Pic de Paderna (2.622 m.) i Pic d'Alba (3.107 m.) | Engarrista\nEns aproximem al bonic Pic de Paderna\nDeixem a la dreta la Tuca i la Tuqueta Blanca de Paderna\nTram final de cresta abans del pic d'Alba\nLa Maria i el Bernat avançant per la cresta\nLa Sílvia amb el Massís de la Maladeta al darrera\nBaixant fort cap als Ibons d'Alba\nAl fons la vall de Lliterola, el Posets i el Perdiguero\n! Ruta amb origen i final en llocs diferents. Cal combinació de vehicles.\nLloc de sortida: La Besurta, Benasc (Rigaborça, Osca, Aragó, Espanya)\nDesnivell positiu: 1.315 metres (-1.525 m.)\nSensació de dificultat: Força fàcil. Grimpada fàcil per blocs abans del cim\nLa Besurta 00:00 00:00 0,0\nRefugi de la Renclusa 00:40 00:40 1,6\nIbons de la Renclusa 00:30 01:10 2,5\nCollada de Paderna 00:45 01:55 3,8\nPic de Paderna 00:20 02:15 4,0\nPic d'Alba 02:30 04:45 5,9\nIbons d'Alba 02:15 07:00 7,4\nTuronet d'Alba 01:00 08:00 9,5\nBañs de Benás 00:43 08:43 10,6\nAvui farem una ruta una mica diferent. Sempre que podem intentem fer rutes circulars, per conèixer zones diferents, tenir noves perspectives i evitar repetir camins. Avui no repetirem camí, però tampoc acabarem al mateix lloc que començarem, sinó que farem una ruta lineal amb sortida i arribada a punts diferents. Per fer aquesta ruta cal fer una combinació de dos vehicles. Ho fem així ja que compartirem uns dies de muntanya a la zona de Benasc amb la Maria i el Bernat, i en disposar de dos vehicles avui podrem pujar fins al Pic d'Alba pel camí del refugi de la Renclusa i tornar pel camí dels Bañs de Benás.\nEns dirigim primer als Banys de Benasc per deixar un dels dos vehicles. Aquest gran hotel termal, que òbviament ha viscut moments més gloriosos, està situat uns 10 quilòmetres més amunt de Benasc. Amb l'altre vehicle continuem remuntant el riu Ésera. Arribem primer fins a l'Hospital de Banás, on hi ha un luxós hotel, i a l'hivern una estació d'esquí nòrdic. Els mesos d'estiu la carretera està tallada a partir d'aquí, i cal pujar amb un autobús. A la tardor la carretera està oberta i podem pujar fins on s'acaba, al pla de la Besurta.\nAquest concorregut aparcament és el punt de partida per a la majoria d'excursions a l'Aneto sobretot, i també altres destins del massís de la Maladeta. Aparquem i comencem a caminar per l'evident camí que enfila cap al refugi de la Renclusa. La temperatura és molt agradable per caminar, una lleugera fresca matinal que amb l'exercici es compensa ràpidament. Tot pujant contemplem la bonica silueta de dues interessants muntanyes, la Tuca de Salbaguardia i el Pic de la Mina, ambdues situades més al nord, en la línia fronterera amb França. En 40 minuts arribem al refugi, tenyit per una fina capa de neu dels dies anteriors. La capa de neu és molt fina, però en alguns punts encara ens farà nosa per avançar.\nPassem de llarg el refugi i tombem lleugerament a la dreta, abandonant el camí que pujaria cap a l'Aneto. Aviat s'obre davant nostre una magnífica visió del Pic de paderna, una mola rocosa vertical i estètica situada al nord del massís de la Maladeta. Sense gaire esforç arribem als Ibons de la Renclusa, al peu de cim. És un lloc molt bonic, amb un petit estany i un rierol serpentejant. Al fons despunta el pic de Paderna, i darrere la Tuca Blanca de Paderna, un pic encara més airós i amb un nom ben escaient. És una petita illa calcària que sobresurt en una zona eminentment granítica. El color clar calcari contrasta amb un estrat horitzontal ferruginós i amb la base fosca granítica.\nCreuem el petit oasi planer dels ibons de Paderna i tornem a pujar tot i encarant la coma sota el pic de Paderna. Pugem alguns trams amb camí i d'altres saltant entre els blocs. El darrer tram es redreça fort, i amb esforç arribem a la collada de Paderna. Des d'aquí el cim sembla molt més dòcil que des de baix, i el que semblava una muntanya infranquejable es presenta ara gairebé com una suau passejada. En pocs minuts acabem de superar el desnivell que ens separa del cim. Des d'aquí contemplem la cara nord del massís de la Maladeta, amb el pic d'Alba al límit occidental. Tot el massís es mostra com un tot compacte del qual sobresurten algunes puntes en forma de diferents cims: el pic de la Maladeta, els pics Sayó i Mir, i uns quants d'altres menys destacats. A part d'aquests gegants, més a prop sobresurten unes puntes més modestes i alhora més boniques: la Tuca Blanca de Paderna i la Tuqueta Blanca de Paderna. Cap a l'est contemplem la vall de Remuñé en tota la seva extensió, amb el massís del Perdiguero al fons.\nTornem a baixar al coll i fem ara un flanqueig per anar a buscar l'ampla coma que es desprèn des del mateix pic d'Alba, que veiem de front. Flanquegem amb compte una zona força pendent amb restes de neu. Situats a la coma tocarà remunar-la durant una llarga i feixuga travessa. Anirem sortejant centenars de blocs granítics, caminant, saltant o grimpant. Mica en mica ens anirem acostant cap a sota el pic, i sense acabar-hi d'arribar buscarem el millor punt per accedir a la cresta. Hi ha diversos passos possibles, indicats amb fites. Utilitzarem les mans per grimpar sense dificultat fins assolir la cresta. Un cop a la cresta, en comptes de seguir-la pel fil, tendirem més a la dreta tot buscant el pas més lògic, sempre indicat amb fites.\nAnem pujant, primer caminant entre blocs, mirant de no relliscar amb la neu que queda dels darrers dies. Més endavant ja cal grimpar perquè el pendent augmenta. Ens tornem a situar dalt la cresta, just a l'avantcim del pic d'Alba. Queda només recórrer uns metres per la cresta, pràcticament de pla, i en un recorregut una mica aeri fins assolir els 3.107 metres del Pic d'Alba. Davant nostre, mirant cap a l'est, contemplem els cims del sector nord de la Maladeta, tots ells escarpats. Tot i que el dia no és esplèndid, tenim una àmplia panoràmica local de la Maladeta (est), i més enllà dels massissos de Posets i Perdiguero (oest).\nS'ha girat una mica de vent, i a més de tres-mil metres d'alçada és fresc i molest. Així doncs un cop fetes les fotos de rigor, contemplat el paisatge i gaudit del panorama tornem a creuar el tram horitzontal de cresta per trobar el pas que ens permetrà perdre alçada i arrecerar-nos. Baixem els primers metres pel mateix itinerari per on havíem pujat, però aviat tombem a l'esquerra per iniciar una llarga baixada cap als Ibons d'Alba. No hi ha camí definit, però sí que trobem diverses fites que podem anar seguint sense problemes. Baixarem una bona estona per terreny de blocs, més endavant per terreny herbós més còmode, i també haurem de desgrimpar en alguns punts més drets i rocallosos.\nMica en mica anem baixant i ens acostem als ibons. A la nostra esquerra s'erigeix la Cresta d'Alba o dels 15 gendarmes, una llarga línia aèria i rocallosa que culmina dalt del cim d'on venim. Baixem encarats cap a l'oest, en la direcció de la vall de Lliterola, que contemplem a l'altra banda de l'Éssera, així com tot el massís del Perdiguero i veïns. Desgrimpem en alguns trams més costeruts, i ens aproximem als estanys. El primer és més petit, i no acabem d'arribar-hi. El segon és més gran, força més avall, i baixem fins a peu d'aigua. Prop d'aquest estany hi ha el Bujerín d'Alba, l'inici d'un entramat subterrani de més de dos quilòmetres i mig de recorregut i 500 de desnivell que conecta amb la Cova d'Alba, situada prop dels Bañs. Nosaltres ens conformem en caminar per la superfície, i voregem l'estany per la dreta fins un petit collet.\nBaixem per camí evident i relativament còmode fins al Turonet d'Alba. A partir d'aquí la baixada és més pronunciada, gairebé vertiginosa en alguns punts, per dins la canal del Turonet. Perdem alçada ràpidament tot i la fatiga de les hores i el desnivell. Després d'una fortíssima baixada (que caldria evitar després de pluges) arribem a un camí planer que ve del balneari, que veiem uns centenars de metres cap al sud. Còmodament per un camí que creua una tartera arribem al gran edifici dels Banys, que seria l'escenari ideal per una pel·lícula de terror pel seu aspecte. El balneari només obre a l'estiu, i l'aspecte exterior és decrèpit.\nHem gaudit amb bons companys de ruta d'una jornada d'alta muntanya al sector nord-oest del massís de la Maladeta. Hem pujat dos cims, un de més modest i bonic, i un de més alt però menys estètic. No es pot tenir tot. Una ruta molt interessant que ens permet recórrer dos dels camins habituals per accedir a aquest característic cim i així contemplar les diferents perspectives, totes elles interessants.


L’Escola Sant Ignasi de Manresa i l’Escola Bressol Reixics de Canet de Fals guanyen el premi ‘La ciència i els infants’ | Mitjans de Comunicació FUB\n← La quinzena edició dels Premis UManresa a treballs de recerca de batxillerat s’atorguen a estudiants de Lleida, Tortosa i Esparreguera\nUManresa incorpora l’experimentació a les activitats del cinquè Campus Infantil →\nManresa, 2 de juny de 2016 L’escola Sant Ignasi de Manresa ha guanyat el primer premi del guardó ‘La ciència i els infants’, convocat pel Rotary Club de Manresa-Bages i la Fundació Universitària del Bages. El segon premi ha estat per a l’Escola Bressol Reixics de Canet de Fals. En el primer cas, el jurat ha valorat l’originalitat de la proposta, la claredat de l’enfocament científic i la robustesa del material emprat. Del segon premi, el jurat n’ha destacat l’adequació de la proposta a l’etapa 0-3 i l’aprofitament del material usat. El premi s’ha lliurat aquest dijous, 2 de juny, a la sala d’actes de l’edifici FUB2, en un acte que ha comptat amb la conferència titulada ‘De l’aprenentatge a la intervenció educativa’, a càrrec del manresà Albert Sardans, mestre d’educació primària i membre de l’EAP del Bages, i al qual també ha assistit la regidora d’Ensenyament i Universitats, Mercè Rosich. El premi consisteix en material educatiu per a l’aprenentatge científic per a l’escola guanyadora.\nA l’hora de valorar les propostes, el jurat ha tingut en compte diversos criteris, com la capacitat de les propostes d’afavorir la iniciativa intencionada dels infants i la possibilitat de resolucions diverses, l’originalitat en l’enfocament, la claredat en l’acostament al concepte científic i la cura en la tria dels materials i l’adequació d’aquests a l’ús dels infants.\nA més dels premis en material educatiu, el Rotary Club Manresa-Bages facilita que els centres participants visitin el Lab 0_6, un espai permanent que els estudis d’Educació Infantil d’UManresa van posar en marxa el mes de gener per promoure l’educació científica a les primeres edats. Paral·lelament, el professorat rebrà unes sessions formatives par part dels docents dels estudis d’Educació Infantil.\nL’objectiu del Rotary i de la Fundació Universitària del Bages amb aquesta convocatòria és promoure l’interès per l’educació científica a les primeres edats, concretament en l’etapa educativa que va dels 0 als 6 anys. El fet d’acostar la ciència als infants té per objectiu incrementar la comprensió que aquests tenen sobre els fenòmens del món i, a la vegada, fer créixer el seu interès posterior per les vocacions científiques.\nLa convocatòria està vinculada a la Fira d’Experimentació per a infants de 0 a 6 anys, impulsada pels estudis d’Educació Infantil de la Fundació Universitària del Bages. Coincidint amb la cinquena edició d’aquesta activitat, celebrada el passat 7 de maig, es va posar en marxa la prova pilot del premi, en el qual hi ha participat cinc centres educatius, tant centres de primària com escoles bressol de la comarca. A més dels dos centres guanyadors, en aquesta primera convocatòria hi ha participat les escoles L’Espill i La Sèquia, que van planificar i treballar a l’aula la proposta abans de presentar-la a la Fira. Les properes edicions del premi també estaran lligades a la Fira d’Experimentació, que serà el marc de presentació pública de les propostes elaborades pels equips docents dels centres que vulguin participar en la convocatòria.\nProposta de l’Escola Bressol Reixics de Canet de Fals, guanyadora del segon premi ‘La ciència i els infants’, convocat per la Fundació Universitària del Bages i el Rotary Club de Manresa-Bages\nProposta de l’Escola Sant Ignasi de Manresa, guanyadora del primer premi ‘La ciència i els infants’, convocat per la Fundació Universitària del Bages i el Rotary Club de Manresa-Bages\nAlbert Sardans ha pronunciat la conferència ‘De l’aprenentatge a la intervenció educativa’\nEls guanyadors del premi, mestres de l’Escola Sant Ignasi, amb els organitzadors de la convocatòria i la regidora d’Ensenyament i Universitats, Mercè Rosich\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Educació i etiquetada amb aprenentatge científic, educació científica, Lab 0_6, nens i ciència, Premi La ciència i els infants. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Plujademais: Las Noticias de la 1 o 'no hi ha ningú més cec que aquell a qui no li deixen veure'\nJo ja m'imaginava que difícilment comentarien res de la insubmissió o ni tan sols de l'objecció de consciència, però el que tampoc m'esperava és aquest reportatge feixistoide de nostàlgia militarista que semblava escrit per la Generalíssima Chacón. Es veu que la mili era una cosa guapíssima, súper divertida i plena d'anècdotes, i que la van anul·lar -que no abolir- no se sap ben bé per què. Entre els personatges que en un bonic acte pagat amb els impostos dels ciutadans -i que segur que incloïa un bon tiberi- han sortit a l'estrada a recordar com s'ho van passar de bé: Emilio Butragueño, buc insígnia en el seu dia del Real Madrid i ara directiu d'aquest club; Cándido Méndez, sindicalista vertical que cada dia tinc més clar que té dos collons drets i cap esquerre, i que ha afirmat que fa pocs anys li havia dit al seu fill que llàstima que ja no hi hagués mili, perquè li hauria recomanat de fer-la.\nDesprés, una colla de militarots i la pròpia Chacón pontificaven sobre el paper humanitari de l'exèrcit, que es veu que és una de les institucions més ben valorades pels espanyols (coses de la propaganda) i donaven les gràcies a tots els pringats que havien passat per la mili, que semblava que hi haguessin anat voluntaris. I com els del PP s'han de queixar per tot, sortia el portaveu pepero a queixar-se que no haguessin convidat en Trillo a aquest dinar de gorra com ex ministre de la Guerra. L'excusa psoecialista era que no havien convidat tots els ex ministres per estalviar. Esclar que posats a estalviar potser es podrien haver estalviat tot l'acte sencer.\nNi mili ni vanili\nEvidentment, ni mitja paraula de la contestació que es va aconseguir no només contra la mili i la Prestació Social Substitutòria, sinó que s'havia arribat a aconseguir que un percentatge prou important (crec que el 31%) es declarés en una enquesta del Periódico en contra fins i tot de l'exèrcit. Ara, però, i després d'una important despesa en propaganda patriòtico-militar, se suposa que la massa borrega valora positivament el paper de les Fuerzas Armadas, encara que a l'hora de la veritat un percentatge important dels soldats siguin estrangers als qui han promès la nacionalitat espanyola si sobreviuen al nou servei militar mercenari. Potser estaria bé que els ciutadans sabessin realment el que costa de mantenir l'exèrcit, amb l'obligació per estar a l'OTAN d'enormes despeses anuals en armament que no es poden retallar encara que s'estigui retallant tota la resta (educació, sanitat, serveis socials...).\nLa següent notícia ja era d'esports, que em volia recrear novament amb la victòria d'ahir del Barça contra l'Arsenal per 3-1. Aquesta no l'havia escrit la Chacón, sinó algun merengue recalcitrant, i evidentment han posat l'accent en l'absurda expulsió del Van Persie. Jo em vaig emprenyar força amb l'àrbitre quan el va expulsar, perquè sabia que seria l'excusa perfecta de mals perdedors de l'Arsenal d'un partit que igualment hauríem remuntat. No han dit res del penal al Messi a la primera part, ni cap referència a l'arbitratge nefast del partit d'anada (gol mal anul·lat que hauria estat el 0-2, penal a Pedro no assenyalat), i fins i tot han tingut els collons de posar la part de les declaracions d'en Guardiola on deia que entenia que poguessin estar emprenyats per l'expulsió, però no la continuació on precisament en Pep feia referència a les jugades abans esmentades.\nI com a remat, buscant la polèmica, unes declaracions de l'Eric Abidal dient que volia a quarts de final l'Olympique de Lyon perquè voldria dir que hauria eliminat el Real Madrid, sense fer la més mínima menció al fet que precisament l'Abidal és francès i a més havia jugat cinc o sis anys a l'Olympique. De vegades et fan dubtar si estàs veient una televisió de tot Espanya o Telemadrid.\nPer acabar, us deixo un enllaç de vídeo amb el primer gol del Barça, el megagolàs del Messi aixecant la pilota per damunt del porter i afusellant després.\nPer veure'l, haureu de fer cut'n'paste, perquè no sé per què no me'l deixa posar com enllaç a vídeo.\nPublicat per Marc Barrobés a 16:14\nCarme Meix 11 de març de 2011, a les 17:15\nTot és segons el color del cristall amb el qual es mira -que dirien ells en castellà castís. O no hi ha ningú més cec que el que no hi vol veure. O el: Ladran, pues cavalcamos! I el catalaníssim: que es fotin -pel futbol-. quan a la mili gairebé el mateix.\nLa nena del pou 17 de març de 2011, a les 22:50\nSi vols veure el Lineker i el Venables babejant sobre aquest gol durant la mitja part:


Les bicicletes no es mengen: A la Gran Plana del Facebook\nA la Gran Plana del Facebook\nA la plana del Facebook, hi creix tota mena de males herbes. Aquell qui hi entra, no té forma de sortir-ne. A primera vista es pensa que no té cap frontera, cap muntanya que tapi l’horitzó, però resulta que és plena de curiositats que exerceixen el seu poder màgic sobre tu i no et deixen continuar amb la feina que et toca fer. Ara un petit cartellet “si els arbres donessin wi-fi, plantaríem arbres com bojos i acabaríem amb la desforestació; llàstima que només donin l’oxigen que respirem”: clico el meu acord, naturalment amb l’ajuda de la wi-fi que no creix en arbres. Ara una cara de Putin immensa al costat d’una crida al patriotisme. Llegeixo la crida i em sento immensament culpable per tot un cúmul de raons: per no ser prou patriota, per ser russa i no tenir cap excusa, cap gota documentada de sang forana per justificar el desacord amb el que els meus pròxims consideren la renaixença de la nació mentre a mi em sembla un brot d’histèria col·lectiva.\nAra un petit vídeo sobre el pes de les aparences: la importància de la teva imatge en el moment de necessitar ajuda. Hi ha dues parts en les quals surt el mateix home, en el primer fragment vestit més o menys com jo avui mateix, texans i jersei llarg (només em falta un barret de llana negra per assemblar-m’hi del tot), i en el segon fragment, vestit com el meu marit quan va a treballar, formal al màxim. L’home del vídeo surt de la boca del metro, va caminant, però de cop i volta comença a tossir i finalment cau al mig del carrer. Naturalment, és un actor que ho fa com a part de l’experiment, però els passants no ho saben. El que és curiós és que la primera vegada, quan va vestit informal, ningú al carrer en fa cas. La gent continua caminant com si res. Al segon fragment, vestit d’executiu, fa exactament el mateix, comença a tossir i cau, però de seguida un munt de gent es precipita a ajudar-lo. No hi ha dubte que l’objectiu del vídeo és sensibilitzar els qui el miren sobre el fet que totes les persones són iguals, portin la roba que portin, i que quan algú necessita ajuda no ens hauria d’importar si sembla ric o pobre. Ara bé, de passada aconsegueix fer-me replantejar la meva vestimenta i el costum de caminar per les ciutats sense acompanyants. No crec que m’influeixi l’aparença de les persones. El que sí que em preocupa és que ningú em vulgui ajudar si tinc un atac de cor al mig del carrer. Mai no he vist un argument més fort a favor de la roba formal.\nCada tres hores dono les gràcies a Déu per haver-me dedicat a l’ensenyament d’idiomes. Té una multitud avantatges i, a més a més, no em permet connectar-me al Facebook en hores de feina. Si sóc a classe, m’hi dedico completament, i si em veieu fent likes a tot arreu és que l’alumne ha sortit al lavabo, arriba tard o està parlant per telèfon. Si treballés en una oficina, estaria perduda a la selva de notícies i fotos, vençuda per la temptació. Ja sé que em diràs que podria intentar aprendre a controlar-ho, però no em surt bé, aprendre. Ja tinc 40 anys i mai no aprendré res. Continuaré sent la mateixa nena de primer de primària que s’oblidava els pantalons de xandall al vestidor del gimnàs només per trobar-los penjats del llum el dia següent. La nena que explicava a la mestra que l’abric que estava buscant no era propietat seva sinó de la cosina gran, i després passaria a la cosina petita. Aquella que es posava a plorar quan els nens s’esveraven i hi havia massa soroll.\n(Publicat al BONDIA el 14 de maig del 2014)\nPublicat per Alexandra Grebennikova a 3:20\nAnònim 31 de juliol de 2014, a les 4:07\nJo treballo en una oficina i miro el facebook, lo meu encara es pitjor, també miro blocs. Bé, ja veus que "treballo" molt xD\nAlexandra Grebennikova 31 de juliol de 2014, a les 4:38\nJeje i la il·lusió que fa que et llegeixin quan ets la del bloc ;-)\nEl sol dels desterrats


Les claus del dia 15 d’abril | Actualidad | EL PAÍS Catalunya\nLes claus del dia 15 d’abril\n15 ABR 2015 - 20:51\tCEST\nEl Constitucional suspèn la llei d’acció exterior catalana. El ple del Tribunal Constitucional ha suspès aquest dimecres la llei d'acció exterior i de relacions amb la Unió Europea de la Generalitat després d'admetre a tràmit el recurs del Govern espanyol en el qual es reclamava aquesta suspensió. El Tribunal, que ha assenyalat que l'admissió a tràmit no suposa cap pronunciament sobre el fons del recurs, que resoldrà en properes dates, ha acordat traslladar la demanda al Congrés dels Diputats i al Senat, així com al Govern i el Parlament de Catalunya, que disposaran d'un termini de quinze dies per personar-se en el procediment i formular al·legacions.\nEl Moianès ja és al mapa. El Parlament ha aprovat aquest dimecres la creació de la comarca del Moianès, a la província de Barcelona, integrada per 10 municipis del Bages, el Vallès Oriental i Osona, amb els 105 vots a favor de CiU, ERC, PSC ICV-EUiA i la CUP, les 17 abstencions del PP i els 7 vots en contra de C's, en una sessió a la qual han participat els alcaldes implicats. Els ciutadans dels municipis afectats van votar en un procés participatiu el 22 de març la creació de la nova demarcació –el 80,44% dels que van anar a votar ho van fer a favor–. L'endemà de les eleccions municipals del 24 de maig el Moianès serà oficialment la 42a comarca de Catalunya.\nDraghi reclama a Espanya que faci una altra reforma laboral. Mario Draghi, cap del BCE, té l'estranya capacitat de convertir un elogi en un dard enverinat en tot just uns segons. Draghi ha explicat aquest dimecres que la recuperació de l'economia espanyola "està fora de tot dubte", ha subratllat que Espanya "ha fet progressos inqüestionables durant els últims dos anys" i ha destacat per sobre de totes una dada: la creació de mig milió de llocs de feina des de finals del 2014. I a partir d'aquí comencen els dards: el president del BCE considera que el Govern espanyol, en any d'eleccions, ha de prendre "mesures extra" al mercat laboral perquè la recuperació de l'ocupació sigui sostenible. La roda de premsa de Draghi ha estat accidentada i una activista l'ha irromput al crit d’“Aturem la dictadura del BCE”. La jove ha aconseguit burlar les rigoroses mesures de seguretat de la nova seu de l’Eurobanc, un gratacel situat gairebé als afores de Frankfurt.\nEmili Cuatrecasas accepta una pena de dos anys de presó per frau fiscal. Emili Cuatrecasas ha acceptat una condemna de dos anys de presó per defraudar Hisenda. L'expresident de Cuatrecasas Gonçalves Pereira –un dels bufets d'advocats més importants d'Espanya– ha arribat a un acord amb la Fiscalia i l'Advocacia de l'Estat per aconseguir una rebaixa en la pena que li permeti evitar l'ingrés a la presó. L'escrit de conformitat relata que Cuatrecasas "va desenvolupar una successió de negocis simulats" per defraudar Hisenda entre el 2006 i el 2008. L'acusat va incloure com a despeses lligades a la seva activitat professional el que, en realitat, eren despeses personals per pagar menys impostos: "els diferents habitatges utilitzats per la família, el vaixell d'esbarjo, el mobiliari i vehicles automòbils", entre d'altres, assenyala el text.\nCristina Puig: “El president de Televisió Espanyola menteix”. A Cristina Puig, la periodista acomiadada de Televisió Espanyola el gener passat, la justificació que el president de l'ens públic, José Antonio Sánchez, ha donat ara l'ha sorprès i l'ha fet enfadar, segons ha dit aquest matí en una entrevista a RAC1. "Són mentides. TVE ha iniciat una campanya mediàtica utilitzant un afer lamentable i penós que es resoldrà als tribunals", ha assegurat Puig, que defensa que va ser un acomiadament improcedent.


Els sensors flexibles situats a cada dit permeten quantificar la corba dels dits i processar cada lletra, que una aplicació s'encarrega de traduir i verbalitzar\nBarcelona - Dimecres, 06/03/2019 - 18:52\nLa neboda de sis anys de Roy Allela va néixer sorda. A la petita li resultava difícil comunicar-se amb la seva família, ja que cap d’ells domina la llengua de signes. Motivat per donar-li una millor qualitat de vida, Roy Allela, un kenyà de 25 any entusiasta de la tecnologia, va treballar per al desenvolupament d’uns guants intel·ligents que converteixen els moviments de la llengua de senyals en àudio.\n"Em vaig posar a imaginar com seria la vida de la meva neboda si tingués les mateixes oportunitats que tots els altres en el camp de l’educació, l’ocupació i, en general, tots els aspectes de la vida", va dir Roy, creador dels guants Sign-IO, a 'The Guardian'. "La gent, en general, a Kenya no entén la llengua de signes, així que, quan surt, sempre necessita un traductor. A llarg termini això perjudica i afecta la persona sorda en el seu progrés".\nEn l’actualitat, més de 30 milions de persones al món tenen discapacitats de la parla i, per tant, necessiten utilitzar la llengua de signes per comunicar-se, fet que suposa una barrera lingüística entre els usuaris d’aquesta llengua i els que no.\nAixí, Roy, que actualment treballa a Intel i és professor de ciència de dades a la Universitat d’Oxford, es va posar a treballar en una eina que trenqués aquesta barrera i va acabar creant els guants Sign-IO.\nEls guants Sign-IO tenen sensors flexibles a cada dit, que quantifiquen la corba dels dits i processen cada lletra. Els guants, al seu torn, estan connectats a una aplicació, mitjançant Bluetooth, que s’encarrega de traduir aquesta informació i vocalitzar-la.\nEls usuaris de l’aplicació poden triar el seu idioma, gènere i fins i tot el to de vocalització. La precisió dels resultats és del 93%. A més, els guants també es poden personalitzar amb diferents dissenys.\nAllela ja ha provat els guants en una escola de necessitats especials al comtat rural de Migori, al sud-oest de Kenya, on l’experiència dels usuaris va ajudar a millorar alguns dels aspectes més importants dels guants, com la velocitat a la qual l’idioma es converteix en àudio.\nEls guants van guanyar recentment el premi als pioners de ‘hardware’ de la Societat Americana d’Enginyers Mecànics (ASME) i Allela està utilitzant els diners del premi per obtenir prediccions vocals més precises.\nLa seva intenció ara és col·locar almenys dos parells de guants a les escoles de necessitats especials de Kenya i millorar la vida dels milions de nens que pateixen una pèrdua auditiva incapacitant.\nTemes: Kenya Mòbils


La foto de Messi i Antonela que bat tots els rècords\nLeo Messi i Antonela Roccuzzo Europa Press (1)\nper Jennifer Navarro Redactora 06 de febrer de 2020 12:30\nLeo Messi ha acaparat tots els titulars en assenyalar Eric Abidal a la xarxa, una crítica que ha sorprès perquè no és habitual que l'estrella blaugrana es pronunciï d'aquesta manera públicament. L'atac del davanter podria haver suposat l'acomiadament dràstic del directiu, però finalment haurien evitat l'escàndol.\nDoncs bé, avui el futbolista argentí torna a ser notícia per un tema completament diferent. La seva dona, Antonela Roccuzzo, ha publicat una foto familiar amb Messi i els nens que ha batut un munt de rècords.\nA la instantània, en blanc i negre, es veu el matrimoni abraçant els seus tres fills mentre riuen en una escena ben tendra. Una imatge amb la qual ha intentat rebaixar la tensió que envolta el seu marit i que torna a mostrar la faceta més paternal del futbolista.\nNomés 24 hores després, la foto ha superat el milió tres-cents mil m'agrades i els sis mil comentaris: una autèntica barbaritat que la converteix en una de les publicacions amb més reaccions.\n"Sempre junts", resa Antonela. Una foto familiar molt natural que ha fet les delícies dels seus fans. Molts esperen ja l'anunci del següent embaràs de l'argentina, després d'unes declaracions de Messi el passat estiu en les quals asseguraven que volen intentar tenir una nena. Després de tres nens, de 7, 4 i 1 any respectivament, caldrà veure si acaben decidint-se per seguir augmentant la família.\n'Supervivientes 2020': la llista oficial de concursants\nFani, de 'La isla de las tentaciones', devastada: "M'insulten i m'amenacen"


La marca Nokia desapareix però es queda en el nostre record – CATEi\nLa marca Nokia desapareix però es queda en el nostre record\nMicrosoft va comprar la divisió mòbil de Nokia l’any passat i segons documents que es van filtrar de la negociació durant 18 mesos podien continuar utilitzant la marca Nokia en el nom dels dispositius, després s’havia de canviar.\nI això és el que està passant en aquests dies, el dimarts Nokia França publicar un missatge en el seu fanpage advertint als seguidors que la pàgina canviaria de nom per Microsoft Lumia. En altres paraules, la marca Nokia en els mòbils com la coneixem fins ara està desapareixent.\nNokia va ser un dels fabricants més reeixits fins a l’era de BlackBerry, iPhone i Android, pràcticament van inventar la telefonia mòbil en la dècada del 80 amb tota mena d’innovacions i durant anys van marcar les tendències del mercat. Qui no va tenir mai un Nokia? Eren els millors amb el seu famós i ja oblidat sistema operatiu Symbian.\nAquesta notícia em va recordar una vella imatge on es poden veure tots els models de Nokia en una línia de temps des de 1982 fins al 2006 Sense punxen sobre ella la podran veure més gran.\nSense dubtes Nokia va marcar tota una època, per a molts la seva associació amb Microsoft va ser el pitjor error quan el 2011 van començar a utilitzar Windows Phone. Encara que cal recordar que Symbian en les seves últimes versions ja no era un rival per als sistemes operatius del moment, per la qual cosa un canvi de rumb era necessari.\nTraduït del post de Alejandro Eguía a SPAMLOCO.\n24 Octubre 2014 cateinf\tNews, web


Wintersun, la websèrie de la Marina Alta, serà una realitat « Infobenissa\nWintersun, la websèrie de la Marina Alta, serà una realitat\n4 d'agost de 2014 No hi ha comentaris\nEl projecte Wintersun, una sèrie que s’emetrà per Internet i que reflectirà amb autenticitat la comarca de la Marina Alta, ha aconseguit superar l’objectiu de finançament de 6000€ que havien fixat a la plataforma Verkami de micromecentage i esdevindrà, per tant, realitat.\nLa idea va sorgir de la productora Sol de Invierno, un equip de professionals del sector audiovisual amb experiència a la televisió i projectes reconeguds a les seues esquenes com L’Alqueria Blanca, Gormandia o Autoindefinits.\nL’enregistrament de la sèrie començarà el pròxim 1 d’octubre i es perllongarà fins el dia 20 del mateix mes, aproximadament. Després entrarà en postproducció i s’emetrà durant 10 setmanes consecutives des de desembre fins a febrer. Entremig es penjaran continguts extra como quaderns de rodatge, making off, entrevistes, fotos de localitzacions i altres continguts.\nEls diners recaptats al Verkami serviran per a pagar el lloguer dels equips d’enregistrament, les necessitats logístiques (transport, menjar, lloguers), difusió i publicitat, i al pagament de l’equip tècnic, artístic i de producció.\nWintersun, el projecte de websèrie de la Marina Alta, es finança a Verkami amb un espot gravat a la Casa Abargues de Benissa (25/6/2014)\nWintersun publica un nou vídeo per a promocionar a Verkami la sèrie de la Marina Alta (7/7/2014)\nLa websèrie de La Marina es presenta a Benissa (14/7/2013)\nL’operació contra una banda a la Marina Alta se salda amb 11 detinguts (7/5/2012)\nÚltima actualització: 00:47


Més de 10.000 persones gaudiren de la convocatòria literària 'Manacor, Vila de Llibres'\nEl sector editorial que hi ha participat, també ha valorat molt positivament les vendes i han constatat l’interès del públic assistent pel producte, segons ha destacat el Consistori\nManacor va tancar aquest passat diumenge el primer festival d’editorials celebrat a les Illes Balears, ‘Manacor, Vila del Llibre’, amb un èxit de participació i de sensacions, segons ha ressaltat el Consistori de la Ciutat aquest dilluns.\nL’afluència de públic a la convocatòria va comptabilitzar “al voltant d’unes 11.000 persones”. Pel que fa a les activitats estrictament literàries del programa de dissabte 11 i diumenge 12 de juny, hi participessin al voltant de 1.253 persones. Les activitats recollides al programa va sobrepassar o arribar gairebé al 100% d’ocupació, segons la nota municipal.\nManacor, Vila del Llibre va obrir 26 espais del nucli antic de Manacor, amb especial protagonisme de la plaça de les verdures, del carrer del Rei Jaume II, del carrer del Pou fons, del carrer del Pare Andreu Fernández i de la Institució Pública Antoni M. Alcover, que ha funcionat com a casa gran del festival.\nTambé passaren per Manacor, Vila del Llibre més de 80 creadors del món del llibre, entre autors/és, il·il·lustradors/és, i artistes diversos (cantants, agitadors/és cultural, etc).\nConcretament, hi participessin els següents editorials independents: AdiA Edicions, Àgilment, Artèria, Galeria Llibreria d’Art, Bàsics Serveis, Editorials – Edicions Palma Crim, Cavall Regalat, Vaig donar 7 Editorial, Documenta Balear, Edicions Sidillà, Edicions Tremendes, El Gall Editor, Ensiola Editorial, Eva Blanes Taller, Excellence Editorial, Icària Editorial, La Il·lustrada, Lapislàtzuli Editorial, Lleonard Muntaner Editor, Llibres Ramon Llull, Món de llibres, Neret Edicions, Nova Editorial Moll, Ònix Editor, Porc negre edicions, Sa Soll Edicions, Sense Còmics,\nTushita Edicions i Voliana Edicions.\nSegons l’Ajuntament de Manacor, “el sector editorial ha valorat molt positivament les vendes i han constatat l’interès del públic assistent pel producte i per la indústria editorial. Així mateix, s’ha posat l’accent en com el festival ha servit de punt de trobada entri professionals del sector de Mallorca i de Catalunya”.\nManacor, Vila del Llibre ha estat possible gràcies a la Xarxa de Vils del Llibre, l’Ajuntament de Manacor, i la Fundació Mallorca Literària a través del Consell de Mallorca. Aquest festival tampoc no hauria estat possible, però, sense el comissariat de Toni Gomila, la col·laboració d’una trentena d’entitats, empreses i famílies de Manacor, que han cedit espais i han fet propostes de programa i s’han implicat perquè Manacor és convertiu en l’epicentre de la cultura durant tot un cap de setmana.\nNotícies relacionades10.000 personeseditorialsManacorVila de Llibres\nL’Ajuntament rep una subvenció de 13.800 € per costejar les tres figures de grans dimensions que formen part de ‘Manacor Encantat’\nCarme Sánchez, Tomeu Caldentey Julià i Toni Arencón, premis Ciutat de Manacor 2022\nManacor, quart municipi de l’illa on més ha pujat el preu del lloguer (+13,3%)


TERCERA LLIÇÓ :: Joan Sanjuan i Esquirol\nPortada > TERCERA LLIÇÓ\nCercant racons solitaris, alternats amb penediments i visites al confessionari, passaren un parell de mesos. Fins que un dia Berta li oferí un condó. El lloc, un racó de la vinya de Can Roda, ja el tenia triat. Improvisar no seria difícil, pensava ell. Es tractava d’un fet natural, i així calia encarar-lo. Previsora, estirà una manta damunt l’herba. Convingueren de no despullar-se del tot, per si passava algú. Ell s’abaixà els pantalons i els calçotets fins als turmells. Ella es tragué les calces i s’arremanga la faldilla fins a la cintura.\nEll havia sentit a parlar de la importància del joc amorós i de la preparació. Ella estirada i ell al damunt, va començar a petonejar-la, però de seguida va entendre –per la impaciència de Berta– que les carícies, en aquella postura i situació, havien de ser més contundent i centrades en el sexe. Berta el va fer parar perquè es posés el condó.\nLa maniobra no fou fàcil. Després es complicà molt més en intentar encertar el forat. Repenjat amb un colze sobre el terra, amb l’altra mà ho intentà sense èxit. La idea de no treure’s els pantalons del tot preveia el desastre. Estava privat del moviment lateral de les cames i limitat en el moviment vertical de cadascuna d’elles. Finalment fou Berta qui l’acompanyà fins el lloc que calia. Amb els dos colzes repenjats al terra per evitar tot el seu pes damunt la Berta, i l’escassa mobilitat de les cames, les flexions oscil·lants esdevingueren maldestres i feixugues. Les ganes de quedar bé i la pròpia excitació el portaren a cansar-se brutalment, fins a provocar-li el mareig i, finalment, el vòmit. Per sort, va perbocar cap a un costat, damunt la manta, evitant d’esquitxar-la a ella.\nNo es pot negar que Berta es mostrà sol·licita i afectuosa, pel malestar que havia patit. El reconfortà dient-li que no es preocupés, que no patís, que no havia passat res, i que una indisposició la pot tenir qualsevol. Ell sempre va sospitar que Berta havia estat desflorada abans. La penetració no va ser obstruïda per cap tel, com havia llegit que passava. Encara que també havia llegit que la masturbació femenina, a la que tan aficionada era la Berta, provocava el trencament de l’himen.\nD’ençà d’aquell fet, cada vegada que ell passava per davant del teler de la Berta aquesta estava enfeinada, mirant cap a la màquina, apretant un nus que s’havia escapat . Pel poble es trobaren unes poques vegades de forma recurrent, fins que va assabentar-se que sortia amb un xicot que ell considerava vulgar, però segurament ben armat i amb experiència.\nHavien passat molts anys des de llavors. Berta va ser la primera i l’única novia. No és que no li fessin gràcia les dones, que n'hi feien molta; però a l’hora de comunicar el sentiment i l’atracció física s’enfrontava a una barrera impossible de traspassar. Se sentia negat per al joc de les dobles paraules, de les segones intencions, de les insinuacions i de les mirades, incapaç d'iniciar cap proposta amorosa. Mai va trobar una altra Berta que agafés la iniciativa i li posés les coses fàcils.


BATEIG A L'ABELLA DE LA CONCA: LOS ABERRONCHAOS\nFotos cedides pel Comepiedras Roger. Segon llarg.\nSembla que la zona d'escalada d'Abella de la Conca està de moda.\nAvui era el dia ideal per anar a Abella de la Conca. A la plana de Lleida, boira i gebre, en canvi a Abella hem hagut d'escalar en màniga curta i suant. La via que hem triat segurament és la més fàcil de la zona. La roca és una meravella sembla que sigui ella la que se'ns vol agafar a nosaltres. Algun tram herbós però el veritable problema és el darrer llarg que és una diagonal amb poca lògica que us decebrà però no diria pas que sigui una via per oblidar. Té un segon llarg meravellós (i el tercer tampoc us decebrà).\nAtenció! En aquests sector de la Roca Viella només es pot escalar del 1 d'octubre al mes de març doncs és un indret d'estudi de rapinyaires. No és una prohibició des de dalt sinó un restricció pactada amb els escaladors.\nDe l'aparcament cal agafar la ressenya i dibuixar en la paret la via per després localitzar-la sense cap dificultat.\nA la dreta hi ha una placa de la via GUTIERREZ LO PUTO AMO. Nosaltres estem a uns 10 metres a l'esquerra. A la paret hi ha una fletxa que indica l'inici.\nRessenya. Falten alguns claus.\n1ra tirada ( IV - 15 metres - un clau - un pont de roca): Des de la reunió ja veiem un clau cassola i el pont de roca. Damunt hi ha la reunió. Totes les vies estan equipades amb anelles per rapelar. És una tirada una mica bruta de terreta i de vegetació.\nComençant el segon llarg Ressenya (encara que ara hi ha més claus)\n2na tirada (IV - V - 35 metres - 2 claus - 3 parabolts): Aquest llarg és molt bonic. Va amb una marcada tendència a l'esquerra. Sortim per un ressalt (IV) que ens duu a una fissura que va a l'esquerra i ens porta a un diedre que hem de superar en bavaresa (V). Sortim a un replà i abandonem per l'esquerra el diedre per pujar damunt d'un blog on fem la reunió. No cal equipar res ja que el llarg està perfectament protegit.\n3ra tirada (IV - 30 metres - 3 claus - 1 parabolt - friends): Aquest llarg surt per una petita cresta i puja per un contrafort on trobem els claus. Hi ha algun pas que cal protegir doncs no ha posat assegurances estàtiques però es pot posar molt bé friends (primer un de groc i després un de vermell) per anar més segurs doncs malgrat esser només IV no és un regal.\nResulta més interessant del que en un primer moment podria semblar.\n4rta tirada (un clau i un pont de roca): Llarg de transició. Sortim caminant, amb tendència a la dreta fins trobar-nos sota d'una savina. Sota hi ha un clau que ens indica per on solen que pugem (doncs hi ha opcions més senzilles) però sols és un pas de IV ja que més amunt pugem per una canal on trobem un pont de roca (III). La reunió propera està sota d'una savina gran.\nSegona reunió des de Lo puto amo\n5ena tirada (V - 45 m. - 1 clau - 2 parabolts): Davant tenim una enorme placa però nosaltres hem sortit a l'esquerra.\nPugem per una fina fissura (tasco imprescindible) i arribem a un clau. I ara arriba el terreny dels dubtes. A la dreta, molt a la dreta veiem un parabolt i més lluny un altre... però si superem un pas fi (V) sortim a un llom per on podem anar caminant. El meu company, amb encert, diu que no li agrada fer aquest flanqueig absurd i surt per dalt mig caminant. La via va flanquejant, una mica forçada la solució. Potser hagués estat millor anar caminant a la reunió de Gutiérrez lo puto amo i pujar aquest llarg que es veu molt bonic (també de V).\nLa via es pot rapelar (anelles a totes les reunions) però resulta millor baixar caminant. Anem a la dreta (mirant al nord) i arribem a un coll. Anem al nord (esquerra segons baixem) i aviat trobem una corda i un senderó que ens durà al coll situat a l'esquerra de la nostra via. Baixem per una tartera i arribem a uns camps d'ametllers per on anem sense problema a l'aparcament (20 min.)\nAcabant el segon llarg\nA Isona prenem la carretera a Boixols.\nEn el km. 3,1 agafem el trencall a Abella de la Conca.\nA 4,5 km. de la cruïlla agafem una carretera estreta a mà esquerra que passa pel peu d'unes impressionants parets.\n1,2 km. L'asfalt s'acaba i anem 100 metres pel camí de terra.\nArribem a un petit aparcament. Una pista surt a la dreta. Només hi cap un parell de cotxes. Cal tenir en compte en no tancar l'accés a cap camp doncs el pagès té mala hòstia (i amb raó). Vam veure com una cordada es baixava de la via UN GRAN DIA davant de les amenaces del pages.\nPlaca final del darrer llarg\nCal observar la via des de l'aparcament. Pugem per uns camps d'ametllers. A l'extrem esquer de la darrera surt un corriol que ens duu a peu de via (15 min.).\nDificultat: V (obligat)\nEvitar els mesos d'estiu.\nRoca calcària molt bona menys en el primer llarg.\nMaterial: 12 cintes i reunions, tascons, friends.\nVia oberta per Miquel Àngel Garcia i David Domínguez de la colla de Juan Gutiérrez la primavera de 2013.\nnicolas 14 de gener de 2015, a les 1:17\nGracias por notar que las vias de roca viella solo se pueden escalar del 1 Octubre hasta el 1 Marzo.\nLa otras vias mas cerca del pueblo y a la izquierda del pueblo no tienen restricciones.\nAquesta zona es utilizada com a punt d alimentacio, estudi i divulgacio d ocells rapinyaires amenaçats.\nMas informacion en Abella climb Eco Refugi.


Si has arribat fins aquí és perquè busques viure una vida fresca i sana. Benvingut/da a aquest estil de vida! Sé que hi ha moltes pàgines relacionades amb la nutrició i la dietètica. En aquesta, hi trobaràs articles de nutrició i de lactància i assessorament gratuït sobre dietes i complements nutricionals. Mantenint sempre una filosofia saludable, fresca i sana. Sóc l’Esther, llicenciada en Biologia, nutricionista i mare des del juny del 2014. El meu fill Bernat és la meva inspiració i qui m’ha despertat els ànims de fer de la meva professió la meva passió. Sempre m’ha entusiasmat el món de la ciència i la nutrició i fins fa dos anys he estat professora de Biologia de secundària i batxillerat. Però la vida et posa a prova constantment i diferents esdeveniments en els últims mesos han fet que m’aturés, analitzés i decidís canviar la meva feina de professora a l’aula per la de divulgadora a la xarxa. Aquest espai ens permetrà compartir, qüestionar, resoldre... el camí per trobar l’equilibri perfecte entre l’alimentació i un estil de vida sa i respectuós amb nosaltres i el medi ambient.\nDonna10 - Juliol - Nutrients imprescindibles (p. 16) Donna10 - Juny - La soja, mites i realitats (p. 18) Donna10 - Maig - Les algues, els vegetals marins (p. 10) Donna10 - Abril - Menjar durant l’embaràs (p. 12) Donna10 - Març - Fes neteja del teu cos (p. 14)


Saber més respecte al cognom Abarhoun és saber més sobre aquelles persones que amb tota probabilitat comparteixen uns orígens i avantpassats comuns. Aquest és el motiu pel qual és freqüent que el cognom Abarhoun sigui més abundant en uns certs països del món en concret que en uns altres. En aquesta pàgina és possible conèixer quins són els països del planeta en els quals existeix una major quantitat de persones amb el cognom Abarhoun.\nEl cognom Abarhoun en el món\nLa globalització és un fenomen que ha fet que els cognoms es difonguin molt més lluny de de el país en què es va originar, de manera que podem trobar cognoms asiàtics a Europa o cognoms americans a Oceania. De la mateixa manera ocorre en el cas de Abarhoun, que com es pot comprovar, és possible assegurar que és un cognom representat orgullosament en gairebé tothom. D'igual manera existeix països en els quals certament el nombre de persones amb el cognom Abarhoun és major a la de la resta de països.\nEl mapa del cognom Abarhoun\nL'oportunitat d'informar-se en un mapamundi sobre quins països posseeixen una major quantitat de Abarhoun en el món, és de gran ajuda. Col·locant-nos sobre el mapamundi, damunt d'un país concret, som capaços de veure la xifra exacta de persones que porten el cognom Abarhoun, per a aconseguir així la informació precisa de tots els Abarhoun que pots trobar en l'actualitat en aquest país. Tot això ens ajuda també a comprendre no solament d'on és oriünd el cognom Abarhoun, sinó també d'en quina manera s'han desplaçat i s'han traslladat les gents els orígens de les quals formen part de la família amb el cognom Abarhoun. De la mateixa manera, podem veure en quins països s'han arrelat i desenvolupat, motiu pel qual si Abarhoun és el nostre cognom, resulta atractiu saber a quins altres llocs del globus és possible que migrés alguna vegada un avantpassat nostre.\nPaïsos amb més Abarhoun del món\nSi ho mires atentament, en aquesta web et presentem tot allò que és important perquè puguis tenir la informació real de quins països tenen un major número de Abarhoun en tot el planeta. D'igual manera, és possible veure'ls de forma molt gràfica en el nostre mapa, en què els països en els quals resideixen una quantitat major de persones amb el cognom Abarhoun poden veure's pintats en un to més fort. D'aquesta manera, i amb un simple cop de vista, pots localitzar sense dificultat quins són els països en els quals Abarhoun és un cognom més freqüent, i en quins països Abarhoun és un cognom insòlit o inexistent.\nNom de Famille Abarhoun


maig | 2017 | Primària - Santillana Projectes\nCOM HEU D’ESCOLLIR ELS VOSTRES PROJECTES PER A L’AULA?\nTant si us esteu familiaritzant amb la metodologia per projectes com si ja us hi heu iniciat, una pregunta recurrent que solem fer-nos és: Quin és el projecte més apropiat per treballar a l’aula? No hi ha una manera única de treballar per projectes. En realitat, es podria dir que existeixen tantes formes de treballar amb aquesta metodologia com grups d’alumnes i docents hi ha a cada aula d’un centre educatiu. No obstant això, aquí us deixem algunes idees que, sens dubte, us ajudaran en la presa de decisions a l’hora de triar en quin projecte voleu treballar:\nEl nivell maduratiu de l’alumnat ens haurà de guiar a l’hora de seleccionar projectes d’un nivell o un altre.\nEls interessos que detectem en els nens i les nenes. La nostra experiència com a docents ens guiarà per saber quines temàtiques agraden més als alumnes.\nEl nostre interès per la temàtica del projecte. Si els adults estem motivats, podrem despertar més fàcilment l’interès dels alumnes.\nUna activitat significativa que tingui lloc al centre educatiu pot ser també el punt de partida que motivi els alumnes a començar un projecte.\nLes possibilitats que ens ofereix l’entorn proper: museus, centres culturals, edificis públics, etc., ens donen l’oportunitat de crear projectes molt enriquidors.\nLes temàtiques que ens hem proposat tractar durant el curs, tant en l’àmbit de classe com de cicle, poden ser una altra motivació per començar un projecte concret.\nEn definitiva, un projecte de recerca realitzat a l’aula amb els nens i les nenes del grup pot sorgir d’un esdeveniment casual que hagi despertat el seu interès, d’una experiència provocada per l’educador, una visita, la idea d’un alumne concret, etc. En realitat, gairebé qualsevol cosa ens pot servir per iniciar un projecte, sempre que aconsegueixi encuriosir i despertar les ganes d’aprendre dels nens i les nenes del grup.\nEns encantaria saber com heu seleccionat els projectes per treballar a les vostres aules i els problemes i les sorpreses que us heu trobat en posar-los en pràctica. Esperem els vostres comentaris!\nBASES METODOLÒGIQUES DEL TREBALL PER PROJECTES\nCada vegada és més freqüent que incorporeu el treball per projectes a la vostra pràctica docent.\nL’aprenentatge basat en projectes s’ha fet palès com una de les metodologies més eficaces per aconseguir que els alumnes desenvolupin les competències que demana la societat del segle XXI, fent-los més autònoms i desplegant la seva capacitat per investigar i resoldre problemes, per treballar en equip, per innovar i per construir coneixement rellevant per si mateixos.Es tracta d’una concepció educativa que té com a base fer partícips els nens i les nenes del procés d’aprenentatge i despertar-los el desig d’aprendre i conèixer en companyia dels altres.Els principis metodològics següents poden orientar la vostra pràctica docent en el treball amb aquesta metodologia:\nLES EMOCIONS, COM A MOTOR DE L’APRENENTATGE\nÉs important que partim de situacions d’aprenentatge que provoquin l’entusiasme i la curiositat dels alumnes, i que es desenvolupin a través de la resolució de reptes i problemes. D’aquesta manera aconseguim assolir un ambient dinàmic, amè i positiu que facilitarà l’aprenentatge dels alumnes.\nEDUCAR PER A LA VIDA, INICIANT EL DESENVOLUPAMENT DE LES COMPETÈNCIES I LES INTEL·LIGÈNCIES MÚLTIPLES\nEls projectes han de tenir com a objectiu preparar ciutadans competents, és a dir, alumnes que no solament siguin capaços de reproduir continguts, sinó que també sàpiguen aplicar els seus coneixements en situacions reals, actuant en un món en transformació constant i prenent decisions d’una manera crítica i responsable.\nAPRENENTATGE ACTIU, APRENDRE FENT\nEs pretén aconseguir que els estudiants aprenguin investigant, debatent amb els altres, preguntant, resolent problemes, construint objectes… És a dir, duent a terme accions i productes reals i significatius entorn del projecte treballat a classe. Aquest és un dels reptes fonamentals que es volen aconseguir.\nAmb el treball per mitjà de projectes, els alumnes afronten tasques i activitats per a les quals hauran de posar en marxa les seves capacitats d’anàlisi, síntesi i pensament creatiu. D’aquesta manera aconseguim que siguin capaços de pensar per si mateixos.\nEl treball per projectes ens dona l’oportunitat d’alternar diferents dinàmiques de treball (individual, en parella, en equip i en grup classe).\nAmb l’objectiu que les activitats dins de l’aula es converteixin en experiències socials d’aprenentatge, resulta molt interessant que els alumnes treballin en grup investigant col·lectivament. D’aquesta manera s’afavoreix que arribin a acords en la presa de decisions durant el treball cooperatiu.\nCom a resultat de tot això, els ajudarem a desenvolupar les competències emocionals i la intel·ligència interpersonal i intrapersonal.\nPer enriquir l’experiència d’aprenentatge dels alumnes, cal que abordem els projectes des de diferents punts de vista, atenent les diferents parts del currículum a partir de l’eix vertebrador que constitueix el projecte.\nSi, per exemple, partim d’una temàtica relacionada amb el Coneixement el medi natural o el Coneixement el medi social i cultural, també donarem entrada a conceptes i procediments relacionats amb la resta de les matèries.\nEl treball per projectes permet als nens i les nenes agafar les regnes del seu aprenentatge i afavorir d’aquesta manera l’autogestió de l’alumnat. Per això, l’autoavaluació és un punt important dels projectes. L’alumne reflexionarà sobre el propi aprenentatge a l’inici del projecte, després de cada tasca i quan el doni per acabat; d’aquesta manera podrà aprendre dels errors, perdrà la por a equivocar-se, es coneixerà millor i prendrà consciència dels seus punts febles i fortaleses. Amb aquesta pràctica, a més, desenvoluparà la intel·ligència intrapersonal.\nCada infant té la seva personalitat, els seus gustos, unes capacitats més desenvolupades o menys, uns coneixements previs i un punt de partida particular. Per això, hem de concebre els projectes de forma oberta i flexible, de manera que l’alumnat pugui desenvolupar-los en funció de les seves característiques personals.\nÚS DE LES NOVES TECNOLOGIES I INTERNET\nGràcies a la revolució que han suposat les noves tecnologies i Internet, avui els nens i les nenes poden accedir a una quantitat i un tipus d’informació que abans era impensable. L’ús d’Internet i les noves tecnologies és oportú per desenvolupar tasques de recerca i tractament de la informació, encara que, evidentment, vosaltres com a docents podreu decidir si useu aquestes fonts, altres d’alternatives (llibres, revistes, etc.) o totes dues.\nCom ja sabeu, l’avaluació és una de les fases fonamentals del procés d’aprenentatge. En els projectes, l’avaluació la concebem com un moment de reflexió i d’aprenentatge. Es tracta d’avaluar per millorar. Entendre els errors com una font d’aprenentatge, i no com alguna cosa que cal sancionar, farà que respectem els diferents ritmes d’aprenentatge dels alumnes. Per això, seguint aquesta metodologia del treball per projectes, utilitzem instruments d’avaluació variats com el dossier d’aprenentatge, les rúbriques, les escales de metacognició i els qüestionaris.\nEn definitiva, la metodologia per projectes és un dels procediments més complets d’ensenyament actiu que existeixen i ens ofereix la possibilitat de respondre amb èxit a les necessitats educatives que ens planteja el món d’avui.\nEsperem que aquesta entrada us hagi servit per animar-vos a treballar per projectes a l’aula d’una manera diferent, i, ja ho sabeu, qualsevol dubte que tingueu ens el podeu fer arribar a través d’aquest blog.


Especial 35 anys: 1990\nActualitzada 18/01/2018 a les 12:21\n© Un impostor es 'cola' a la Transsegre\n© Camilo José Cela, confrare d'honor dels Vins de la Terra Ferma\n© La Unió Soviètica comença a trontollar i s'acaba una era\n© Maials torna a horroritzar-se amb un crim múltiple\n© Cap al Golf a preparar la guerra\nUn impostor es ‘cola’ a la Transsegre. El belga Jean-Michel Maignent va presentar-se a la Transsegre com a delegat del Parlament Europeu. Va ser arrestat dies més tard, a Madrid, després d’haver estafat arreu de l’Estat.\nCamilo José Cela, confrare d’honor dels Vins de la Terra Ferma. El premi Nobel de Literatura va ser investit confrare d’honor a la Seu Vella. Es declarava defensor del català i, naturalment, dels vins de Lleida.\nLa Unió Soviètica comença a trontollar i s’acaba una era. Amb l’arribada de Gorbatxov al poder, va començar un procés oberturista del bloc soviètic que va acabar amb la seua fragmentació i desaparició l’any 1991\n26/3/1990. Maials torna a horroritzar-se amb un crim múltiple. José Antonio Calzada va matar la dona i la sogra i, després, es va suïcidar. Tot just feia dos anys de l’assassinat d’un nen.\n27/8/1990. Cap al Golf a preparar la guerra.. Sis lleidatans van sortir de Cartagena per participar en les maniobres prèvies a la Primera Guerra del Golf, enrolats en tres vaixells de l’Armada.\nOpinió > Josep Grau Santesmasses. "Machado i la postveritat"\nEl 22 de febrer del 1990, va aparèixer el cos sense vida d’una noia del Secà en un pou de reg de...


pas:actic:c5n3:modul_1:practica_4 [Formació del professorat]\nCrear objectes gràfics per a aplicacions interactives\nL'utilització gràfica d'objectes per a posteriors utilitzacions és una disciplina que comporta temps i un caràcter molt tafaner per saber veure elements que poden ser-nos d'interés per a les nostres finalitats.\nFarem una mostra senzilla de com el Gimp pot ajudar-nos en la composició d'elements als que podrem dotar , dins d'altres programaris per a la web, d'interactivitat. Solament mostrarem aquí un objecte gràfic senzill.\nRealitzarem una capçalera. Obrim el GIMP i creem una imatge nova amb el menú Fitxer / Nou, amb les dimensions 500 x 50, i la desem amb el nom titol.xcf.\nSeleccionem l'eina Ploma de tinta per fer una línia gruixuda d'un cantó a l'altre de la imatge.A la finestra de les Opcions de l'eina indiquem els paràmetres de la imatge inferior.\nDesprés situem el cursor del ratolí en un punt intermedi del cantó esquerre de la imatge, concretament, al 0,25 Fem un clic de ratolí i tot seguit desplaçem el cursor a l'altre costat de la imatge.\nSense prèmer altre cop encara per res el ratolí, premem la tecla de majúscules (Shift). Això ha fet aparèixer una línia que connecta el primer punt amb el final.\nMovem ara el ratolí fins que la línia quedi completament horitzontal i llavors, sense deixar de prémer la tecla de majúscules, cliquem amb el botó esquerre per dibuixar la línia. Automàticament aquesta ha quedat traçada amb les característiques que havíem posat en triar l'eina.\nLa línia queda perfectament horitzontal a les coordenades 499,25\nIncorporem el nom de la secció del diari: "Tot l'esport". Per fer-ho, seleccionem el vermell a la paleta de colors com a color de primer pla\nAmb la mateixa eina seleccionada, canvieu la Mida a 10\nMovem ara el cursor damunt la línia negra fins que l'indicador de posició ha mostrat el punt 150,25; després cliquem amb el botó esquerre.\nSeguiu el procediment anterior fins a completar una línia que acabi a la coordenada 350,25\nSeleccionem el blau com a color de primer pla per fer el títol de la secció\nAmb l'eina de text teclegem el text "TOT L'ESPORT", i ajustem el tipus de lletra, mida, color i justificació al menú Fitxer / Diàlegs / Opcions de l'eina, i movent, finalment, el text amb les tecles de fletxa del teclat.\nPer últim, fem dos textos més per complementar el títol amb altres informacions: pàgina, data, nom de la publicació..


Aragonès demana que la taula de negociació "es reactivi abans d'un mes i sense excuses" Aragonès demana que la taula de negociació “es reactivi abans d’un mes i sense excuses” – El Món\nAragonès demana que la taula de negociació “es reactivi abans d’un mes i sense excuses”\nEl vicepresident defensa el dret dels catalans a decidir "en llibertat" sobre la seva relació amb l'Estat\nJoan Antoni Guerrero Vall (Periodista) 15/06/2020 12:35 pm\nEl vicepresident del Govern, Pere Aragonès, ha demanat que es reactivi “abans d’un mes i sense excuses” la taula de negociació amb el govern espanyol perquè, segons ha dit, “el conflicte continua aquí i la solució ja sabem quina és”. Aragonès considera que cal arribar a “un acord que permeti votar en un referèndum d’autodeterminació” perquè “és la solució”. El vicepresident ha reiterat que els catalans han de poder votar “en llibertat sobre la seva relació amb l’Estat” i ha defensat que els independentistes faran “campanya a favor de la independència” en cas de celebrar-se el referèndum.\nAragonès ha avisat, en el marc d’una esmorzar informatiu organitzat per Europa Press, que la pandèmia no pot servir per “aparcar” el conflicte entre Catalunya i l’Estat i ha reiterat la necessitat de resoldre’l a través del diàleg i la negociació.\nEl vicepresident ha plantejat que ERC “no té vocació de ser crossa de ningú” i ha plantejat que es va facilitar la investidura de Pedro Sánchz precisament per obrir una etapa de diàleg obligant el govern espanyol a asseure’s. Aragonès ha anat més enllà i ha remarcat ERC “no té vocació de ser un partit per garantir la governabilitat” a l’Estat espanyol.\nDavant la possibilitat que el govern espanyol arribi a acords amb Cs, Aragonès ha dit que seria una aliança que posaria en contradicció Podemos i alguns sectors del PSOE, però no a ERC. El vicepresident opina que per Podemos seria difícil explicar que “la sortida de la crisi econòmica” anés de mà “d’aquells que tenen les teories neoliberals que ens han portat on som ara”.\nD’altra banda, Aragonès ha dit que s’estima que a Catalunya corresponen 3.200 milions d’euros del fons de 16.000 que ha anunciat el govern espanyol. El vicepresident estima que és una xifra “insuficient” per fer front a l’impacte de 5.000 milions d’euros que tindrà la Covid-19 en els pressupostos d’aquest any.


L'Ajuntament de Cocentaina trasllada a Conselleria l'expedient per declarar la Fira de Tots Sants com a BIC\nMireia Estepa, alcaldessa de Cocentaina, apuntava que la Fira de Tots Sants seria “la primera fira d'aquestes característiques en ser declarada BIC”.\nEl plenari de l'Ajuntament de Cocentaina, durant la sessió ordinària celebrada aquest dilluns dia 24 d'octubre, va aprovar per unanimitat demanar a la Conselleria de Cultura que s'inicie l'expedient perquè la Fira de Tots Sants de Cocentaina siga declarada Bé d'Interés Cultural Immaterial (BIC).\nAquesta memòria, que ha estat redactant-se durant els últims mesos per la tècnica de patrimoni i treballada des de la Regidoria de Cultura, serà completada quan passe la presenta edició de la Fira de Tots Sants 2016. Amb tot, com avançava l'alcaldessa Mireia Estepa, “hem acordat demanar que s'inicie l'expedient per avançar en els tràmits”.\nA partir d'aquest moment són els tècnics de la Conselleria de Cultura els qui hauran de valorar la documentació aportada per a, si escau, declarar la Fira de Tots Sants de Cocentaina com a BIC. És molt possible, tot i que està en mans de l'òrgan autonòmic, que la Fira de Tots Sants 2017 ja puga comptar amb aquesta distinció.\nLa memòria que s'ha elaborat durant els últims mesos recull tots els avals que certifiquen la importància i distinció de la Fira, aportant documentació història sobre el passat del certamen, el present i l'evolució experimentada les últimes dècades.


Userbar o grafics en la signatura\nJanuary 16, 2022, 09:14:24 PM\n► Userbar o grafics en la signatura\nStarted by WebTeam SBD, August 20, 2007, 03:47:31 PM\nAugust 20, 2007, 03:47:31 PM\nHola de nou amics,\nS'estan posant de moda en el meu forum que els usuaris intentin posar grafics a les seves signatures. Des d'un principi ho vaig intentar evitar per evitar les exageracions. Ara crec que ja tinc uns foreros 'mes adults' i m'agradaria donar-lis la possibilitat d'incloure userbars sempre aixo si d'uns limits.\nAra, quan incloeixo els bbc code per l'imatge m'apareixen limitats a 100*5 sense possibilitat de modificacio ja que sempre t'acaba marcant aquestes mides.\nPer si pot influir, us comento que tinc limitats els caracters de la signatura a 350 i que treballo amb versio 1.0.10\nLa pregunta es, vaja, com puc marcar unes mides maximes per l'userbar (300*50 p.e.) i/o des d'on puc desconectar aquesta limitacio que tinc actualment dels 100*5?\nRe: Userbar o grafics en la signatura\nSeptember 04, 2007, 06:07:18 PM #1\nNingú m'ajuda en aquest tema?\nSeptember 05, 2007, 02:26:40 AM #2\nNo em queda cap forum que funcione en la versio 1.0, pero he estat buscant, la unica llimitació de tamany de les imatges, son els arxius adjunts, i els avatars, no he trobat cap configuració del tamany de les imatges per a les firmes.\nSeptember 05, 2007, 04:08:27 PM #3\nGracies CD Team\nSeguirem mirant en opcions i preferencies a veure si ho soluciono\nOctober 02, 2007, 12:39:29 AM #4 Last Edit: October 02, 2007, 01:10:16 AM by JordiCS\nNo sé si mentrestant hauràs resolt ja aquest tema. Si encara no ho has fet, t'explico com ho tinc jo (1.1 RC3). La regulació de les dimensions de les imatges de la firma la pots fer a través de l'estil ".signature img" del full d'estils del teu tema.\nHas d'entrar via FTP al directori del tema que utilitzes, a Themes > converted o el que sigui. Busques el full d'estil, styles.css, i l'obres per editar-lo en línia, o te'l descarregues per editar-lo localment. També pots editar l'arxiu a través del panell d'administració de SMF, "Temes i apariències > Modificar temes > El teu tema > Modifica el full d'estils d'aquest tema". Cap a baix de l'arxiu possiblement trobaràs una entrada per a ".signature img" amb els valors que has dit, de 100 per 5, que imagino que és el motiu que ara t'estigui limitant la imatge a aquestes mides.\nJo volia que la imatge de la signatura no superés els 180 px d'ample per 60 px d'alt, i vaig posar això:\nwidth:expression(this.width > 180 ? "180px" : this.width);\nheight:expression(this.height > 60 ? "60px" : this.height);\nOctober 04, 2007, 04:50:21 PM #5\nEis company... mil gracies per la resposta.\nTot i que encara treballo amb la 1.0.10, crec que la solucio que em proposes em podria servir.\nHo provo i ja escriure resultats.\nJuly 19, 2008, 04:50:34 PM #6\nHola... ja m'he actualitzat a 1.1.5 i m'agradaria poder sol.lucionar aquest problema de les mides dels userbars.\nHe mirat de fer el que comenta el company JordiCS pero l'unic style de signatura que trobo es aquest:\nQuote /* All the signatures used in the forum. If your forum users use Mozilla, Opera, or Safari, you might add max-height here . */\nAfegeixo o substitueixo pels codis que em dona en JordiCS?\nGracies per l'ajuda!


Capítol 5 : Desig · Et recordaré\nHome » Capítols » Capítol 5 : Desig\nLa nit és fosca i humida, fa fred i els carrers són buits. Em dirigeixo amb pas accelerat cap a la parada del tramvia, desitjant tenir la sort de poder agafar-ne un el més aviat millor.\nEm creuo amb un sensesostre, arremolinat entre cartrons, sota la tènue llum d’un fanal. Gairebé tots n’emeten la justa per il·luminar les zones segures del carrer. Mai se sap què et pots trobar a la zona obscura, possiblement busca-raons, mercenaris, gent sense papers, drogoaddictes, assassins, lladres i més púrria en general a l’aguait per trobar una víctima desprevinguda.\nPer aquest motiu, avanço ràpidament per les zones il·luminades i al cap d’uns cinc minuts sense descans ni problemes, arribo a la parada del tramvia. Decideixo no seure al banc perquè acabaria amb els pantalons xops d’humitat. En pocs segons veig que s’acosten uns fars des de la llunyania. Ja arriba, he tingut sort.\nS’escolta el ressonar d’unes passes, ha de ser un grup de persones. Em remoc inquieta, trec els auriculars de la butxaca i els connecto al reproductor. Només me’n poso un a l’orella i l’altre el deixo penjant. Arriba un moment què les passes es converteixen en corredissa, són molt a prop… De sobte, d’un estret carreró surten quatre persones tapades de dalt a baix amb l’abric, tapaboques i alguns amb passamuntanyes.\n—És ella! Agafeu-la, ràpid! —crida un d’ells, assenyalant-me.\n—Oh no, ara què coi passa? —murmuro tot esperant la imminent arribada del tram.\nS’estan apropant molt de pressa! Inquieta, em moc mirant a les dues direccions de la via. Camino cap amunt, cap a on estarà la cabina del conductor quan s’aturi. El tramvia comença a frenar amb el xerric de les rodes xocant contra els raïls. Vinga, vinga! Els tinc a uns menys de vint metres! El vehicle s’atura al meu davant amb un soroll com quan es desinfla una pilota, premo amb ànsia el botó perquè m’obri la porta i hi pujo immediatament, amb nerviosisme, preguntant-me si els encaputxats arribaran a encalçar-me. El vagó està completament buit, el primer sol estar-ho. S’escolten de fons els bips que avisen del tancament de portes. Els tinc a tocar.\n—Que no fugi! —brama un altre amb fúria.\nEs pot saber què he fet? Qui són? Què volen? Premo el botó de tancament com una sonada, sabent que per molt que ho faci, no es tancarà més ràpid. El cor em batega intensament.\nPer un instant! La porta es tanca als morros d’un d’ells, que amb ràbia clava el puny al vidre, observant-me amb rancor. No puc evitar deixar anar l’ego i mirar-me’ls amb aires de superioritat mentre el tramvia se n’allunya irremeiablement. Per fora em mostro tan dura com puc, però per dins em sento insegura, acostant-me a la inestabilitat.\nAra, amb més tranquil·litat i el tram en marxa, m’assec de cara a la finestra i observo la demacrada i fosca ciutat. De tant en tant es veu algun grup de jovent, però el més habitual són les baralles de bandes o els robatoris a mà armada.\nFinalment, disposo d’uns minuts i l’aprofito per posar-me a escoltar música, deixo que el meu pap s’inundi de les cançons d’Una creença. Van passant torres i més torres telefòniques abandonades, sembla que mai acabin, repetides fins la sacietat reproduint aquell infernal brunzit que traspassa els auriculars i turmenta el meu cap.\nFalta només un minut per a tres quarts d’onze, sembla inevitable, la meva tardança. El tramvia s’atura sovint en parades desolades, sense ni una ànima i això em fa perdre un temps preciós… Suposo que m’esperaran, ni que sigui cinc minutets, són elles les interessades en la meva assistència.\nA les onze menys deu minuts, finalment arribo al meu destí, baixo gràcilment del vagó i faig un esprint per travessar el carrer i arribar a casa la Clàudia. Aleshores les veig: tres siluetes femenines discutint sota un fanal de llum blavosa. L’Èrica m’ha vist i arrufa el nas com si no li agradés el que veu.\n—Mireu-la, per fi arriba! —es queixa amb menyspreu— Tu creus que ens has de fer esperar?\nM’hi acosto amb les mans a les butxaques de la jaqueta i intentant contenir l’alè que surt en forma de baf. L’Èrica, tot i la seva frase molesta, és una noia bufona amb la cara una mica infantil, uns bonics ulls verd clar i cabell arrissat castany, tirant cap a rogenc. El duu de mitja melena recollit i amb una cueta darrere. Va amb una jaqueta beix i les mans a la butxaca central de la mateixa. Pantalons texans ajustats de color verd i vambes. Vesteix senzilla, però és agraciada de per si.\n—Èrica! —crida l’Alícia com renyant-la— Que només passen cinc minuts, no n’hi ha per tant —i ara es dirigeix cap a mi—. M’alegro que hagis vingut —fa amb un somriure repetit del matí.\nL’Alícia vesteix amb una caçadora negra, guants llisos de color gris, duu una faldilla curta color lila fort per damunt de les mitges vermelles i unes botes negres amb tacó. S’ha deixat el cabell llarg sense fer-se cap cua i se la veu més adulta.\n—Perdoneu —em disculpo entre dents, molesta per haver-ho de fer.\n—Què us sembla si anem tirant? —interromp la Clàudia.\n—Sí, que més tard fan pagar entrada —respon l’Alícia.\nLa Clàudia, encara que pugui ser pedant, també és una noia molt guapa, no em costa reconèixer-ho. Té el cabell llis i curt arran de les espatlles, negre obscur. Ulls grans, celestes molt clars, tirant cap a gris, depenent de la llum; porta unes arracades que són com dues perles blanques a joc amb els seus ulls. Vesteix amb una lluent jaqueta negra arrapada, pantaló a joc i vambes blanques. La Clàudia és la més adulta i madura de totes, segura de si mateixa i líder de la colla. I també em sembla que és a qui li caic pitjor.\nAixí doncs, hem emprès camí cap a la discoteca que es troba a dues cantonades de casa la Clàudia. Només s’escolta el ressò de les nostres passes al buit carrer i cap de les noies diu ni piu. La situació és incòmoda i sembla que es vagi tensant a cada passa que fem, no parlen, possiblement per por de dir alguna cosa fora de lloc, ja que la meva presència les estranya i incòmoda. L’única que no sembla afectada és l’Alícia, que va donant cops d’ull a les seves amigues i després a mi, esperant que iniciem una inversemblant conversa. Com és evident, vaig al darrere, seguint-les i fins i tot sembla que no anem juntes, sinó que sigui una coincidència que ens dirigim al mateix lloc. Tant temps sense sortir amb gent, em sento fora de lloc, acoblada.\nI en aquesta situació arribem a la Desig. Es tracta d’un local soterrani que es troba al final d’una escala exterior, la porta de la discoteca és de color lila llampant amb un rètol lluminós sobre la porta, que oscil·la entre el morat i el rosa. Està custodiada per dos cepats porters. Ambdós disposen, aparentment, d’una força genuïna, les seves espatlles i els braços, de ben segur que podrien esmicolar qualsevol problema que se’ls posi per davant.\nAl voltant de l’entrada hi ha força jovent bevent en grup per així entrar ebris a la disco i estalviar-se els diners dels combinats, que acostumen a sobrepassar els sis ryms. D’altres, simplement estan fent petar la xerrada i riuen escandalosament.\nTambé s’hi pot trobar tot tipus de gentalla, alguns venent droga, d’altres venent el seu cos, teòricament amb dissimuli, però no costa gaire d’adonar-se’n; i alguns fins i tot són mercenaris professionals, que s’encarreguen d’apallissar a qui faci falta a canvi de diners. A Crisol abunda allò que és nociu. “Persones” com aquestes són les que em fan creure i saber veure que el món està podrit.\nEn entrar a la discoteca, els cerbers ens demanen el nostre DIG, dispositiu d’identificació global. Farà ja deu anys que va entrar en vigor la llei que obliga a tenir aquest identificador personal, dins de Crisol, de moment. És una targeta petita vinclada amb la persona, que s’introdueix en un aparell per comprovar les teves dades, si et marca de color verd, aleshores ets legal. Qualsevol tipus de delicte, multa, malaltia, deute, etcètera, s’arxiva en dades al DIG. Depenent l’establiment, s’utilitza per unes dades en concret o unes altres. En aquest cas, només l’utilitzen per comprovar que som majors d’edat. O això crec.\nLes noies passen el DIG per l’aparell i, acte seguit , el guardià ens obre la porta. Ara el col·loco jo, i tal com entra en contacte amb la màquina, hi comencen a aparèixer ratlles i píxels a la pantalla, com si d’un error es tractés. El porter que se n’ocupa crida el seu company i entre els dos miren de resoldre el problema.\n—Col·lega, sembla que aquest trasto l’ha palmat! —lamenta disgustat, el sac de músculs número u.\n—A veure deixa’m fer a mi —respon el sac de músculs número dos, mentre li arrenca de les mans i intenta refer l’acció del seu company correctament.\nAquest cop, el que succeeix és diferent. La pantalla s’il·lumina d’un to blau elèctric intens i els dos homes se la queden mirant bocabadats. Els observo amb indiferència, pensant que a veure si ho arreglen d’una punyetera vegada i em deixen passar.\nA continuació, els dos claven les mirades cap a mi i amb els ulls il·luminats a conjunt amb la pantalla, em tornen el DIG.\n—Passa, Lisa. Endavant, disculpa les molèsties —comenta el número dos fent un gest perquè passi.\nEntro al local sense fer preguntes, les noies m’estaven esperant impacients.\n—Es pot saber per què has trigat tant? —deixa anar la Clàudia malhumorada.\n—Els porters han tingut un problema amb el trasto. Però ja està tot solucionat.\nSoc a dins… La Desig m’espera.\nLa música ressona amb força per les parets de l’ample local. Encara no hi ha massa gent, però de ben segur que en breu s’omplirà. Sé que la multitud comença a anar a aquests locals a partir de l’hora que fan pagar entrada, és una cosa realment estúpida però ho fan per assegurar que no s’ho trobaran buit.\nLaDesigés un lloc bastant gran, té dos pisos amb pista de ball, al centre i elevada com una torre, hi ha la cabina del discjòquei, al fons un escenari per a concerts, quatre barres on serveixen begudes, dues, disposades una a cada lateral, n’hi ha una al centre, envoltant la cabina en forma de cercle, i la quarta a la planta de dalt. A la planta de baix hi ha diverses plataformes on s’exposen les ballarines del local i a cada banda hi ha quatre habitacions, totes vigilades per algun treballador, aquestes serveixen per llogar-les i s’hi pot “passar la nit”. En un racó de la gran sala hi ha un conjunt de taules i cadires per seure, mentre que a dalt hi ha una zona amb sofàs i butaques exageradament còmodes, per als PMI, persones molt importants, o traduït com ho diria jo, aquells qui posen més pasta de la que fa falta.\nLes llums divaguen d’un costat a l’altre al ritme de la música, ajuntant colors i formant-ne de diferents, s’apaguen i s’encenen els focus, i la bola de discoteca no deixa de girar, reflectint brillantor en totes direccions.\nTinc la sensació que aquesta no és la primera vegada que entro a Desig. Se’m fa tot molt familiar i sé on és cada racó. Empasso saliva.\nLa Clàudia decideix unilateralment que hem d’anar a seure en alguna taula mentre va omplint-se el local, ja que de moment la pista de ball és pràcticament buida. L’obeïm sense queixar-nos i ens aposentem al voltant d’una taula rodona, amb cadires psicodèliques.\n—Ja veureu com això no triga a omplir-se! —afirma l’Èrica.\n—Tinc moltes ganes de saber qui tocarà avui! —anuncia l’Alícia— Buff! Tan de bo toqui el grup revelació de la ciutat, L’altre món! Són increïblement bons —somriu emocionada—. Els coneixes, Lisa?\nM’he quedat parada. Que l’Alícia escolti un grup dels meus preferits i, a més, sembla que li agradi especialment, és curiós.\n—Sí, i tant! En soc molt fan, les seves lletres la claven molt —les primeres paraules que pronuncio amb simpatia.\n—De debò? No m’ho esperava! Com que sempre estàs tan callada a classe, ja no tenim ni idea dels teus gustos ni aficions…\n—Ja —em limito a respondre, encongint-me d’espatlles.\nTot i que havíem sigut amigues anteriorment, no els explicava gairebé res sobre mi. Sempre he sigut reservada.\n—Heu vist aquella colla d’allà? —interromp l’Èrica, assenyalant amb un cop de cap un grup de jovent— Fan molt mala pinta, millor que no ens hi acostem.\nSón un conjunt de deu persones, nois i noies barrejats. Vesteixen d’una forma molt radical, amb roba de cuir negre cenyit, amb jerseis de ratlles o quadres amb zones esparracades i sobretot molts pírcings i tatuatges variats, arreu del cos. Tot i això, els nois i les noies tenen diferències pronunciades, les noies duen el cabell ben pentinat, llarg o amb cues ben elaborades i els nois amb un pot de fixador com a mínim, amb formes inversemblants. Alguns tenyits, altres no.\n—No sabia que encara es duia aquest rotllo tan de deixat —comenta la Clàudia—. Matiso, deixat però a la vegada elaborat.\n—Això està més passat…! Sento que se m’encén alguna alerta quan els veig, fan por… Ai, no ho sé, passem d’ells —sentencia l’Èrica.\nHan estat parlant de coses banals durant mitja hora i jo he anat assentint amb el cap la majoria de vegades, quan en realitat no he deixat d’observar aquella colla, ni tampoc la gent que ha anat entrant al local. Ara és força ple, podríem dir que fins i tot costaria uns minuts arribar fins als lavabos.\n—Ei, me’n vaig a demanar alguna cosa per beure, vens Lisa? —em pregunta l’Alícia mentre s’alça.\n—D’acord —accepto aixecant-me de la mateixa manera.\n—Fins ara —diu l’Èrica, que es queda amb la Clàudia.\nAvancem pel cúmul de gent més lentament del que voldríem, amb sensació d’ofec, però ben aviat hem arribat a la barra i per poc no se m’hi enganxa la màniga. Quan finalment un cambrer decideix atendre’ns, l’Alícia es demana un combinat de vodka negre amb cola, mentre que jo opto per un whisky dolç, també amb cola. Sembla que en això també tenim gustos semblants. Ens agrada el dolç.\nEn faig un bon glop i assaboreixo amb la llengua el combinat. Gust a caramel, com correspon.\nTornem a la taula on estàvem i en arribar, són l’Èrica i la Clàudia que decideixen anar a demanar beguda. Seiem i per no perdre el costum, dono un cop d’ull al meu voltant.\nEl cor em fa un bot. Oh, no. Junt amb la colla estrafolària hi ha un paio cepat, amb tirants i un tatuatge al braç. No m’ho vull creure, però és qui m’ha clavat la navalla aquesta tarda a la plaça. Tindré problemes si em veu, segurament pensa que soc morta, o en tot cas a l’hospital malferida.\nEl nerviosisme s’apodera de mi. Evitar-lo tota la nit pot ser un suplici. Ara què faig? Me’n vaig?\n—Ei, ets tu Lisa! Com estàs? Feia molt que no et veia. Massa!\nGiro el cap des de la cadira i veig un noi ros, uns centímetres més alt que jo, si m’aixequés. Duu un combinat a la mà dreta i un cigarret a l’esquerra. Em sona d’alguna cosa la seva cara, però ara no sabria dir de què… Quedo atònita uns instants mentre tracto de recordar-lo.\n—Et passa res? Et veig apagada, no com de costum! —deixa anar una riallada.\n—Eh? No, no. Estic bé —responc amb un somriure forçat i dubtant de com actuar.\n—Ah bé, veig que has vingut amb una amiga, me la presentes? —demana amb els ulls clavats a l’Alícia.\n—Sí, i tant! —potser descobreixo que el teatre no se’m dona pas malament— Mira, és l’Alícia, Alícia et presento en…\n—Joel, encantat —li diu, feliçment.\nAmbdós s’acosten per donar-se el dos petons de presentació, el Joel s’inclina endavant i ella aixeca lleugerament el cul de la cadira. Sort que ha dit el seu nom.\n—Igualment —li retorna, somrient.\n—Jo me’n vaig que la colla m’espera per allà, ens veiem més tard, Lisa! —m’assegura en Joel, picant-me l’ullet mentre gira cua.\n—Lisa, estic veient que no sé absolutament res de tu i la teva vida… No pensava que coneguessis nois tan guapos! —se sorprèn ella, de cop i volta.\n—Jo tampoc sé tant de la meva vida, no creguis —se m’escapa amb to jocós.\nL’Alícia riu de la meva broma, però la veritat és que no aconsegueixo materialitzar el record del Joel. D’on a sortit aquest noi i com és que em coneix?\n—Doncs a mi no em fa res que me’n segueixis presentant, mentre siguin tan ben plantats!\nFixo la mirada cap a on ell ha marxat, intentant localitzar-lo de nou, però sembla que ja s’ha esfumat.\n—Ah, mira, ja arriben —em refereixo a l’Èrica i la Clàudia.\nLes dues s’acosten com poden, passant entre la multitud amb els combinats.\n—Hola de nou —saluda la Clàudia mentre es deixa caure a la cadira i esbufega cansada, un esbufec que queda ofegat per la música.\n—Què us heu demanat? —pregunta curiosa l’Alícia.\n—Jo un vodka amb blu i grosella —respon la Clàudia i l’Èrica és la següent.\n—Un jaspe amb pinya… —reconeix, avergonyida.\n—Alça! Així no farem res, no veus que és molt fluix això? No et pujarà pas… —lamenta l’Alícia.\n—Ja ho sé! Però és que avui tampoc tinc ganes de beure massa —argumenta, abaixant la mirada.\n—Ja li he dit, jo, que això era poca cosa, però no m’ha volgut escoltar —s’interposa la Clàudia.\n—Bé, és igual. Ella mateixa —talla l’Alícia—. Heu vist? La Lisa s’ha demanat whisky dolç amb cola, no està malament oi ? Trobo que té bon gust.\nLes mirades se centren en mi i jo una mica cohibida articulo el següent:\n—Sí, m’agrada molt. Sempre acostumo a prendre això.\nAvui he complert els divuit anys. No havia vingut mai i no sabia què demanar, la veritat és que he agafat el primer que m’ha passat pel cap veient el mostrador on estan situades les ampolles. Només tenia la impressió que era una bona combinació, sabia que tindria un gust semblant al de les llaminadures.\n—I sabeu què? —continua l’Alícia, que entrecreua les cames sota la taula— Acaba de venir un noi ros que coneixia la Lisa i estava com un bombonet!\nDues cares sorpreses es fixen de nou en mi.\n—Au, vinga! Com pot ser? Si no surts mai de casa. Era un familiar? —s’estranya la Clàudia que no aconsegueix comprendre-ho.\nSense gaire més remei li segueixo el joc, almenys sembla una història amb sentit.\n—Exacte, és un cosí segon per part de mare —aleshores l’Alícia em mira estranyada, no deu entendre que m’hagi picat l’ullet—. Bé, i si canviem de tema? Teniu xicot vosaltres?\nSembla que el canvi de tema no desagrada, estem xerrant una estona més mentre bevem, encara que a mi no m’interessa el més mínim.\nL’única amb parella és l’Èrica, però fa poc que estan junts i es veu que és un noi d’un altre institut. L’Alícia sembla bastant desesperada per trobar algú que l’estimi, mentre que la Clàudia afirma amb gran autoestima, estar sobrada d’aventures d’una nit i no tenir interès a establir cap relació seriosa.\nLa música s’atura i algú parla pel micròfon.\n—Bona nit a tothom! Espero que ho estigueu passant de puta mare! Aquesta nit tenim una petita sorpresa per vosaltres! —ressona una veu alegre.\n—Va, va! Que siguin ells, que ho siguin! —desitja l’Alícia.\nUn fort soroll de murmuris s’intercanvia per la música que es reproduïa abans. Tothom es pregunta i especula sobre la possible sorpresa que breument serà revelada.\n—Amb tots vosaltres, desitjosos… el grup revelació de la ciutat, guanyador de tres premis nacionals de millor grup i millor cançó de l’any… —es recull la gran cortina vermella, s’il·lumina l’escenari principal i es veuen els cinc membres— Sense més dilació, entren en escena: L’altre món!\nUn brogit d’entusiasme emplena la Desig. Tant l’Alícia com jo, ens omplim de felicitat en escoltar el nom del grup i immediatament proposem aixecar-nos per anar a ballar les nostres cançons preferides.\nEns situem tan endavant com podem, fent-nos esmunyedisses entre la munió agrupada i aleshores comença a sonar la cançó inicial, que es diu Esbotza la porta del destí.\nÉs la primera vegada que els escolto en directe i el cert és que el so dels instruments és increïble, com si parlessin amb les notes. La veu del cantant no es queda enrere, suau i agradable, però dura i potent quan fa falta:\nEsbotza-la, esbotza la porta que t’oprimeix.\nFes-la caure irremeiablement a l’infern, elimina qualsevol dubte,\naccedeix a la realitat que has desitjat.\nContempla al teu voltant, tot s’esfondra, el mal ha conquerit el teu cor?\nEn algun lloc hi pot haver esperança per aquesta foscor.\nDestrossa-la, destrossa la porta que t’oprimeix en aquest món podrit.\nPotser creus que hi trobaràs el que busques?\nVius enganyat en aquest món irreal creat per uns quants!\nRebenta! Rebenta la porta del destí! No deixis que et controlin! Revolta’t contra la mentida i l’opressió.\nEn algun lloc, l’esperança s’oculta rere una porta!\nLa veritat amagada que tant has desitjat trobar,\nun món on sobreviure a la degeneració global!\nConformista acabat, tu et quedaràs en aquest maleït forat!\nUn feix de llum per una escletxa no pot ésser casualitat.\nA prop teu hi ha una porta que s’ha d’esbotzar!\nEsbotza-la, esbotza la porta que t’oprimeix!!!\nNo has trobat la clau que la pugui obrir, les frontisses estan rovellades i la fusta corcada. Aturat, pensa i ataca!\nQui sinó, farà més brillant la lluïssor de l’endemà?\nLa cançó acaba amb un eco de la lletra a d’“endemà”, que ressona com si vingués d’una quarta dimensió, deixant a tothom amb l’eufòria d’un concert que tot just acaba de començar.\nSenzillament brutal. M’ho estic passant genial i desitjo que res espatlli aquesta nit.\nEl bateria té el cap rapat i porta unes arracades platejades bastant visibles. Sembla que és el membre més gran del grup i també el més alt. Vesteix molt mudat amb esmòquing i corbata. Té un to madur i adult, que es trenca amb els forats i les taques que duu repartides per la jaqueta.\nEl baixista és pèl-roig i duu una cresta alta, té un tatuatge d’un drac des de l’espatlla dreta i li recorre tot el braç, porta una samarreta de tirants, vermella amb un munt de pegats de baixos i altres grups mítics. Va amb texans i botes.\nEl guitarrista principal és força guapo, atlètic, musculat, cabell curt negre, engominat, cadena de plata al coll, camisa blanca amb el pit obert, texans negres i vambes blanques a joc.\nEl guitarrista solista té el cabell molt llarg, gairebé li arriba a la cintura, vesteix amb una samarreta negra ajustada del propi grup i té perilla, texans blau fort i sabates negres.\nPer acabar, el cantant és ros amb metxes vermelles, amb el cabell curt i també engominat, ulls color caramel, camisa blanca esparracada per fora dels pantalons rojos ajustats i esportives negres.\n—Per cert, Lisa! —em crida l’Alicia, visiblement contenta— Moltes felicitats!\nM’ha enganxat per sorpresa i arrufo les celles un moment abans de contestar.\n—Gràcies! No pensava que te’n recordessis!\n—Porto tot el dia amb això al cap! No sé per què!\n—Suposo que és bona senyal!\nI m’abraça breument. És com un somni estrany. Aquesta tarda he mort i ara l’Alícia m’abraça.\nQuan acaben de tocar la cinquena cançó, un noi de manteniment puja a l’escenari i xiuxiueja alguna cosa a l’orella del cantant. Aquest, posa cara de sorpresa i acte seguit assenteix i ho comunica als seus companys.\n—La següent cançó va dedicada a una noia —El públic es torna boig mirant a una i altra banda, buscant l’afortunada. Nosaltres fem el mateix—. Una noia molt especial que avui ha complert la majoria d’edat, moltes felicitats, Lisa! Que passis una bona nit!\nEm quedo astorada. Em vull fondre, ara mateix. Espera, deu ser per una altra Lisa, no siguis egocèntrica.\nTothom em busca amb la mirada, com si em coneguessin. Les noies fan cara de no entendre res. D’acord, ha de ser per mi… Però qui pot haver fet comunicar al grup que és el meu aniversari perquè em dediquin una cançó?\nNo sé si és genial o horrible, però sobretot, és sospitós.\n—Li… Li has dit tu?—li pregunto acostant-me a la seva oïda.\nL’Alícia fa que no amb el cap. El fet de ser el centre de les mirades fa que m’envaeixi una evident preocupació. El paio del tatuatge segurament m’haurà vist i ja deu saber que soc aquí.\nT’has quedat amb ganes de més?\nT’agradaria deixar una opinió o breu ressenya sobre els capítols que acabes de llegir?\nSegueix llegint, compra-la


Live and let run: Octubre 2014: Tercer i darrer cicle de la temporada.\nJa fa mesos que vam començar a preparar les curses més "grosses" de la temporada. Aquelles que, dintre del segon cicle, acumulaven més distància i desnivell. Encara que sembli estrany, ha estat una fase més esgotadora a nivell mental que no pas físic. Entrenaments llargs, sortides nocturnes sota la llum del frontal, molta pedra trepitjada, pujades ben dretes, baixades exigents i, com no, caigudes, algunes caigudes... i amb cada caiguda ha tocat aixecar-se i seguir.\nAmb la TDS reconec que el meu cap va arribar al seu límit. Vaig completar i acabar aquella cursa, la més llarga, sencer com mai a nivell mental però després la davallada va ser fulminant, com si d'un relé es tractés: clack!\nEl mes de Setembre ha passat i he mirat de recuperar-me en aquest sentit. Escapada per tancar la temporada a la Marató Pirineu i entrenaments (pocs) sense pensar en res. Córrer per córrer, rodar per rodar.\nTot i això cal pensar ja en el tercer i darrer cicle: una breu tornada a les curses d'asfalt. La prova objectiu serà un cop més la Mitja Marató Ciutat de Vilanova. Tot i que, abans o després, la idea és participar en curses que em vinguin de gust i que no em destorbin els entrenaments previstos.\nM'agradaria tornar a córrer alguna Mitja Marató propera de les que abans acostumava a fer, com ara Cunit, Vendrell, Igualada, Tarragona o Vilafranca. Evidentment no podré fer pas totes, però conto amb ser-hi en un parell i agafar una mica de ritme.\nTampoc descarto participar en algun 10.000, prova que no m'ha convençut mai però en la que crec que podria tenir una marca millor a l'actual si tingués un bon dia. Ja veurem que trobem al calendari que tampoc destorbi molt.\nArribada del darrer 10.000 on vaig participar.\nVa ser a Vilanova el Maig del 2013.\nEl que si descarto és participar en aquest cicle en una marató d'asfalt. És una distància especial i que cal afrontar-la molt preparat. Em ronda el cap provar de baixar les 2h40' algun dia, però no crec que m'ho plantegi a curt termini. Evidentment, a l'horitzó, sempre queda pendent la Marató de Nova York, però quan hi vagi la faré per gaudir-la,\nEn aquest cicle, els entrenaments de més qualitat (canvis de ritme o sèries) els faré en asfalt o sobre cinta; mentre que per les tirades llargues continuarem aprofitant la muntanya però sense acumular desnivells molt elevats i buscant pujades més progressives.\nEtiquetas: 10.000 metres, 2014, Asfalt, Curses, Entrenaments, Mitges


Hotel Porto Belo Conchagua El Salvador - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHotel Porto Belo1ra Calle Poniente, Conchagua, Conchagua, El Salvador, 01101 - Veure al mapaExcel·lent8,8Basada en1comentariHotel Porto BeloVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 31 fotosUbicació excepcional 10,0Veure al mapa10,0Ubicació\nSobre l'allotjamentDescripcióConvenientment situat a Conchagua, Hotel Porto Belo és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Hotel Porto Belo, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, escriptori, balcó/terrassa, telèfon, ventilador per satisfer els clients més exigents. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de pesca. Hotel Porto Belo és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Conchagua.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Idiomes ParlatsAnglèsEspanyolHolandèsAlemanyFrancès Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


ALUMNES DE MARGA: SORTIDA AL POBLE ESPANYOL\nEl passat divendres,dia 18 d'octubre, els nens i nenes de tercer de primària, acompanyats per les nostres profesores, vam anar a VISITAR el poble Espanyol per veure com treballaven els artesans del vidre i del cuir. A més a més, ens vam fer una pulsera en cuir on vam escriure el nostre nom. També vam poder veure una exposició de ceràmiques de Pablo Picasso i ens va agradar molt perquè a l'escola l' havíem treballat.\nEns ho vam passar molt bé i vam aprendre un munt de coses!\nLa Leticia era la nostra monitora, en aquesta fotografía ens estava mostrant les eines dels artesans vidrers.\nAquesta fotografía és molt interessant, perquè així va ser com vam poder escriure artesanalment\nels nostres noms a la pulsera de cuir.\nAquesta meravellosa llum estava a l'aula on vam fer el taller i la monitora ens va explicar que l'havien fet uns artesans del poble Espanyol.\nPublicat per Marga a 8:55


Club de lectura de novel·la juvenil de la Biblioteca Nou Barris: marzo 2012\nCONCURSO ELS JOCS DE LA FAM\nDavant l'inminent estrena de Els jocs de la fam el proper 20 d'abril, a Facebook s'han inventat un joc.\nEls premis són llibres i altres productes de merxandatge.\nAnimeu a participar, no sembla gaire difícil.\nLA MEVA OPINIÓ SOBRE La veritable confessió de la Charlotte Doyle\nEn general aquest llibre em va agradar. La veritat és que l'argument es una mica sorprenent i diferent, i també em va agradar molt la forma en que el autor és capaç de ficar al lector dins d'un vaixell mercant i fer-li entendre, amb la descripció, com és el vaixell i quina atmosfera es respira. Crec que fa un exercici molt bó d'ambientació i aconsegueix que ens fem una idea molt fidel del que pot estar visquen la protagonista. Això és el que més em va agradar del llibre.\nEls personatges i l'escenari estan molt bé retratats i a estones sembla que enlloc de llegir un llibre estem mirant una pel·lícula. D'això també s'han adonat a Hollywood, ja que aviat es rodarà una pel·lícula basada en el llibre i dirigida pel Dani de Vito, la veritat és que hi ha material a veure que surt.\nSi sorprenent resulta en general l'argument del llibre i el seu desenvolupament, el final també és de traca i bastant inesperat.\nPodeu llegir també la crítica de El Tiramilla o de la Llibreria Al·lots.\nCONCURSO ELS JOCS DE LA FAM Davant l'inminent est...\nLA MEVA OPINIÓ SOBRE La veritable confessió de la ...