Notícies - Les entrades per veure avui 'El somni d'una nit d'estiu' al Teatre-auditori' estan exhaurides\nLes entrades per veure avui 'El somni d'una nit d'estiu' al Teatre-auditori' estan exhaurides\nel 17/gen/03 Sílvia Cultura PDF\nLes entrades per veure avui el clàssic de William Shakespeare 'El somni d'una nit d'estiu' al Teatre-auditori estan ja exharides. El muntatge, dirigit per l'actor Àngel Llàcer, és una coproducció de l'Ajuntament de Sant Cugat, que també ha organitzat una tertúlia oberta amb els intèprets de l'obra, dues hores abans de la funció.\nLa Companyia Parracs i Azorín Serveis Escènics produeixen 'El somni d'una nit d'estiu', amb la participació del Centre Cultural de Sant Cugat. D'aquesta manera, l'Ajuntament aporta el seu granet de sorra a la brillant trajectòria d'aquest muntatge, que va presentar-se a la passada Fira de Teatre de Tàrrega.\nDesprés de 5 anys d'espera, el director de l'obra, Àngel Llàcer, ha pogut complir el seu desig de representar aquest clàssic de Shakespeare. Ho fa amb l'ajuda d'amics i companys de la universitat que recreen jocs d'amor i seducció amb estètica dels anys 50.\nL'actor ens parla de la clau de l'èxit de l'obra:\nTall incrustat: Àngel Llàcer\nHem aconseguit que la gent jove vagi al teatre i no pensi que Shakespeare és avorrit\nUna de les actrius de l'obra i membre de la companyia Parracs, Clara Segura, ha remarcat la complexitat dels dos pisos que formen l'escenari. Segura també ha subratllat els avantatges que suposa treballar amb molts personatges:\nTall incrustat: Clara Segura\nTreballar amb actors joves ens ha permès crear un llenguatge diferent\n'El somni d'una nit d'estiu' també ofereix música en directe al llarg dels 120 minuts que dura l'obra. Dues hores abans de la funció, a les vuit, els interessats poden acudir al Teatre-auditori per a participar en una tertúlia amb els actors.


El guionista Joan Yago i el dibuixant Aaron Sánchez presenten 'Follar' el proper 26 de novembre a La Cate de Figueres\n- Segur que els lectors convindran que el món necessitava una obra amb aquest títol. Com neix 'Follar'?\nAA: 'Follar' neix fa molts anys, quan jo encara em pensava que seria director de cine. Amb en Joan ens havíem conegut a través de la Marina Congost (actriu figuerenca) i més tard vam coincidir a l'Institut del Teatre. El vaig anar liant en projectes d'audiovisuals i un bon dia em va fer arribar un guió de curtmetratge.\nJOAN: Jo em dedico a escriure obres de teatre però de seguida vaig pensar que aquesta història - la d'una noia i un noi travessant una ciutat a altes hores de la matinada a la recerca d'algun lloc on anar a fotre un clau - no havia de passar dalt d'un escenari. Vaig decidir donar-li forma de curtmetratge i com l'Aarón era una de les poques persones que conec que es dedica a fer cine vaig deixar-li llegir.\nAA: Em va agradar, però mai vaig plantejar seriosament realitzar-lo. Anys més tard, quan vaig decidir proposar-me a fer un còmic, buscant alguna història vaig retrobar el guió. Em va semblar que era una bona manera de començar, una obra curteta assumible en el temps.\nJOAN: Als dos ens agradava llegir còmics, però no ens havíem enfrontat mai al repte de crear-ne un. A mi personalment em semblava un repte impossible, prou complicat com perquè ens obsessionéssim en aconseguir-ho.\n- Un còmic amb un format curiós, i tapa dura. Considereu que 'Follar' és un còmic?\nJOAN: Encara que el terme resulta molt antipàtic per molta gent, 'Follar' és una novel·la gràfica. Ho és en el sentit que planteja una única història autoconclusiva sobre uns personatges que – en principi – no tornaran a existir mai més. Per ser més exactes, és una “novel·la gràfica breu”, però com a ningú li agrada dir-ne així suposo que podem considerar que és senzillament una “historieta”.\n- Com heu viscut el procés de creació?\nAA: A partir del guió cinematogràfic d'en Joan vaig fer un plantejament, un mena d'storyboard de les pàgines amb esbossos de les vinyetes. Crec que la primera versió eren 18 pàgines. Li vaig enviar a en Joan i va començar el feedback. S'ha de dir que ben bé fins a la fase final, vam treballar online perquè jo estava vivint a França. Vam fer varis feedbacks i reestructuració de coses, eliminació d'unes altres, van entrar els flashbacks, que no estaven plantejats d'entrada. I en el procés vam millorar el sistema. Les correccions o afegits que en Joan feia ja estaven plantejats en vinyetes i fins i tot plantejaments de maquetacions de les pàgines. Després jo ho agafava i m'ho feia meu. Respectem força el treball de cadascú però tenim la confiança per opinar sobre el que fa l'altre. Així, poc a poc vam arribar a les 40 pàgines finals.\nJOAN: Ha sigut divertit i enriquidor posar-se a fer una cosa sense tenir ni més remota idea de com es fa o si l'estàs fent bé. Després d'haver escrit unes quantes obres de teatre ja em començo a conèixer els meus propis trucs, zones en les que gaudeixo d'un cert control i una certa comoditat. Aquí, en canvi, cada decisió era una autèntic dilema a resoldre.\n- Quins referents heu tingut en ment a l'hora de crear 'Follar'?\nAA: No podria identificar uns autors en concret que hagi “fet servir” com a referència. Però sí que es poden notar moltes influències com a lector variat que sóc (de 'Dragon Ball' així com de Will Eisner o alguna cosa més europea com Andreas o el genial Sagar Fornies). Tinc un estil, encara molt poc definit, com es veu al còmic, i m'he mogut molt lliurement amb el que em demanava el còmic en cada moment.\nJOAN: Quan no tenia clar com plantejar una seqüència intentava pensar què hauria fet Alex Robinson, l'autor de 'Malas Ventas' o 'Estafados'. Les seves històries són quotidianes i estan plenes de detalls, però fa servir una narrativa ràpida i molt econòmica; suggereix molt sense necessitat de dir gaire. Vam intuir que és el que necessitàvem per explicar en quaranta pàgines la tensió sexual que els dos personatges acumulen des de fa més de deu anys.\n- No es fàcil aconseguir que et publiquin avui dia. Com heu viscut el procés editorial?\nJOAN: En el nostre cas va ser facilíssim, no ens podem queixar. Ja devíem portar cap a un any fent feina quan ens vam començar a plantejar la qüestió de l'edició. Jo estava en contacte per altres temes amb el Pau Castanyer, el responsable de la nano-editorial Edicions del Despropòsit. Li vam explicar el projecte i va interessar-li des del primer moment, ni tan sols vam haver de vendre-li la moto.\nAA: La veritat és que jo estic molt content amb l'edició que en Pau ha fet. Vam parlar de la mena de còmic que volíem, el paper, els acabats, el pantone dels colors, etc, però per desgràcia em va ser impossible poder estar en el procés d'impressió (a Mallorca) i vaig patir. Però quan vam rebre el resultat final, vaig quedar molt satisfet. Edicions del Despropòsit, uns grandes!\nJOAN: A risc de sonar infantil, confesso que la sensació de tenir el teu còmic a les mans és absolutament collonuda. Encara que sigui un còmic de quaranta pàgines que saps que no et farà guanyar milions. Un dels grans reptes del projecte era simplement portar-lo fins al final; suposo que això ho hem aconseguit.\n- Aquest dissabte presenteu 'Follar' a La Cate de Figueres. Què ens explicareu?\nAA: Doncs més o menys els que t'hem dit a tu, però més desordenat i amb alcohol pel mig, que sempre ho fa tot més divertit.\nJOAN: El que volem és que la gent el llegeixi i ens doni la seva opinió. Han sigut moltíssimes hores de nosaltres dos sols plantejant-nos si la lectura visual de cada pàgina funcionava, si la distribució dels globus de text en cada vinyeta era bona, fins i tot si el gruix dels filets que uneixen els globus de text amb les boques del personatge era l'adequat en cada ocasió... Suposo que us podeu imaginar les ganes que tenim de compartir 'Follar' amb més gent.\n- Veurem a algú follar?\nAA: Estàvem plantejant portar als nostres models de la campanya de promoció, però es veu que hi ha un festival eròtic i els reclamen.\nJOAN: 'Follar' és un còmic sobre gent que folla poc escrit per gent que folla poc. Esperem que el públic empordanès ens sorprengui.\n- Un lloc on perdre's per l'Empordà.\nAA: Després de la presentació m'emportaré a en Joan amb kayak al pantà de Boadella. Me l'he fet un parell de vegades i encara tinc molt per descobrir… a més és un bon lloc d'on desfer-se d'un cadàver… Tots els milions seran meus!


Homenatge a Catalunya. G. Orwell. Terra i Llibertat. Capítol 5. La Revolució. | EL CAVALLER DEL CIGNE ciutadà valencià de nació catalana //*//\n← Homenatge a Catalunya. Orwell. Capítol 4. Hi arriben més anglesos i tres milicianes.\nHomenatge a Catalunya. G. Orwell. Terra i Llibertat. Capítol 6. Socialistes, comunistes i anarquistes. →\nHomenatge a Catalunya. G. Orwell. Terra i Llibertat. Capítol 5. La Revolució.\nLes milícies confederals van ser una milícia popular, organitzada durant la Guerra Civil espanyola per la CNT i FAI, que va tenir un important paper en la Guerra Civil espanyola. Després de l’alçament de l’exèrcit del 18 de juliol de 1936 es van formar, en les zones on va fracassar la revolta, grups armats de civils organitzats pels partits polítics i els sindicats que es van unir a les restes de les unitats regulars de l’exèrcit i les forces de seguretat estatals que van romandre fidels a la República.\nLa formació típica d’aquestes milícies espontànies va ser la columna. Important assenyalar que la majoria dels integrants de les columnes eren anarquistes, els quals eren antimilitaristes (molts fins i tot havien estat insubmisos al servei militar) però la situació bèl·lica els va portar a ingressar en les milícies.\nDurant el període de les milícies, la pràctica desaparició de qualsevol sector de l’exèrcit, fidel al govern i el fervor revolucionari que s’estava estenent per tot el país, van ser les causes de la ràpida aparició d’un improvisat exèrcit de voluntaris, disposats a acabar amb els últims reductes dels revoltats. Les estimacions més ajustades parlen de més de 100.000 milicians en tot l’Estat. La meitat d’ells pertanyien als sindicats de la CNT, 30.000 a la UGT, 10.000 al Partit Comunista, 5.000 al Partit Obrer d’Unificació Marxista (POUM) (en la seua major part, a Catalunya). A les milícies obreres es va unir un contingent de 12.000 guàrdies d’assalt, alguns centenars de guàrdies civils, alguns milers de soldats i tot just 200 oficials de l’antic exèrcit.\nP. Broué, E. Témine, La révolution et la guerre d’Espagne, 1961.\nOrwell deixa la narració bèl·lica per explicar-nos com era la situació política a Barcelona quan hi va arribar.\nBandera republicana amb escut.\nAl començament, jo havia ignorat l’aspecte polític de la guerra, va ser per aquesta època quan vaig començar a prestar atenció. Qui no estigui interessat en els horrors de la política\npartidista, farà bé en saltar-se aquests fragments; amb el propòsit de facilitar aquesta tasca, he tractat de mantenir les parts polítiques de la meva narració en capítols separats. Però, al mateix temps, seria del tot impossible escriure sobre la guerra espanyola des d’un angle purament militar. Perquè sobre totes les coses es tractava d’una guerra política. Cap fet en ella, almenys durant el primer any, resulta intel·ligible si un no té una mínima idea de la lluita interpartidista que es desenvolupava darrere de les línies governamentals.\n1922, Mussolini. 1933, Hitler. 1936 Franco i els seus sequaços, Església nacional-catòlica inclosa.\nQuan vaig arribar a Espanya, i durant algun temps després, no només em desinteressí del que fa a la situació política, sinó que no la vaig percebre. Sabia que estàvem en guerra, però no tenia idea d’en quina classe de guerra. Si m’haguessin preguntat per què em vaig unir a la milícia, hauria respost: «Per lluitar contra el feixisme»; i si m’haguessin preguntat per què lluitava, hauria respost: «Per simple decència». Hi havia acceptat la versió que el News Chronicle i el New Statesman donaven de la guerra com la defensa de la civilització contra l’esclat maníac d’un exèrcit de coronels Blimps pagats per Hitler.\nL’atmosfera revolucionària de Barcelona em va atreure profundament, però no havia fet cap intent per comprendre-la. Pel que fa al calidoscopi de partits polítics i sindicats, amb els seus esgotadors noms -PSUC, POUM, FAI, CNT, UGT, JCI, JSU, AIT-, simplement m’exasperava. A primera vista, feia la impressió que Espanya patia una plaga de sigles. Sabia que formava part d’alguna cosa que es deia el POUM (m’havia unit a la milícia del POUM i no a cap de les altres perquè vaig arribar a Barcelona amb una credencial de l’ILP)[Partit Laborista Independent], però no em vaig adonar que existien marcades diferències entre els partits polítics.\nFront Popular a Catalunya.\nUna vegada que en Monte Pocero van assenyalar la posició situada a la nostra esquerra dient: «Aquells són els socialistes» (referint-se als del PSUC), em vaig sentir desconcertat i vaig preguntar: «¿Que no som tots socialistes?». Em va semblar una idiotesa que homes que es jugaven la vida per igual tinguessin partits diferents; la meva actitud sempre va ser: «Per què no deixem de banda totes aquestes estupideses polítiques i seguim endavant amb la guerra?». Aquesta era, per descomptat, l’actitud «Antifeixista» correcta que els diaris anglesos havien difós acuradament, en gran part amb la finalitat d’impedir que la gent comprengués la naturalesa real de la lluita. Però a Espanya, especialment a Catalunya, era una actitud que ningú podia mantenir per molt temps. Tothom, encara que fos a contracor, prenia partit tard o d’hora. Fins i tot si a un no li importaven en absolut els partits polítics i les seves posicions ideològiques, era massa evident que això afectava al propi destí personal.\nCom a milicià, s’era soldat contra Franco, però també un peó en un gegantesc combat que enfrontaven dos teories polítiques. Si quan buscava llenya al vessant de la muntanya m’havia de preguntar si existia realment una guerra o si era un invent del News Chronicle, si vaig haver de esquivar les metralladores comunistes en els tumults de Barcelona, si finalment vaig haver de fugir d’Espanya amb la policia trepitjant-me els talons, tot això em va passar d’aquesta manera concreta perquè pertanyia a la milícia del POUM i no a la del PSUC. Tan enorme és la diferència entre dos grups d’inicials!\nPer a comprendre la situació del bàndol governamental cal recordar com va començar la guerra. El 18 de juliol, quan va esclatar la lluita, és probable que tots els antifeixistes d’Europa sentissin renéixer les seves esperances: per fi, aparentment, una democràcia s’aixecava contra el feixisme. Durant molts anys, els països anomenats democràtics s’havien sotmès al feixisme reiteradament. S’havia permès als japonesos fer el que havien volgut a Manchuria. Hitler havia pujat al poder i s’havia dedicat a massacrar els seus opositors polítics de tots els colors. Mussolini havia bombardejat els abissinis mentre cinquanta-tres nacions (crec que eren cinquanta-tres) amb prou feines van fer sentir les seves piadoses queixes des de la distància. Però quan Franco va tractar d’enderrocar un govern tèbiament esquerrà, el poble espanyol, contra tot que s’esperava, es va aixecar i li va fer front. Semblava, i possiblement ho era, el canvi de la marea.\nEls aliats de Franco, Hitler i Mussolini.\nDiversos fets van passar inadvertits a l’observació general. Franco no era estrictament comparable a Hitler o Mussolini. El seu ascens va ser degut a un cop militar recolzat per l’aristocràcia i l’Església i, en l’essencial, especialment al començament, no va constituir tant un intent d’imposar el feixisme com de restaurar el feudalisme. Això significava que Franco havia de fer front no només a la classe treballadora, sinó també a diversos sectors de la burgesia liberal, precisament els mateixos grups que donen suport al feixisme quan aquest apareix en una forma més moderna. Més important que tot això és el fet que la classe treballadora espanyola no va resistir a Franco en nom de la democràcia i l‘statu quo, com podríem haver-ho fet nosaltres a Anglaterra: la seva resistència es va veure acompanyada d’un esclat revolucionari definit, i gairebé podria dir-se que aquest va ser el seu caràcter. Els pagesos es van apoderar de la terra; els sindicats es van fer càrrec de moltes fàbriques i la major part del transport; es van arrasar esglésies i es expulsar o matar als sacerdots. El Daily Mail, entre els aplaudiments del clergat catòlic, va poder representar Franco com a un patriota que alliberava a la seva terra de les hordes de «rojos» malvats.\nDurant els primers mesos de la guerra, el veritable opositor de Franco no va ser tant el govern com els sindicats. Quan es va produir l’aixecament, els treballadors urbans organitzats van replicar amb una crida a la vaga general i van exigir i van obtenir, després de certa lluita, armes dels arsenals oficials. De no haver actuat manera espontània i més o menys independent, és probable que mai s’hagués pogut parar a Franco. Per descomptat, no pot afirmar això amb tota certesa, però almenys hi ha motius per pensar-ho. El govern no havia fet res o pràcticament res per impedir l’aixecament, que s’esperava des de feia força temps, i quan van començar les dificultats la seva actitud va ser feble i vacil·lant; tant és així, que Espanya va tenir tres primers ministres en un sol dia. A més, l’única mesura que podia salvar la situació immediata, armar els treballadors, va ser presa amb recança i en resposta al violent clam popular. Es van distribuir les armes i, a les ciutats importants de l’est d’Espanya, els feixistes van ser derrotats mitjançant un gran esforç, principalment de la classe treballadora, amb la col·laboració de part de les forces armades (guàrdies de assalt, etcètera) que es mantenien lleials. Es tractava del tipus d’esforç que potser només pot realitzar un poble que lluita amb una convicció revolucionària, és a dir, que lluita per alguna cosa millor que l’statu quo.\n19 de juliol de 1936. Carabineros i milicians armats.\nEs creu que, en els diversos centres de la rebel·lió tres mil persones van morir en els carrers en un sol dia. Homes i dones armats tan sols amb cartutxos de dinamita travessaven corrent les places obertes i s’apoderaven de edificis de pedra controlats per soldats regulars proveïts de metralladores. Els nius de metralladores que els feixistes havien col·locat en punts estratègics van ser aixafats per taxis que es van precipitar sobre ells a cent quilòmetres per hora. Encara no sabent res sobre el lliurament de la terra als camperols, sobre la creació de consells locals, etcètera, resultaria molt difícil creure que els anarquistes i socialistes, que formaven la columna vertebral de la resistència, feien tot això a fi de preservar la democràcia capitalista, la qual, especialment des del punt de vista anarquista, no era més que una maquinària centralitzada d’estafa.\nMentrestant, els treballadors comptaven amb armes i es negaven a tornar-les. (Un any més tard es calculava que els anarcosindicalistes a Catalunya posseïen encara trenta mil fusells.) Les propietats dels grans terratinents pro-feixistes van ser preses en molts llocs pels camperols. Juntament amb la col·lectivització de la indústria i el transport, es va fer l’intent d’establir els començaments d’un govern de treballadors per mitjà de comitès locals, patrulles d’obrers en reemplaçament de les velles forces policials pro-capitalistes, milícies proletàries basades en els sindicats, etcètera.\nPer descomptat, el procés no era uniforme i va arribar més lluny a Catalunya que a qualsevol altra part. Hi havia zones on les institucions del govern romanien gairebé inalterades, i altres on coexistien amb els comitès revolucionaris. En certs llocs es van crear comunes anarquistes independents, algunes de les quals van seguir existint fins que el govern les va dissoldre un any després. A Catalunya, durant els primers mesos, el poder estava gairebé per complet en mans dels anarcosindicalistes, que controlaven la major part de les indústries clau. De fet, el que havia passat a Espanya no era una simple guerra civil, sinó el començament d’una revolució. Aquesta és la situació que la premsa antifeixista fora d’Espanya ha tractat especialment d’ocultar. Tota la lluita va ser reduïda a una qüestió de «feixisme enfront de democràcia», i l’aspecte revolucionari es silenciar fins on va ser possible. A Anglaterra, on la premsa està més centralitzada i és més fàcil enganyar el públic que en qualsevol altra banda, només dues versions de la guerra espanyola van tenir alguna publicitat digna de menció: la versió dretana dels patriotes cristians enfrontant als bolxevics assedegats de sang, i la versió esquerrà dels republicans cavallerosos que sufocaven una revolta militar. Però el fet central va ser ocultat.\nExistien diverses raons per a això. Gràcies a la premsa pro-feixista circulaven espantoses mentides sobre suposades atrocitats, i els propagandistes benintencionats creien, sens dubte, que ajudaven al govern espanyol en negar que Espanya s’havia «tornat roja». Però la principal raó era aquesta: exceptuant els petits grups revolucionaris que hi ha en qualsevol país, tothom estava decidit a impedir la revolució a Espanya; especialment el Partit Comunista, el suport de la Rússia soviètica, va invertir la seva màxima energia contra la revolució. Segons la tesi comunista, una revolució en aquesta etapa resultaria fatal i Espanya no havia d’aspirar al control exercit pels treballadors, sinó a la democràcia burgesa. És innecessari assenyalar per què l’opinió «liberal» va prendre idèntica actitud.\nEl capital estranger havia fet fortes inversions a Espanya. La Barcelona Traction Company, per exemple, representava deu milions de capital britànic, i els sindicats s’havien apoderat de tot el transport a Catalunya. Si la revolució seguia endavant, no hi hauria cap compensació, o molt escassa; si prevalia la república capitalista, les inversions estrangeres estarien fora de perill. I ja que era indispensable aixafar la revolució, simplificava enormement les coses actuar com si la revolució no hagués tingut lloc. D’aquesta manera era possible amagar el veritable significat dels esdeveniments. Podia fer-se aparèixer tot desplaçament de poder dels sindicats al govern central com un pas necessari en la reorganització militar. La situació resultava molt curiosa: fora d’Espanya poques persones comprenien que s’estava produint una revolució; dins d’Espanya, ningú ho dubtava. Fins els diaris del PSUC, controlats pels comunistes i més o menys compromesos amb una política antirevolucionària, parlaven de «la nostra gloriosa revolució». I, mentrestant, la premsa comunista en els països estrangers vociferava que no hi havia cap signe de revolució enlloc; la presa de fàbriques, la creació de comitès de treballadors i altres coses no havien tingut lloc o bé havien ocorregut, però «no tenien importància política». D’altra banda, Juan López, membre del govern de València, va declarar al febrer de 1937 que «el poble espanyol vessava la seva sang no per la República democràtica i la seva constitució de paper, sinó per … un revolució». Alguns dels diaris estrangers antifeixistes van descendir fins i tot a la penosa mentida d’afirmar que les esglésies només eren atacades quan els feixistes les utilitzaven com fortaleses. La realitat és que els temples van ser saquejats a tot arreu com una cosa molt natural, perquè estava perfectament sobreentès que el clergat espanyol formava part de l’estafa capitalista. Durant els sis mesos passats a Espanya només vaig veure 2 esglésies indemnes, i fins a juliol de 1937 no es va permetre reobrir cap ni realitzar oficis, excepte en un o dos temples protestants de Madrid.\nPerò, després de tot, només era el començament d’una revolució, no una revolució total. Quan els treballadors, per descomptat a Catalunya i potser en alguna altra part, van tenir el poder necessari per a això, no van enderrocar o reemplaçar totalment el govern. Evidentment no podien fer-ho mentre Franco colpejava a la porta i sectors de la classe mitjana el recolzaven. El país es trobava en una etapa de transició, i podia desembocar en el socialisme o en el retorn a una república capitalista corrent. Els pagesos tenien la major part de la terra i era molt probable que la conservessin, a menys que Franco guanyés; s’havien col·lectivitzat totes les grans indústries, però que es mantinguessin així o que tornés a introduir-se el capitalisme dependria en última instància del grup que obtingués el control.\nLargo Caballero, líder de l’ala esquerra dels socialistes.\nAl començament podia dir-se que el govern central i la Generalitat de Catalunya (el govern català semiautònom) representaven a la classe treballadora. El govern estava encapçalat per Caballero, un socialista de l’ala esquerra del PSOE, i incloïa ministres que representaven a la UGT (sindicat socialista) i a la CNT (sindicat anarquista). La Generalitat catalana va ser reemplaçada virtualment durant un temps per un Comitè de Defensa Antifeixista, compost principalment per delegats dels sindicats. Més tard, el Comitè de Defensa es va dissoldre i la Generalitat es va reorganitzar de manera que representés a les organitzacions obreres i als partits de esquerra. Però les subsegüents modificacions del govern van significar un canvi cap la dreta. Primer es va expulsar al POUM de la Generalitat; sis mesos més tard, Caballero va ser reemplaçat per Negrín, socialista de dretes; poc després, la CNT va ser eliminada del govern; després la UGT; posteriorment la CNT també es va haver d’apartar de la Generalitat; per fi, un any després de l’esclat de la guerra i la revolució, existia un govern totalment compost per socialistes de dretes, liberals i comunistes.\nTerra i Llibertat 5 i 7.\nLa milícia marxa un dia alliberar un poble veí, ocupat per les tropes franquistes. Durant aquesta curta batalla, perden algun dels seus homes, morts quasi tots per un rector que executaran més tard. Una vegada el poble desfet de les tropes feixistes i fets els funerals on es canta La Internacional, la milícia organitza una discussió entre els pobletans per tal que determinin el que serà del poble i dels seus terres. Durant aquesta escena, s’obre el debat de la col·lectivització, essencial a l’Espanya republicana. El debat dura llargs minuts, on s’exposen diferents punts de vista: uns prefereixen mantenir la propietat privada i repartir i altres, abolir-la i col·lectivitzar. No és aportada a l’espectador cap resposta definida.\nAquesta entrada s'ha publicat en Llibres, Pel.lícula, Política, Uncategorized i etiquetada amb G. Orwell, K. Loach. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Marathon man: De curses, obsequis i preus (3)\nRaúl Muñoz 9 de juny de 2011 a les 8:55\nBon treball d'investigació. El cert és que, com que ens agrada córrer, a vegades no acabem de mirar el preu i potser millor que no ho fem gaire perquè si no igual no correríem tantes. Per aquells que estan totes les setmanes a les línies de sortida poden arribar a gastar-se entre 400 i 500€ l'any!!! Sort que em limito a unes quantes (11 fins ara aquest 2011). No és mala idea buscar una bona correlació de les "tres B" (Bueno, Bonito, Barato) o 4 si li incloem el "Buen trato". Hauríen de fer menys regals i costar menys.\nAh! L'únic que aquí no es té en compte és la típica "butifarra" que acompanya algunes de les curses (Pineda, per exemple), que justifica una mica més el preu.\nJoan Carles Llurdés i Coit 9 de juny de 2011 a les 9:00\nEfectivament, crec que un cop es té una certa experiència en això de les curses populars, la gent hauria de mirar més altres paràmetres a l'hora d'escollir una cursa o altra. Com dius tu, les 3 o 4 "B" és un molt criteri i si m'apures podríem fer les 5 "B" (la cinquena de "botifarra").\nSi un es posa a fer números al final d'any o de temporada del que s'ha gastat en inscripcions, potser s'endurà més d'una sorpresa (sort que correm perquè ens agrada).\nAnònim 9 de juny de 2011 a les 12:03\nAquest any no he corregut la cursa de Pineda, però pensava que si pagaves 22 € era perquè et podies quedar el xip groc!! Quina passada de preus sinó!\nJoan Carles Llurdés i Coit 9 de juny de 2011 a les 13:32\nCrec que a la de Pineda no havia opció de quedar-se el xip en propietat i si ho deia el reglament, se'm va escapar. De totes formes, si aquest sobrecost és pel lloguer, crec que és molt abusiu. Jo ja el tinc però tot i així, per Pineda no se m'hi ha perdut res, de moment. No se sap mai.\nRaúl Muñoz 9 de juny de 2011 a les 14:14\nDel tema Pineda us explico. El que hi havia era obligatorietat de córrer amb el xip. Si no en tenies, te'l feien comprar, però és clar, els 22€ ho incloïen tot, inscripció i xip. D'aquesta manera t'estalviaves pagar-ho si ho compres a les botigues, que val prop de 18€ em sembla. Ho sé perquè un amic d'un amic ho va fer. Per tant, els 9,5€ no era pel lloguer del xip sinó per la compra. Queda dit.\nJoan Carles Llurdés i Coit 9 de juny de 2011 a les 18:07\nMercès per l'aclariment. De fet, ja semblava bastant car que el lloguer d'un xip costés 9,5€. Dedueixo, per tant, que a Pineda o corries sense xip o no corries (llevat que t'importés no sortir a la classificació final).\nAnònim 13 de juny de 2011 a les 13:40\nI parlant de preus,\nDesprés de la meva inactivitat llarga, vaig tornar a aquest mon amb dues curses consecutives aquests dos darrers caps de setmana: (i mireu)\n- Cursa dels 112 a Moià: Erem poc més de 120, amb 2 tipus de curses llarga i curta. Tot i ser inscrit, vaig pagar 18 euros. A canvi, un paquet de macarrons, entrepà (que no vaig fer pq encara no estava feta la buti), i beguda (que tampoc vaig fer doncs havia d'entregar un ticket que tenia al cotxe, que era ben lluny). Cursa plena de defectes organitzatius.\n- Cursa Bellavista: 13 euros. Organització impecable. Ple de col.laboradors. Entrepà, beguda sense limit, samarreta i pantaló tècnic, i altres petits obsequis (aneto, gorra, etc)\nPer tant, estic amb tu J.Carles, de vegades potser nosaltres hauriem d'actuar diferent i amb criteris més populars.\nJoan Carles Llurdés i Coit 13 de juny de 2011 a les 14:45\nPep, doncs menys mal que em dius això d ela cursa de Moià, doncs se'm va passar pel cap de fer-la però al final vaig trobar altres opcions. 18€ pel que dius és per fer-s'ho mirar de cara a properes edicions i espero que ho facin. I com a contrast, l'altra que dius: de vegades més barata no vol dir una cursa més mal feta.


Prèvia: RC Cornellà vs INEF Barcelona, J11 Lliga Catalana Segona Divisió - Club Esportiu INEF Barcelona\nPrèvia: RC Cornellà vs INEF Barcelona, J11 Lliga Catalana Segona Divisió\nINEF Barcelona visita un dels camps més complicats de la categoria aquest dissabte en la 11ª jornada de la Lliga Catalana (Segona Divisió) de rugby masculí. El partit tindrà lloc dissabte 23 a partir de les 16h.\nRC Cornellà apura les seves opcions\nEls Óssos (3-6), ja sense opcions aquesta temporada, visiten al potent RC Cornellà, un dels millors equips de la categoria, situats a la 2ª posició a 4 punts del líder, el Químic. L'equip de Cornellà encara té opcions de finalitzar en primera posició i per això necessita la victòria i esperar un entrebanc del Químic.\nINEF Barcelona, ja lluny de les posicions capdavanteres, buscarà de nou oferir una bona imatge i donar minuts als menys habituals. L'equip de Jordi Solà té pendent encara un partit després de la seva gira internacional pel que els únics objectius que es plantegen per aquestes dues jornades són donar una bona imatge e intentar pujar alguna posició final a la classificació.\nDarrera modificació el Divendres, 22 Març 2019 02:36


Ateneus: Cultura i llibertat. Associacionisme a la Catalunya contemporània – FAC – Federació Ateneus Catalunya\nHome / All Posts / Ateneus: Cultura i llibertat. Associacionisme...\nMapa d’ateneus federats\nLlistat d’Ateneus Històrics\nRamon Arnabat Mata (Santa Margarida i els Monjos, 1957) Historiador, professor del Departament d’Història i Història de l’Art i membre del Grup de Recerca Consolidat ISOCAC de la URV i president de l’Institut d’Estudis Penedesencs.Les seves línies de recerca són els moviments socials dels segles XIX i XX i la Guerra Civil espanyola i el franquisme. Darrerament ha publicat Atac i defensa de la rereguarda (2014) i ha coordinat: Sociabilidades en la España contemporánea (2014).\nXavier Ferré Trill (Reus, 1962)Historiador, professor del Departament de Pedagogia de la Universitat Rovira i Virgili i membre del Grup de Recerca Consolidat ISOCAC.Les seves línies de recerca són els moviments sociopolítics de construcció nacional, el pensament polític, sociològic i literari. Darrerament ha editat l’obra inèdita de Joan Fuster Dues visions (URV/UJI, 2014).\nSi vols que la teva entitat aculli la presentació del llibre “Ateneus: Cultura i Llibertat. Associacionisme a la Catalunya contemporània”, obra dels historiadors Ramón Arnabat i Xavier Ferré, posa’t en contacte amb la FAC a: ateneus@ateneus.cat\nPRESENTACIONS REALITZADES 2017\n17 de gener (19h): Centre Cultural – Llibreria Blanquerna (Calle de Alcalá, 44), Delegació del Govern a Madrid\n30 de març (20h): Centre Cultural Avenç d’Esplugues de Llobregat (c/d’Àngel Guimerà, 27)\nPRESENTACIONS REALITZADES 2015\n22 d’abril (19:30h): Ateneu Popular de Ponent (c/Pau Claris, 10, baixos – Lleida)\n29 de maig (19h): Centre Democràtic i Progressista (c/Corredossos de Baix, 7 – Caldes de Montbui)\n4 de juny (19:30h): Centre de Lectura de Reus (c/Major, 15 – Tarragonès)\n9 de juny (20:30h): Societat La Principal (Rbla de Nostra Senyora, 37 – Vilafranca del Penedès)\n13 de setembre (11:30h): Ateneu Arenyenc (c/Josep Anselm Clavé, 22 – Arenys de Mar)\n18 d’octubre (18h): Societat Nova de Banyeres del Penedès (c/ Albert Santó, 17-19)\n12 de novembre (19h): Temple Romà de Vic


Diari de Campanya: 11è.dia – en veu alta\nDiari de Campanya: 11è.dia\nMaig 16, 2011 / Roger / 0 Comentaris\nAvui ha començat la segona setmana de campanya. Hem seguit un model semblant al de la setmana anterior; passejar pels barris i parlar amb la gent, però a un ritme molt més intens, amb presentacions, escoltant a la gent, explicant quina Esplugues volem.\nPel matí hem visitat el barri de la Montesa. Veïns preocupats per la inseguretat ciutadana, per la presència de drogodependents a punts concrets del barri, robatoris als cotxets que hi ha a l’escola bressol, l’excessiu i continuu pas de camions pel carrer St.Antoni Mª Claret, el desànim dels comerciants del barri que acusen fortament la crisi, la deixadesa dels carrers sobretot en paviment i il.luminació pública.\nEl resum és segons el veig, que el barri de la Montesa està molt abandonat, molt deixat de la ma del govern de la ciutat. I cal canviar aquesta situació d’abandonament, perquè en el que tots els veïns han coincidit ha estat en dir que ells paguen impostos i que mereixen que l’Ajuntament els escolti una mica.\nPer la tarda la campanya l’hem centrat en els barris de Can Clota i Can Vidalet. Al petit barri hem pogut parlar amb botiguers que estan acusant desmesuradament la crisi, veuen que l’Ajuntament no els ajuda i que arriben a final de mes amb menys de 1000 euros. Donar xifres d’atur i no tenir en compte la situació de duresa que suposa tenir un negoci en marxa i que no funciona, quan hi has invertit tots els teus estalvis és molt dur.\nPer altra banda, durant el passeig per Can Vidalet hem parlat amb molta gent i estic sorprès en positiu per la bona acollida que tenim. Almenys la gent ens escolta i ens explica com veu el barri. Allà els preocupa especialment la seguretat ciutadana. El govern municipal ha posat una oficina de la policia local allà fa pocs mesos, però seguim sense veure patrullar caminant cap policia local. Causa que ha de canviar.\nL’anècdota de la visita ha estat quan he entrat en un forn regentat per un noi paquistanès i el nou ha començat a parlar-me en català. L’orgull de veure una immigració integrada és un símptoma de normalitat encara avui excessivament poc extès. Però que als antiimmigrants, els recomanaria que obrissin els ulls i que acabessin amb l’habitual cafè per a tothom sense distingir que no tothom és igual. Per sort.\nDiari de Campanya: 9è. i 10è.dia\nDiari de Campanya: 12è.dia\nL’èxit d’haver arribat a semifinals


10. El peix, un tresor a l'abast - Recerca en Accio\n10. El peix, un tresor a l’abast\n11 maig 2010 | Biologia, Post de projecte\nEn general, la mainada menja poc peix. Una llàstima si tenim present les virtuts que ens aporta i la gran varietat d’espècies que ens ofereix el Mediterrani.\nEls resultats obtinguts en l’estudi sobre Els hàbits alimentaris dels escolars catalans reflecteixen el poc consum de peix dels nostres infants i joves. Un 23% dels enquestats manifesten no consumir cap ració de peix a la setmana. Un 30% en mengen entre una i dues a la setmana, un consum que hom pot considerar força baix. Per sort, un 47% en pren dues o més racions setmanals, dels quals només la meitat arriben a consumir-ne més de tres, que serien les veritablement recomanades pels experts.\nGeneralment, es consumeix més el peix blanc que peix blau.\nPeix magre i peix gras\nEl peix es classifica en dos tipus: blanc i blau. El peix blanc o magre és el que té pocs greixos. En canvi, el peix blau o gras aporta un gran nombre de greixos de la família Omega-3. Aquesta mena de greix té un efecte beneficiós per a la prevenció i el tractament de malalties relacionades amb el cor.\nLes virtuts del peix\nA part de ser un aliment ric en greixos d’alta qualitat i beneficiosos per a la salut, el peix és ric en fòsfor, potassi, ferro hemo, iode… (i calci si es consumeix amb l’espina, com passa amb el peix petit en conserva). El peix gras proporciona, a més a més, vitamina A i D.\nTots aquests nutrients són molt necessaris per a un correcte creixement i desenvolupament del nostre cos. El fòsfor és el magatzem i transport de l’energia a través de l’ATP. El potassi ajuda a l’impuls nerviós. El ferro transporta l’oxigen per la sang. El iode és necessari per a les hormones tiroidals. La vitamina A és imprescindible per la nostra retina, la nostra pell i la nostra vista. I la vitamina D ajuda a fixar el calci en els ossos, per tant ens ajuda a créixer i evitar lesions.\nMil i un peixos…\nHi ha molts tipus de peix, amb formes diferents i sabors molt variats. Alguns tenen espines i altres en tenen ben poques, d’espines. No hem d’oblidar que vivim a la vora del Mediterrani, un mar on hi ha una biodiversitat molt alta. I és una llàstima no aprofitar-ho! De fet, el Mediterrani només ocupa el 0,82% de la superfície total d’oceans al món, però té entre el 4% i el 18% de totes les espècies conegudes (el percentatge varia segon el grup d’organismes). L’article Biodiversitat marina mediterrània explica perquè gaudim de tanta varietat.\n… i moltes maneres de cuinar-lo\nA més, el peix és un aliment que es pot preparar de moltes maneres: al vapor, al forn amb patates, fregit, arrebossat, esqueixat en una amanida, a trossets en una sopa, en conserva, com les sardines o la tonyina, en forma de croquetes o bunyols… No hi ha excusa per no menjar-ne! Només cal cercar quins tipus de peix t’agrada més i quina preparació prefereixes!\nPels amants de la cuina, aquí trobareu la recepta d’un suflé de peix. Bon profit i fins al proper missatge!\n1. Estudiem l’alimentació dels escolars catalans\n2. Els escolars catalans mengen poca verdura, fruita i peix\n3. Reflexions urgents d’un antropòleg sobre l’alimentació\n4. L’esmorzar: llet, fruita i cereals?\n5. Com esmorzar saludablement\n6. Les innumerables virtuts de la fruita\n7. Com menjar fruita?\n8. La verdura: l’assignatura pendent\n9. Els refrescs, una invitació a la moderació\n11. Els llegums, un aliment complet\n12. La pastisseria, el camí al sobrepès\n13. Les conseqüències d’una dieta inadequada\n14. Menjar, ús o abús?\n15. Com mengen els joves que viuen sols?\n16. Propostes de les escoles per a millorar l’alimentació\n17. Unes propostes molt didàctiques\n18. Treballar l’alimentació a classe té premi!


HOSTAL EMPÚRIES. RESPONSABILITAT ECOLÒGICA\nResponsabilitat ecològica Des Hostal Empúries tenim cura del patrimoni de la humanitat sobre el qual estem ubicats, buscant oferir la millor experiència per a tots els nostres clients i deixar el millor llegat per a les generacions futures. Actualment és l'ésser humà a l'únic a qui se li pot atribuir la responsabilitat dels efectes nocius que la seva activitat està provocant en el deteriorament del nostre hàbitat i en el de la resta d'éssers vius del planeta. Per aquest motiu estem obligats a adquirir un...\nExus NATUR. HOTEL PER ADULTS\nEl nostre hotel Exus NATUR està ubicat en una preciosa masia rural del segle XIX, al cor de Girona, a tan sols 5 km de les millors platges i cales nudistes de la Costa Brava. Som especialistes en l'organització de Bodes i Esdeveniments. I oferim una acurada cuina en què destaquen les fruites i verdures ecològiques autòctones. C / Ponent, 8, 17256 Fontclara, Province of Girona 972 63 41 59 http://exusnatur.com/\nMontjuïc BB és una casa burgesa d'estil neoclàssic a la zona residencial del Parc de Montjuïc, només a 5 minuts caminant del centre històric orientada amb les vistes més espectaculars de Girona: la Catedral, el Montseny i fins del Pirineu. És allà on la MaCarme va créixer i ara després de molt rodar, amb Miquel han decidit reformar-la. Amb molt d'afecte han aconseguit conservar la noblesa dels materials originals, fent que la llum envaeixi l'espai i converteixi cada estada en una gran finestra a la ciutat de Girona. ...\nHOTEL RURAL A LA COSTA BRAVA\nMas Roselló és un d'aquells racons en els quals no cal triar entre platja o muntanya, simplement ho té tot. Els boscos i arbres fruiters són el marc natural que envolta aquesta tradicional masia catalana del segle XVIII, mentrestant a 3km, el perfil mediterrani de la Costa Brava amaga alguna de les millors cales de la zona. Després d'un any i mig d'obres de rehabilitació, l'edifici conserva les línies arquitectòniques típiques amb una decoració que contempla fins a l'últim detall. Les habitacions, perfectament...\nPORT AVENTURA obligarà els seus PROVEÏDORS A SER SOSTENIBLES\nPortAventura obligarà els seus proveïdors a assumir una sèrie de compromisos vinculats amb el turisme sostenible, amb especial incidència en la gestió ambiental i la política de recursos humans. El parc temàtic se suma així a una tendència global, en la qual cada vegada més grans corporacions traslladen les exigències de la Responsabilitat Social Empresarial a tota la cadena turística. Així, amb l'objectiu de "contribuir a un model de turisme sostenible i de qualitat", el parc temàtic ha...\nCatalunya aspira a ser la primera regió del món que obté per a tot el destí i de manera integral el certificat Biosphère, segell adscrit al Global Sustainable Tourism Council de la Unesco, segons van explicar ahir a Fitur els responsables de la Generalitat i del Institut de Turisme Responsable (ITR). El segell Biosphere garanteix que una destinació o empresa turística aplica un model de turisme responsable, ambientalment sostenible, socialment inclusiu i universalment accessible. Fins ara, el segell Biosphere per a destinacions havia...\nDESTINACIONS CREATIUS I SOSTENIBLES, TENDÈNCIES PER A UN NOU VIATGER.\nEL TURISME D'EXPERIÈNCIES I LA GESTIÓ SOSTENIBLE DEL TERRITORI GUANYEN PES.\nLes destinacions turístiques busquen noves estratègies per augmentar el nombre de visitants i, sobretot, aconseguir que tornin, un objectiu complicat causa de l'augment de la infidelitat dels nous viatgers. En aquest sentit, la gestió sostenible comença a percebre com un plus que permet marcar distàncies. Cada vegada més "els turistes valoren la sostenibilitat com a criteri de decisió", segons explica Lídia Andrades, professora del departament de Direcció d'Empreses i Sociologia de la Universitat d'Extremadura, que ha...\nLA SÍNDROME DE VENÈCIA ES EXTIEDE PER ESPANYA\nPODEN LES DESTINACIONS POSAR LÍMITS AL NOMBRE DE VISITANTS?\nAnàlisi / El estiu de 2015 ens deixarà un balanç agredolç. De fet, nombroses notícies, articles, comentaris, etc, que llegeixin o escoltin aquests dies van a girar al voltant de dues paraules: "record" i "massificació". Sembla com si el Síndrome de Venècia s'estigués estenent per diversos destinacions d'Espanya. Cal recordar que de gener a juny l'arribada de viatgers internacionals va augmentar un 4,2%, així que probablement tancarem l'any 2015 amb prop de 68 milions de turistes estrangers. La inestabilitat al nord...\nEL TURISME SOSTENIBLE GUANYA TERRENY COM A CRITERI D'ELECCIÓ DE VIATGES.\nEls experts assenyalen que TÉ UN PREU JUST, PERÒ ACLAREIXEN QUE NO ÉS LOW COST.\nEls ciutadans són cada vegada més conscients que és possible gaudir de les vacances, amb totes les seves comoditats, sense perjudicar el medi ambient i mantenint el respecte a la cultura i diversitat de les destinacions. El turisme sostenible es converteix així en un valor a l'alça com a criteri d'elecció dels llocs a visitar, tot i que no és una modalitat low cost. El 52% dels viatgers de tot el món afirma que aquest any li agradaria triar una destinació per les seves vacances tenint en compte la possibilitat de reduir...\nLa NASA ha divulgat dues fotografies que mostren des de l'espai l'abans i el després de El Gouna, un resort turístic situat a la costa del Mar Roig de Egipte. En un lloc on abans hi havia desert i esculls de coral, avui s'aixequen 16 hotels, milers de viles i ports esportius. La primera foto que acompanya aquesta informació va ser realitzada en 1985 i en ella es pot observar com la sorra i els esculls de corall dominaven aquesta àrea situada a 30 quilòmetres al nord-oest de la ciutat de Hurghada. "A part d'un camí solitari que corria al llarg...\nLes tendències de viatge en els propers anys estaran determinades per l'ús intensiu de les tecnologies, els criteris socials, culturals, la comoditat en la gestió del desplaçament, l'escassetat de temps i el luxe. En funció d'aquestes preferències, un estudi de Amadeus distingeix entre sis tipus de tribus viatgeres. L'objectiu de l'informe Future Traveller Tribes 2030: els viatgers del demà és orientar les empreses turístiques en la seva presa de decisions i en el disseny de productes. A diferència de l'estudi...\nARRIBA EL TURISME AGE-FRIENDLY\nL'envelliment de la població espanyola no va a aturar-se i es calcula que cap a 2023 hi haurà 19,7 milions de persones majors de 64 anys al nostre país. Un milió i mig més que en l'actualitat. Però segons una recent enquesta, el 72% dels espanyols creu que no podrà mantenir el seu actual nivell de vida amb la pensió pública al jubilar-se. Com afectaran aquestes tendències al sector turístic? Segons apunta l'Organització Mundial de la Salut, anem cap a un món Age-friendly. Precisament i...\nLA NOVA MODA DELS HOTELS ECOLÒGICS I SOSTENIBLES\nLa nova moda dels hotels ecològics i sostenibles. Javier Flores Mentre fa uns anys primava la quantitat a la qualitat d'allotjaments turístics (no hi ha més que veure les grans urbs construïdes del no-res a la costa mediterrània), sembla que en els últims anys aquesta tendència s'ha invertit. Ara tant hostalers com a clients busquen i ofereixen allotjaments especials, diferents, com és el cas dels hotels ecològics i sostenibles. L'increment de la preocupació pel medi ambient i la seva conservació...\nCASA DE TURISME RURAL IDEAL PER A CURSOS DE IOGA\nMasia del segle XVIII d'arquitectura totalment típica de la regió de Girona. Situada als afores del poble de Celrà. Al peu del massís de "les Gavarres". Lloguer de la masia, ideal per a famílies i grups (aprox. 250 m²). CAL REI VINYES Casa de Turisme Rural ideal grups i per a cursos de ioga i tallers. Veïnat de Can Serra 1 17460 Celrà T. 629.318.057 www.calreivinyes.com http://www.calreivinyes.com/\nUN ESPAI A LA NATURA PER dedicar-te a TU\nEspai Essencial és una antiga rectoria d'allotjament turístic situada a Valldevià (Vilopriu), en un petit poble del baix Empordà a 10 km de les platges de l'Escala. És un espai envoltat de bosc i silenci on trobaràs el teu benestar de repòs per recuperar la teva energia vital, equilibrar el teu cos físic, energètic i espiritual. Aquest Espai de silenci és necessari per connectar amb la nostra pròpia Essència que és la llavor de la teva vida, que et fa respirar i estar en cada moment present i...\nCASA PAIRAL I DOS APARTAMENTS RURALS\nMas Molera és un mes ple d'història on podreu Gaudir en família i amb amics de la natura, en ple Parc de la Zona Volcànica de la Garrotxa. Fruireu de la tranquil·litat d'un entorn rural envoltat d'arbres Centenaris. Si voleu, podeu Fer nombroses activitats per la zona o Bé quedar-vos i Gaudir dels serveis que ofereix el mes. Tot il 'entorn rural, on destaquin camps de Conreu, pastures i boscos, la masia és Troba Molt ben comunicada per visitar el Pirineu i la Costa Brava. En tot cas, Tant si Busqueu desconnectar de la rutina diària com...


🔥 Espectacular foc en uns trasters d'Elx\nIncendi en unes naus que s'usaven com a trasters en Elx\nEstos recintes es trobaven prop d'una empresa de cautxú\ndiumenge, 27 de desembre 2020 - 14:10h\nEl foc ha deixat calcinats els objectes que es trobaven dins | CPBA\nEste dissabte, cap a les 23.42 hores, s'han cremat algunes naus que s'usaven com a trasters en una carretera d'Elx, en la comarca del Baix Vinalopó (Alacant). Concretament la carretera en direcció a Santa Pola.\nSegons explica 'Información', estos recintes es trobaven prop d'una empresa de cautxú i al costat d'un pàrquing de caravanes pel que es podrien haver vist afectats per l'incendi. Igualment, no ha hagut ferits.\nFins al lloc dels fets s'ha traslladat huit efectius, entre ells 6 bombers, un sergent i un cap que han usat una bomba urbana pesada i una bomba nodrissa pesada per a sufocar les flames i neutralitzar el fum. El foc ha deixat calcinats els objectes que es trobaven dins dels trasters.\n"Més de 10 robatoris en bugaderies de València" "Greu accident laboral en una empresa agrícola en Algemesí"


L'autoritat judicial que investiga el cas de les nenes Anna i Olivia presumptament assassinades pel seu pare a Tenerife s'autoritzarà en els pròxims dies el cessament de les operacions de rastreig del vaixell oceanogràfic Ángeles Alvariño. Tant la instructora com el responsable d'operacions de l'embarcació, han arribat a la conclusió que és "impossible" continuar amb el rastreig davant l'escarpat terreny submarí.\nLa magistrada titular de Jutjat de Violència sobre la Dona número dos de Santa Creu de Tenerife, òrgan competent per a la investigació del cas, ha pres aquest dimecres aquesta decisió, després d'haver rebut un informe del responsable d'operacions del vaixell que qualifica de "completament inabordable "l'exploració a la zona on hipotèticament podrien localitzar-se nous resultats.\nSegons recull l'informe tècnic, en el transcurs de la recerca, la policia judicial va poder recopilar i analitzar nova informació, i el seu resultat va ser descobrir que a la llarga deriva que va tenir l'embarcació després de la pèrdua de senyal del mòbil, durant un curt període de temps, els seus motors van tornar a funcionar i va realitzar una navegació d'uns tres minuts. Així, "el punt on va parar de nou els motors es converteix en el punt més probable on Tomás hagués pogut llançar-se a la mar".\nA partir d'aquest punt es dissenya una nova àrea de recerca, centrant-la sobre aquest mateix punt al voltant de 500 metres i es delimita la línia de deriva establint un carrer de 500 metres d'amplada, 250 a cada costat d'aquesta, sobre la qual cercar.\nLa deriva comença en les coordenades 28 ° 22.7153 'N i 016 ° 12.6818' W i amb un rumb a l'220º.\nMitjançant l'ús del robot submarí es van realitzar 1 76 línies i trànsits quedant delimitat el polígon entre les coordenades 28 ° 22.9026 'N 016 ° 13.1761' W i 28 ° 22.2693 'N 016 ° 12.4063' W, amb una distància total recorreguda de 60.006 metres i una superfície explorada de 611.903 metres quadrats.\nAquesta línia de deriva va ser presa com a base, i l'exploració es va anar estenent a banda i banda.\nEn les posicions 28 ° 22.6342 'N 016 ° 12.8263' W i 28 ° 22.6570 'N 016 ° 12.8174' W van aparèixer dos biberons de busseig que es va poder verificar que pertanyien a Tomás Gimeno.\nAquest tipus d'ampolles dóna un subministrament d'aire molt limitat, i s'especula amb la possibilitat que els utilitzés en el seu intent de suïcidi per assegurar que aconseguia la profunditat necessària per no tenir marxa enrere, recull el document.\nEntorn de la zona d'aparició dels biberons, es van establir línies de recerca separades de cinc metres per poder tenir la certesa que a la zona no va quedar cap objecte, per petit que fos.\nD'aquesta manera, es va buscar també per si apareixia i el cinturó de ploms el que confirmaria que va quedar a la deriva, però no va poder trobar-se.\nEL COS S'HA POGUT DESPLAÇAR\nA causa de les corrents en el fons, no es pot assegurar que un cos llastrat amb un cinturó de busseig no es desplaçaria rodant podent arribar a un lloc no determinat i, per tant, fora de la capacitat de recerca de què disposa el vaixell.\nNo tenint ja noves pistes s'ha procedit a continuar buscant sobre la línia de deriva i s'han realitzat 35 línies perpendiculars a la mateixa amb una separació de 20 metres.\nAixò es correspondria amb una deriva de 35 minuts podent-se assegurar al 100% que el cos no es troba en aquesta zona i ja s'han cobert 700 metres de la deriva.\nA partir d'aquest punt, el fons canvia considerablement passant de ser una zona idònia per a la recerca a tot el contrari i es converteix en una zona molt escarpada amb gran quantitat de barrancs i esquerdes.\nPer facilitar la recerca s'han traçat línies longitudinals amb la mateixa trajectòria que la deriva, ja que així es fa menys dificultós l'avanç. No obstant això, en dues ocasions s'han produït enganxalls seriosos de l'umbilical amb les roques del fons, i en una d'elles va ser necessari gairebé una hora per poder alliberar-se. Segons els perits, és una "zona crítica" per poder operar el vehicle submarí per l'"altíssim risc" de pèrdua.\nA més de la perillositat per al vehicle, l'orografia fa que la recerca sigui bastant menys eficaç, ja que per la quantitat d'esquerdes i barrancs i la profunditat, de vegades de centenars de metres, no permeten assegurar en absolut que a les zones ja mirades no estigui el cos de Tomàs o algun altre objecte procedent de l'embarcació.\nBàsicament es complica molt, ja que es passa de treballar en dues dimensions i sobre una superfície definida a treballar en tres i en condicions molt difícils.\nPOSSIBILITATS MOLT BAIXES\nDe fet, apunta que un cop passats els primers minuts després de la parada del motor, que sí que es considera un punt on pogués haver saltat a la mar, a la resta de la deriva existeixen les mateixes probabilitats en qualsevol dels seus punts, sent aquesta més molt baixa. "El més probable", assenyala, és que saltés a la zona d'aparició dels biberons i posteriorment ho arrossegués el corrent.\nLa longitud de la deriva s'estima en 14 quilòmetres i l'avanç d'exploració del robot submarí seria d'una línia perpendicular per hora a les millors zones, el que equival a 20 metres d'avanç per hora. Així, l'exploració dels 14 quilòmetres de deriva amb aquest mètode és "completament inabordable", precisa l'informe, que assenyala també que si bé per buscar en zones més localitzades el robot és l'eina ideal, no ho és quan es tracta de zones molt àmplies i tan poc delimitades.\nA conseqüència de l'anterior informe, i després entrevista personal amb el responsable d'operacions del vaixell i amb els responsables policials de la investigació, s'ha arribat a una conclusió unànime, que és la impossibilitat de continuar amb les tasques de recerca, detallen des del TSJC. Per això, la magistrada instructora de dictar en els pròxims dies resolució per la qual autoritzarà al vaixell Angeles Alvariño al cessament de les actuals operacions.


Història i llocs: Coses fetes\nConferències i presentacions:\nConferència “La derrota i l’exili a l’Empordà”, per a Can Quintana. Museu de la Mediterrània (Sala d’actes del Museu, 22-02-2019).\nConferència “L’exili de 1939 en el marc de les víctimes del franquisme”, per a l’Ajuntament de Santa Coloma de Farners (Arxiu Comarcal, 27-09-2017).\nConferència “De l’exili als camps nazis”, per als alumnes de batxillerat dels Instituts de Palamós, organitzada per l’Ajuntament de Palamós (Teatre municipal La Gorga, 27-01-2017).\nPresentació de l’homenatge a Eusebi Vicens i Saguer, víctima dels camps nazis, organitzada per l’Arxiu Municipal de Santa Cristina d’Aro (can Ballester, Santa Cristina d’Aro, 15-10-2017, primer Dia Nacional de les Víctimes de la Guerra Civil i el Franquisme).\nPresentació del número 297 de la Revista de Girona, organitzada per l’Arxiu Municipal de Santa Cristina d’Aro (sala de la Caixa, Santa Cristina d’Aro, 02-08-2017).\nPresentació del llibre de fotografies L’Abans: Recull gràfic de Santa Cristina d’Aro (1876-1976), organitzada per l’Arxiu Municipal de Santa Cristina d’Aro (sala de la Caixa, Santa Cristina d’Aro, 25-07-2017).\nConferència “Memòria històrica i història. La seva aplicació al cas de Sant Feliu de Guíxols”, dins les Jornades Memòries i Història. La recerca sobre la Guerra Civil i la postguerra, organitzades pel Museu d’Història de Sant Feliu de Guíxols (Monestir de Sant Feliu de Guíxols, 4, 10 i 11-06-2016).\nPresentació del vídeo documental sobre Solius, Un dia dels monjos de Solius, organitzada per l’Àrea d’Igualtat de l’Ajuntament de Santa Cristina d’Aro (sala de la Caixa, Santa Cristina d’Aro, 19-05-2017).\nConferència “L’exili de 1939. De pèrdua irreparable a memòria complexa”, dins del programa d’activitats abril – juny 2016 de l’Aula d’Extensió Universitària de la Gent Gran de Manresa (Sala d’ates de la Universitat Politècnica de Catalunya, Manresa, 31-03-2016).\nPresentació del llibre de Gerard Bussot i Liñón, Temps d’herois. El setge de Girona de 1809, organitzada per l’Àrea de Cultura de l’Ajuntament de Santa Cristina d’Aro (sala de la Caixa, Santa Cristina d’Aro, 13-03-2017).\nConferència “El Casino dels Nois i la seva biblioteca”, organitzada per l’Associació de Gent Gran (al Casal de Tueda, Sant Feliu de Guíxols, març de 2016).\nConferència “La Retirada del 1939 e gli anni dell’esilio repubblicano”, dins del programa d’actes "Acoggliere Nell'emergenza Ieri e Oggi", organitzat per la Fondazione Margherita Zoebeli i el Centro Educativo Italo Svizzero (Museu de la Ciutat, Rimini, Emilia-Romagna, Italia, 29-01-2016).\nConferència “L’exili de 1939. De pèrdua irreparable a memòria complexa” –tres sessions–, dins del programa d’activitats de l’Aula d’Extensió Universitària de Sabadell per a la Gent Gran (Fira Sabadell i Auditori de la Fundació Caixa Sabadell, 18 i 25-01-2016).\nParticipació a la taula rodona “75 anys de la mort de Lluís Companys”, organitzada pel Museu Memorial de l’Exili i l’Institut de Recerca Històrica de la Universitat de Girona (Biblioteca Carles Rahola, Girona, 15-10-2015).\nConferència “El casino dels nois: la col·lecció científica i tècnica de la biblioteca i l'autoformació de les classes menestrals”, organitzada pel Museu d’Història de Sant Feliu de Guíxols en el marc de les Jornades Europees del Patrimoni (Casino dels Nois, 09-10-2015).\nConferència “Lluís Companys, un president per a un temps convuls”, organitzada per l’Ajuntament de l’Escala (Alfolí de la Sal, l’Escala, 11-09-2015)\nConferència “La Mancomunitat de Catalunya (1914-1925)”, organitzada per la Biblioteca Baldiri Reixac de Santa Cristina d’Aro (Biblioteca Municipal Baldiri Reixach, Santa Cristina d’Aro, 17-07-2015).\nConferència “The peace of the defeated: Francoist repression during the post-war and exilie period”, organitzada pel Museu Memorial de l’Exili (18-06-2015), en el marc del Congrés APPEACE: War Places, Peace Citizens (la Jonquera, 17-20 de juny de 2015).\nConferència “La diàspora republicana: el exilio de 1939 más allá de Francia”, organitzada per FFREEE (Fils et Filles de Républicains Espagnols et Enfants de l’Exode) (21-02-2015), en el marc de les jornades Chemins de la Retirada (Argelers, la Jonquera, Barcarès, Cotlliure, 19 a 22-02-2015).\nConferència “L’exili de 1939. 75 anys d’un passat encara present”, dins del cicle de conferències Cultura i llibertat, organitzat pels Amics de la UNESCO de Sant Cugat i Valldoreix (Arxiu Nacional de Catalunya, Sant Cugat del Vallès, 19-11-2014).\nConferència “Els cent primers anys de la biblioteca del Casino dels Nois (1880-1980): esplendor, ruïna i patrimonialització d'un gabinet de lectura menestral”, dins de l’activitat Coneixement o prohibició: una ruta pel Sant Feliu dels segles XIX i XX, organitzada pel Museu d’Història de Sant Feliu de Guíxols en el marc de les Jornades Europees del Patrimoni (Casino dels Nois, 26-09-2014).\nConferència “L’exili de 1939 i la retirada per l’Alt Empordà”, dins els actes commemoratius 75 aniversari 1939-2014, organitzats per l’àrea de Cultura de l’ajuntament de Llançà (Casa de Cultura, Llançà, 07-06-2014).\nConferència “Postguerra i repressió”, organitzada pel Centre l’Avenir Fanalenc (local social de l’entitat, Platja d’Aro, 21-03-2014).\nConferència “L’exili de 1939 a Santa Cristina d’Aro”, dins el programa d’actes “Quanta, quanta guerra”, organitzat l’Ajuntament de Santa Cristina d’Aro (Sala d’Exposicions la Caixa, Santa Cristina d’Aro, 13-03-2014).\nConferència “La Guerra Civil i la Dictadura”, dins el cicle de conferències A Palafrugell, fem història, organitzat per Palafrugell per la Independència (Museu del Suro, Palafrugell, 21-02-2014).\nConferència “Història de Santa Cristina d’Aro”, organitzada per l’Associació de Gent Gran Lloc de Trobada (Santa Cristina d’Aro, 29-05-2013).\nPresentació del llibre de David Pagès i Cassú, Un país que fa camí (Casa Irla, Sant Feliu de Guíxols, 13-04-2013).\nConferència “La Guerra Civil a Catalunya i l’exili republicà”, a la Biblioteca de Palafrugell. Organitzada per l’Associació Suport a la Dona (Palafrugell, 19-03-2013).\nConferència “Història de Santa Cristina i la Vall d’Aro”, al Casal de Tueda. Organitzada per l’Associació de Gent Gran (Sant Feliu de Guíxols, 23-01-2013).\nPresentació de l’exposició “El somni republicà”, al castell palau de la Bisbal d’Empordà (la Bisbal d’Empordà, 30-11-2012).\nConferència “Com explicar aspectes rellevants de la història recent de les comarques gironines a través de les fonts orals”, dins les V Jornades Pedagògiques organitzades pel Museu Memorial de l’Exili (MUME, la Jonquera, 06-07-2012).\nPresentació de la revista Gavarres (Museu d’Història de Sant Feliu de Guíxols, 30-06-2012).\nConferència “La Guerra Civil a la Vall d’Aro”, al Centre l’Avenir Fanalenc (Platja d’Aro, 30-03-2012).\nParticipació a la taula rodona sobre “La Guerra Civil” durant els actes de la Quinzena de la Velles Activa (Centre Cívic Vicenç Bou, Platja d’Aro, 7 al 19 de juny de 2011).\nPresentació del llibre de Gerard Bussot i Liñón, Gent d’un segle (Museu d’Història de Sant Feliu de Guíxols, maig de 2011).\nConferència “L’exili de 1939 i els drets humans” (sala d’actes de l’Institut de secundària Bell-lloc, Girona, 14 d’abril de 2011).\nCurs “L’exili dels gironins al 1939”, organitzat per la Fundació Caixa de Girona (sala d’actes la Fontana d’Or, 28 d’abril de 2010).\nEntrevista per al documental de la Xarxa de Televisions Locals sobre els llocs de la Memòria Democràtica, “L’exili gironí”, realitzat per 4K Video Produccions Audiovisuals (23-03-2010).\nConferència “Les víctimes del franquisme al Baix Empordà”, per a la Direcció General de la Memòria Democràtica de la Generalitat de Catalunya, en el marc de l’Homenatge als represaliats pel franquisme a la comarca (Palafrugell, 13-02-2010).\nConferència “Llums i ombres al voltant de la Guerra Civil. Memòria, història i reconeixement”, per al CER de l’Escala, en el marc dels actes al voltant d’una exposició sobre la Guerra Civil a l’Escala (L’Escala, 24-01-2009).\nConferència “La memòria històrica”, organitzada per l’àrea de Cultura de l’ajuntament de Torroella de Montgrí, en el marc dels actes de la Diada Nacional de Catalunya (Torroella de Montgrí, 11-09-2008).\nConferència “El foment de la recerca i la difusió per part dels serveis d’arxiu”, en el marc de la presentació del núm. 55 de la revista L’Arjau, de l’Àrea de Patrimoni Cultural de l’Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols (Sant Feliu de Guíxols, 19 de gener de 2007).\nRelat de la comunicació “Aproximació a la col·lecció d’objectes mèdics i al fons documental del doctor Martí Casals i Echegaray (1903-1983)”, en el marc de la Jornada d’Història de la Medicina. La medicina i la sanitat a l’Empordà. Aspectes històrics, celebrada a Sant Feliu de Guíxols el 26 de novembre de 2005.\nConferència “El PSUC. Trajectòria històrica” i moderador de la taula de testimonis, en el marc de l’Assemblea d’ICV a la demarcació de Girona (octubre de 2004).\nPresentador de la taula de les Terceres Jornades del GREF de Sant Feliu de Guíxols: “La primera oposició al franquisme”, el dia 10 de gener de 2004.\n“Trajectòria professional de Francesc Vilanova, historiador”, dins les Jornades d’Homenatge a Felip Calvet i Costa. Arxiu Municipal de Sant Feliu de Guíxols, Sala de Conferències de la Biblioteca de Sant Feliu, 5 de juliol de 2003.\n“Les víctimes del franquisme a Sant Feliu de Guíxols”, dins les Jornades d’Homenatge a les Víctimes del Franquisme, Arxiu Municipal de Sant Feliu de Guíxols, Teatre-Auditori Municipal, 7 de desembre de 2002.


Cambrils Emprèn ofereix dos nous tallers gratuïts per emprenedors que vulguin posar en marxa un negoci — Ajuntament de Cambrils\nEsteu aquí: Inici / Cambrils / Ajuntament / Comunicació / Cambrils Emprèn ofereix dos nous tallers gratuïts per emprenedors que vulguin posar en marxa un negoci\nEl servei d’assessorament a emprenedors/es Cambrils Emprèn, del Departament de Promoció Econòmica de l’Ajuntament de Cambrils, ofereix dos nous tallers entre els mesos de gener i febrer. En un curs els participants aprendran a dissenyar un web corporatiu i en l’altre coneixeran els passos a seguir per engegar el seu propi projecte empresarial d’una manera individualitzada. Cambrils Emprèn és un servei municipal de suport a les persones emprenedores i al teixit empresarial adscrit a la xarxa Catalunya Emprèn amb l’objectiu d’incentivar la creació d’empreses i/o millorar condicions objectives de les empreses creades amb sessions molt pràctiques i adaptades a les necessitats d’aquestes persones.\nEls dos tallers pràctics es dirigeixen a persones emprenedores que tinguin una idea de negoci i hagin rebut assessorament per part d’una entitat de la xarxa Catalunya Emprèn o bé que es trobin immerses en el projecte de creació de la seva empresa; autònoms, micropimes i petits empresaris.\nLa regidora de Promoció Econòmica, Carme Cros, destaca l’aposta del govern municipal per incentivar la creació d’empreses amb sessions pràctiques en grups reduïts i atenció personalitzada com a instrument per assegurar que les persones que han de liderar els projectes adquireixin els coneixements bàsics necessaris per tal de gestionar amb èxit els seus projectes o bé reforçar les habilitats de gestió de les persones que ja lideren un projecte empresarial.\nEn aquesta línia, la regidora ha recordat el conveni que l’Ajuntament va signar el desembre passat amb l’associació SECOT (Voluntariat Sènior d’Assessorament Empresarial) perquè els seus voluntaris ofereixin els seus coneixements i experiència als nous emprenedors en projectes complexos i/o industrials. Per altra banda, de la mà d’aquesta institució, està previst que les persones que necessitin un canvi i/o replantejar la seva estratègia empresarial puguin comptar amb el suport necessari per endegar aquest procés a través de dos serveis complementaris: les diagnosis empresarials i els plans d’acció de millora.\nParal·lelament, des del servei Cambrils Emprèn es porten a terme altres accions des d’una perspectiva integral per tal de treballar conjuntament amb les persones emprenedores i/o els empresaris la major part dels aspectes relacionats amb la gestió empresarial i que són rellevants en els diferents moments de vida d’un projecte empresarial; la idea, la creació i la consolidació i/o millora. Els grans eixos d’intervenció del projecte de Cambrils Emprèn són a banda dels de millora de competències, el de sensibilització, el d’informació i orientació, el d’assessorament tècnic i el de consolidació.\nAltres accions formatives que s’han dut a terme l’últim trimestre del 2013 han estat “Alfabetització en xarxes socials”, “Aprèn a utilitzar facebook per empreses”, “Estàs a l’atur?, treu l’emprenedor que portes dins”, “La fiscalitat de l’autònom”, “Emprendre, comprar un negoci o invertir en una franquícia” i “Millora les teves finances, plantem cara a la crisi”.\nA més, durant els mesos de febrer i març, també s’impartiran els tallers: “Negociació bancària” i “Tinc una idea de negoci? Té futur?”\nVista la demanda i l’èxit d’assistència als tallers, des de Cambrils Emprèn ja s’està treballant en la nova programació per aquest any 2014.\nTALLER “CREA L’ESPAI WEB DE LA TEVA EMPRESA”\nEl primer taller programat es titula “Crea l’espai web de la teva empresa” i s’impartirà al Centre L’Estudi en cinc sessions de tres hores, els dilluns al vespre a partir del 27 de gener. En acabar aquest programa formatiu, els emprenedors tindran els coneixements bàsics fonamentals per a preparar el disseny d’un lloc web corporatiu d’empresa, amb els condicionants necessaris per a tenir una presència efectiva en els entorns digitals.\n1. La selecció de continguts per a un web corporatiu: identificació del públic destinatari i de la informació que considera rellevant.\n2. L’estructura d’un web: les pàgines de nivell 1, de nivell 2, i la portada.\n3. Estructura dels continguts:\n- La secció de productes.\n- Les pàgines d’informació sobre l’empresa.\n4. Lloc web, blog corporatiu i botiga en línia: diferències fonamentals, sistemes d’interrelació i connexió.\n5. Redactar per al web\n6. Fonaments del posicionament:\n- Factors que faciliten la indexació del lloc web.\n- Factors que intervenen en la gestió del posicionament en cercadors d’un lloc web.\n7. Com aconseguir tràfic cap a la nostra pàgina web, opcions i estratègies digitals.\nTALLER “VOLS POSAR EN MARXA UN NEGOCI?”\nEl segon taller programat és “Vols posar en marxa el teu negoci” i tindrà lloc al Centre Cívic Les Basses durant quatre dijous a partir del 6 de febrer. El curs pretén donar l'oportunitat a les persones emprenedores de conèixer els passos a seguir per a muntar la seva pròpia empresa.\nEs tracta de guiar a les persones amb ànim creatiu i ganes d'apostar per un projecte empresarial propi, perquè sàpiguen què han de fer a cada moment, i en cap cas es trobin desemparats o perduts. El fet de ser un grup reduït, permetrà, fins i tot, tractar individualment els projectes.\nL’objectiu és que a la finalització del curs, l'emprenedor/a no vegi la creació d'una empresa com una trava, sinó com una tramitació simple i necessària per assolir els seus objectius, coneixent quin és el model d'empresa ideal per al seu projecte.\n1. Característiques de l'empresa. Empresari individual o societat mercantil? Avantatges i inconvenients. Creació d'una empresa.\n2. Obligacions fiscals. Modalitats de tributació. Avantatges i inconvenients.\nTràmits i obligacions en matèria laboral. Afiliació i alta en el Règim Especial de Treballadors Autònoms. Inscripció de l'empresa en la Seguretat Social.\n3. Capitalització de l'atur.\n4. Altres tràmits administratius.\n5. Subvencions més destacades.\n6. Casos pràctics individualitzats.\n7. Normativa en la tramitació de les llicències que autoritzen l’obertura d’establiments a Cambrils. Departament d’Activitats de l’Ajuntament de Cambrils.\n8. Condicions i requisits que han de complir els establiments de restauració en matèria sanitària. Departament de Salut Pública de l’Ajuntament de Cambrils.\narxivat sota: Demanda ocupació, Negocis, Emprenedoria


Diferència entre revisions de la pàgina «Drets humans» - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nDiferència entre revisions de la pàgina «Drets humans»\nDrets humans (modifica)\nRevisió del 16:04, 1 abr 2012\nRevisió del 08:12, 24 març 2012 (modifica)\nRevisió del 16:04, 1 abr 2012 (modifica) (desfés)\nAlguns estudiosos consideren que qualsevol document sobre lleis generals acaba parlant indirectament dels Drets Humans. En aquest sentit, un dels primers exemples seria el [[Codi d'Hammurabi]], datat del 1760 aC. Es tracta d'una mena de codi penal primitiu on s'hi inclouen lleis i normes de conducta així com el càstig a aplicar si aquestes eren infringides. El codi legisla sobre una gran varietat de temes, incloent-hi els [[drets de la dona]], dels [[drets de l'infant|infants]] o dels [[esclaus]].\nAltres autors creuen que fins a la [[perses|Civilització persa]], al [[segle VI aC]], no es pot parlar d'aquest concepte con un principi general, més enllà de lleis concretes. [[Fitxer:Cyrus cilinderCylinder.jpg|left|thumb|El [[cilindre de Cir]] data del segle VI aC.]]En efecte fou sota el regnat del rei persa [[Cir II el Gran]] que es creà un document anomenat el [[Cilindre de Cir]]. Aquest va ser descobert el [], i es reconegut per a molts historiadors com el primer document sobre Drets Humans de la història.\nEl cilindre proclama la [[Llibertat religiosa]] per a tots els ciutadans de l'[[Imperi Persa|imperi]], alhora que aboleix l'esclavitud. Aquesta proclamació converteix l'imperi Persa en una de les institucions més avançades de l'època, atorgant a tots els grups ètnics els mateixos drets i donant un tractament igualitari a homes i a dones. El cilindre documenta també la protecció de drets com la [[llibertat]], la [[seguretat]], la [[llibertat de moviment]] o el [[dret a la propietat]], així com altres drets socials.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/wiki/Especial:MobileDiff/9256388»


A1 Índex Tècnics. Departament d’Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació\nA1 Índex Tècnics. Segon semestre 2011 [73,19 KB ]\nA1 Índex Tècnics. Primer semestre 2011 [77,49 KB ]\nA1 Índex Tècnics. Segon semestre 2010 [81,49 KB ]\nA1 Índex Tècnics. Primer semestre 2010 [94,99 KB ]\nA1 Índex Tècnics. Segon semestre 2009 [89,45 KB ]\nA1 Índex Tècnics. Primer semestre 2009 [112,75 KB ]


Els sistemes d’estalvi d’aigua són tots aquells mecanismes i instal•lacions que garanteixin un estalvi eficient del consum d’aigua, així com una reutilització d’aquesta per a una utilitat diferent. Tenim diversos sistemes com:\n-\tReguladors de pressió. Són sistemes instal•lats per tal d’evitar una sobrepressió i garanteixi una determinada pressió.\n-\tAirejadors a les aixetes i dutxes. Són dispositius estalviadors que es poden incorporar al mecanisme d’aixetes, de manera que permeten un estalvi important del consum d’aigua. Generalment, instal•lar-los no presenta gaires dificultats. Són dispositius que barregen aire amb aigua, fins i tot quan la pressió és baixa, i les gotes d’aigua surten en forma de perles. Substitueixen els filtres habituals de les aixetes i eviten la sensació de pèrdua de cabal.\n-\tCaptadors d’aigües pluvials. La pluja és un recurs natural al nostre abast que ens permet disposar d’una reserva d’aigua d’una qualitat òptima per destinar al reg de jardins, horts i altres espais. Per tal de conèixer el volum d’aigua que podem arribar a captar haurem de tenir en compte la precipitació del nostre municipi i la superfície de coberta de què disposem. Un cop coneguem aquestes dades bàsiques, hem de saber quina quantitat d’aigua mensual necessita el nostre jardí. A partir d’aquestes dades, podem dissenyar en nostre sistema de captació d’aigües pluvials.\n-\tReutilització de l’aigua sobrant de piscines. Les piscines han de renovar contínuament l’aigua del vas per recirculació o per incorporació d’aigua de xarxa. Si no hi ha recirculació total, part de l’aigua es pot perdre o no ser aprofitable u no es pot reutilitzar. Destí per a les aigües reutilitzades: Aquesta valoració ha de tenir molt en compte quin ús hi volem donar. Per tant, cal tenir present la necessitat d’aigua per al reg o la neteja i el volum que hi disposem per tal que aquest estalvi també quedi compensat amb la instal•lació. Principalment, però, cal tenir clara la importància de fer un ús racional d’aquesta aigua i evitar abocaments innecessaris.\n* Reg: L’aigua procedent de la piscina haurà de passar un procés de decloració, per tal de no cremar la vegetació. A més a més, qualsevol tipus d’aigua no ha de sobrepassar els límits d’abocament permesos a la xarxa de sanejament.\n* Neteja d’interiors i d’exteriors i alimentació de les cisternes dels inodors l’aigua procedent de les piscines s’ha de filtrar abans de fer-la servir.\n-\tReutilització d’aigües grises. Els sistemes de reutilització d’aigües grises consisteixen en la recollida de les aigües procedents de dutxes i banyeres per alimentar les cisternes dels vàters. A partir d’aquest principi bàsic s’han desenvolupat diferents models que s’adapten a qualsevol tipus d’edifici, des d’habitatges fins a complexos esportius. L’estalvi que es pot aconseguir és del 35 al 45% del consum domèstic habitual.\n-\tMecanismes d’estalvi a les cisternes de vàter. La cisterna de l’inodor és un dels punts de més consum de la llar. Per reduir el consum es pot reduir la capacitat de la cisterna del vàter mitjançant una ampolla omplerta dins de la cisterna o amb un dispositiu com el d’interruptor de descàrrega (permet la interrupció del buidatge de manera voluntària quan polsem per segona vegada o abaixem el tirador) o un dispositiu amb control de volum de descàrrega (doble polsador).


Geometria, art, arquitectura i mobi...\nUna vegada un iaio i el seu net estaven assentats en el banc d’un parc. Agustí, el iaio, li va preguntar a Jordi, el net: -Si fores un gat i tingueres un ratolí prop que faríes? 4.\nJordi va contestar: - Doncs, està clar! Menjar-me’l!! Llavors el iaio li va fer una altra pregunta 6.\n-I si fores el ratolí i tingueres el gat prop, qué faríes? 8.\nEl xiquet va contestar: -Doncs, eixiria corrent i buscaria on amagar-me perquè no m’atrapara el gat. 10.\nLlavors Agustí va dir: -Veus la diferència, quan eres el més gran et sents superior i quan eres el xicotet sents por. Però per la meua experiència et dic que no sempre guanya el més gran, perquè si el gran té més força el xicotet és més astut. Un consell et vaig a donar: a grans i xicotets amb molt de respecte has de tractar. Llavors el xiquet va abraçar el seu iaio i li va dir: -Amb els teus exemples, les teues històries sempre m’ajudes a ser millor persona. A. C. B. Recommended


El mapa de l’últim tram del Camí Ignasià ja es troba disponible en suport paper i traduït a 4 idiomes - Consell Comarcal del Bages\nEl mapa de l’últim tram del Camí Ignasià ja es troba disponible en suport paper i traduït a 4 idiomes\nEl mapa de l’últim tram del Camí Ignasià, editat per Bages Turisme i Manresa Turisme, ja es troba disponible en suport paper i en 4 idiomes (català, castellà, anglès i francès). Aquest nou material turístic permet als visitants que vulguin fer el camí seguir el trajecte a peu sense haver d’utilitzar mitjans digitals o guies de viatge i s’afegeix als mapes que ja existeixen en d’altres trams del Camí Ignasià. El mapa es pot trobar a les oficines de turisme de Montserrat i Manresa i en d’altres punts d’interès. A la presentació, que s’ha fet aquest matí, hi han participat el conseller comarcal de Turisme, Agustí Comas Guitó, el regidor de Turisme de l’Ajuntament de Manresa, Joan Calmet Piqué, i el regidor de Tursime de Castellbell i el Vilar i Castellgalí, Jordi Calsina Jodas, un dels municipis bagencs per on passa el camí.\nEn la presentació del mapa que s’ha fet aquest matí, el conseller comarcal de Turisme, Agustí Comas, ha volgut posar en valor la bona entesa entre Consell Comarcal del Bages i Ajuntament de Manresa i la gran oportunitat que suposen per Manresa i comarca el Camí Ignasià i Manresa 2022. Comas ha afirmat que “és evident que Manresa 2022 no és només un projecte que es queda a la ciutat de Manresa, sinó que és un projecte de comarca i molt transversal, i com a Bages Turisme hi hem de ser i treballar conjuntament. Com més gent vingui a la capital, més revertirà en el territori i viceversa, i oportunitats com aquestes, que són d’àmbit mundial, s’han d’aprofitar. Per això és important tenir eines per al visitant, com és aquesta guia”.\nPer la seva part, el regidor de Turisme de l’Ajuntament de Manresa, Joan Calmet, ha explicat que dins el projecte Manresa 2022, el Camí Ignasià “té una gran importància per les seves característiques paisatgistíques, de valors i patrimoni” i ha manifestat que s’ha de continuar treballant adequadament perquè en els propers anys el Camí Ignasià faci “un gran salt qualitatiu per incrementar de forma notable el nombre de pelegrins”. Finalment, el regidor ha recordat la celebració aquest diumenge de la Marxa del Pelegrí que ha qualificat “de gran festa popular que ha aconseguit la seva consolidació gràcies a un recorregut molt maco i molt agraït per als participants”.\nAl seu torn, el regidor de Turisme de l’Ajuntament de Castellbell i el Vilar, Jordi Calsina, ha subratllat la situació estratègica de la seva localitat en aquesta última etapa del Camí Ignasià i que també serà el punt d’esmorzar en la Marxa del Pelegrí. Calsina ha volgut recordar la tradició oral que explica en el decurs de la peregrinació del cavaller basc Iñigo López de Recalde, entre Montserrat i Manresa, aquest va fer estada al Mas Enric, l’any 1522. “Sembla ser que hi havia molta sequera. S’atribueix doncs al futur Sant Ignasi de Loiola que fes brollar aigua abundant d’un pou que s’havia assecat a l’indret que avui s’anomena el Pou dels Miracles”, ha dit.\nCatPress2021-09-30T15:03:31+01:0030 / 09 / 2021|Turisme|


Vols barats de Santander a Gran Canària des de 138 € a Iberia\tLa seva gran varietat de paisatges i microclimes fan de Gran Canària un continent en miniatura. Per aquest motiu, la Unesco li va atorgar el segell de Reserva de la Biosfera el 2005. Si agafes un dels nostres vols barats a Gran Canària…\nVols barats Gran Canària Santander-Gran Canària\nMostra vols Gran Canària-Santander\nVols barats de Santander a Gran Canària (LPA) des de 138 € de Santander a Gran Canària Santander-Gran Canària, Espanya Vols barats\nSantander - Gran Canària\nSelecciona la data de sortida: Santander - Gran Canària\nSelecciona la data de sortida: Gran Canària - Santander\nVol de Santander a Gran Canària\nLloga un cotxe i guanya Avios Tria el teu hotel perfecte Millor oferta trobada Santander - Gran Canària\nDel 20 de/d' Setembre al 28 de/d' Setembre\nVols Santander-Gran Canària\nConsulta l’oferta de vols de Santander a Gran Canària i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Santander a Gran Canària. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Santander a Gran Canària fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


lectures mare-filla – LLIBRES & ROSELLES\nTag Archives: lectures mare-filla\nLa selva del peresós és un llibre desplegable (o llibre pop-up) que vol conscienciar sobre la natura i el medi ambient.\nArgument (i una mica més):\nEn una magnífica selva on hi conviuen persones i animals, comencen a aparèixer unes màquines horroroses (excavadores) que van destruint poc a poc el bosc. Tothom fuig menys el peresós, que està massa “ocupat” dormint. Al final, però, haurà de marxar. Per sort, la selva es tornarà a reforestar.\nQuè hi diu la filla (4 anys):\nLi encanta. Busca contínuament el peresós entre els arbres (i això que sempre està al mateix lloc!), i li fa llàstima que les màquines destrueixin el bosc. Li agrada arribar al final, on s’ha de moure un desplegable perquè els arbres tornin a créixer i el peresós torni a aparèixer. És de les últimes adquisicions i ja el portem llegit unes quantes vegades.\nQuè hi diu la mama:\nFísicament el llibre és preciós, els desplegables em (ens) van impressionar.\nEl contingut té un vocabulari molt ric, però no a l’abast dels nens més petits i és possible que ens demanin el significat de més d’una paraula. A mi particularment m’agrada que impliqui un petit esforç per part de la meva filla i que acostumi l’oïda a paraules noves.\n“Tots fugen esperitats, homes, dones, mamífers i rèptils que s’arrosseguen per terra. Les màquines, amb un brogit eixordador, continuen la massacre. El peresós, que encara dorm, fa un badall i es tomba. Que el veus? “\nPermet que els pares facin una mica de teatre amb el soroll de les excavadores, també que convidem al lector a buscar ocells, persones, altres animals… etc.\nAlhora també entra (una mica pels pèls) a la categoria de “llibres que pares cansats agraeixen“. El text és llarg i es pot llegir com un conte.\nConte per anar a dormir? Si ens limitem al text, sí. Però al ser desplegable i demanar ja de per sí certa col·laboració del jove lector és possible que acabem aconseguint just el contrari.\nUna passada per la qualitat de l’edició, només 5,65€. Els llibres infantils no acostumen a baixar de 12-13€, així que val la pena.\nWeb editorial: http://www.cruilla.cat/cataleg/literatura/la-selva-del-peresos\nTítol original: Dans la forêt du paresseux\nAutor: Sophie Strady\nIl·lustradors: Anouck Boisrobert, Louis Rigaud\n16 pàgines. Any publicació: 2012\nPosted byRoselles 10 de Juliol de 2017 Posted inLITERATURA INFANTILEtiquetes:lectures mare-filla4 comentaris a LA SELVA DEL PERESÓS


Bonig insta a Puig a "prendre mesures" i lamenta que "no és conscient de la realitat": "La sanitat està saturada" | Valencia Extra\nLa presidenta del PPCV, Isabel Bonig, ha instat el president de la Generalitat, Ximo Puig, a “prendre mesures” davant la Covid-19 i ha lamentat que el seu discurs “mostra que no és conscient de la realitat”, perquè la Comunitat “està desbordada i la sanitat, saturada”.\nAixí ho ha indicat aquest diumenge la dirigent ‘popular’ en un missatge publicat en el seu perfil de Twitter, en el qual ha anunciat que ha enviat un missatge al ‘president’ en el qual li insta a “prendre mesures” davant la pandèmia.\nLa presidenta del PPCV ha lamentat que Puig “no haja tingut una paraula en el seu missatge cap al personal sanitari” i “s’haja limitat a donar les mateixes indicacions de sempre, com llavar-se les mans o mantindre la distància”.\nBonig ha insistit que “cal prendre mesures ja” i ha garantit que el PPCV “estarà al costat del personal sanitari, al qual agraeix la seua labor de cada dia”.\nA més, la presidenta dels ‘populars’ valencians ha aprofitat per a enviar “una abraçada” al personal de salut, que “es juga la vida”. “Gràcies i cuideu-vos”, ha afegit.\nLa líder del PP valencià va reclamar dimecres passat al ‘president’, després d’una reunió en el Palau de la Generalitat, que revisara les “deficiències” detectades als hospitals de campanya per a la posada en marxa dels 280 llits COVID per a lleus o moderats, així com que les restriccions es decidisquen “amb una sola veu” i no les tres del tripartit. Així mateix, va plantejar abaixar impostos en funció de les limitacions d’aforament i horari en comerç i hostaleria.


Dia 7: Els clans Edo de les muntanyes Dia 7: Els clans Edo de les muntanyes\nJa estem ben situats al bonic poble alpí de Takayama i avui descobrirem una de les seves peculiaritats que només es localitzen en aquest indret del país i en el poble de Shirakawago: les cases de palla gasshō-zukuri, narradores d’històries dels clans que les van habitar.\nVila de Hida no Sato\nHida no Sato o el poble sortit del no res\nSi t’allotges a Takayama, una de les atraccions que no es poden deixar de visitar són les construccions tradicionals que han donat fama al lloc. Hi ha dues opcions per entrar en contacte amb l’esperit més tradicional de la zona: la més cara i autèntica o l’econòmica i pràctica.\nTot depèn del temps i del pressupost. Si en teniu l’oportunitat, el millor és agafar un autobús des de l’estació de Takayama que en un parell d’hores t’acosta fins a Shirakawago, un petit poblet de 600 habitants al cim de la muntanya declarat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco on les famílies encara fan vida dins d’aquestes cases mítiques. Per fer aquesta visita, es requereix més temps, i cal esmentar que el bitllet d’autobús pica bastant.\nCom que al matí següent hem d’abandonar Takayama cap a la propera destinació i li volem treure el màxim suc possible, optem per la segona opció, que és la de visitar la vila artificial de Hida no Sato. Bàsicament, es tracta d’una recreació d’un poble dels alps japonesos amb una trentena de cases gasshō-zukuri autèntiques que s’han traslladat des de diferents punts de la regió de Hida per a la seva conservació i exposició.\nHida no Sato o la Vila Folclorica de Hida és una espècie de museu a l’aire lliure que està només a 10 minuts d’autobús de Takayama. Aquesta vila també et permet visitar les cases i veure com era la vida a les muntanyes nevades amb multitud d’objectes que t’ajuden a situar-te en una època on no existia la calefacció! L’entrada costa 700 iens (uns 5 euros) i tens accés lliure a totes les cases per admirar l’arquitectura tradicional japonesa d’alta muntanya.\nLes cases gasshō-zukuri\nEs tracta d’unes construccions de fusta amb sostres molt inclinats formats per capes de palla molt gruixudes. Es van construir durant l’època Edo (1603-1867), i al 1971 van ser traslladades des de la seva ubicació original per crear aquest museu i s’han mantingut en peu fins ara.\nLa inclinació i el gruix de la palla serveixen per sostenir grans quantitats de neu sense que s’acumuli en excés, ja que a l’hivern les temperatures són mínimes i la neu cobreix de ple les muntanyes sense mostrar pietat pels habitants.\nSostre de palla al detall\nEls edificis són força grans i tenen entre 2 i 3 plantes. La fusta envellida grinyola sota els peus mentre puges les escales per explorar-les per dins i et preguntes com seria viure així. Hi ha objectes exposats d’aquella època, com kimonos d’home i dona fets d’una tela de molt bona qualitat per aguantar les baixes temperatures. També trobem telers, cistelles i carros, barrils de sake, gra… etc, ja que cada clan tenia el seu ofici i s’ajudaven entre tots amb el que produien.\nEstança amb kimonos exposats\nObjectes quotidians de l’era Edo\nImportant! Recomano dur calçat còmode i fàcil de treure i posar, perquè acabes fent la tira de km i perquè t’has de descalçar per entrar a cadascuna de les cases!\nUna vila artificial que sembla real\nEls japonesos en saben molt d’ambientació i de cuidar els detalls, per això només accedir a la vila se t’acosta una fotògrafa que et disfressa amb un barret i un paraigües tradicional i t’asseu en un banc per fer-te una foto amb el poble de fons.\nPrimer te la fa amb la teva càmera o mòbil, i després amb la seva de professional i te l’ensenya perquè la compris si vols. El millor és que, com també et fa la foto amb la teva pròpia càmera, no cal que agafis la seva perquè ja tens el record, però són tan bona gent que acabem comprant-li la foto i ens l’imprimeix al moment amb un marc de cartró a l’estil Port Aventura, però amb més glamour. Ho sé, ens deixem entabanar els japonesos, però són tan amables i educats que no ho pots evitar. Així dóna gust que et treguin els calers.\nLlac de la vila\nHida no Sato no té pinta de museu. A part de la taquilla, de seguida t’ubiques enmig d’un poblet d’alta muntanya amb les seves cases, carrerons, rierols, santuaris i un llac enorme al mig. Tot està curosament posat per simular un autèntic poble de muntanya de l’època Edo.\nPots anar entrant a totes les cases, que estan obertes al visitant sempre que et treguis les sabates, i les pots investigar al teu aire. Estan conservades tal qual amb petites exposicions d’objectes i fotografies en blanc i negre per veure les dures condicions dels hiverns que havien de suportar els residents de la zona.\nCotxet fet a mà\nHi ha explicacions en anglès sota el nom de cada família que ocupava la casa i trobes tota mena d’objectes i estris quotidians. Pots passejar còmodament per les estances, apropar-te als brasers i, fins i tot, distreure’t amb joguines de fusta amb les que els nens s’entretenien segles enrere.\nTot plegat està prou ben conservat i ambientat fins al punt que al cap d’una estona t’oblides de la civilització, si no fos perquè cada “x” trobes alguna màquina expenedora tan vitals al Japó. El poble està emplaçat en un entorn natural bucòlic que convida a quedar-s’hi una bona estona o a dinar sota les copes dels arbres mentre se sent l’aigua lliscant muntanya avall. És un magnífic viatge al passat rural del país.\nDe tornada a Takayama\nHamburguesa amb carn de Hida\nNo calculem bé el temps que dediquem a la visita i no ens emportem dinar, així que a la sortida anem directes al centre de Takayama resant per trobar algun lloc obert.\nLocalitzem una hamburgueseria al costat del riu on fan hamburgueses amb carn de Hida, una varietat de vedella local de molt bona qualitat, que pel sabor, ens recorda bastant a la de Girona!\nDevorem el dinar i després anem a fer una volta pel barri de Teramachi, amb 13 temples i 5 santuaris, però no acabem de fer el passeig perquè la calor és tan sufocant que decidim anar a descansar una estona al ryokan i ens acabem adormint fins al matí següent. El cos ens reclamava recuperar hores de son!\nNo recordo bé el somni que vaig tenir, però sé que una part de l’ànima de Japó ja els començava a impregnar d’imatges que haurien de quedar gravades per molt de temps.