\nAvui, després d’ampliar encara més el focus a lluites ambientals després de la meva jubilació, a aquella visió s’afegeix un més gran coneixement del que comporta el canvi climàtic. I junt amb això que les energies fòssils tenen ja una data de caducitat per l’esgotament de les fonts materials que hem fet els humans durant el sistema capitalista en els darrers 200 anys, però especialment en els darrers 50. Segons els científics del IPCC experts en el clima, ja no hi ha marxa enrere en els canvis en regions senceres i, entre elles la Mediterrània.\nAixí doncs no es tracta només de les lleis i normes que aprovin les cimeres climàtiques de l’ONU, a Paris o a Glasgow, que obligaran a fer canvis radicals en la producció de cotxes. El problema va més enllà: la mateixa indústria del automòbil està en qüestió. No hi haurà ja més vehicles individuals en propietat més que per una minoria, la que s’ho pugui pagar. No hi haurà l’energia barata del petroli. Per tant, les grans fàbriques, la gran industria auxiliar de l’automoció, que a l’estat espanyol significa un 10% del PIB i un 18% de l’exportació, deixarà d’existir en pocs anys. Aquesta és la realitat a la que ens veiem abocats, i aquesta realitat la ha de conèixer i debatre la classe treballadora de SEAT.\nPer buscar alternatives justes a aquesta situació, que segurament serà dramàtica en molts casos, cal una consciència i unitat encara més gran que la que es va donar sota el franquisme, fa 50 anys. Només així la classe treballadora podrà influir en el procés de transició que s’ha de donar en les indústries. SEAT va demostrar que servia per més coses que fabricar cotxes: durant la pandèmia es van fabricar respiradors que van salvar vides. Els seus treballadors i treballadores van demostrar que estaven preparats per fer grans adaptacions. Doncs ara s’haurà de fer això mateix a l’engròs. I s’haurà de fer planificadament, desmuntant algunes cadenes, transformant altres, diversificant les produccions. SEAT haurà de produir moltes altres coses a més de cotxes elèctrics. Què fa falta a la societat? Respiradors? Tramvies? Plaques fotovoltaiques? Bicicletes?\nNo soc enginyer ni sé les possibilitats que té una gran fàbrica com SEAT. Però està clar que els i les treballadores sí ho saben. Per això es tracta de que els sindicats i partits de base treballadora i democràtica tornin a organitzar la força, l’enginy i la voluntat de la gran majoria de les persones que hi treballen i alcin les seves propostes d’acord amb la societat, amb els ajuntaments, associacions de veïns, ecologistes.\nI el repàs de la gran prova de força que vam fer amb l’ocupació fa 50 anys, ens hauria de fer veure que també ara podríem fer algunes accions que determinin que l’empresa i governs, de la Generalitat i central, han de comptar amb la classe treballadora per fer una transició que sigui realment justa, democràtica i ecologista. Si pensem i corregim errors que vam cometre, ho podem aconseguir. I les noves generacions ho acabaran d’assumir i realitzar.\nElectricista acomiadat per l’ocupació de SEAT del 1971\nNascut a Barcelona en 1949


10 Increïbles secrets de bellesa de l'Índia antiga que tota dona moderna ha de saber | CAT.Hair-Action.COM\nEstàs per casualitat a la recerca dels secrets de bellesa de gran eficàcia 'lliure de químics' i que pot fer meravelles durant la nit? Estàs fart de comprar els cosmètics artificials scampering través d'anuncis de televisió?\nLlavors vostè ha vingut al lloc correcte. L'Índia és coneguda per la seva bellesa natural. I els següents són deu ingredients que provenen de les mateixes voltes de la mare natura.\nNo tenen efectes secundaris i et donen sense falses promeses. L'únic que fan és donar-li més del que vols, més ràpid del que hagués esperat.\nIncreïble? Llegir i provar tu mateix!\nEls antics indis secrets de bellesa de les dones\nAquí hi ha 10 increïbles antics secrets de bellesa de l'Índia que totes les dones modernes han de conèixer.\nAquest és probablement el rei de tots els altres components de bellesa que té per aquí. Una planta sagrada, tots i cada part de l'arbre de neem és beneficiós en alguna o altra manera.\nBeneficis de Neem de bellesa\nEs pot tractar l'acne\nPrengui algunes fulles de neem i bullir en aigua.\nSubmergeixi una bola de cotó a l'aigua i després es frega uniformement sobre la cara.\nTambé pot utilitzar un nim-iogurt o neem-cogombre caràtula per reduir l'excés de greix de la seva cara.\nEs pot tractar la pell seca\nPrengui petita quantitat de pols de neem i afegir unes gotes d'oli de llavor de raïm.\nApliqui aquesta pasta a la cara i el deixa en repòs durant 15 minuts.\nPot prendre la cura dels Trastorns del pèl\nFer massatges les arrels del cabell amb oli de neem.\nPer al control de la caspa, barrejar una mica de pols de neem amb aigua i aplicar al seu pèl. Deixar actuar durant una hora i després rentar els cabells.\n2. El safrà\nAixò podria ser una de les espècies més cares. Però creguin-me, és totalment la pena. El safrà és conegut àmpliament per millorar la pròpia complexió.\nBeneficis de safrà bellesa\nPot ajudar a eliminar Tan\nPrengui una mica de safrà i submergir-lo en malai o llet durant la nit crema.\nBarrejar el contingut del matí i aplicar sobre la zona bronzejada.\nPot ajudar a tonificar la pell\nPrendre la quantitat necessària d'aigua de roses i barrejar safrà en el mateix (fins que l'aigua de roses obté el color de safrà).\nUtilitzeu una bola de cotó per submergir en la solució i apliqui a la cara.\nPot ajudar a aclarir la pell El\nPrendre uns brins de safrà i remullar en llet durant uns 30 minuts.\nPrendre una culleradeta de pols de sàndal i afegir a la barreja.\nAplicar el paquet a la cara i es deixa en repòs durant 15 - 20 minuts. I després renti'l.\nLa mel és de tots favorit. Fàcilment disponibles, deliciós i barat. La mel també és conegut per les seves excel·lents propietats hidratants.\nBeneficis de la mel de bellesa\nPot curar cicatrius de cremades\nEs pot aplicar mel crua a una cicatriu de cremada, com la mel té propietats antisèptiques i cicatritzants.\nL'aplicació de mel a una cremada de forma regular pot produir menys cicatrius del que és habitual.\nPot donar una pell sense defectes\nBarrejar la mel amb malai, Chandan, besen i oli de rosa per formar una màscara de cara.\nAplicar la màscara sobre la cara i el coll.\nDeixa la màscara s'assequi i desenganxar després d'algun temps. Això elimina qualsevol impuresa a la cara i també fa que la pell de la cara suau i llisa.\nTambé conegut com la grosella espinosa, amla és una font rica de vitamina C.\nBeneficis de bellesa amla\nPot ajudar a reduir la caiguda del cabell\nPrendre 2 culleradetes de pols de amla o suc.\nPremeu una quantitat igual de suc d'una llimona fresc.\nBarrejar bé i aplicar sobre el cuir cabellut.\nDeixar que s'assequi i esbandir amb aigua tèbia.\nPot ajudar a nodrir el cabell\nPrengui amla, soapnut (reetha) i shikakai en un recipient de ferro i bullir.\nMantenir a un costat durant la nit.\nL'endemà, colar el líquid i el xampú amb ell.\nTambé coneguda com la terra de Fuller, mitti multaani és un dels millors secrets de bellesa ancestrals. Es coneix com a depurador natural i netejador. L'únic ingredient que es pot trobar gairebé en totes les llars.\nBeneficis Multaani Mitti de bellesa\nPot ajudar a eliminar la canyella Marques\nPrendre la quantitat requerida de mitti multaani i barrejar-ho amb una mica de suc de tomàquet fresc.\nA això, afegir una mica de cúrcuma i sàndal en pols i aplicar a la cara.\nPot ajudar a eliminar les taques fosques\nAfegir unes fulles de menta i iogurt a mitti multaani.\nBarrejar fins a formar una pasta.\nAplicar sobre les taques fosques.\nAquest ingredient és, sens dubte, indispensable en la cultura índia.\nEls beneficis de la cúrcuma de bellesa\nPot reduir les estries\nBarrejar la cúrcuma amb besen i iogurt.\nAplicar sobre les estries.\nLes propietats de la cúrcuma ajuda alleugerir les estries.\nPot reduir les arrugues\nPrengui pols d'arròs, llet crua i suc de tomàquet.\nBarrejar-los amb la cúrcuma per formar una pasta.\nAplicar la pasta i es deixa que s'assequi sense ser molestats.\nPoden tractar els talons esquerdats\nBarrejar l'oli de coco o oli de ricí amb la cúrcuma.\nAbans de prendre el bany aplicar aquesta barreja en els talons esquerdats i deixar actuar durant 15 minuts.\nEncara que una mica car, sàndal posseeix propietats antisèptiques i fins i tot ajuda a la circulació de la sang sota la pell.\nAccions de Bellesa de sàndal\nVostè pot donar Clar pell de mirada\nPrengui les ametlles en pols fina i barrejar-los amb fusta de sàndal (Chandan).\nAfegiu-hi la llet crua a aquesta barreja.\nAplicar sobre la cara, i fins i tot als braços i les cames abans del bany.\nLi pot donar una pell radiant\nBarreja de sàndal amb llet crua.\nAplicar la barreja sobre el teu rostre i deixar-lo en repòs durant 20 minuts.\nUna herba astringent, aquesta es conrea en gairebé totes les llars i és un dels secrets millor quan es tracta de la millora de la seva bellesa natural.\nBeneficis de bellesa Tulsi\nEs pot tractar l'acne i nodrir la seva cara\nPrengui algunes fulles de Tulsi i es barregen fins a formar una pasta.\nAfegir la llet a la pasta i aplicar a la cara.\nPot ajudar a blanquejar les dents\nPrengui algunes fulles de Tulsi.\nSec i en pols ells.\nAfegir la pell de taronja i convertir-lo en una pasta.\nFregui la pasta a les dents.\nLa presència de zinc és el que fa que la quallada en un favorit quan es tracta de millorar la bellesa.\nAccions de Bellesa de quallada\nPot ajudar a desfer-se del cabell sec en hiverns\nPrendre 2 ous batuts i 2 cullerades d'oli d'ametlles.\nBarrejar aquests amb mig una tassa de quallada.\nAplicar la pasta sobre el cuir cabellut, així com els cabells i cobreixi el cap amb una gorra de plàstic. Això nodreix el cabell.\nDeixar actuar durant 30 minuts i després rentar amb xampú.\nPot ajudar a que el seu pèl sedós\nPrengui el suc de llimona, ous, mel, i fer una pasta rica.\nBarrejar la pasta amb la quallada i aplicar al seu cabell.\nRentar el cabell després de 30 minuts.\nTambé es diu farina de cigrons, aquest és un nom comú a totes les llars de l'Índia i té cura per a moltes malalties de bellesa.\nAccions de Bellesa de Besan\nPot ajudar a curar taques\nPrendre la quantitat necessària de suc de cogombre i barrejar-ho amb besen.\nApliqui aquesta barreja sobre la zona afectada.\nMantenir-la durant 20 minuts i després renti-ho.\nPot ajudar a aclarir la seva pell\nPrendre 4 - 5 ametlles en pols, suc de llimona i 1 culleradeta de llet.\nBarrejar tots aquests amb besen per formar una pasta.\nAplicar a la cara i mantenir-la durant 30 minuts abans de rentar-se.\nBella pell i el cabell preciós no és un acord impossible. Tot això es pot aconseguir fàcilment des de la comoditat de la seva cuina!\nLlavors, què ha de fer si vostè vol un aspecte impressionant? Mantingui la calma i entrar a la seva cuina! Vam fer que es perdi cap antics secrets de bellesa de l'Índia aquí, si és així si us plau, comparteixi amb nosaltres a la secció de comentaris.\nTop 10 secrets de bellesa de les dones índies\n8 secrets de bellesa eficaç tailandesa Revelat\nDones africanes bellesa i aptitud Secrets revelats!\n10 secrets de bellesa de tot el món\n18 Secrets de bellesa de Corea que sens dubte ha de saber\n7 paquets de papaya cara per a la pell brillant, clara i suau


A la premsa internacional: Trump assumeix part de la política exterior d'Obama - El Temps\nA la premsa internacional: Trump assumeix part de la política exterior d'Obama\n[gallery columns="2" size="medium" link="file" ids="5723,5722,5721,5720,5719,5718"]\nAls Estats Units, The New York Times arriba als quioscos aquest divendres assegurant que "Trump torna als pilars de les polítiques d'Obama a l'estranger". En aquest sentit, el diari novaiorquès explica que "el president Trump, després de prometre una ruptura radical amb la política exterior de Barack Obama, està adoptant alguns pilars clau de l'estratègia de l'antiga administració, incloent-hi advertir a Israel per a frenar la construcció d'assentaments, exigir que Rússia es retiri de Crimea i amenaçar a Iran amb sancions per proves de míssils balístics". L'ambaixadora de l'ONU, Nikki Haley, va declarar que els Estats Units no aixecaria les sancions contra Rússia fins que no pari de desestabilitzar Ucraïna i tregui les tropes fora de Crimea.\nPer la seva part, des de la City de Londres, el Financial Times informa que el Banc d'Anglaterra augmenta la previsió de creixement un altre cop, però es manté alerta pel possible impacte del Brexit. En aquesta línia, el diari econòmic britànic detalla que "el Banc d'Anglaterra ha millorat significativament els pronòstics de creixement del Regne Unit per segona vegada en sis mesos", i que "el banc diu que ara pronostica que el PIB creixerà un 2% aquest any, igual que l'any passat i per sobre de l'1,4% de la previsió de novembre". Just abans del referèndum sobre el Brexit, el Banc d'Anglaterra preveia que l'economia creixeria tan sols un 0,8%.\nA França, Le Monde destaca en la seva portada d'aquest divendres que "Marine Le Pen vol inscriure la preferència nacional en la Constitució". Sobre això, el diari parisenc assenyala que, en una entrevista amb Le Monde, la candidata presidencial del Front Nacional "proposa un referèndum per inscriure a la Constitució 'la prohibició del comunalisme i l'autorització de la prioritat nacional'". En què es tradueix, aquesta preferència o prioritat nacional? Le Pen indica que, per exemple, en matèria d'ocupació, en una taxa addicional per als nous contractes laborals a treballadors estrangers. També vol fer un referèndum sobre la permanència de França a la Unió Europea\nA Veneçuela, El Nacional denuncia que la Guàrdia Nacional Bolivariana va treure a empentes dos diputats opositors de la seu del Consell Nacional Electoral. El diari editat a Caracas precisa que "els guàrdies nacionals proveïts d'equips antidisturbis van tractar d'impedir que els parlamentaris entreguessin un document en el qual exigien a les autoritats comicials que es fixi el cronograma per a elegir governadors, legisladors regionals, regidors i alcaldes". Aquest cronograma ja hauria d'haver estat fixat. L'excandidat presidencial Henrique Capriles va recordar que les eleccions "són un dret, no un caprici", i que "sense vot no hi ha democràcia".\nI a la secció de les revistes, The Economist dedica la seva portada d'aquesta setmana a Donald Trump, representat com si fos un vàndal: "Un insurgent a la Casa Blanca". En el seu editorial sobre el tema, publicat a les pàgines interiors, el setmanari britànic sosté que "mentre Donald Trump s'enfada contra el món que ha heretat com a president, els aliats dels Estats Units estan preocupats (i amb raó)". I afegeix: "Una xarxa de bilateralitat i un regionalisme jeràrquic són palpablement pitjors per als Estats Units que el món que Donald Trump ha heretat". Segons The Economist, el món "ha de preparar-se per a problemes".\nFinalment, Time se centra en la figura de Steve Bannon, el principal assessor polític del president Trump, a qui la revista considera "el gran manipulador". En el seu perfil sobre Bannon, la publicació nord-americana assegura que "Bannon és el que manté la doctrina pura, el verdader creient, que està en això no per diners ni pel càrrec, sinó per a canviar la història". Com va dir el mateix Bannon en un correu electrònic al Washington Post, "el que estem presenciant ara és el naixement d'un nou ordre polític". Time es pregunta si Bannon és el segon home més poderós del món.


welch milions d'euros\nUnis i Continental primer de nous productes següents llançar fa tres setmanes regne UNIT i Malta-llicenciada en línia joc proveïdor de tecnologia Genis ha aconseguit acords amb Continental i Unis per la seva Spin 16 slots producte wekopa resort and casino font turons arizona. El producte patentat, posat en marxa fa tres setmanes, permet als jugadors per interactuar directament amb els cilindres, girant cap el cilindre en qualsevol direcció, no només prement un sol botó de selecció de valors (veure anterior InfoPowa informe) welch milions d'euros.\nContinental propi Casino Ducs.co.regne unit, mentre que Malta-llicència Unis objectius el mercat Europeu."La resposta a Spin16 i el nostre conjunt complet de jocs ha estat fenomenal l'illa del tresor casino. Estem en converses amb un nombre d'operadors de referència i de debat, i ja estan en una fase molt avançada", comenta Nick Barr, directora de vendes per a Genis.\nCasino en línia de Notícies Cortesia de Infopowa l'home amb El pla d'aquí a Casinomeister què targetes gràfiques ranures hi ha . Bryan Bailey ha estat funcionant Casinomeister des del seu llançament al juny de 1998 welche arten von poker gibt es. Ell ha observat a la indústria de créixer des de la seva primigènies etapa del que ho és ara imprimir calendari amb franges. El Meister ha assistit prop de 100 conferències en els últims 20 anys i ha qualsevol estat un interlocutor o un panell moderador d'un mínim de 60 actes imprimir blackjack estratègia bàsica gràfic.\nSempre ha estat un defensor de la justícia i la raó i és coneguda com la cervesa alemanya, un bon Whisky, i [email protected] imprimir les seves pròpies fitxes de pòquer.\nl'illa del tresor casino\nquè targetes gràfiques ranures hi ha\nimprimir calendari amb franges\nimprimir blackjack estratègia bàsica gràfic


Sierra, Moya i Dinarès dialoguen al Casino sobre llibertat d'expressió i presos polítics - Regió7\nSierra, Moya i Dinarès dialoguen al Casino sobre llibertat d'expressió i presos polítics\nEl madrileny i el bagenc se centren en retrats d'empresonats i l'artista vigatà posa el focus en el qüestionat color groc\nMarià Dinarès i Quim Moya, ahir al davant de les projeccions dels dibuixos del bagenc, a l'entrada oscar bayona\nEs pot prohibir un color? Es pot prohibir una obra artística? Tot es pot prohibir però «l'artista ha de ser lliure». Així ho explicava Anna Crespo, regidora de Cultura de l'Ajuntament de Manresa, en la inauguració d'una triple mostra artística al Casino que té com a nexe d'unió la visió que els artistes Santiago Sierra (Madrid, 1966), Marià Dinarès (Vic, 1959) i l'avi-nyonenc Quim Moya (1975), han plasmat sobre la llibertat d'expressió traduïda en presos polítics i el qüestionat color groc.\nQüestionaments des del surrealisme i la incomoditat\nDinarès i les 9 peces pictòriques\nMoya i el dibuix diari\nSierra i els presos polítics\nEl madrileny ho fa a través de 24 retrats pixelats a Presos polítics a l'Espanya contemporània, la controvertida instal·lació censurada a a Arco 2018, que va comprar Tatxo Benet i que, des de llavors, desfila pel país; la segona, Des del groc, on el vigatà Dinarès es demana sobre la càrrega i simbologia del color del procés a través de l'abstracció de 9 obres; i la tercera, Mantra del record, que Moya va engegar el 3 de novembre del 2017 dibuixant cada dia el retrat d'un dels polítics i líders socials catalans empresonats. El mosaic està formar per 540 dibuixos i 68 projectats a l'entrada de la sala.\nA Manresa, la mostra de Sierra havia d'arribar en ple període electoral i es va haver de posposar fins ahir quan es va inaugurar acompanyada de Dinarès i Moya en una proposta estrenada el setembre a Vic.


ALEGO: L' Aigua de Cardó, ja no fa aixecar " lo muixó".\nPublicat per 2teixidor a 13:59\nLos aqüifers necessiten el seu temps per a què l'aigua dissolgui les sals del lloc on estan. Si constantment es fan extraccions tan agressives, aquesta aigua és xirla, no té cap propietat de les que tenia quan l'aqüifer anava rajant tranquilament. Jo penso que al cap de tants anys de sobreexplotació, ells mateixos s'han adonat que l'aigua ja no valia res. Si a n'això hi ajuntes que per aquí no plou gens, tens la combinació explosiva.\nPel que fa al nou balneari de luxe, tots els meus dubtes. Els SPA que estan tan de moda actualment, necessiten, també, molta aigua.\nMolta sort als treballadors !!!


play-off | Lliga de MicroRelataires Catalans\nFinal de la Fase de Grups i inici dels Play-offs 2016\nUn cop celebrada la Mêlée de Repesca, i esclarit el seu resultat definitiu, la II Lliga de MicroRelataires Catalans (LLMRC 2016) ha tancat la seva primera part, la més exhaustiva i extensa, amb 8 escriptors superant la Fase de Grups i classificant-se per a la ronda definitiva d’enfrontaments eliminatoris.\nDesprés de més de 6 mesos i 160 microrelats, la competició encara ara la seva recta final, la més emocionant i gratificant, farcida de recompenses i honors per als victoriosos.\nAquests són els 8 gladiadors de la paraula que prendran part en la nova fase d’hostilitats que s’encetarà a partir del proper 2 d’octubre:\nPosted in Anuncis, Convocatòries, Recordatoris\nTagged classificació, comodins, consolació, eliminació, fase de grups, incògnita, LLMRC 2016, mêlées, play-off, premis\nResultats – Semifinals (Tornada)\nAquesta setmana passada es van portar a terme les votacions de la tornada de les Semifinals de la Lliga de MicroRelataires Catalans (LLMRC) 2015, disputada al llarg dels passats dies 19 i 20 de setembre. La resolució de les dues confrontacions ha esclarit finalment la gran incògnita al respecte de quins escriptors tindrien l’honor de ser nomenats com a primers finalistes de la competició.\nEnhorabona als perdedors i sobretot als guanyadors! Ara cal recuperar forces per afrontar l’ultimíssima etapa del gran viatge que ha estat aquesta temporada inaugural de la Lliga.\nPodeu consultar els resultats definitius i les cròniques dels encontres directament en els enllaços següents, o bé navegant a través del menú lateral:\nConfiguració de la Final de la LLMRC\nConfiguració de la Final de Consolació\nTagged Àtoms i Lletres, Deòmises, Illa Sud, play-off, Semifinals, Xinxan the Cat\nEnfrontament – Semifinals (Tornada)\nAra sí, estem ja a només un pas de conèixer els finalistes que es disputaran la primera corona de la Lliga de Microrelataires Catalans (LLMRC) 2015 el mes vinent. La tornada de les Semifinals, el penúltim esglaó cap a la glòria de la victòria absoluta, va celebrar-se el cap de setmana passat, dies 19 i 20 de setembre, donant lloc als enfrontaments que tot seguit trobareu aquí sota.\nAra és temps de valoració i vot, de fer córrer la sang de les lletres. Tothom pot dir-hi la seva. Hi ha temps fins el proper divendres dia 25 de setembre a les 23:59.\nAquests han estat els nostres lluitadors literaris d’aquesta segona i definitiva batalla de les Semifinals:\nResultats – Semifinals (Anada)\nAquesta setmana passada es van portar a terme les votacions de l’anada de les Semifinals de la Lliga de MicroRelataires Catalans (LLMRC) 2015, disputada al llarg dels passats dies 5 i 6 de setembre. La resolució de les dues confrontacions ha portat incerteses renovades de cara a la tornada, i mantindrà l’emoció fins al final.\nEnhorabona a tots els semifinalistes! Ara només queda un darrer esforç per assolir l’objectiu desitjat!\nEnfrontament – Semifinals (Anada)\nS’apropa el desenllaç de la Lliga de Microrelataires Catalans (LLMRC) 2015. Les Semifinals, el penúltim esglaó cap a la glòria de la victòria absoluta, van celebrar-se el cap de setmana passat, dies 5 i 6 de setembre, donant lloc als enfrontaments que tot seguit trobareu aquí sota.\nAra és temps de valoració i vot, de fer córrer la sang de les lletres. Tothom pot dir-hi la seva. Hi ha temps fins el proper divendres dia 11 de setembre a les 23:59.\nAquests han estat els nostres lluitadors literaris d’aquesta primera batalla de les Semifinals:\nResultats – Tornada 1/4 de Final – Ronda 2\nAquesta setmana passada es van portar a terme les votacions de la segona ronda d’enfrontaments de tornada dels Quarts de Final de la Lliga de MicroRelataires Catalans (LLMRC) 2015, disputada al llarg dels passats dies 25 i 26 de juliol. La resolució de les diverses confrontacions ha acabat d’esvair tots els dubtes, i ens ha donat el dibuix definitiu de les semifinals.\nEnhorabona als guanyadors i ànims als perdedors! El camí cap a l’Olimp de les lletres encara el seu tram final!\nCreuaments de semifinals


Bloc des del Pirineu: Cadena alimentícia\n(Aquesta entrada té alguna foto que, per algú, pot ser desagradable... per si us ho voleu saltar ;)\nAhir vam anar a donar la volta Llessui-Espot, per segona vegada aquest any. La novetat és que els nens (i algun de gran) van anar en bici des de Mainera fins el poble d'Espot.\nMentre els grans pedalaven, vam pujar les més xiques a veure la cascada. Ja tornant i des de l'altra banda del riu em va semblar veure una vaca ajaguda, just on l'altra vegada havíem vist un corder mort de feva dies. Ja estava buit. Només quedaven la pell i els ossos.\nNo vaig poder reprimir-me i vaig anar cap allí amb la càmera a la mà, és clar. Era una vaca a terra, amb les dues potes completament estirades endarrera. Tenia sang a la cara que li sortia de les banes. Pobre animal no feva bona pinta. I curiós, just al morro hi tenia les restes del corder...\nEm va fer bastanta cosa... Veure-la allí, sabent que tenia les hores comptades i no poder-hi fer res... Però així són les coses...\nAhir vaig calcular que ahir a la tarda i aquest matí els voltors no farien massa feina perquè era diumenge i suposava que la zona estaria plena de turistes. A primera hora de la tarda, però, hi he tornat a pujar, amb l'Hug (que per cert no anava vestit adequadament per la ocasió...) per fer alguna foto.\nEns hi hem acostat tant silenciosament com hem pogut i mig amagant-nos per les roques. Encara no podíem veure la vaca, però n'hi havia per tot arreu de parats. A dalt, a baix, per tot arreu, però cap volant...\nDe seguida ens han sentit o "notat" i han començat a aixecar el vol... Estaven tant tips que els costava bastant...\nN'hi ha hagut un que s'ha quedat fent guardia una bona estona.\nHem anat a mirar la vaca. Ja l'havien buidat, però per la panxa. La zona era plena de plomes.\nEns hem camuflat tant com hem pogut i ens hem esperat una bona estona a veure si tornaven, però els carnussos, fins que no hem estat dins el cotxe no hi han tornat.\nLes fotos no han sortit gens bé. No m'havia preparat la càmera, les bromes s'acostaven a marxes dobles i feva fred... Un altre dia...\nEtiquetes: Fotos, Pallars, pirineu\nOstres, Olga, és bestial!!! Un reportatge fantàstic!\nEl dia anterior havia d'haver pujat a dormir-hi i fer-m'hi un amagatall. Llavors hagués sigut genial! Què hi farem!


Férid MUCHIR | Perpignan la Catalane, Perpinyà la Catalana\nEsteu aquí : Inici » Cultura » Patrimoni » Perpinyà al segle XX: arquitectures i modernitats » Paraules d’arquitectes » Férid MUCHIR\nBaix relleu femení emparentant-se amb una firma de l'arquitecte\nSquare House, casa i agència de Férid Muchir, 1951 et 1959, 10-11 ronda Jean Bourrat.\nVa fer els seus estudis a l’Escola Nacional de les Arts decoratives de París del 1925 al 1931 a prop de Guimard, Sauvage i Forget. La seva formació parisenca tindrà lloc durant un període particularment ric de la cultura arquitectural de la capital, puntuada per l’Exposició del 1925, per l’eclosió de l’Art déco i del moviment modernista.\nDe tornada a Perpinyà el 1933, la seva carrera professional comença amb el seu oncle Alfred Joffre i, el 1937, s'instal·la al seu propi compte. El gabinet de Muchir conegué a partir d'aquest període una activitat intensa i variada. L’arquitecte va concebre i construir immobles de rendiment en la ciutat, habitatges particulars urbans o rurals, com també conjunts urbanístics i arquitectures comercials i agrícoles.\nDesprés de la segona guerra mundial, l’activitat de Férid Muchir continua sent compartida entre l'arquitectura privada residencial i els grans encàrrecs de caràcter públic. El seu nom és associat a la creació dels grans equipaments moderns: la Companyia de Navegació Mixta a Portvendres (1945), la Clínica La Roussillonnaise (1952), l'estació d'autobusos dels Courriers Catalans (1957) o encara l’aeròdrom de Perpinyà.\nFérid Muchir va trobar a partir dels primers anys de la seva activitat professional un compromís entre la modernitat cosmopolita i l'esperit del lloc rossellonès. L’epuració dels vòlums, la racionalitat del pla i la simplificació de la decoració són compatibles amb la utilització dels materials locals, l’esperit pintoresc i les referències subtils a les arquitectures mediterrànies.\nFou una de les personalitats destacades de l'àmbit professional regional. Presidí el Sindicat dels Arquitectes i fou conseller de l’Ordre dels Arquitectes.


Tallers i espectacles per Carnestoltes | Institut La Sagrera Sant Andreu\nDivendres 21 de febrer vam celebrar carnestoltes. Com que és un dia especial no vam fer classes, tot i que vam fer tota una mena d’activitats molt diferents i divertides.\nA primera hora vam fer uns tallers, hi havia 4 opcions de tallers, i cadascú triava el que més curiositat li despertava. Hi havia els següents tallers: mandales amb arròs, ganxet, màscares i un de cartells amb lettering. La duració de cada taller era d’una hora i mitja, alguns dels productes finals dels tallers eren per decorar i donar una mica més d’alegria i vida a l’institut.\nUn cop acabats els tallers vam fer una xocolatada amb melindros solidària, cadascú podia donar entre 0,50-1 euro que posteriorment ho donaríem a l’hospital Sant Joan de Déu pels nens i nenes amb càncer.\nQuan vam acabar d’esmorzar vam tenir mitja hora per disfressar-nos i preparar-nos per l’espectacle final.\nCada classe es disfressava d’un tema diferent: Aigua anava del seu personatge preferit; Terra d’esportistes; Aire de personatges famosos i, per últim, Foc de cantants.\nA més a més, cada classe va fer unes actuacions al pati, relacionades amb la disfressa. Les actuacions es podien fer grupals o individuals, algunes eren de ball, altres de partides de Pokémon, un partit de tenis una mica boig… fins i tot els professors es van disfressar!\nLes disfresses que més ens van cridar l’atenció de cada classe van ser: de Terra, un grup de noies que anaven de beisbolistes; d’Aigua ens va agradar molt la disfressa de dues noies que anaven d’entrenadores de Pokémon (ens va semblar molt original); d’Aire ens va semblar molt divertida la disfressa d’un noi que anava de dinosaure i de Foc ens va semblar molt ben trobat un noi que anava de Bob Marley i dues noies que van ballar una coreografia de Black Pink molt elaborada.\nNoa Cardozo i Sofia Castravelli


Passió o mètode? L'ingredient X de l'emprenedoria: 24 passos -o algun menys- per construir una start-up d'èxit. ACCIÓ - Agència per la Competitivitat de l'Empresa\nPassió o mètode? L'ingredient X ...\nPassió o mètode? L'ingredient X de l'emprenedoria: 24 passos -o algun menys- per construir una start-up d'èxit\nIdees d'experts Bill Aulet\nUn emprenedor neix o es forma? Per Bill Aulet, expert emprenedor i professor del MIT, com més es practica, millor s'emprèn. En la seva conferència inaugural al 2n Congrés Catalunya Emprèn, Aulet explica els passos adients a l'hora de formar emprenedors, però també de formar start-ups. La teoria i la pràctica han d'anar de la mà per engegar un nou projecte, on el primer pas ha de ser preguntar-se "per a qui" anirà dirigit. Així doncs, és prioritari trobar el perfil de consumidor, conèixer-lo a fons i ajustar a la perfecció el producte que se li oferirà.\nL'emprenedoria no és una bombolla, ha vingut a quedar-se i serà la que realment generarà nous llocs de treball\nL’emprenedor es pot formar i aprèn amb la pràctica. Les perspectives d’èxit milloren quasi exponencialment al tercer intent\nNo cal frustrar-se si no arriba l’èxit al primer intent. Els millors emprenedors ho han estat a partir dels 30 anys\nPer crear una start-up no s’ha de començar amb el què o el com, ni tan sols amb el per què. Cal començar amb el per a qui\nUna start-up no ha de buscar un mercat enorme. És recomanable començar per un mercat petit que es pugui guanyar\nBill Aulet: Passió o Mètode? L'Ingredient X de l'Emprenedoria. from Agència per a la Competitivitat de l'empresa - ACCIÓ


Decorar carbasses per Halloween - KSE\nInici » Decorar carbasses per Halloween\nDecora carbasses amb els teus fills per Halloween\nDecorar carbasses per Halloween, és molt divertit i senzill. Tanmateix, si no saps com fer-ho, aquí et donem algunes idees.\nÒbviament, una carbassa o dues o les que vulguis! Millor si és de mida mitjana i la part inferior és llisa o el més plana possible, perquè s’aguanti bé per si sola sobre qualsevol superfície.\nUnes estovalles de plàstic, o paper de diari o qualsevol element que no et faci res tacar i trencar.\nUn ganivet afilat i fort.\nUn retolador o llapis per dibuixar els contorns a tallar.\nTota la imaginació que siguis capaç\nDoncs bé, el que primer cal fer és posar la carbassa a la taula, agafar-la ben fort i tallar la part superior (fer com una mena de tapa). Aquí és important que el tall es faci en angle perquè quan tornis a posar la tapa no caigui a dins.\nUn cop treta la tapa, t’ajudes d’una cullera (les de gelat van molt bé) per buidar l’interior de polpa i llavors. Les llavors poden servir per decorar plats, amanides…., només les has de saltar una mica a la paella. Amb la polpa pots fer cremes, sopes o fins i tot tallar-la a daus i rostir-la al forn, és un molt bon acompanyament per a pollastre o carns.\nCom fer les cares a les carbasses de Halloween?\nAtenció aquí, utilitza el retolador o llapis per dibuixar els trets de la cara que vulguis, o amb l’ajuda d’una plantilla (te les pots descarregar per internet). Pots dibuixar els ulls, el nas, la boca en forma de ziga zaga i, si t’hi atreveixes, un parell de dents per donar-li una aparença força més esfereïdora. Tot seguit talla les peces que has dibuixat i retira-les amb compte de no trencar l’estructura.\nFinalment col.loca l’espelma dins i li poses la tapa. Ja la tindràs llesta per a posar-la allà on vulguis!!\nAltres manualitats per Halloween\nCarbasses amb tires de paper: També pots fer unes carbasses amb tires de paper per penjar.\nTambé podem decorar unes mandarines com si fossin carbasses de Halloween\n12 Prefixos comuns i el seu significatANGLÈS & APRENENTATGE