Rawalpindi, 4 de juliol de 1999\nDesprés de viatjar durant tota la nit, arribem a Islamabad el dissabte a mig matí. Som els cinc expedicionaris (Oriol, David, Ferran, Ester i Albert) i l'Anna i la Bet que ens acompanyaran fins al camp base. Fa calor i xafogor, però es veu que no és res comparat amb la calor que feia fa uns dies... Hem conegut el Mubarak, que és l'amo de l'agència que ens ajuda amb tots els tràmits que haurem de fer aquí.\nEns porten a l'hotel a Rawalpindi, l'antiga capital a uns 15 km d'Islamabad. Després de dinar a l'hotel i experimentar la picor de quasi tots els plats paquistanesos anem a passejar una estoneta pel centre. Ens perdem pels carrerons estrets i els mercats i a poc a poc ens anem impregnant d'aquest ambient: calor, olors, brutícia, desordre,...\nAquí la majoria és musulmana i ens costa acostumar-nos als seus costums. Pel carrer hi ha molt poques dones, i les que veus van quasi totes tapades. Nosaltres intentem no ofendre'ls massa, evitant portar pantalons curts o roba cenyida, però així i tot les noies del grup no poden evitar un continu de mirades i comentaris. No sabem ben bé si són de curiositat o de què, però tampoc ens molesten més.\nAvui diumenge estava tot tancat i hem anat a la residència d'estiu dels governadors anglesos, que està situada al cim d'unes muntanyes a més de 2.000 metres d'altura. S'estava fresquet i hi havia un munt de gent que hi anaven a passar el diumenge. Després hem passat per Islamabad i hem visitat la gran mesquita, tota de marbre. Hi caben 100.000 persones (quasi tantes com al Nou Camp!) i va costar 550.000 milions de rúpies, uns 1,5 bilions de pessetes. No sé si no ho hem entès bé, però ens sembla una burrada! Es veu que la va pagar l'Aràbia Saudita...\nDemà anirem al ministeri a fer els tràmits necessaris per poder marxar i conèixer l'oficial d'enllaç, un militar que ens acompanyarà durant tota l'expedició i que ha de vigilar que no infringim cap llei... També hem d'anar a l'aeroport a recuperar part del material que encara no ha arribat. Si tot va bé, demà mateix a mitja tarda ja sortirem amb un autobús cap a Skardu.\nAvui hem aconseguit que ens funcionessin tots els aparells: telèfon via satèl·lit, ordinador, correu electrònic, fax, càmeres digitals,... Així que aquest és el primer missatge que enviem, junt amb una foto.\nI ara a dormir que ja és tard... Bona nit!\nRawalpindi, 6 de juliol de 1999\nSembla que al final podrem marxar demà dimecres d'Islamabad! La intenció era de fer-ho dilluns, però l'oficial d'enllaç no va aparèixer. Avui dimarts hem anat al ministeri de bon matí i després de cinc horetes ho hem solucionat tot. En aquest país no es pot anar amb presses...\nResulta que van curts d'oficials d'enllaç. Aquests són militars o policies i ara els destinen a molts al Kashmir, a la guerra amb l'Índia. Com que van escassos, el que han fet és que compartim un oficial d'enllaç per a dues expedicions. Ens ha tocat amb una expedició francesa de 12 persones que van al G-II, un altre dels cims de més de 8.000 metres i que té el mateix camp base que el nostre.\nEl nostre oficial d'enllaç és un "major" de l'exèrcit paquistanès que es diu quelcom com "Faruc Habidi". Sembla bona persona, però hem d'anar en compte ja que sovint els oficials d'enllaç posen molts problemes a les expedicions. El ministeri ens obliga a equipar-lo completament (tot tipus de roba, botes, material d'escalada,...) i a pagar-li el menjar i això val un ull de la cara. A més a més, si ell volgués pujar al cim amb nosaltres, ho hauríem d'acceptar. Per sort, em sembla que el nostre no ha fet mai muntanya i no en té masses ganes!\nCada dia fa més calor i a fora de l'hotel costa d'estar-hi, fins i tot de nit! Per matar el temps, aquesta tarda hem comprat una pilota de futbol i hem anat a jugar un partidet en un camp d'un hotel de la vora contra uns paquistanesos. Tot i jugar fora de casa hem demostrat de quin club venim, guanyant amb un ajustat 0 a 1... Visca el Barça!!!\nAixí doncs demà al migdia esperem poder marxar amb el bus cap a Skardú. Pararem a dormir a mig camí (a Chilas) i el dijous a la tarda arribarem a Skardu on hem de comprar quatre cosetes. L'endemà divendres anirem amb jeeps fins a Askole on comença l'aproximació a peu. Si tot va segons el previst i no perdem més dies, arribarem al camp base cap al 15 de juliol.\nSkardú, 8 de juliol de 1999\nAl final ahir vam aconseguir marxar de Islamabad. Un viatge inacabable de 15 hores ens ha portat a Chilas. El paisatge era verd i no feia massa calor. Vam arribar a dos quarts de quatre de la matinada i aquest matí a les 8 ja estàvem llevats per seguir el viatge.\nAmb 8 horetes ens hem plantat a Skardú, l'últim poble on arriba la carretera asfaltada. L'últim tram és impressionant; la carretera va per un engorjat i sovint està tallada a la roca.\nHem arribat a mitja tarda i hem estat negociant per poder marxar demà mateix cap a Askole. Tot i que l'exèrcit ha requisat la majoria de tot terrenys per la guerra amb els indis, sembla ser que hem aconseguit prous vehicles per fer el ram de demà: unes 8 hores en 4x4.\nA partir d'ara no tindrem corrent fins al campament base, així que podrem enviar pocs missatges.\nArribarem en principi cap el 16.\nRecords a tots i fins aviat!!!\nPaiju, 12 de juliol de 1999\nJa estem a mitja aproximació i comencem a veure els impressionants cims del Karakorum.\nEl divendres vam sortir de Skardú en jeeps cap a Askole. Són 7 hores per una pista en molt mal estat amb alguns trams realment exposats. La pista és a vegades molt estreta i penjada sobre el riu. Sembla mentida que passin tants jeeps i no hi hagi quasi cap accident! A Askole ja dormim en tendes i els nostres cuiners ens preparen el menjar.\nEl dissabte al matí vam repartir les càrregues pels portejadors: cadascun porta uns 25 kg. A les 7 del matí ja començàvem a caminar entre camps i poblets. A poc a poc el terreny es va tornant més àrid i es comencen a veure cims i agulles a banda i a banda de la vall. Al final de l'etapa, el camí voreja el riu per uns trams escarpats i a vegades cal agafar-se amb les mans i tot. Després de caminar unes 7 horetes arribem a Jula, a 3.100 metres d'altura i on passem la nit.\nAhir el temps va anar empitjorant i a la tarda va ploure. Amb 7 horetes més de caminar ens hem plantat a Paiju. Ja es veuen les impressionants Torres del Trango i els cims són cada vegada més esvelts... Aquí a Paiju (a 3.450 metres d'altura) hem de fer un dia de repòs. És l'últim lloc on es troba llenya i els portejadors han de preparar-se el menjar pels següents sis dies.\nA partir d'ara entrarem a la gelera del Baltoro. Si tot va bé, d'aquí a quatre dies arribarem al camp base. Demà anirem fins a Urdukas, el dimecres arribarem a Gore, el dijous passarem per Concordia i el divendres arribarem al camp base.\nSeguirem enviant notícies llavors, ja que aquí no tenim corrent i s'estan acabant les bateries del PC i el telèfon. Records a tots i fins aviat!!!\nCamp Base, 16 de juliol de 1999\nFinalment hem arribat al camp base!\nEl dia 13 vam anar de Paiju a Urdukas. Vam entrar a la gelera del Baltoro i ja no hem deixat de trepitjar pedra. El temps va anar millorant i vam poder veure les Torres del Trango, les Catedrals, el Lobsang Spire,... Urdukas és un indret genial per acampar; hi ha herba i la vista sobre les Torres del Trango és espectacular!\nEl dia 14 vam anar fins a Gore II, ja per sobre dels 4.000 metres d'altura. Vèiem per primer cop el GIV, el GII, el Broad Peak i un cim per darrere que sembla el Hidden Peak...\nAhir vam passar per Concordia, la confluència entre les geleres dels Gasherbrum i del K2. El K2 és realment impressionant! Seguim cap als Gasherbrums i acampem a mitja gelera vora els 4.700 metres d'altura.\nAvui hem arribat al camp base a mig matí i ens hem passat el dia muntant les tendes i instal·lant els generador, el PC i el telèfon.\nA partir d'ara ja podrem anar enviant notícies més regularment.\nCamp Base, 20 de juliol de 1999\nCom sabeu de les darreres noticies, el dia 16 pel matí vam arribar al camp Base (5.100 m). La feina del dia d'arribada i del dia següent va consistir a muntar tota la infraestructura del CB. Ara disposem de tres tendes per dormir, una tenda cuina, una tenda menjador, una tenda magatzem (on guardem tot el material d'escalada) i la tenda de comunicació (el nostre despatx) on tenim instal·lats l'ordinador, el telèfon, els aparells de fotos i vídeo i la centraleta de comunicació per Walkie-talkie. A més a més disposem d'una petita "tenda-dutxa" que ens protegeix del vent mentre ens dutxem.\nUn cop establert el CB, el dia 18 i d'una manera un xic prematura, tres dels components de l'expedició vam fer via cap al Camp 1, a 5.900 m. El recorregut és llarguíssim (uns 12 km) i transcorre per una glacera que planteja seriosos problemes d'esquerdes que la converteixen en un laberint, difícil i complicat de resoldre. Carregats amb molt material vam arribar finalment al gran plató situat a uns 6.000 m on instal·lem el Camp 1. L'indret és realment espectacular: es tracta d'un immens circ des d'on es dominen, en uns 360º, tots el Gasherbrums (el G1 o Hidden Peak, el G2, el G3 i el G4).\nEl dia 19 pugen els dos altres components de l'expedició amb la mateixa intenció, acabar d'aprovisionar el Camp. Així doncs, avui tots hem descansat al CB, coincidint amb l'entrada del mal temps del sud-oest, la coneguda influència dels monzons. La neu ha fet acte de presència constant des de fa dos dies, i encara que no ha estat molt abundant, sí que manté de moment bloquejades a totes les expedicions de la zona.\nCamp Base, 22 de juliol\nQuè fem en el Camp Base del Hidden Peak?\nPer norma general, un dia qualsevol en qualsevol Camp Base de qualsevol gran muntanya pot esdevenir avorrit, és per aquest motiu que te l'has d'ocupar d'alguna manera. Nosaltres, i en general tot aquell que hi participa en una expedició, s'omple el temps de diferents maneres. Així doncs, al principi de tot has de desenvolupar una àmplia tasca en l'organització del campament, del material, del menjar i en la planificació de l'ascensió.\nUn cop efectuades aquestes tasques tan importants, serà quan passarem a fer "vida social" amb la resta d'expedicions internacionals (molt abundoses, per cert!!) que es troben en el camp base dels Gasherbrum, i de la qual intercanviarem informació sobre els itineraris realitzats i les seves condicions; però també intercanviarem experiències viscudes, situacions que podem experimentar sobre els 8.000 metres i, fins i tot, podrem arribar ha esdevenir conillets d'índies tot realitzant proves físiques i mèdiques per un equip de doctors de la universitat de València tot estudiant la hipòxia (mal d'alçada),...\nA tall d'anècdota, us diré que en una d'aquestes xerrades de "vida social" en el Camp Base mantingudes amb l'equip de metges de la Universitat de València que està estudiant la hipòxia sobre terreny, ens van explicar que els alpinistes que pugem per sobre dels 8.000 metres utilitzem una quantitat tan baixa d'oxigen que si ho féssim amb aquest percentatge a nivell del mar, diuen que aniríem directament a la UVI. Però els nostres cossos s'adapten a la perfecció creant més glòbuls vermells (clar està, desprès d'un període d'aclimatació).\nA part de tot això, tenim temps per xerrar entre nosaltres i així poder-nos conèixer millor; per llegir aquells llibres que tenies en la teva biblioteca particular i que mai no trobaves el moment adient per començar-lo; per jugar a jocs de taula (cartes, escacs, parxís, game-boy); per menjar, encara que la base de qualsevol àpat sigui sempre el mateix: arròs; i com no, per dormir. En aquest país on es fa de dia a les 4'30 del matí i a les 7'30 de la tarda ja és negra nit, amb l'agravant que quan marxa el sol la temperatura baixa per sota dels 0º dediques molt de temps a la vida contemplativa d'estar estirat.\nÉs per aquest motiu que hi dedico tant de temps a pensar. En un paratge on l'únic soroll que existeix són els allaus, la tranquil·litat et condueix a la soledat individual, esdevenint els teus pensaments transcendentals. Aleshores, pensar en un mateix i en el seu futur pot esdevenir un raonament corrent.\nOriol Garcia Farré.\nCamp Base, 24 de juliol de 1999\nAquests darrers dies han estat un xic avorrits, ja que l'entrada del mal temps prominent del monzó de l'Índia no ens ha permès efectuar cap altra activitat que la de menjar, dormir, llegir i xerrar. Així doncs, des del dia 19 en què l'Albert i l'Oriol (juntament amb l'Anna) van acabar d'aprovisionar el camp 1 (i el dia 18 ho havien fet en Ferran, l'Ester i en David) no hem pogut pujar-hi més.\nLes notícies sobre el temps han estat dolentes reiteradament, encara que la tarda del 23 va millorar el temps, tot deixant de nevar, però amb un augment considerable del fred.\nSi d'alguna novetat hem de parlar hem de dir que el passat dia 22 va ser l'aniversari de l'Oriol i els companys d'expedició, juntament amb el grup català que vol assolir el cim del G-II, li van preparar una festa sorpresa. La festa va consistir en un assortit de pernil, fuet, xoriço, macedònia i un pastís fet amb xocolata i fruites. A part de menjar, va haver-hi un petit espectacle a càrrec del nostre company "kitchen-boy". Passada l'actuació, va arribar l'hora de la ballaruga, i a quarts de set de la tarda ja havia acabat la festa, ja que començava a nevar i el sol marxava per l'horitzó.\nTambé us diré que la festa va ser internacional; hi va assistir gent de tot el món: catalans, valencians, americans, francesos i pakistanesos. Al principi els hi feia tall, però no van trigar gaire estona a integrar-se a la festa.\nAvui, dia 24, ens hem aixecat amb una millora considerable del temps, la qual cosa ens ha fet pensar en la possibilitat de pujar a equipar els camps 2 i 3, i així poder continuar amb el procés d'aclimatació ja començat dies abans.\nAleshores, fins aviat.\nCamp Base, 29 de juliol de 1999\nAvui dia 29 de juliol de 1999 hem acabat d'enllestir la instal·lació de tots els camps. Han estat uns cincs dies durs. L'itinerari que efectuem (la via japonesa) transcorre de la següent manera:\nDel Camp Base al Camp I, l'itinerari passa per una glacera plena d'esquerdes i ponts de neu que per tal que no s'ensorrin s'han d'intentar de passar de matinada. Així doncs, si fa bon temps, t'has d'aixecar a la una de la nit per estar al camp I entre les set/vuit del matí. Triguem unes 5 hores fins al Camp I (a 5.900 metres), situat sobre la glacera dels Gasherbrum. Aquest camp és comú a les expedicions que intenten el Gasherbrum II (G-II) i hi ha més de 25 tendes. Nosaltres som els únics que anem al Hidden Peak, tota la resta de les tendes són d'expedicions que van al G-II, un altre cim de 8.000 metres més accessible que no pas el nostre i que per això atrau més gent.\nEls dies de sol el Camp I és un forn. Durant les hores de sol, pràcticament no es pot estar fora de les tendes de la calor que fa. Un cop el sol es pon, la temperatura baixa dràsticament i podem passar dels 30º positius a 10º sota zero en una hora!\nDel Camp I al Camp II (a 6.400 metres) no hi ha gaires perills objectius. El primer tram ressegueix la vall planera sense esquerdes. Després remuntem entre séracs (blocs de gel) fins al coll del Gasherbrum. L'últim tram torna a presentar algunes esquerdes. De fet, el Camp II l'hem col·locat just per sota el coll, per evitar estar massa exposats al vent. És en aquest coll on comença el corredor dels japonesos, el que dóna nom a la via.\nEl corredor dels japonesos es troba a una hora del Camp II. Comença sent molt ample i amb una pendent mitjana de 50º fins arribar a pany de paret, a uns 300 metres, que t'obliga a tirar vers l'esquerra (mixte, IV+) fins a entrar en una goulotte (100 metres) d'una inclinació mitjana de 60º i acabant amb un ressalt de cinc metres (IV) en roca. Després segueix una rampa de neu dreta i un esperonet de roca que porten al Camp III (a 7.200 metres). Tot aquest tram està equipat amb cordes fixes d'una expedició coreana que ja ha marxat i amb restes de cordes d'anys anteriors. És de fet el tram més tècnic de l'ascensió i es respira un ambient alpí increïble.\nEl temps ens ha acompanyat aquest cinc dies. Ara tornem a estar al Camp Base i anuncien quatre dies de mal temps. En principi, quan torni a fer bon temps farem l'atac al cim.\nCamp Base, 2 d'agost 1999\nAquí, a les altituds més altes de la terra, un té temps d'experimentar vivències inusuals, i d'això es tracta, de recollir experiències i formar-nos com a persones.\nEl meu pare no entén per què vull pujar un 8.000 amb les conseqüències que això significa (perill, fred, dolor...) quan puc anar de vacances i descansar i divertir-me. Ara li diria que no crec que pogués sentir-me enlloc més feliç que aquí, vivint l'experiència que sempre he somniat: ser alpinista . Aquí, amb companys que senten les mateixes inquietuds que jo podem, tant sols amb la mirada, saber que allò viscut és allò que buscàvem. Suposo que no som res més que exploradors de la vida i que per raons irracionals volem pujar a la cota més alta.\nHo sento, doncs, pels qui m'estimen si per la meva activitat fereixo els seus cors, però segur que estarien més tristos si em veiessin dia darrere dia sense haver descobert el que realment em fa feliç.\nBaixant del camp tres per exemple, vaig poder sentir una sensació de plenitud quan el sol s'amagava per les muntanyes i la foscor s'apropiava del paisatge; vaig formar part d'aquella darrera llum del dia que va durar uns instants, però que vaig tenir la sort de viure i que per tant durarà eternament. I és que són moltíssimes les coses belles que ens passen per davant. El secret és saber-les veure i més fàcil resulta quan has descobert de quines coses no ets cec.\nNomés afegir que m'agradaria compartir totes aquestes alegries amb aquells que m'estimo. Fer-los veure la bellesa d'aquestes coses amb els meus ulls. Però entenc que cadascú té la seva particular visió i, per tant, la seva pròpia felicitat.\nEster Sabadell i Simó\nCamp Base, 3 d'agost de 1999\nAixò ja comença a allargar-se una mica massa! Des que vam arribar el dia 16 de juliol tan sols hem tingut 6 dies de bon temps relatiu: els dos primers que vam utilitzar per pujar al Camp I i quatre més que vam aprofitar per pujar fins al Camp III. Ara tan sols esperem un període de bon temps de quatre o cinc dies que ens permeti pujar al cim, però sembla que no vol arribar. Sort que anem amb temps de sobres i encara ens queden més de dues setmanes de marge!\nRebem unes previsions meteorològiques molt bones que ens fa en Dani Ramírez i que ens arriben gràcies a la botiga d'esports Barrabés (de Benasque). És la primera vegada que tenim prediccions tan acurades a l'Himàlaia i la veritat és que és una gran ajuda. A veure quan anuncien bon temps!!!\nEl Camp Base el tenim situat sobre una gelera, a uns 5.200 metres d'altura. De fet no estem sobre el gel, sinó en una zona de la gelera que està recoberta per pedres d'un pam de gruix, el que anomenem una morrena. La gelera es va movent dia a dia i així les tendes també es van movent. A més a més, el gel es fon menys a sota les tendes (ja que no hi toca el sol) i amb el temps les tendes queden com en muntanyetes de gel i pedres. De tant en tant cal replantar-les... Avui mateix ens tocarà replantar la tenda de comunicacions on tenim el telèfon, el PC, les càmeres,..., ja que s'està inclinant massa!\nUna altra curiositat és la dificultat per cuinar aquí. A 5.200 metres l'aigua bull a menys de 100ºC (no arriba a 80ºC). Si s'intenta fer arròs o pasta, queda una pastarada llafiscosa mig cuita. S'ha de cuinar tot amb olla a pressió perquè quedi bé.\nCom hem dit abans, tenim una tenda de comunicacions amb el telèfon via satèl·lit, el PC, les càmeres de fotos digitals, les de vídeo, les emissores de ràdio... Tot això i tres fluorescents per les tendes menjador, cuina i de comunicacions, ho alimentem amb un generador HONDA de 500W, al qual li vam haver de canviar el xiclet perquè funcionés bé a 5.000 metres d'altura.\nSeguirem esperant el bon temps!\nCamp Base, 5 d'agost de 1999\nAvui s'ha aixecat un dia meravellós, però la previsió era dolenta. I així ha estat, al migdia ha començat a nevar i sembla ser que seguirà així tres o quatre dies més. De fet el temps no és molt dolent en general, però cada tarda neva un xic, fa vent,... En definitiva, no és aquell temps que esperem per fer el cim amb garanties.\nAixí i tot, si no empitjora massa, avui sortirem cap amunt, a veure què tal. Si la previsió s'equivoca i fa bon temps (poc probable), llavors seguirem amunt cap al cim. Si segueix el mal temps, doncs tornarem a baixar i almenys haurem estirat una mica les cames, que tants dies quiets ens estem rovellant!\nLa decisió de tirar amunt no ha estat gens clara, ja que el més probable és que la meteorologia no s'equivoqui i haguem de tornar a baixar aviat. L'Oriol ha preferit assegurar la jugada i esperar que la previsió sigui bona, així que es queda al Camp Base. En aquests casos cadascú actua segons la seva intuïció i no hi ha una decisió que sigui clarament la bona.\nJa anireu rebent notícies de part de l'Oriol, que es comunicarà amb la resta amb els emissors-receptors.\nCamp Base, 8 d'agost de 1999\nCom era de preveure, ja tornem a estar al Camp Base. Vam sortir amb una previsió de temps dolenta, però esperant que millorés. I res de res, aquesta vegada la méteo ho ha encertat de ple!\nEl dijous (5 d'agost) vam pujar a la tarda al Camp I. El divendres vam pujar al Camp II. Teníem la intenció de seguir cap al Camp III, però feia massa vent, tot i que hi havia pocs núvols. La nit del divendres al dissabte va nevar i el dissabte al matí feia bastant mal temps. Vam començar a pujar cap al Camp III, però la visibilitat era quasi nula i nevava, així que vam girar cua i a mitja tarda ja estàvem altre cop al Camp Base.\nEns trobem molt ben aclimatats i això es nota en els horaris que fem. El primer dia, per arribar al Camp I vam trigar més de 6 hores. La segona vegada ho vam fer en poc menys de 5 hores i aquesta vegada hi vam arribar en menys de 3 hores 30 minuts! A més a més, cada vegada arribem al Camp Base amb menys cansament acumulat i així ens recuperem molt més ràpid. Però si no trobem un marge de tres o quatre dies de bon temps, no hi podem fer res. Encara\nCamp Base, 10 d'agost de 1999\nAvui hem rebut la previsió meteorològica que ens prepara regularment en Dani Ramírez i que rebem gràcies a la botiga d'esports Barrabés de Benasque. La previsió està molt ben feta i encerta el temps amb molta precisió, sobretot els dos o tres primers dies. I la previsió que ens ha arribat és realment dolenta.\nEl temps que acostuma a fer aquí a l'agost sembla ser que no és tan dolent com aquest any. Depèn de les fonts, ens diuen que l'agost és més aviat dolent, o que és mig mig o que fins i tot és molt bo. Suposo que deu dependre de l'any. En tot cas, el que sembla que no és normal és que, des que vam arribar, tan sols hàgim tingut dos dies de bo i tres o quatre de temps acceptable. Encara ens queden deu dies d'estar aquí i esperem que d'una vegada vingui el bon temps! I deixem de parlar del temps, que sembla que no sapiguem dir res més...\nAquí al Pakistan, cada expedició ha de portar un oficial d'enllaç, que és un militar que vigila que no infringim cap llei. Acostumen a ser gent una mica plasta i que busca problemes. Per sort, nosaltres no ens podem queixar. El nostre oficial és en el fons bona persona, tan sols una mica rígid i amb una mentalitat militar accentuada...\nResulta que estem molt a prop de la frontera índia (a tres o quatre quilòmetres) i això està ple de bases militars. I una de les coses que està prohibida és fotografiar o donar dades sobre aquestes bases. Quan parlem de bases, no us imagineu grans bases ben equipades. Són com campaments cutres i destartalats amb cinc a deu militars prims i amb mala cara (no van ni vestits de militars). Les bases estan envoltades de llaunes i escombraries i la impressió és que ens trobem davant d'un campament d'una era postnuclear... Costa imaginar-se quina utilitat poden tenir aquestes bases, però ells ho sabran... No us podem enviar cap foto d'això, però segur que us ho podeu imaginar.\nAquí van marxant a poc a poc les expedicions i cada vegada som menys gent al Camp Base. Demà marxa una expedició de València que han pujat al Gasherbrum II. També hi ha una altra expedició catalana de membres del Centre Excursionista de Catalunya i patrocinada per Zambón que també estan intentant pujar al Gasherbrum II. Nosaltres som l'única expedició que intenta el Hidden Peak.\nEns queden 13 dies per marxar i la probabilitat que faci alguns dies de bon temps és alta. Esperem que així sigui!\nCamp Base, 13 d'agost de 1999\nAquesta ha estat la pitjor nit des que estem aquí al Camp Base. Ens hem llevat nevant, amb vent fort i amb el terre cobert amb dos pams de neu fresca: és la nevada més forta des que vam arribar.\nSi no fos per la previsió meteorològica que vam rebre ahir, els nostres ànims estarien per terra. Però el Dani Ramírez (meteoròleg) ens va enviar un missatge electrònic on preveia un retrocés del monzó, els vents humits que bufen al subcontinent índic durant aquesta època i que porten pluges i nevades abundants. Sembla ser que a partir de diumenge o dilluns el temps pot millorar. Però no podem perdre de vista que aquestes previsions a llarg termini tenen una fiabilitat baixa. Així que ja veurem...\nL'altre factor que ens preocupa és la quantitat de neu acumulada. Per pujar amb seguretat sense gran risc d'allaus hauríem de tenir un parell o tres de dies de bon temps per tal que els allaus caiguin o la neu s'estabilitzi.\nD'aquí una setmana, el divendres 20, hem de marxar del Camp Base. Ens queden per tant pocs dies i tan sols podrem realitzar un últim atac al cim. Estem esperant una altra previsió meteorològica que ens permeti decidir els millors dies per tirar amunt.\nAquest any no tan sols estem lluitant contra una muntanya difícil, sinó que a més a més ho fem també contra un temps excepcionalment advers. Malgrat tot, encara tenim moral i esperances.\nCamp Base, 15 d'agost de 1999\nAquest matí ens hem llevat amb bon temps: el millor dia des que som aquí al Camp Base. Ens hem afartat de fer fotos i filmar. Això ens ha animat, però també som conscients que amb les nevades dels últims dies la muntanya està molt carregada de neu i el perill d'allaus és evident.\nPerquè la neu s'estabilitzi i caiguin els allaus necessitem dos o tres dies de bon temps. Així que la cosa queda molt justa, ja que el divendres 20 hauríem de marxar del Camp Base.\nAixí que sortirem demà a les dues de la matinada cap al Camp II directament. Aquest tram presenta molt poc risc d'allaus. Si el temps es manté bo, el dimarts pujarem cap al Camp III; aquest tram tampoc presenta gaire risc d'allaus. Un cop al Camp III, si el temps es manté bo i les condicions de la neu són bones, llavors intentarem el cim.\nLa veritat és que les possibilitats de fer cim són molt petites; hauríem de tenir bon temps durant tres dies i a més a més la neu s'hauria d'estabilitzar... Ho intentarem, però a la mínima que veiem que les condicions no són bones girarem cua. La muntanya és molt maca i ens fa molta il·lusió pujar al cim del Hidden Peak, però no val la pena arriscar-se.\nAquest any hem tingut molt mala sort amb el tems. Tot i això, hem fet una aclimatació molt ben feta i ens trobem tots molt bé. Però al final no hem tingut prou dies de bon temps i si fem el cim serà ben bé per un pèl. La muntanya és així!\nA veure si tenim sort. Fins aviat!\nCamp Base, 19 d'agost de 1999\nJa tornem a ser tots al Camp Base i sense el cim a la butxaca. Ja se sap, en una expedició a un 8.000 la certesa de pujar al cim mai existeix, per molt ben preparats que estiguin els expedicionaris i per molt ben planejada que estigués l'expedició.\nI aquest ha estat una mica el nostre cas. Havíem fet una aclimatació molt ben feta, ens trobàvem tots bé, però les condicions climàtiques no han acompanyat. La muntanya és així...\nEl dilluns vam sortir del Camp Base (5.200m) directament cap al Camp II (6.500m). El dia era bo de veritat, tan sols que vèiem que per sobre dels 7.000 metres el vent bufava molt fort. L'Oriol i l'Albert arrossegaven una tos persistent des del Camp Base i el David tampoc es trobava bé del tot. Vam estar més de dues hores per desenterrar parcialment les tendes que havien quedat cobertes de neu per les últimes nevades. L'endemà, dimarts, vam estar descansant al Camp II, una mica per veure si es recuperaven els "malalts" i també per veure si amainava el vent.\nEl dimecres a les 5 sortíem de la tenda cap al Camp III. L'Oriol, que no es trobava bé, va decidir baixar al Camp Base. Els altres quatre vam seguir fins a la base de corredor dels japonesos. El vent bufava molt fort i feia molt dura l'ascensió.\nEns vam parar una estoneta a discutir què és el millor que podíem fer. Per una part, el David i l'Albert no estaven en bones condicions per a un atac al cim. Per l'altra banda, el fort vent feia molt difícil l'ascensió pel corredor dels japonesos. A més a més, les nevades dels últims dies feien preveure un alt risc d'allaus en la pala i corredor final del Hidden Peak, on s'observava una gran acumulació de neu (el vessant per on havíem de pujar està a sotavent) amb risc d'allaus de placa de vent. Tampoc ens quedaven més dies per retardar l'atac al cim ja que els portejadors havien d'arribar l'endemà (avui).\nDavant d'aquestes perspectives vam haver de renunciar al cim. Una decisió dura després de tant temps preparant l'expedició, després de més d'un mes al Camp Base, trobant-nos ben aclimatats,... i amb un cel blau al damunt!\nEl descens es va fer llarg, desmuntant els campaments i arribant ja fosc al Camp Base amb unes motxilles de més de 30 kg, i amb un mal d'esquena!\nSi res no falla, aquest vespre arribaran els 44 portejadors. Demà al matí anirem fins a Ali Camp. Dissabte passarem el coll del Gondogoro La i ja baixarem cap a Skardu. Cap al 26 arribarem a Islamabad, on ens esperen els últims tràmits burocràtics amb el ministeri i el 28 volarem cap a Barcelona.\nSeguirem enviant notícies sobre la nostra tornada. Però ja ara voldríem donar gràcies a tothom que ha fet possible aquesta expedició, a tota la gent que ens ha seguit, sigui per COM Ràdio com per la web de La Malla, i a tota la gent que ens ha enviat e-mails de suport. No podem dedicar-vos el cim, però sí que us podem assegurar que hem fet el possible per aconseguir-lo.\nI com diu un amic nostre: "Total, què és més important, el camí (l'experiència viscuda) o la meta???"\nLa bandera del Barça no onejarà aquest any a 8.000 metres. Potser l'any que ve?\nEL DOLOR D'UNA DERROTA\nAvui m'he despertat esperant que tot hagués estat un malson. Però la realitat és que ahir quan ens trobàvem quasi a les portes de la nostra fita vam haver de tirar enrere. Una decisió segurament sàvia per part de l'expedició, però molt dolorosa personalment per part de tots els membres.\nÉs com una final de la copa d'Europa. Jo vaig estar a Wembley, i l'alegria i la tristor van passar pels peus de Koeman en qüestió de segons. Fer cim o no també depèn de moments decisius i jo recordo el d'ahir com un dels més durs de la meva vida.\nUn culé de tota la vida pot quedar realment afectat per una derrota important però no per això deixarà de ser culé. Estic molt trista i em sento derrotada, però no per això deixaré de lluitar per fer allò que realment m'omple, fer muntanya. De les derrotes diuen que s'aprèn, ara mateix estic enfonsada i força deprimida, però estic segura que a la llarga sabré veure la part positiva.\nEstic trista, trista i enfonsada i segurament més del que estaria en una expedició normal. Aquest cop era tot massa maco, era un somni fora del que mai havia pogut somiar. Era pujar a un 8.000 en nom d'un dels clubs més grans de la terra, el Barça, i com a culé que soc puc dir que era tot un honor. Em sap greu haver fallat... però sé que hagués fallat més si haguéssim intentat jugar aquell partit amb aquelles males condicions.\nGràcies a tots aquells que han confiat en mi a l'hora de formar part d'aquest equip. Estic satisfeta de com hem jugat, hem tingut un rival molt fort, el monzó. Si es torna a donar l'ocasió d'una final, doneu per suposat que vencerem. Les derrotes et fan més gran.\nSkardú, 23 d'agost de 1999\nJa tornem a estar a la "civilització", o almenys hem pogut dutxar-nos i dormir en un llit després de 6 setmanes.\nLa tornada no l'hem feta per la mateixa gelera que a la pujada (la del Baltoro), sinó que hem saltat un coll (el Gondogoro La) i hem baixat per una altra vall molt més verda (la Vall de Hushe) i més curta.\nEl 20 vam sortir del Camp Base cap a l'Ali Camp, un trajecte de 7 hores per morenes i geleres.\nL'endemà vam saltar el coll del Gondogoro La. És un pas impressionant de 5.535 metres d'altura i amb un accés difícil. Tot i que el coll estava equipat amb cordes fixes i amb esglaons a la neu, era realment increïble veure com els portejadors pujaven les pendents de neu de 50º amb les sabatilles de goma i un pal, sense ni grampons ni piolets i amb més de 20 kg a l'esquena! Havíem sortit a les 2 de la matinada i vam fer tota la pujada de nit per evitar la caiguda de pedres a l'altra banda del coll.\nDes del coll es poden veure 4 dels vuitmils del Pakistan: el K2, el Broad Peak, el G-II i el Hidden Peak, a més a més d'un munt de cims impressionants com el G-IV, el G-III o el Chogolisa. La baixada per l'altra banda és una pendent molt dreta amb pedra solta on s'ha d'anar amb molt de compte.\nLa baixada per la Vall de Hushe és agraïda. És molt més curta que el Baltoro i de seguida comença a aparèixer el verd. És una de les sensacions més agradables el començar a veure plantes i flors, després de setmanes sense veure'n!\nEl mateix dia de creuar el coll ja vam baixar fins a Shaishcho, una jornada llarga de 12 hores caminant.\nAhir vam acabar d'anar de Shaishcho a Hushe, encara no 3 horetes caminant entre impressionants parets de roca que ens feien venir ganes de tornar a calçar-nos els peus de gat.\nA Hushe deixem els portejadors i agafem altre cop jeeps. Després d'un canvi de vehicles per un pont ensorrat i 7 hores conduint arribem altre cop a Skardu, a l'Hotel Concordia. El fet de dutxar-se, d'anar de ventre assegut al wàter, de dormir en un llit,... són activitats que es valoren de forma especial després de 6 setmanes sense elles!\nAvui i demà estarem per aquí a Skardu. Demà passat agafarem l'autobús cap a Islamabad, on hi arribarem el 26 a la tarda. El 27 tenim el briefing amb el ministeri i haurem de negociar amb l'agència i el 28 agafem altre cop l'avió cap a caseta.\nProbablement arribem a Barcelona el mateix dissabte 28 a mitja tarda via Londres, però encara tenim algun bitllet pendent de confirmació. Quan sapiguem l'hora exacta ja avisarem.\nCarta al president del Barça\nFinalment no hem pogut complir el somni de pujar la bandera del Barça al Hidden Peak.\nHem tingut molt mal temps fins al final de l'expedició, l'únic període en el qual haguéssim tingut alguna oportunitat de pujar al cim. Aquests tres últims dies de bon temps, però, van arribar amb molt de vent en el nostre itinerari i amb molta neu acumulada en la part final. Vam esgotar totes les oportunitats, però no va ser possible.\nEns sentim realment tristos, no tan sols pel nostre cim personal, sinó sobretot per no poder-lo brindar a tota la gent que ens ha recolzat i especialment a vosaltres. Som conscients de l'esforç que heu fet i ho agraïm sincerament.\nDe totes maneres, esperem que compartiu amb nosaltres la valoració positiva de l'expedició. Com a acte del Centenari del Barça, ha tingut una difusió important, que ha servit, a més, per difondre l'alpinisme a gran escala.\nGràcies a aquesta experiència s'han obert noves prespectives per a la difusió d'expedicions, basat amb les últimes tecnologies multimèdia. En aquest sentit, COM Ràdio i La Malla han estat claus i han actuat amb molta professionalitat.\nEncara que no hem pujat al cim, ens sentim orgullosos d'haver format part d'aquest projecte i d'haver estat capaços de sumar els esforços de tants sectors diferents de la societat catalana. Ha estat un somni sentir-nos part activa d'aquest Club i haver-lo pogut representar tan lluny de casa: és com haver-nos sentit jugadors del Barça per un cop a la vida.\nLa il·lusió de pujar els colors blaugrana a 8.000 metres encara resta dins els nostres cors i amb molta més força que abans. El projecte per a nosaltres encara no ha acabat. Fóra per a nosaltres un gran honor tenir una altra oportunitat. Sabem que ho aconseguirem!\nDes de Skardu, molt lluny de casa nostra, us agraïm un altre cop el vostre suport, i VISCA EL BARÇA!\nFerran Latorre, Oriol Garcia, Ester Sabadell, David Hita i Albert Castellet


Punt Trobada Mestres: 13.ENTREVISTA : Maria Carme Cunill\n13.ENTREVISTA : Maria Carme Cunill\n1-On treballes actualment i de quines tasques relacionades amb l’educació et sents més satisfeta d’haver realitzat o d’haver participat? Tinc 50 anys i sóc una mestra jubilada per malalties musculoesquelètiques. He treballat 27 anys a l’escola pública, he estat en diferents tipus de centres: escola rural, escola d’un suburbi d’una gran ciutat, escola amb un 85 % d’alumnat immigrant…però a l’escola on vaig treballar més anys va ser al CEIP Pompeu Fabra de Manlleu. Les tasques més satisfactòries que he impartit durant tots aquests anys han estat les relacionades amb el meu dia a dia a dins de l’aula, el contacte amb els nens, també el treball en equip amb els meus companys, les meves tasques quan vaig ser coordinadora, el meu pas pel Consell escolar…\n2- Amb quin alumne i/o Mestre recordes haver-hi après més al seu costat? Dels alumnes s’aprèn cada dia, a més, reflecteixen el que un fa i t’orienten. Dels mestres penso que he après de tots els que he tingut, en general vaig tenir molts bons mestres i els recordo amb molt d’afecte, tant els de quan era petita com els de la meva etapa adolescent, però sens dubte, potser de qui més vaig aprendre va ser de la meva senyoreta Paquita al Parvulari. A la feina he après contínuament, any darrere any, conjuntament amb els meus companys de curs, de cicle, de claustre…\n3-Qui és per tu un bon model a imitar i un exemple a seguir per la seva bona educació? Com a mare i educadora m’han servit molt els consells del Dr. Jordi Folch, m’encantava anar a les seves xerrades. Estic completament d’acord quan diu que “Sense autoritat no hi pot haver educació possible”. També m’agrada l’ideari de Francesco Tonucci . Penso també que els millors models d’educadors a imitar són aquells pares que després d’haver treballat durant el dia arriben a casa i es preocupen de com han passat el dia els seus fills, els ajuden en les tasques escolars, juguen amb ells, els expliquen un conte abans d’anar a dormir quan són petits, dediquen el seu temps lliure a activitats que puguin fer junts, que els puguin fer créixer desvetllant la seva curiositat, la seva intel•ligència, la seva creativitat...\n4-Què canviaries o afegiries, per millorar el sistema educatiu de casa Nostra? Primerament reduir el nombre d’alumnes per aula, amb 25 alumnes o més en una mateixa aula amb la diversitat actual és impossible donar un ensenyament de qualitat. Això es reflecteix en el dia a dia. Els mestres haurien de tenir més hores per preparar materials per als seus alumnes perquè avui dia pràcticament cada alumne és un món i s’ha d’anar adaptant el currículum segons les necessitats.\nTambé penso que a Primària els nens passen per massa mestres en un mateix curs, els horaris haurien de ser més flexibles, es perd temps anar canviant de profes i activitat a cada hora, el que suposa que s’ha de treballar a contrarellotge ocasionant un estrès per a mestres i alumnes. Els alumnes han d’acabar els treballs a casa perquè a l’escola no tenen temps i molts tampoc els acaben a casa perquè tampoc en tenen.\nFa temps que em preocupa el baix nivell lector dels alumnes, molts alumnes passen a cicle mitjà amb un nivell molt pobre que repercuteix en els seus aprenentatges posteriors. Penso que amb molts nens es podria avançar en lectura a l’etapa d’Educació Infantil.\n5-Què en penses de les retallades en educació? No és just que als docents se’ls hagi baixat el sou, quan ja fa molts anys que estan perdent poder adquisitiu. Tampoc és justa la retallada de professorat als centres i repercutirà negativament aquest proper curs perquè s’han tret moltes places i les que es donen no tenen un procés transparent i clar d’adjudicació, cosa que crea malestar entre els docents. Molts professors es quedaran sense feina.\nDe tota manera els alumnes seran els grans perjudicats tot i que estic completament segura que el professorat farà més del que realment li pertoca perquè sempre ha estat així i d’això el Departament d’Educació se’n val.\nPUNT TROBADA : Moltes gràcies Maria Carme per regalar-nos les teves paraules i l'experiència d'una persona que ha passat els darrers anys en el món de l'educació, dedicant-s'hi amb vocació i molta energia. Estarem en contacte, fins aviat.\nPublicat per Roser a 28.10.10\nGlòria Llobet 1/11/10\nLa Maria Carme, entre altres coses, diu a l'entrevista que va aprendre dels companys de curs, de cicle, de claustre... Vaig compartir escola i anys de feina amb ella i m'ha dit en diverses ocasions que fèiem un bon tàndem. Jo també vaig aprendre molt de la seva manera de fer, de la seva responsabilitat i de la seva dedicació. Malgrat estar jubilada, la Maria Carme segueix sent una Mestra, en majúscules.


Merenga - La Colmena\nEls ingredients que fem servir són tots naturals, i el que diferencia si una merenga és de textura tova o cruixent és simplement el temps de cocció al forn. La tova està llesta en 20 minuts, i la dura requereix més d’una hora. És un aliment molt dolç per la quantitat de sucre que conté, i a més ens aporta molta proteïna i és molt saciant.\nL’èxit de la merenga\nActualment aquest producte és un dels que té més èxit a La Colmena, i fins i tot ens demanen que els posem en una caixa per portar de viatge!. No és que sigui gens difícil de fer, segurament agraden tant per què són súper frescos i sempre acabats de fer.


ERC a l’Alt Berguedà s’oposa al projecte previst a la C-16 i demana autovia de Berga a Bagà | Aquí Berguedà\nBagà, Berga, Cercs, Societat\n01 juliol 2016 09:27\nERC a l’Alt Berguedà demana a la Generalitat el desdoblament íntegra de la C-16, eix del Llobregat, de Berga al Túnel del Cadí (Bagà), oposant-se així al projecte en què avança la Generalitat: autovia fins a Cercs seguint el traçat actual de carretera, i tercer carril reversible fins a Bagà.\nAquest és el compromís que va anunciar el desembre de l’any passat Santi Vila coma conseller de Territori i Sostenibilitat. Ara hi ha la carretera desdoblada (4 carrils) fins a Berga, i el projecte contempla allargar l’autovia 6,5 quilòmetres més, fins a Cercs. No fins a Bagà. En aquest sentit, el mateix projecte preveu fer un tercer carril reversible de Cercs a Bagà, en un tram de 13,5 quilòmetres. Aquest tercer carril es formarà mitjançant una màquina de transferència, que desplaçarà transversalment la barrera de formigó que separa els sentits de la circulació per permetre o dos carrils en sentit nord per facilitar la circulació de sortida cap a la Cerdanya, o dos carrils en sentit sud per als dies de retorn en què el trànsit és intens i les cues considerables.\nPer a ERC és “imprescindible” que totes les inversions que es facin en aquesta carretera “siguin exclusivament destinades i dissenyades a convertir l’actual carretera en autovia. Pensem que ha de ser prioritat absoluta per millorar la seguretat de la via i reduir les retencions dels caps de setmana”. Esquerra proposa per consolidar la C-16 com a nova via de connexió amb Europa “anar construint per fases, en funció del pressupost de la Generalitat, el projecte de desdoblament de tot el tram de Berga a Bagà.\nEl cost total de l’obra supera els 140 milions d’euros, una inversió que segons ERC a l’Alt Berguedà “no és prioritària si no és per realitzar el desdoblament per fases previst al projecte de millora general de la C-16 de Berga a Bagà del 2009″, i proposen “començar pel tram Cercs-tèrmica i no pel tram urbà de Berga”.\nLa previsió és acabar la redacció del projecte durant aquest 2016 perquè les obres es puguin començar l’any que ve. És el calendari en què es treballa, segons ha dit Ricard Font, secretari d’Infraestructures i Mobilitat, que aquesta setmana s’ha reunit amb alcaldes berguedans per tornar a posar sobre la taula l’estat del projecte i consensuar-lo, tenint en compte que les obres provocaran alteracions, per exemple les entrades i sortides dels pobles a la carretera, per això es vol treballar conjuntament per veure quines afectacions hi pot haver i com es poden resoldre.\nFOTO: Carretera C-16 al terme municipal de Cercs, tram que es desdoblarà / AUTOR: Marc Canturri\nautovia C-16 Carretera carril reversible desdoblament Eix del Llobregat Obres


El govern proposa congelar la majoria de les ordenances per l’any que ve | Ràdio Arenys 91.2FM\nEconomia General Dilluns 16 d'octubre del 2017\nEl govern proposa congelar la majoria de les ordenances per l’any que ve\nAlhora, posa sobre la taula la rebaixa en taxes i impostos importants, com l’IBI, la municipalització del servei d’enterrament o els residus municipals. Així ho va avançar ahir ICV a l’espai Tribuna Política d’El Dominical. Les ordenances i preus públics es porten a aprovació en el ple d’aquest dijous.\nLa rebaixa en el servei d’enterrament és un tema que va posar sobre la taula la CUP i que s’ha anat tractant aquests darrers mesos en una taula de treball. D’aquesta manera, el que assumirà l’Ajuntament serà tot el que implica un enterrament, és a dir, obrir el nínxol, netejar, posar el taüt, tancar i posar la làpida. El tanatori el continuarà portant Cabré i Junqueras, que té la concessió fins al 2052. La rebaixa del servei d’enterrament suposarà, entre altres coses, la desaparició del 21% d’IVA. Una de les integrants d’ICV, Judith Puig, ha explicat que pot semblar que no sigui una quantitat molt elevada però que es notarà a la factura.\nUna altra de les taxes que baixen és la dels residus municipals. En concret, passarà d’un 10 a un 20% per aquells que facin ús de la deixalleria mancomunada i pels que facin autocompostatge. A més, ja no caldrà fer la sol·licitud a l’Ajuntament amb els comprovants d’haver-hi anat, sinó que quedarà registrat a la mateixa deixalleria.\nLa proposta d’ordenances del govern també passa per una rebaixa en el servei d’atenció domiciliària i l’escola bressol municipal que, a més de la tarifació social, també preveu un 10% de descompte a les famílies monoparentals. ICV també afegeix que s’està treballant en la tarifació social en altres serveis com la teleassistència, l’escola d’adults i l’escola de música.\nERC homenatja, un any més, a Lluis …\nLes entitats ja han presentat els seus …\nEl Sènior Masculí del Club Hoquei Arenys espera oblidar el…


TIC, TAC i TEP\nNomés hi ha 25 places disponibles, inscriu-te i perfecciona el teu coneixement en tecnologies aplicades a projectes educatius i socioculturals!\nCaps de departament, directors/es de programes, coordinador/a de projectes pedagògics i de lleure, i qualsevol persona vinculada als sectors del Lleure Educatiu, Sociocultural i Cultura de Proximitat.\nDefinició i característiques de cada tecnologia\nObjectiu i usos de cada tecnologia\nContextualització de cada tecnologia\nEines concretes de cada àmbit i els seus usos.\nCapacitats de treball en equip per mitjans digitals.\nMetodologies d’organització i col·laboració.\nAplicació d’eines TAC i TEP en la gestió i execució de projectes de lleure i socioculturals\nVisió global i sistèmica de les tecnologies digitals per aplicar a qualsevol projecte\nEntendre el concepte d’eines telemàtiques\nUtilitzar-les en el context actual\nConèixer diverses eines TIC, TAC i TEP\nFer una primera aproximació pràctica\nUtilitzar les eines TIC, TAC i TEP de manera pràctica en un projecte\nTecnologies aplicades a projectes educatius i socioculturals


Professionals de la comunicació es concentren a Barcelona per la llibertat d'expressió\nPublicat 08/03/2020 14:50CET\nUn centenar de persones han participat aquest diumenge en la concentració que han convocat a Barcelona les treballadores del sector de la informació i la comunicació amb motiu del Dia Internacional de la Dona.\nL'acte, en què les professionals han reivindicat la llibertat d'expressió i la lluita per la comunicació feminista, ha començat a les 12 hores a Jardinets de Gràcia sota el lema 'Comuniquem feminismes'.\nEn la protesta s'hi han criticat els problemes a què han de fer front les professionals de la comunicació quan exerceixen la seva professió, com ara la precarietat, la falta de conciliació, la bretxa salarial, la manca de veus femenines en les fonts, la violència laboral, la falta de lideratge femení i l'assetjament laboral.\nLes treballadores han llegit un manifest en què han reclamat eliminar el masclisme als mitjans de comunicació, tant en la informació que es publica com en l'exercici de la professió, i han explicat com s'ha de tractar en els mitjans la violència masclista.\nHan destacat que s'ha de posar el focus en l'agressor i no en la víctima, perquè que no s'ha de "revictimitzar la dona", i han retret que alguns programes d'entreteniment facin un tractament sexista i culpabilitzador envers les dones en casos de violència masclista.\nTambé han destacat que "un 66% de les periodistes han patit alguna vegada assetjament masclista mentre exercien la seva feina" i que prop del 40% s'autocensura per aquest motiu.


Un país ple de punts per apostar: les cases de joc creixen malgrat els advertiments sobre la ludopatia\nEls locals d'apostes han crescut de manera notable en els últims anys, esperonades en gran part per les apostes esportives, entre acusacions que busquen els barris més vulnerables per instal·lar els seus establiments\n29.10.2018 - 08:39\nMapa de los puntos de apuesta de Codere / eldiario.es\nApostar cada vegada és més fàcil. Les apostes online han crescut d’una manera notable en els últims anys, especialment després de l’aprovació de la Llei del Joc de 2012. Però també ho han fet els establiments físics en els quals licitar a través de diferents quotes per victòries, empats o derrotes. Una expansió que, segons el sector del joc, respon a la normalitat d’un negoci que porta poc temps podent desenvolupar-se. Però que comporta riscos a l’hora de fomentar la ludopatia i afectar a la gent susceptible de caure en la mateixa o que està en rehabilitació, com denuncien les associacions que ajuden a aquestes persones.\nQue cada vegada existeixen més punts per apostar no solament ho reflecteixen les dades oficials de comunitats com Madrid o València. Les mateixes webs oficials de les empreses de joc no oculten que estan en un bon moment. És el cas de Codere, que disposa d’un cercador en el qual es pot trobar qualsevol dels seus punts per apostar. La imatge que surt d’aquest mapa és molt cridanera: milers de punts verds omplen el mapa de tot el país, incloses Balears i Canàries. Una mostra de l’èxit d’un negoci que va difondre el dibuixant J.R. Mora, i que es va fer viral a través de Twitter. En total, Codere disposa de 9.383 terminals de joc, segons dades de la seva pàgina web.\nEl volum del joc ha crescut de 2016 a 2017 un 11%. Una xifra que suposa una evolució “ordenada”, assenyalen fonts del sector a eldiario.es. Però que no ha solucionat una altra realitat del moment que viu el joc, que des de 2007 s’ha reduït un 24%, diuen les mateixes fonts. Un descens, assenyalen, motivat per la crisi econòmica i per la caiguda del joc en els bingos o les màquines escurabutxaques. Una mala ratxa que ara estan solucionant les apostes online. Però també la proliferació de locals en els quals jugar.\n“Ja no solament és que hi hagi un accés cada vegada més fàcil, és que cada vegada hi ha més jocs en els salons. I no és una cosa exclusiva d’aquests locals, ja que ara hi ha màquines d’apostes esportives en els bars”, explica Consuelo Tomás, responsable d’Institut Valencià de Ludopatia i Addiccions no tòxiques. La també psicòloga critica que aquests negocis ofereixen al·licients com el de l’anonimat, a través de mètodes com que no es vegi res des de fora utilitzant vidres tintats. “Tampoc hi ha rellotges, i no es veu si és de nit o de dia. Així el jugador perd la noció del temps”, explica Tomás, que dóna una dada: a la Comunitat Valenciana van créixer els locals d’aquest tipus 12,5% de 2016 a 2017.\nEl cas de Madrid\nLa Comunitat de Madrid està en el focus a causa del creixement dels locals d’aquest sector. Segons dades oficials, en tota la regió hi havia 385 salons de joc a tancament de 2017. Són gairebé 60 més dels 328 amb els quals es va acabar en 2016. En total, aquests establiments han crescut un 49,81% des de 2013. Un desenvolupament significatiu, però que es queda petit comparat amb el dels locals específics d’apostes. En 2013 hi havia 47 en tota la comunitat; ara hi ha 190, és a dir, un 304,26% més en cinc anys.\nLes apostes estan lligades a Madrid en els últims mesos a causa que cada vegada hi hagi més locals per apostar. Un dels motius és que s’estiguin instal·lant en barris pobres de manera massiva, com va publicar El Confidencial, que va xifrar en un 140% l’augment des de 2014, en passar de 55 espais a 133. També per situacions com les que va desvetllar El País, que va explicar que en Puente de Vallecas es concentraven 10 cases d’apostes en un radi de 250 metres. Tot en una zona amb la renda per càpita més baixa de la ciutat.\n“El problema és tal que tenim una casa d’apostes al costat de l’associació”, explica a eldiario.es Diana Alonso, psicòloga en l’Associació per a la Prevenció i Ajuda al Ludòpata (APAL). Des d’aquesta organització tracten amb persones amb problemes amb el joc, i els seus responsables assenyalen que han triplicat el nombre d’associats des de 2012. Amb una particularitat important: molts d’ells són menors d’edat.\nAlonso denuncia que en alguns salons no es respecten els controls d’autoprohibits, és a dir, la gent amb problemes de ludopatia que es limita a si mateixa accedir al joc. El que no creu aquesta experta és que hi hagi una estratègia d’anar per barris pobres, ja que es donen casos de locals en llocs amb rendes normals. Això sí, col·locats entre una fruiteria i un institut. “A per quin públic van? No crec que sigui cap els senyors grans. No hauria d’haver-hi una casa d’apostes al costat d’un institut”, afegeix.\nDes de la Conselleria d’Economia de la Comunitat de Madrid assenyalen que amb els seus 385 salons estan per sota de la mitjana espanyola, en acollir 5,92 per cada 100 habitants. Unes dades extretes de l’Associació Nacional d’Empresaris de Salons d’Espanya (ANESAR), i que col·loquen a Madrid per sota de Múrcia, que lidera el rànquing amb 325 locals (22,10 per cada 100 habitants) o València, que té 334 i 6,76 de mitjana.\nEl sector: “La majoria gaudeix del joc sense problema”\nLes empreses d’apostes asseguren que s’està demonitzant el seu sector. Fonts consultades per eldiario.es denuncien que se’ls està posant en el punt de mira quan la seva activitat és completament legal i està totalment regulada. A més, insisteixen que un 99,5% de la població juga sense problemes, i que la ludopatia és, afortunadament, residual en comparació d’altres problemes, que no simples addiccions.\n“Fa 10 anys amb prou feines hi havia cases d’apostes. Madrid va començar a desenvolupar-les, i l’última ha estat Andalusia, el que ha provocat un creixement més important”, explica Alejandro Landaluce, director general de la patronal Consell Empresarial del Joc (CeJuego). Aquest portaveu defensa que el joc d’atzar és una opció d’oci com qualsevol altra. “Hi ha una part de la societat que gaudeix d’això. I en el futur serà substituït per una altra cosa. I no passarà res”, assenyala.\nLandaluce assegura que no existeix una estratègia d’instal·lar-se en barris amb rendes per càpita més baixes, i que tot depèn “del preu del metre quadrat”. A més, afirma que l’agrupació de diverses cases d’apostes en una mateixa zona no es diferencia de les quals usen altres negocis. “És com qualsevol altre retail, de moltes vendes de poc. Interessa agrupar-se per facilitar un efecte crida, com passa amb les tendes de roba o els cinemes. Principalment, en zones en les quals existeixi un trànsit suficient. Si veus quatre pizzeries juntes, no t’alarma”, diu el responsable de CeJuego.\nDes de la patronal també lamenten que se centri tot en el “0,5%” que té problemes amb el joc i es desenfoqui el “99,5%” que gasta el seu temps i els seus diners en això sense problema. Uns percentatges que, segons aquesta patronal, apareixen en un dels informes de la Direcció general d’Ordenació del Joc, i que eldiario.es no ha aconseguit contrastar en diferents documents d’aquest organisme. Unes dades que sí que apareixen en un dels informes de la fundació Codere.\nEl director general de CeJuego insisteix que es posa el focus en la ludopatia, que segons ell és una “petita realitat”, a la qual “cal cuidar perquè vagi a menys”. “Una casa d’apostes no és un lloc on t’atreguin ni t’atrapin. La gent va perquè s’ho passa bé. El que cal mirar és que es compleixi amb la legislació”, afegeix.\nSobre si els locals no disposen de rellotges i busquen que els jugadors es quedin i perdin la noció del temps, Landaluce assegura que això respon al fet que havien d’estar pràcticament ocults perquè no se’ls permetia fer publicitat. “Era més aviat l’administració la que t’obligava al fet que no es veiés el que passava aquí dins per no fomentar el joc”, recalca.\nEls advertiments dels experts\nDes d’APAL, Diana Alonso explica que no usen la paraula “ludòpata” com alguna cosa pejorativa, i que intenten fer veure des del primer moment que el que els ocorre és un problema psicològic, no un vici. “Ells creuen que tenen un simple problema d’abús. Però parlem de problemes de deute, de fins i tot estafar a familiars. A més, aquests locals fomenten que puguin passar de les apostes esportives a altres jocs”, explica la psicòloga.\nAquesta experta sí que alerta que reduir-ho tot als barris pobres pot tenir efectes contraproduents. “Aquí hem tingut nois amb la vida resolta. Si es redueix tot al fet que els afectats són persones amb poc nivell adquisitiu, s’envia un missatge a les famílies amb diners que els seus no tenen un problema”, explica Alonso. Això sí, matisa que aquesta situació sempre serà un “problema social”, ja que no és el mateix algú a qui poden desnonar que un altre que pot assumir els deutes del joc.\n“Els més joves tendeixen a confondre l’estadística amb l’atzar. Creuen que amb els seus coneixements guanyaran segur. I no és així”, afegeix Consuelo Tomás. La psicòloga no creu que les empreses vagin a buscar un perfil concret de jugador, ja que “qualsevol els val”. Però sí que avisa que les persones són més vulnerables al joc quan existeix més proliferació d’oferta. “Hauria d’estar allunyat dels centres urbans. Això ajudaria. Però el més important és conscienciar: és un trastorn addictiu, que compleix els criteris de qualsevol droga que genera tolerància i síndrome d’abstinència”, insisteix Tomás.\nAquest mitjà ha contactat amb tres de les grans empreses de joc que més locals tenen en tot el país. Codere ha declinat participar en la redacció d’aquest article. Luckia i Sportium no han respost a les preguntes d’eldiario.es i la patronal del joc Anesar tampoc ha facilitat les seves respostes.\nAquest és un article de ‘eldiario.es’\nEs disparen un 40% les noves altes en el registre…\nItàlia prohibeix els anuncis d’apostes i obliga a…\nAccessibilitat i al·licients en publicitat: factors…\nCatalunya va ser l’autonomia que més llits…\nItàlia prohibeix els anuncis d'apostes i obliga a…\nCatalunya va ser l'autonomia que més llits…


sensacional | no one can live for me\nli direm visions de tanqueray →\nQuan comences a navegar pel món laboral, especialment per aquell que requereix fer una mica de recerca, de vegades et trobes en situacions compromeses, desagradables, desesperants… Però hi ha vegades que no et pots creure el què et passa, que et sembla que coses com aquesta no et poden estar passant a tu. I flipes, però molt.\nLa feineta que ara mateix m’està portant de cap m’ha obligat a estirar els fils dels més mínims indicis amb la intenció d’extreure una mica més d’informació de la que hi ha disponible. En estirar un d’aquests fils vaig armar-me de valor i telefonar un crític d’art que fou director del MACBA abans del Borja-Villel, comissari de l’any internacional Gaudí, fill de tipògraf, savi, comissari d’incomptables exposicions i autor de tants i tants llibres… I una gran persona.\nEll va conèixer i mantenir relació amb el bon home que biografio, que era un gran amic del seu pare, i probablement tenia materials i informacions que em serien d’utilitat. Però em feia molt respecte intentar contactar amb ell: juga a una altra divisió, sembla inabastable, llargament ocupat i posat en nombrosos projectes… Quina va ser la seva sorpresa quan, un cop passat el filtre de la seva secretària, una veu alegre i amable va accedir sense restriccions a ajudar-me, a cremar un matí de dissabte al seu arxiu tot ensenyant-me, comentant i admirant els materials que tenia.\nNo donava crèdit als meus ulls. Però el millor estava per arribar: gran part dels materials són aprofitables de cara a la publicació, i ens els deixa sense restriccions, només a canvi d’un pròleg, que a mi m’omplirà de joia i que ell considerarà com una simple moneda de canvi. I per rematar una jornada tan gran, què millor que uns regals: un manuscrit, uns díptics, unes proves d’impremta i uns llibres. Per-a-mi, para mi goce y disfrute, per-a-miiiiiii!\nAquest home és enorme. Com es pot agrair un gest així?\nCertament, encara queda gent de bona pasta al món, però viure aquesta mena de coses és insuperable, i ajuda a gravar-te a la ment que si mai els arribes a la sola de la sabata, la supèrbia no t’ha de cegar, com cega i ha cegat a tants altres, que es creuen els reis del mambo quan al cap i a la fi són estrelles de segona.\n**nota: aquest pot ser dels últims posts que publici amb el bloc allotjat a blocat. S’ha passat una setmana penjat i, tot i que no em resulti imprescindible, m’ha tocat la moral. Estic meditant seriosament passar-me a wordpress… Ja veurem**\n2 comentaris a l'entrada: sensacional\n7 març 2008 a les 0:52\nDesgraciadament nosaltres vam haver de cedir, i he acabat desistint de blocat. Espero que en un futur hi poguem tornar…\nQue emocionaaaaant la teva trobada!!! Si hi ha una cosa que sobta quan et trobes amb una persona realment gran, i amb mèrits pròpis reals, és la seva gran humilitat vers el món i les persones que l’envolten. Quasi sempre passa, i s’ha d’aprendre tot lo que es pugui mentre s’hi és a temps.\n25 març 2008 a les 0:36\nEi, m’ha fet gràcia endivinar de qui estàs parlant! el DGM oi? No n’escric el nom, perquè tu tampoc ho fas. Un bon home com el seu pare, amb qui el meu va treballar-hi uns anys, quan tot just començava…Doncs res, a seguir amb el llibre!


L’ACM participarà el 7 d'octubre a la Setmana Europea de les Regions i les Ciutats | ACM\nInici › Actualitat › L’ACM participarà el 7 d'octubre a l...\nL’ACM participarà el 7 d'octubre a la Setmana Europea de les Regions i les Ciutats\nEl proper 7 d’octubre començarà a Brussel·les, un any més, la cita anual més important d’Europa per a les ciutats i les Regions, la Setmana Europea de les Regions i les Ciutats. Es tracta d'un esdeveniment ineludible per a l’intercanvi de bones pràctiques, col·laboracions público-privades, innovació regional i desenvolupament local, entre d’altres.\nLa Setmana tindrà lloc durant quatre dies, del 7 al 10 d’octubre a Brussel·les, i hi ha previstos més de 150 tallers, debats i activitats de networking comptant amb 6.000 assistents, 600 ponents i 200 periodistes de més de 70 països europeus. Les sessions són organitzades pels diferents socis del Congrés, que hagin expressat la voluntat d’organitzar una sessió. Aquests socis poden ser des de la Comissió Europa fins a organitzacions europees.\nEnguany, l’Associació Catalana de Municipis, organitza una de les sessions, conjuntament amb European Social Network (Brussel·les), la ciutat de Dublín i el Departament d’Afers Socials de Suècia (FSS). La taula rodona porta per nom 'Estratègies locals que donen suport a la seva transició cap a la vida adulta dels joves migrats sols'.\nEl programa de la Setmana Europea de les Regions i les Ciutats està estructurat en diferents sessions paral·leles sobre diferents temes, que engany giren al voltant de:\nEl futur de la UE i el rol de les regions i les ciutats\nUna Europa més propera al ciutadà\nUna Europa més smart\nUna Europa més connectada: mobilitat\nPer a més informació: https://europa.eu/regions-and-cities/


Catarroja guardonarà les empreses de la localitat a la segona edició dels Premis Emprén | Valencia Extra\nOrganitzats per la regidoria d’Impuls Econòmic, de nou, les empreses catarrogines podran presentar la seua candidatura a les tres categories amb què compta el certamen: el ‘Premi a la creació d’empresa nova’, el ‘Premi a la trajectòria empresarial’ i ‘el Premi a la creació d’empreses per dones’. Tanmateix, només es podrà guanyar un dels premis.\nQuant al ‘Premi a la trajectòria empresarial’ les empreses participants hauran d’estar constituïdes a Catarroja i donades d’alta, com a mínim, des de fa 5 anys. En este cas, s’avaluarà el projecte tècnic-econòmic de l’empresa, el pla de recursos humans i ocupació i, igualment, la innovació.\nPer altra banda, el jurat avaluador dels projectes estarà constituït per una persona de Florida Universitària relacionada amb la gestió empresarial, una persona de Caixa Popular relacionada amb gestió empresarial i el finançament de projectes emprenedors, una persona del Centre Integrat Públic de Formació Professional de Catarroja i un representant del Fòrum Empresarial de l’Horta Sud.\nCom a novetat, enguany per a cada categoria s’atorgaran dos premis de 1.500 €. El dictamen del jurat es farà públic al llarg de la Setmana de l’Economia Local que se celebrarà a Catarroja durant el mes d’octubre, es publicarà a la web municipal i, així mateix, serà comunicat individualment als guanyadors.\nEls interessats en participar poden consultar les bases completes i descarregar els documents d’inscripció al web de l’Ajuntament de Catarroja


Duncan Park Hotels - PREUS AMB ELS DESCOMPTES MÉS GRANS a tots els hotels a Duncan Park\nexperiència [Duncan Park, Lexington (KY)]\nLyndon House B And B, ubicat a Duncan Park, Lexington (KY), és una destinació popular per a viatgers\nLyndon House B And B, ubicat a Duncan Park, Lexington (KY), és una destinació popular per a viatgers. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb les atraccions principals de la ciutat com Junta de Preservació Històrica Blue Grass, Museu Infantil de Lexington, Casa Mary Todd Lincoln a prop, els visitants de l'hotel estaran encantats amb la seva localització. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Lyndon House B And B asseguren una estada plaentera als seus clients. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, instal·lacions per a reunions i banquets , centre de negocis. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Lyndon House B And B és una elecció inteligents per a viatgers a Lexington (KY), i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nAl visitar Lexington (KY), vosté es sentirà com a casa a Lyndon House Bed & Breakfast, què li oferei\nAl visitar Lexington (KY), vosté es sentirà com a casa a Lyndon House Bed & Breakfast, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Junta de Preservació Històrica Blue Grass, Museu Infantil de Lexington, Casa Mary Todd Lincoln. Lyndon House Bed & Breakfast també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Lexington (KY). Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen magatzem d'equipatge, servei de bugaderia, ascensor. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, escriptori, ventilador, TV satèl•lit/cable a cada habitació. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Lyndon House Bed & Breakfast és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Lexington (KY).\nThe breakfast was tasty and well presented. The innkeeper was a joy. The inn was within walking distance of food and surrounded with other beautiful\nLlocs històrics de Duncan Park\nClark Art & Antiques\nSobre Duncan Park\nEssent una localització molt desitjada, Duncan Park és el lloc on anar quan es va a Lexington (KY). Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Duncan Park té molt a oferir: llocs famosos, bons restaurants i una gama d'entreteniment emocionant. Gaudeixi de les millors ofertes d'Agoda.com quan decideixi estar a Lexington (KY). Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Digui'ns les seves dates de viatge ideals a Duncan Park i us direm els preus ideals disponibles.\nDescobreixi els barris de Duncan Park\nHotels Duncan Park populars


Holiday home Fröböke Simlångsdalen Bygget Suècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHoliday home Fröböke Simlångsdalen-, Bygget, Bygget, Suècia, 310 38 - Veure al mapaHoliday home Fröböke SimlångsdalenVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 36 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranaparcament de cotxes\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Holiday home Fröböke Simlångsdalen està situat idealment a Bygget; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Holiday home Fröböke Simlångsdalen asseguren una estada plaentera als seus clients. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, nevera, forn microones, plat de dutxa per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Holiday home Fröböke Simlångsdalen.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentaparcament de cotxes Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióforn microones empolles d'aigua de cortesianevera Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. NOVASOL t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus.


La incertesa sobre la salut de Mubàrak afegeix tensió a Egipte\nK. FAHIM / D. KIRKPATRICK THE NEW YORK TIMES / EL CAIRE.\nNoves intrigues polítiques van agreujar ahir la confusió sobre l'estat de salut de Hosni Mubàrak quan un dels seus advocats va contradir la versió dels mitjans governamentals, que asseguraven que el dictador podia morir en qualsevol moment. El lletrat va insistir que Mubàrak "senzillament havia caigut al lavabo de la presó".\nLa versió de Ioussri Abdel Razeq va provocar noves preguntes, no només sobre l'estat real del rais, sinó també sobre possibles moviments en el si del govern militar que ha estat al poder des que Mubàrak va ser derrocat per la revolució l'any passat.\nFins dimarts Mubàrak havia estat a l'ala mèdica de la presó de Torà, als afores del Caire, on havia complert 17 dies de la cadena perpètua que va rebre com a sentència per la seva complicitat en la mort de centenars de manifestants durant la revolta. Els seus advocats havien denunciat que la salut del dictador es deteriorava i que això li hauria d'evitar l'empresonament.\nDimarts van començar a circular informes contradictoris sobre el seu estat, incloent-ne un que el donava per "clínicament mort". Aquests informes han aparegut just en el moment en què la junta militar intenta mantenir el poder indefinidament malgrat les protestes en augment per exigir-los que cedeixin l'autoritat al nou president i que es facin enrere de la seva decisió de dissoldre el Parlament.\nL'agència estatal de notícies i els mitjans governamentals van afirmar que Mubàrak havia estat traslladat de la presó a l'hospital després que patís un atac de cor que el va deixar en coma, al límit entre la vida i la mort, i que depenia de suport vital artificial. L'advocat del dictador, en canvi, va afirmar que Mubàrak havia caigut i que això li havia provocat un coàgul de sang al coll, fet pel qual va haver de ser traslladat a l'hospital molt abans que els mitjans comencessin a dir que havia mort.\n"Aquest comportament dels mitjans ens va deixar molt sorpresos", va dir l'advocat, que va assegurar que els metges van medicar el dictador, li van fer una ressonància magnètica i van determinar que estava estable. Abdel Razeq va afegir que estaven disposats a enviar Mubàrak a l'estranger perquè rebés tractament mèdic. "Si els doctors ho recomanen, esclar que ho farem", va dir.\nIntencions amagades La salut del dictador ha estat una font d'especulació constant des que se'l va empresonar. Mubàrak ha tingut problemes de salut durant molts anys, però el torrent de filtracions i ensurts d'aquestes últimes setmanes ha portat molts egipcis a creure que els militars, decidits a treure'l de la presó, utilitzen l'estratègia per preparar el terreny per enviar-lo a l'exterior per rebre atenció mèdica. De fet, ahir molts egipcis es van preguntar si les informacions estatals no eren més que una broma morbosa.\nLes notícies del deteriorament de Mubàrak es van escampar per la plaça Tahrir, bressol de la revolta, on desenes de milers de persones es manifestaven contra la junta militar que governa el país. La confusió al voltant de la salut del rais va injectar més volatilitat en la crisi constitucional i política del país, que ha empitjorat després que els dos candidats a substituir Mubàrak es declaressin guanyadors de les eleccions del cap de setmana.\nAls analistes els va sorprendre que Mubàrak perdés la consciència en el moment de clímax de la lluita pel futur del sistema que va definir durant tant de temps, i només dos dies abans de conèixer el seu successor. "És molt shakespearià", va dir Diaa Raixuan, una analista del Centre Al-Ahram, un institut de recerca finançat per l'estat. "Es creu etern. No pot haver-hi ningú més que ell. No vol sentir el nom del seu successor", va concloure.


Girona pateix des d'inici d'any més de dos incendis en habitatges cada dia - Diari de Girona\nGirona pateix des d'inici d'any més de dos incendis en habitatges cada dia\nEls Bombers han fet fins a 657 actuacions per focs a la llar des del gener fins a l'octubre, a la província, la majoria a la Selva (157) · Tres persones han mort a causa d'un foc a casa seva des de principis de 2019 · L'any 2018 el cos va tancar l'estadística amb 755 actuacions en habitatges\neva batlle 11.11.2019 | 00:15\nLes flames afecten una casa de Pals, on una dona va resultar ferida greu aquesta setmana. ddg\nLes flames afecten una casa de Pals, on una dona va resultar ferida greu aquesta setmana.\nLes temperatures comencen a baixar i s'acosta l'hivern. Això és sinònim de posar la calefacció, encendre les estufes i les llars de foc. Amb l'increment d'aquestes accions, també augmenten els serveis dels Bombers, ja que sovint originen incendis en els habitatges. Entre l'1 de gener i fins al 31 d'octubre, els efectius del servei d'extinció d'incendis ja han treballat en 657 incendis d'edificis a la Regió d'Emergències de Girona.\nUna xifra que a dos mesos de tancar l'any suposa que els Bombers han hagut d'actuar en més de dos focs d'habitatge cada dia a la demarcació. Aquesta dada es podria incrementar perquè encara queden dies per acabar l'any. A tot Catalunya, fins a 31 d'octubre, els Bombers han fet 3.914 actuacions per incendis d'habitatges.\nPer comarques, enguany, la que està registrant més sortides dels Bombers és la de la Selva, amb 157 serveis per incendis en edificis. La segueix la comarca del Gironès, on es concentra més població, i ja s'han hagut d'anar a apagar 148 incendis.\nDurant tot l'any passat, els efectius d'extinció d'incendis van fer 755 actuacions d'aquesta tipologia a la província de Girona. I llavors, les comarques amb més actuacions es van intercanviar. La primera on els Bombers van apagar més focs d'edificis va ser la del Gironès, amb 193 serveis. I la segona, la Selva, amb 176 casos.\nSi s'analitzen les dades dels últims quatre anys a la província de Girona, s'ha de dir que l'any amb més serveis d'incendis en edificis és el 2017, amb 834 serveis d'aquesta tipologia. L'any en què n'hi va haver menys és el 2016, amb 740.\nLa tendència de les comarques de Girona és la mateixa que es viu arreu de Catalunya. On el 2016 va ser també el període amb menys activitat, amb 4.497 incendis en edificis. Mentre que el 2017 va ser el més preocupant, amb 4.783.\nAlguns incendis d'habitatges poden causar molts danys i fins i tot n'hi ha que acaben amb víctimes mortals. Sovint perquè les persones pateixen una forta intoxicació de fum o cremades generalitzades i no les poden superar. Enguany, han perdut la vida dues dones i un home arran d'un incendi a casa seva.\nLa primera es remunta al 15 de gener a la ciutat de Figueres. En aquest cas, quan els Bombers van anar a apagar el foc en un habitatge de la plaça de l'Ajuntament es van trobar amb el cos sense vida d'una dona de 85 anys. La víctima patia mobilitat reduïda i pel que fa a la causa del foc, s'apunta que podria haver-se adormit mentre fumava.\nLa segona víctima mortal és més recent, del 18 d'octubre, a Sant Hilari Sacalm. Una dona de 91 anys va aparèixer morta al lavabo d'un pis del número 21 del carrer dels Avets del municipi. Els serveis mèdics no van poder fer res per ella. En aquest cas, l'origen del foc es va apuntar en un posible curtcircuit i la mort de la dona, en un atac de cor o inhalació de fum.\nL'últim, a Capmany\nL'últim va ser aquest passat divendres, a Capmany. Segons les primeres hipòtesis policials, l'incendi es va originar quan la víctima manipulava la llar de foc de l'habitatge. El foc va començar per la teulada i va afectar tota la casa, on vivia la parella. La víctima, un home de 93 anys, va ser traslladat amb l'helicòpter medicalitzat fins a l'hospital Josep Trueta de Girona, en estat crític per cremades i inhalació de fum, on va morir hores més tard. L'altre habitant de la casa, una dona de 91 anys amb mobilitat reduïda, va ser trobada al llit, adormida, i va ser traslladada a l'hospital de Figueres, amb ferides lleus.\nEls incendis d'habitatges, per tant, poden tenir conseqüències molt tràgiques i per aquest motiu, des dels Bombers de la Generalitat s'aconsella posar detectors de fum per evitar que els incendis tinguin conseqüències fatals.\nCada any, amb l'arribada de l'hivern, engeguen la campanya de «Seguretat a la Llar» per donar consells a la població. Aquestes recomanacions van en dues línies: d'una banda des de la prevenció, per tal d'evitar incendis i, de l'altra, des del punt de vista de l'autoprotecció, amb indicacions per saber com actuar en cas de patir un incendi a casa.\nEls consells preventius s'articulen en diversos àmbits d'actuació: a la cuina, l'electricitat, els aparells de calefacció i altres aspectes importants com són l'ús d'espelmes i barres d'encens, com actuar en sentir olor de gas i el tabac, entre d'altres.\nIncendis en habitatges


La Generalitat no prohibirà l'ús del burca ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4126. Dilluns, 2 d'agost de 2021 10:12 h\nSocietat Última actualització Dimarts, 25 de maig de 2010 05:00 h\nSi l'Ajuntament de Lleida té autonomia per legislar sobre aquest assumpte, el Govern la respectarà\nLa directora d'Afers Religiosos de la Generalitat, Montserrat Coll, ha considerat aquest dilluns que és 'desproporcionat' prohibir l'ús del burca. En declaracions a Rac1, Coll ha deixat clar que el Govern no està a favor de la utilització d'aquest element però ha dit que 'no és oportú' legislar sobre el seu ús, principalment perquè hi ha poques dones que el portin a Catalunya. Ha afegit que no legislar no vol dir no treballar sobre aquesta matèria, i ha defensat que la mediació i l'educació són camins millors. Coll ha considerat que la prohibició podria ser contraproduent, ja que les administracions farien el mateix que els familiars que obliguen la dona a vestir d'una determinada manera.\najuntament de lleida, burca, prohibició\nL'Ajuntament de Lleida i el de Barcelona ja van informar durant la passada setmana que estudiaran com poden regular l'ús del burca. Les comunitats islàmiques d'ambdós municipis s'han mostrat contràries a aquestes accions i han considerat que són molt poques les dones que fan ús d'aquest element a Catalunya.\nSobre aquest fet, Coll ha dit que si el consistori de Lleida té autonomia municipal per legislar sobre aquest assumpte, el Govern la respectarà, tot i que ha considerat que 'hi ha altres camins millors'. Ha dit que no es pot tractar la dona 'com si fos menor d'edat' i ha defensat que ha de continuar la política d'acollida que ja estan fent molts municipis per educar homes i dones 'en el sentit crític i la llibertat'.\nColl ha afirmat que no tenen un recompte exacte de quantes dones porten burca a Catalunya, tot i que ha afegit que han rebut informacions de que hi poden haver sis. 'Per això hem de fer una llei?', s'ha preguntat. A més, ha declarat que actualment Catalunya té altres problemes 'més importants' per debatre i solucionar.\nSobre el debat de l'ús del vel a les escoles, la directora d'Afers Religiosos ha explicat que el Departament d'Educació 'ho té molt clar' i ja va fer unes instruccions a principis de curs que deixen clar que els alumnes poden anar vestits com vulguin sempre que no s'impedeixi la comunicació, la seguretat i l'escolar pugui seguir les classes i fer les activitats acadèmiques.\nEn aquest sentit, Coll ha assegurat que les alumnes podrien anar a l'escola amb mocador però no amb burca.\nERC = BURKA BADALONA\n25 de maig de 2010, 13.56 h\nGràcies a ERC i al Tripartit i al PSOE a Catalunya han vingut 1000000 d'immigrants, la majoria sense tenir un lloc de treball. Han deixat les arques públiques a zero i ara no hi ha per la gent d'aquí que ho passa força malament. Les esquerres reparteixen misèria -però ells sempre enriquint-se.\nA més en Carod i en Puigcercós són uns enamorats de l'Islam.\nA veure com s'integra a Catalunya una persona que és passeja perl carrer amb la cara tapada, i aquesta persona a de treballar o viure del cuento? Perquè amb la cara tapada no trobarà gaires feines.\nPer sort al Govern actual li queda fins a l'octubre i llavors amb una mica de sort tindrem un Govern com cal que posa els catalans primer, i no la gent de fora que ni parla català ni el vol parlar ni té intenció de viure com ho fan els catalans.\n25 de maig de 2010, 11.50 h\nDe veritat que comença a ser preocupant aquesta manera d'anar amb una floreta a la mà.\nSi jo em passejo per el meu carrer amb la cara tapada em foten a la presó en un tres i no res.\n25 de maig de 2010, 10.33 h\nEl que PROHIBIRAN son als catalans que vatgen a treballar, hi potser a que surten de casa.....a MI m´agradaria saber a on s´han establert els que li van TALLAR el coll al meu amic i li van ROBAR, segur que ja els tindran com a uns bons CIUTADANS!!!!.\n25 de maig de 2010, 09.51 h\nSis?, Feu una passejada per Lleida, no crec que totes sis surtin a l'hora pel carrer Major


Els telescopis MAGIC identifiquen l’origen d’un neutrí còsmic - Universitat de Barcelona\nInici > Notícies > Els telescopis MAGIC identifiquen l’origen d’un neutrí còsmic\nEls telescopis MAGIC identifiquen l’origen d’un neutrí còsmic\nInvestigadors de l'Institut de Ciències del Cosmos de la UB (ICCUB) participen en el projecte dels telescopis MAGIC, ubicats a l'Observatori del Roque de los Muchachos (illa de La Palma, Canàries). Foto: Robert Wagner/MAGIC Collaboration.\nPer primera vegada, els astrofísics han localitzat la font d'un neutrí còsmic provinent de fora de la Via Làctia. Es tractaria, amb una alta probabilitat, d'un neutrí procedent d'un blàzar distant (un forat negre actiu al centre d'una galàxia) de la constel·lació d'Orió. Per aconseguir aquesta fita, els investigadors van combinar un senyal detectat a l'Observatori de Neutrins del Pol Sud IceCube amb mesures dels telescopis Fermi-LAT i MAGIC. Cal recordar que investigadors de l'Institut de Ciències del Cosmos de la UB (ICCUB) participen en el projecte dels telescopis MAGIC, ubicats a l'Observatori del Roque de los Muchachos (illa de La Palma, Canàries). Els resultats d'aquesta observació, publicats a la revista Science, podrien proporcionar pistes per resoldre el que avui encara és un misteri: l'origen dels raigs còsmics.\nEls neutrins són partícules elementals que pràcticament no interaccionen amb el món que ens envolta. Encara que són difícils de detectar, són missatgers còsmics importants ja que aporten informació excepcional sobre les regions on es produeixen.\n«Amb les tecnologies actuals es detecta una gran quantitat de neutrins», expliquen Marc Ribó i Josep M. Paredes, investigadors de l'ICCUB dins la col·laboració dels telescopis MAGIC. Però cal destacar que la major part dels neutrins són d'origen atmosfèric i amb energies inferiors a 100 teraelectró-volts (TeV). «De fet —assenyalen—, el nombre de neutrins altament energètics no passa dels set anuals». D'altra banda, l'estimació de la posició d'origen no és gaire bona en general, i costa identificar quins són els possibles objectes emissors. No obstant això, en aquest cas «l'estimació de la posició era força bona, i a més, coincidia amb un blàzar que va entrar en erupció i que permet identificar-lo com a possible contrapartida electromagnètica», detallen els experts.\nEl principal detector especialitzat a identificar aquestes partícules elusives és el centre IceCube, situat al pol Sud. Aquest observatori detecta uns 200 neutrins al dia, per bé que la majoria són de baixa energia i produïts per raigs còsmics que interaccionen amb l'atmosfera terrestre.\nUn neutrí que va desencadenar observacions multimissatge\nEl 22 de setembre de 2017 IceCube va detectar un neutrí diferent: la seva molt alta energia (aproximadament 290 TeV) indicava que la partícula es podria haver originat en un objecte celeste llunyà. Els científics també en van poder determinar la direcció d'arribada amb una alta precisió.\nFermi-LAT, un observatori espacial que estudia tot el cel, va comunicar que la direcció del neutrí estava alineada amb una font de raigs gamma (fotons d'alta energia) en estat actiu: el blàzar TXS 0506+056. A més, els telescopis MAGIC, de 17 metres, que detecten raigs gamma d'altes energies des de la Terra, van descobrir que la radiació del blàzar arribava a energies d'almenys 0,5 TeV.\nAquestes troballes, combinades amb la direcció del neutrí, van fer que el blàzar fos un candidat probable per a la font de neutrins. TXS 0506+056 és un nucli actiu de galàxia, a una distància de 4.500 milions d'anys llum de la Terra. Conté un forat negre supermassiu que emet un flux de partícules i radiació energètica (doll o jet) que es mou gairebé a la velocitat de la llum.\nLa creació dels neutrins està sempre associada a interaccions de protons. Les observacions poden ajudar a resoldre l'origen de la radiació còsmica, descoberta pel físic Victor Hess el 1912.\nEls telescopis MAGIC\nEls dos telescopis Txerenkov MAGIC estan localitzats a l'Observatori del Roque de los Muchachos (illa de La Palma, Canàries). La comunitat espanyola participa en MAGIC des dels inicis a través de diversos centres de recerca públics: l'Institut d'Astrofísica de Canàries (IAC), l'Institut de Física d'Altes Energies (IFAE), la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), la Universitat de Barcelona (UB) i la Universitat Complutense de Madrid (UCM). A més, el centre de dades de MAGIC és el Port d'Informació Científica (PIC), una col·laboració de l'IFAE i el Centre d'Investigacions Energètiques, Mediambientals i Tecnològiques (CIEMAT).


Fixin-se, d'altra banda, que l'afirmació en qüestió carregava de raó l'estès i tòpic convenciment sobre la falta de connexió entre els filòsofs i el món o, si es prefereix, sobre la inutilitat de la filosofia. Curiosa aquesta coincidència entre profans i exquisits, entre els qui retreuen al filòsof una presumpta voluntat de viure tancat, a recer de la duresa de la realitat, al capdamunt de la seva torre de marfil, i els qui fantasiegen, com a ideal de la seva activitat, un neoaristocratisme del pensament només materialitzable en les seves ments.\nProbablement els uns i els altres, cada un a la seva manera però amb obstinació semblant, contribueixen a mantenir viva la flama de la pregunta, tan generalitzada com improcedent, sobre la utilitat de l'activitat filosòfica. Els primers sostenen, amb absoluta falta d'originalitat, que «la filosofia no serveix per a res», mentre que els segons repliquen, no sense certa altivesa, «així és, en efecte, ¿i què passa?». Tots dos haurien de reflexionar sobre el supòsit en què es basa la pregunta, és a dir, que les coses han de servir. ¿Què significa que una cosa serveixi? ¿Totes les coses serveixen de la mateixa manera? ¿Per què és important que una cosa serveixi? ¿S'atreveixen de veritat a passar revista a les coses que no és clar que serveixin segons el seu criteri, i a les que, no obstant, tant de temps dediquen?\nJo no oposaria a aquests imaginaris interlocutors un cop de mà al tauler que proposés una forma de vida més feliç, com si la felicitat s'aconseguís simplement deixant de preocupar-se. També la felicitat es diu de moltes maneres, i jo estic en el meu dret de pensar que la felicitat per absència de preocupacions a què molts aspiren no deixa de ser un felicitat tonta. Però no és per aquí per on vull anar.\nEn realitat, no crec en absolut que la filosofia garanteixi la felicitat. Més encara: en moltes ocasions ens fa més desgraciats (per exemple, quan descobrim la profunda absurditat d'alguna cosa respecte de la qual vivíem en l'engany consolador d'alguna hipòtesi insostenible). Però el que sí que ens garanteix és una existència més intensa. Saber, encara que es pateixi, sempre és millor que viure en la inòpia. Putnam ja parlava d'això: si oferíssim a la gent prendre's una pastilla blava i ser feliç, només que sense ser conscient de la realitat de les coses, o prendre's una pastilla vermella i captar la complexitat i els clarobscurs del món, amb tots els seus matisos (molts d'ells desagradables), la immensa majoria es prendria la pastilla vermella. Potser és un indicador que Aristòtil tenia raó quan afirmava que tots els homes anhelen per naturalesa saber.\nEl problema, arribats a aquest punt, és la forma en què acordem satisfer aquest anhel. Amb altres paraules, quin lloc atribuïm a la reflexió, al pensament, al discurs filosòfic, en el conjunt del saber o, intentant ser una mica més concret, en els estudis mitjans i superiors. Resulta difícil, en aquest assumpte, no inclinar-se ni cap a la melancolia per uns presumptes bons temps perduts que potser mai van existir (o van existir per a una elit reduïdíssima: probablement és això el que enyora el neoaristocràtic a qui començàvem al·ludint) o cap al tecnocratisme, suposadament molt pràctic, i adequat a les noves circumstàncies (especialment del mercat). Per descomptat que jo assignaria un paper rellevant a la filosofia en la formació bàsica i mitjana, encara que probablement faria falta una profunda i rigorosa reflexió sobre la forma que hauria de revestir aquesta presència.\nEnsenyar a pensar, a analitzar amb distància i un cert recel l'imaginari col·lectiu de les nostres societats, és una cosa estrictament necessària, imprescindible, si no acceptem el disseny que per tot arreu se'ns proposa d'una societat composta per individus banals i irreflexius, incapaços de resistir els atacs ideològics dels diversos poders a què estem sotmesos. Es tracta, al cap i a la fi, de contribuir a fer que el millor de la nostra activitat com a filòsofs generi efectes en la societat, contribueixi a impugnar l'ordre existent (quan aquest mereixi ser impugnat, és clar), a millorar-lo d'acord amb les nostres aspiracions i desitjos.\nManuel Cruz, Ni profans ni exquisisits, el periodico.cat, 27/07/2013\ncaetano veloso filosofia


Estudi documental sobre les malalties de transmissió alimentària i hídrica, així com de les notificacions de la xarxa d'alerta alimentària: Aliments contaminats: quan ens hi juguem la salut pública [Pàg. 3 de 3] | Revista | EROSKI CONSUMER\nEstudi documental sobre les malalties de transmissió alimentària i hídrica, així com de les notificacions de la xarxa d'alerta alimentària: Aliments contaminats: quan ens hi juguem la salut pública\nEl SCIRI és l'eina nacional amb què es vigila de forma constant que tots els productes alimentaris que estan al mercat són segurs i no representen cap perill per a la salut dels consumidors. D'aquesta manera, es gestiona la xarxa d'alerta alimentària i s'afronta qualsevol risc o incidència relacionada amb els aliments que pogués afectar la salut dels consumidors.\nEl 2015, el SCIRI va gestionar un total de 3.036 notificacions relatives a productes alimentaris (inclosos 81 expedients que finalment es van retirar o reclassificar). D'aquestes, tan sols un 6% es van tractar com a alertes (191); és a dir, eren notificacions que van exigir una vigilància o actuació immediata de les autoritats competents. És el nivell més greu per a la salut del consumidor ocasionat per un aliment originari d'un establiment nacional o distribuït en territori nacional.\nA més, el 43% eren rebutjos en frontera a productes alimentaris (1.315). Es tracta de notificacions sobre riscos greus associats a aliments que procedeixen de tercers països i que no han superat els controls dels llocs d'inspecció fronterers de la Unió Europea.\nFinalment, en proporcions més petites es van tramitar notificacions que no es corresponien amb cap dels anteriors, però que aportaven informació d'interès (3%); i d'altres que tenien a veure amb explotacions positives a l'ús de substàncies prohibides o medicaments d'ús veterinari per sobre dels límits establerts legalment (2%).\nAixí doncs, en el nivell més elevat es van tramitar 191 alertes. 7 d'aquestes es van retirar, per la qual cosa el total d'expedients d'alerta es va quedar en 184. Aquesta quantitat es va reduir un 5% en relació amb les 194 que es van haver de gestionar el 2014 i un 12% en relació amb les de 2008 (un total de 209).\nEl 58% del total d'alertes gestionades van suposar un risc greu i immediat (107 de les 184 alertes) i, pel que fa a l'origen, un 55% procedien de territori espanyol, especialment de la Comunitat Valenciana, Castella i Lleó i Madrid.\nI quins van ser els productes alimentaris implicats en aquestes alertes? Majoritàriament eren d'origen animal (102 notificacions) i vegetal (62). La resta corresponia a materials en contacte amb els aliments i un altre tipus de productes (com ara complements alimentaris).\nDe manera més concreta, per tipus d'aliments, 72 alertes tenien a veure amb peixos i derivats, 16 amb carns i derivats, 15 amb cereals, farines i derivats, 13 amb fruites i derivats (incloent-hi fruita seca), 12 respectivament amb llet i derivats i condiments i espècies, i 10 amb hortalisses, verdures, lleguminoses i tubercles.\nCom es pot observar, el 2015 van destacar les alertes relacionades amb lleguminoses i tubercles.\nCom es pot observar, el 2015 van destacar les alertes relacionades amb peixos i derivats, que van suposar el 39% del total. 45 alertes van ser en el congelat, 12 en el fresc i la resta van ser en altres productes de pesca. Així, segons el SCIRI, la majoria de les notificacions relatives a peixos i derivats van tenir com a factor comú la detecció d'elevats nivells de mercuri d'aquests productes: 47 d'aquestes notificacions d'alerta van tenir aquesta causa.\nEls efectes nocius que aquest metall té per a la salut es coneixen des de fa molts anys. Així, segons els experts, el consum de peix i marisc contaminats és la principal font d'exposició de la població a aquest metall pesant. Asseguren que gairebé totes les persones presenten alguna quantitat d'aquest compost, per petita que sigui, la qual cosa indica la seva presència en la cadena alimentària.\nAixí i tot, el peix continua sent un aliment bàsic des d'un punt de vista nutricional i l'AECOSAN estableix que és segur, i molt recomanable, menjar-ne. Però els experts recomanen que perquè la seva ingesta no suposi un perill per a la salut, se segueixin una sèrie de consells:\nVariar el consum de productes del mar, tant en espècies com en fonts de subministrament. Entre les espècies de peix i marisc amb una baixa concentració de mercuri destaquen els llagostins, la tonyina clara de llauna, el salmó i molts peixos del grup del bacallà, entre d'altres.\n<< Anar a l'anterior pàgina: Brots de transmissió alimentària\nPDF: Fes clic aquí per a Descarregar aquesta informació en PDF (1,6 Mb) (* Disponible només en castellà)\n[Pàg. 1] Aliments contaminats: quan ens hi juguem la salut pública\n[Pàg. 2] Brots de transmissió alimentària\n[Pàg. 3] Notificacions d'alerta alimentària