Блог. :: "Атоми" или свещи. . . ние решаваме.\n09.02.2012 13:40 - "Атоми" или свещи... ние решаваме.\nПрочетен: 3563 Коментари: 7\tГласове:\nПоследна промяна: 12.02.2012 10:59\nВ защита на атомната енергетика\nХора, не започва ли да ви омръзва? Тази сага с АЕЦ Белене – ще я има ли, няма ли да я има – гьол за милиарди ли е или енергийното бъдеще на България – кой ще я строи, откъде да вземем реактор? Споровете от години насам са безрезултатни, а най-страшното е, че докато те текат, тече и времето... а времето ни притиска все по-осезателно. Известен, но срамежливо премълчаван е фактът, че след спирането на І-ІV блок на АЕЦ Козлодуй, неминуемо наближава времето, когато ще изтече технологичният срок за експлоатация и на двата оцелели блока от единствената ни атомна централа, че международните институции ни притискат за поетапно спиране и на нашите топлоцентрали с доводът, че те са едни от най-сериозните замърсители на атмосферата в България. Което означава, че в един момент, както се колебаем какво да предприемем, ще останем без нужните количества електроенергия дори за собствените ни нужда (камо ли за износ), тоест ще се наложи да внасяме ток.... а нашите северни съседи това и чакат. С една дума вместо „енергиен център на Балканите” (имахме такива амбиции, ако си спомняте) ще станем енергийно зависима страна.\nИмаме ли някакви варианти? Възобновяемите енергийни източници? – Очевидно е, че водноелектрическите централи не могат да осигурят нужният енергиен ресурс. България е относително бедна на води страна (нека това, което в момента (7 февруари 2012 – Б.а.) виждате през прозореца и по телевизията, да не ви заблуждава. Вярно е, че възможностите за строеж на нови водноенергийни мощности не са изчерпани, но все пак те са ограничени. Енергията на вятъра и слънцето? Вярвате ли, че можем да набучим цялата страна с перки и да я накичим със ония футуристични черни плочи (твърде уязвими за вандалски нападения)? Ние смятаме, че „чистата” енергия от вода, вятър и слънце може да изпълнява само спомагателни функции, да не говорим и че цената на тази енергия дори сега ни излиза доста солено – НЕК е задължена да изкупува енергията, добита от вятър и слънце на много по-високи от средните цени.\nНапоследък се говори за добив на енергия и от Черно море, за което знаем, че е огромен естествен резервоар на сероводород, но тази перспектива все още е твърде далечна и неясна. За въглищата вече говорихме – евтина, но наистина замърсяваща енергия... така че реално имаме ли алтернатива?\nА какви са плюсовете и минусите на ядрената енергетика? – За изграждане на атомна централа е нужна по-голяма инвестиция, но и произвежданата електроенергия е достатъчно голямо количество за достатъчно дълго време, така че себестойността е относително ниска. Ядрената енергия е чиста. Напомням същността на технологията – загряване на обикновена вода, която няма никакъв контакт с горивото. Остатъчните ядрени отпадъци са опасни наистина, но те поне не са големи по обем. Нека не забравяме, че 40% от територията на България е карстов район – богат с пещери и пещерни пропасти. Дори да изгубим възможността да изнасяме и складираме тези отпадъци извън страната (както е сега), то винаги можем да изберем някоя пещерна пропаст, където да изградим хранилище – на голяма и безопасна дълбочина, което да бъде запечатано след запълването си с нужните количества бетон и олово. Заплахата от „ядрена катастрофа”, тоест от сериозна злополука е всъщност минимална – в света работят стотици ядрени реактори, но сериозните бедствия се броят на пръстите на едната ръка... впрочем освен за Чернобил и Фукушима, спомняте ли си други? Първата злополука бе предизвикана от чудовищна човешка немарливост (нещо което може да бъде избегнато със съвременната автоматика), втората – поради изключително тежко природно бедствие. Тук можем да насочим поглед към местоположението на Козлодуй и Белене – те не се намират в сеизмична зона, а от цунами очевидно не са застрашени. Мощното земетръсно огнище Вранча е достатъчно далече, а атомните реактори са предвидени да издържат трус дори от Х степен по скалата на Медведев. Впрочем всеки сеизмолог би потвърдил, че Сверозападна и Югоизточна България са сеизмично най-спокойните райони в България, а и на Балканите. Предвидени са и злополуки с „човешки” произход – например падането на самолет върху реактора – той би устоял дори и на това. От какво всъщност се боим тогава? Като виждам отношението на някои хора към атомната енергетика, смътно си представям канибал от джунглата на Амазонка при първата му среща с трамвай...\nДруг съществен плюс е, че ние имаме нужните природни запаси на гориво. България има сериозни находища на качествена уранова руда – която е истинско богатство, при положение, че нямаме почти никакви запаси на нефт и газ например (ако не броим спорният шистов газ). Да – проблем е, че нямаме нужнте ресурс и технология за обогатяване на горивото, но все пак щом имаме рудата, ще намерим кой да ни я обогати. Да, урановите мини бяха затворени (една грешка на управляващите отпреди години), но това не означава, че експлоатацията не може да се възобнови – а и имаме подходящи работници за целта – стотиците, ако не и хиляди изверги, извършили тежки криминални престъпления, за които добивът на уранова руда ще е съвсем подходящо наказание.\nЗвучи добре – ще кажете – но... цената? А и къде да построим новата ядрена мощност? – Да, цената наистина е внушителна. За изграждане на І блок на новата АЕЦ Белене ще са нужни около 6 000 000 000 евро. Много или малко пари са това? Според нас въобще не са толкова много. Държава, която може да си позволи да храни най-многобройните администрация, полиция и циганска популация на 1000 души в целият цивилизован свят, би могла, при съответната държавническа воля, да изгради не един а няколко ядрени реактора. Само годишните помощи за т.нар. „роми”, според изтеклата наскоро информация в медиите, са на стойност над 3 100 000 000 лева... тоест на всеки 4 години (мандатът на едно правителство) паразитиращото тъмномургаво племе изяжда и изпива парите за един ядрен реактор... как ви се вижда това? А като добавим държавните чиновници, сврени във всевъзможни министерства и агенции (имам чувството че напоследък агенциите никнат като гъби), а огромната и неефективна полиция, която поглъща над милиард годишно само под формата на заплати? Накрая ще излезе, че ако „спре кранчето” на всевъзможните паразити, държавата ще може да строи по един ядрен реактор на всеки две години... още ли твърдите, че няма пари? Има и други средства за финансиране, които ще обсъдим сега:\n- Чужд инвеститор. Днешните управляващи наблягат най-вече на този вариант... и въобще не им минава през главите очевидната истина, че ако чуждият инвеститор е собственик на над 50% от бъдещата атомна централа, то той ще ни държи в ръцете си. Накратко – когато дойде моментът да станем зависими от новата мощност, този чужд собственик може да ни наложи непосилно високи цени на електроенергията... и защо не, щом централата е негова до степен, че той да може да взема еднолични решения? На какво ще разчитаме тогава – на моралните задръжки на някой отвън – на когото с цялата си наивност сме подарили своята енергийна независимост? – Очевидно е, че ако бъде привлечен чужд инвеститор, то той трябва да бъде в ролята само на миноритарен акционер.\n- Българските граждани – пряко или чрез инвестиционни дружества. Ето един вариант, за който никой не се досеща, а той е не само съвсем реален, но би донесъл и други, съвсем неочаквани плюсове. Наистина, защо самите ние да не станем собственици и строители на новата ядрена мощност, защо да не направим една сигурна инвестиция, от която да печелим дългосрочно поне толкова, че да намалим реално сметките си за ток? По последни изчисления депозитите на Българските граждани са над 31 000 000 000 лева... нима не можем да отделим една пета от тези пари, за подобна цел? Тогава над 50% от АЕЦ Белене ще бъдат собственост на Българските граждани... какво по-хубаво от това? Нека обмислим по-подробно този вариант – как подобно нещо може да бъде направено?\nТехнически това не е сложно – АЕЦ Белене се структурира законово като акционерно дружество (АД). Собствеността може да бъде разделена например на 120 000 000 с номинална стойност 1 лев (както е по закон) и пазарна цена от 100 лева. Чрез широка рекламна кампания Българските граждани могат да бъдат убедени да инвестират в проекта три или дори четири милиарда лева. Мнозина биха го сторили, защото, както казахме една атомна електроцентрала е сигурна и печеливша инвестиция за бъдещето – тя ще работи десетки години и има абсолютно осигурен пазар за своята продукция – тоест за произведената електроенергия. Още 1-2 милиарда могат да бъдат осигурени и от юридически лица – например за пенсионните фондове подобна инвестиция би била много добра възможност. До една четвърт от капитала (или с други думи около 4 000 000 000) може да бъде осигурена и от чужд инвеститор. Тогава за държавата ще остане задължението да подсигури останалите 20-30% от необходимите пари, получавайки съответната част от собствеността на дружеството. Разбира се, акционерното дружество ще бъде публично – тоест гражданите ще могат да търгуват своите акции през фондовата борса, респективно да се освободят от тях с добра печалба в един бъдещ момент, когато може би ще имат нужда от финансов ресурс или, разбира се, да закупят нови дялове, ако имат такава възможност. В уставът на дружеството ще залегне неговото задължение да изплаща значителна част от печалбата под формата на дивидент за своите акционери – тоест инвестиралите граждани и юридически лица ще получават ежегодно доход от своята инвестиция.\nДруги варианти за набиране на част от нужните средства са емитиране на облигации (ценни книжа, които реално представляват заем и носяг гарантирана лихва), както и специални книжа, които можем да наречем „заем срещу бъдеща доставка” – тоест даващи ни възможност за консумация на определено количество електроенергия (разбира се на значително по-ниски цени) след като електроцентралата влезе в експлоатация. Мнозина биха се съгласили да дадат заем за изграждане на АЕЦ Белене срещу добра лихва, както и да закупят на ниска цена част от електроенергията, която така или иначе ще изконсумират в бъдеще.\nТоест очевидно е, че варианти за финансиране има... друг въпрос е съществува ли съответното дългосрочно държавническо мислене у нашите управляващи? Защото ние намираме очевидно, че са ни нужни нови енергийни мощности с капацитет от поне 3 000 мегавата и то в близките 15-20 години – и то при положение, че успеем да договорим удължаване на експлоатационният срок на V и VІ блок на АЕЦ Козлодуй – нещо за което напоследък се говори. Впоследствие ще трябва да строим и още, когато бъдем принудени да затворим голяма част от ТЕЦ-овете... така че е гибелно да губим повече време. Това означава в средносрочен план три нови ядрени реактора, плюс допълнително изграждане на „зелени” енергийни мощности. Друг вариант, по който трябва да се потърси решение, е повторното въвеждане в експлоатация на ІІІ и ІV блок на АЕЦ Козлодуй. Нека припомним, че тези два реактора, с обща мощност 880 мегавата, бяха спрени далеч преди изтичане на технологичният срок за тяхната експлоатация, въпреки направените инвестиции за модернизацията им и въпреки, че становището на МААЕ – единствената институция по очевидни причини имаща правото да взема подобни решения – бе, че двата реактора са напълно безопасни и годни за експлоатация. Това решение бе чисто политическо и аз бих го нарекъл престъпно – и трябва да се търсят начини то да бъде коригирано, дори с уговорката, че двата реактора ще работят с намален капацитет... защо да се лишим от допълнителни 500 мегавата евтина електроенергия? – Само защото политиците ги е страх да „скръцнат зъби” пред институциите на ЕС, позовавайки се на категоричното становище на МААЕ ???\nНо каквото и да предприемем, нека не забравяме, че няма време. И тези от нас, които спомнят режимът „2 часа тъмно, 2 часа светло” неминуемо ще се съгласят с нас, че приказките вече дойдоха твърде много и сега е време за действие.\nТагове: свещи, ток, електроенергия, АЕЦ Белене, АЕЦ Козлодуй, атомна енергия, реактори, енергийна независимост,\nКакво ни куца - или социални до дупка.\n1. boristodorov56 - Уродливоста не е нито наследствена, нито заразна - тя е отражение на социалната среда.\n"...имаме подходящи работници за целта – стотиците, ако не и хиляди изверги, извършили тежки криминални престъпления, за които добивът на уранова руда ще е съвсем подходящо наказание."\nПожелавам ти подобна участ!\n2. nekov - Толерантността към извергите е НЕтолерантност към нормалните хора.\n...а аз бих ти пожелал някоя нещастна рожба на "социалната среда" да промени мнението ти по доста болезнен начин, но за разлика от тебе съм по-човечен и по-трезво мислещ. Или ти вярваш, че на някой изверг, разбил черепа на пенсионерка, за да и вземе последните 10 лева, изнасилил я докато агонизира, а накрая отрязал главата и, е просто нещастна жертва на лошо възпитание и трябва да бъде превъзпитан, а не наказан?\n3. boristodorov56 - Все пак съществуват и понятия като справедливост и морал.\nС нечовешки и неморални действия не можеш да насадиш морал, където липсва\nи те също са престъпления.\nНяма причина да бъдеш оневинен за тях.\n4. nekov - Нечовешки? Неморални?\n...Направи справка с Европейската конвенция за правата на човека - там изрично е написано, че подлагането на осъдени престъпници на принудителен труд е напълно допустимо.\n5. nekov - ..........\n...и моля за коментари ПО темата.\n6. анонимен - Не става нищо от тези предложения. ...\nНе става нищо от тези предложения.\nАко не се изгради на пазарен принцип, няма да стане.\nХубаво, ще си накупят акции хората и ще я построят, а оттам нататък?\nКакво става ако производствените разходи се окажат по-високи от приходите от продадения ток? Което е много вероятно, понеже и без това анализите показват намалено търсене, а освен това хората ще искат евтин ток (и никога не може да им се насмогне на исканията) и ще се аргументират, че са акционери, а ги дерат с цените.\nНакрая ще фалира и ще си остане един радиоактивен динозавър на дунавския бряг.\nГлупостите за каторжния труд изобщо не ги коментирам, само това може да донесе толкова негативи, че по-добре да си купуваме ток отвънка.\nА между другото ако тока се внася, няма да излезе много по-скъпо, отколкото да се набутат наведнъж 6 милиарда евро.\nПоследно, 6 млрд. вложени в енергоспестяващи технологии, ще дадат ефекта на един нов реактор, без опасностите на ядрената технология.\n7. nekov - Да бе, да...\nАко производствените разходи бяха толкова високи, нямаше да има атомни централи. Търсенето няма как да намалее до степен, че да можем да минем без ТЕЦ-овете и без оцелелите реактори на АЕЦ Козлодуй. Ако токът се продава по-скъпо, акционерите ще печелят повече от токът, който ПАК ТЕ потребяват, така че пак същото - какво като извадиш повече пари от десния си джоб, ако това означава да сложиш повече в левият?\nГлупостите за "каторжния труд" - уранът за действащите стотици реактори по света все някой го добива, или според тебе в другите страни рудата сама се копае?\nТокът, внасян отвън ще е по-скъп де факто, защото чуждата електроцентрала има свои собственици, които ще искат да печелят, а от нашата ще печелим ние.\nЕнергоспестяващите технологии ще компенсират един реактор, ок. Но ще компенсират ли два, плюс няколко ТЕЦ-а? Още никой не е измислил начин хладилникът да потребява ток колкото електрическа крушка от 20 вата.\n8. анонимен - http://ime. bg/var/images/At...\nчетеш ли подобни неща или когато даваш компетентни мнения ,просто си плюнчиш пръста ... имам в предвид насажданото от тебе мнение , че ще "станем" енергийно зависими... чети френд , образовано момче си...и после анализирай


29.07.2020 18:06 4765\nД-р Васил Маргаритов е от Смолян, син е на известния уролог проф. Асен Маргаритов. Завършил е медицина през 1986 г. в Пловдив. Работил е към „Бърза помощ“ в Смолян, в университетската клиника по урология в Пловдив, в чужбина. Последно преди да се прибере в България е работил в Канада. Оттогава насам работи по медицински проекти. Бил е до 2000 година и директор на плаваща между Сингапур и Гибралтар болница. Actualno.com го потърси за интервю, в което да разкаже за проекта му за внедряване на медицинска термовизия по нов стандарт.\nД-р Маргаритов, откога сте въвели в практиката си термографските изследвания?\nТози стандарт, който правим, с възможност за разчитане в чужбина - в Америка, е от две години. Иначе термографски изследвания в България се правят от 15 г. най-малко?\nНа много места ли?\nВ София сме двама, във Варна имам колежка, в Пловдив имаше също, но замина за Америка. Стоматолози в София започват да го използват. Две научни дисертации има написани вече. Професор по ревматология го използва за ставите. Може би има 6-7 такива камери в България.\nКакво представлява термографията, какви резултати дава?\nИнтересен метод е, с бъдеще според мен. Нашето тяло излъчва постоянно сигнали и част от вълните са инфрачервени, които ние не виждаме. Затова измислят камери и програми, които да улавят и записват тези вълни. Тук логиката се основава на факта, че кожата е най-големият орган и най-интелигентният. Когато има промяна във вътрешната среда, ние излъчваме сигнали, които не винаги успяваме да разчитаме все още. Но все повече се увеличава знанието по този въпрос. Неочакваният тласък на този вид изследвания се получи заради коронавируса, защото всички видяхте по летища и други обществени места, че се мери температура - безконтактно, термографски. Пациентът при нас е на разстояние, няма контакт с лекаря. Няма радиация, няма облъчване, може да се повтаря многократно. По този начин се избягват основни рискове на т.нар. червени зони в болниците. Записват се червените вълни, които минават през кожата и с различни програми и знания от лекаря и разчитащият екип се дават заключения за медицинските рискове. Важно е да се знае, че методът не е образен, а функционален.\nПримерно рентгенът ще снима 10-милиметров камък в бъбрека, но той няма да ви каже функцията му. Функционалните изследвания не казват колко е голям камъкът, а дали бъбрекът работи добре, или не. Ако отидете в поликлиниката и дадете кръв за изследване, това е функционален метод. Второто деление на методите е на инвазивни и неинвазивни. Тези, които минават през кожата и въздействат на вътрешната среда, са инвазивни. Всяка инжекция, всеки рентген, всяка пломба дори, всички ендоскопски методи влизат в нашата вътрешна среда и са инвазивни.\nТова изследване е неинвазивно?\nФактически с камерата вие снимате кожата и оцветяването й ви дава яснота за проблемни зони?\nНе оцветяването, а какви топлинни вълни има. Оцветяването се променя с всякакви програми, но има софтуерни програми, които ги разчитат. Нашето око е несъвършено, не може да намерим разликата, но програмата отчита 0,05% от 1°C. Най-популярно е за изследване на млечните жлези. Знае се коя зона от съседната симетрична не може да е с еди-колко си по-студена или по-топла. Има параметри. Често се пише и за това, че повечето тумори образуват собствени кръвоносни съдове. Процесът се казва неоангиогенеза. Там винаги е по-горещо. Кръвта е повече, съдовете са много по-активни. И обратно - ако има фиброза или кистоза, ще бъде по-студено. Казвам го много опростено, за да се разбере. Има състояния, които се гледат по друг начин, например затопляне на пръстите - т-нар. червена ръкавица. Това е диабет. Ние не измерваме състоянието на панкреаса или кръвната захар. Ние гледаме реакцията на кожата спрямо вътрешните органи.\nКожата винаги ли реагира?\n82% е достоверността на този метод. Ехографията също е средно 82%. Съчетанието на двата метода стига до 96%. Няма 100%. Медицината не е точна наука, затова трябва да се интерпретира с повече от един похват. Заснемат се части от тялото или цялото тяло.\nПациентът вероятно ви казва къде да бъде сниман?\nТази американска програма в софтуера си има една анкета. Тя обхваща основните направления на здравната профилактика. Вижда се каква е критичната зона и какво иска човекът. Ако има артрит на коленете или гонартроза, той иска да се снима долната част. Ако жена има фиброза или фиброаденом на гърдите, тя иска да снимаме горната част. Най-често се практикува събличане до кръста, заставане в определена поза - лактите далеч от гръдния кош, за да изстине кожата, да е еднакво охладена. Човек не може да излезе от сауна и да дойде тук, нито от жегата, нито от студа. Също така не бива да е вдигнал температура.\nКаква подготовка прави преди да дойде при вас?\nНикаква, просто 3 часа не трябва да има гореща сауна, горещи душове, масажи, лосиони, епилация. Да няма въздействие върху кожата. Тя трябва да е непроменена от нощния сън.\nМоже би и да не е скоро опериран?\nЗависи от операцията. При големи коремни операции трябва да се изчака известно време, ако ще снимаме корема. Но ако го боли врата и снимаме главата, не е проблем. Има цяла таблица след какви процедури не трябва да се снима. Примерно колко време след химиотерапия, след PET-скенер, зависи какво натоварване има, колко килограма е човекът. От много неща зависи, но още като се записват, им се изясняват основните неща. Проблемът е, че в България здравната култура е предимно насочена към дълго време самолекуване. Пациентите се делят на два вида. Единият е като си порежат пръста и обикалят пет кабинета, а другия - не може да ходи една година и след това трябва да му ампутираме стъпалото, защото има диабет.\nТрудно ми е да кажа такава статистика. Но трябва да залегне в образованието от 3-ти клас какво трябва да се прави при какви състояния, защото истината е по средата. Да не се пренебрегва рискът и да се казва "Махнете ги тези доктори, нищо не разбират", нито обратното: "Много съм зле, умирам". Трябва да има обективна оценка и от двете страни. Тук това е трудно, както се видя и при епидемията. Във всички държави обществата се разделиха на коронаскепцити и на коронаоптимисти, а при нас нито едното, нито другото. Просто ново заболяване се появява и това е.\nНа два етапа ли правите разчитането - първо вие тук, а после в Америка със специалния софтуер?\nПочти е така, но нека обясня. Ние сме единствените, които правим три вида термография. Първият е най-сложен – заснемаме пациента по стандарт и изпращаме информацията в Америка. Там има екип за разчитане и връщат на пациента снимките с доклад на английски, в който са описани основните рискове. Средно след 4-5 работни дни се получава обратната информация, но струва много по-скъпо - 80$ за цяло тяло. Там е доста голям екип, имат голям опит в разчитането, специална академия. Вторият вид е това, което сега правим като профилактика. Заснемаме цяло тяло или части, тук разчитаме резултата и се съобщава на човека, като се плаща много по-малка цена - 40 лв. Третият вид, който сега не го правим, е контактен. Той е с течни кристали, допира се специален уред до женските гърди - лява и дясна последователно. Специална програма обработва термограмите от течните кристали, които записват температурните сигнали от гърдите, изпращаме ги в Полша. Там се разчитат и идват на български. Това изследване е само за неоперирани млечни жлези. За оперирани още няма програма. Този метод го изоставихме, заради контакта по време на епидемичната обстановка, но и заради изчакването да довършат софтуера, който разчита и оперирани млечни жлези. Ние имаме голям контингент с рак на млечната жлеза, много от които са оперирани, взимана е биопсия или е сложен имплант.\nЗащо този метод на изследване не е толкова популярен?\nЛекар от Пета градска болница в София е заразен с коронавирус. Доктор Надежда Стоева разкри това лично чрез пост в социалните мрежи. "...\nЕдна от причините е, че не е включен в учебната програма. Второ, той е мобилен и всички шефове на болници гледат първо да си сложат скенера и пациентите да идват в болницата. Много методи в медицината са били дискриминирани дълго време, както сега се спори за мамографията, за някои видове скенери на мозъка, които правят революция. Чувам за корейци и японци, които боравят с такава разделителна способност, че може да се прави церебрална селекция - да се определи кои хора могат да живеят и работят заедно. Аз и семейството ми живяхме известно време в Канада. Там методът е популярен, в САЩ - също. Само за последните 3 г. в Холандия и Белгия от нула вече имат 24 центъра за термография. В България само ние сме във връзка с американската академия. Следващият по близост е в Словения и след това чак в Англия. В Европа сега навлиза. Другият проблем е, че този метод изисква стабилен канал за пренос на данни. Трябва да си сигурен, че както заснемеш пациента, изображението със същото качество ще пристигне в Америка.\nСредно колко време отнема едно изследване?\nЧас общо. Самото заснемане отнема около 40-45 минути. Програмата казва как да застанете, дали нещо да се повтори. Преди да излезе пациентът, трябва да се дезинфекцира столът, да се запишат. Има подробности. Първоначално мислех да преглеждам по 8 човека на ден в Смолян, но няма как.\nУспяхте ли да си направите някакви изводи, с какви оплаквания идват и какво установявате?\n90% са жени. Не само в Смолян е така, а навсякъде. Общо млечните жлези като оплакване са на първо място.\nДа не би да сме малко по-грижовни за своето здравословно състояние, отколкото вашия пол?\nЛекари излизат на мълчалив протест срещу насилието над медицински лица\nОт Българския лекарски съюз призовават лекарите да излязат на национален протест на 7 юли, за да кажат „Не на насилието“. ...\nМисля, че жените са по-отговорни. Показва го средната продължителност на живота и средната заболеваемост.\nКогато приключите изследването и кажете на човека какво сте констатирали, какво следва, рецепта давате ли или насочвате към други специалисти?\nНе, не. Това е оценка на здравните рискове. Казвам къде има здравен риск, къде да се насочи вниманието. Най-добре е като минат към 6 месеца до 1 г. да направи повторно изследване, за да сравним. Всички данни се архивират на сървъри във Флорида и Торонто, с деперсонализирани данни, не с името на човека. То е и библейска истина: "Познанието идва със сравнението", но това е наука в развитие. Медицината трябва да се приучи не първо да облъчва пациента, а да улавя това, което инфрачервените лъчи дават като информация. Скоро гледах камери, които са с ултравиолет. Струва ми се, че скоро ще има нов медицински стандарт и във връзка с коронавируса. Това ще е тласък за развитието на този метод. Както СПИН-ът даде нов стандарт и при лекари, и при зъболекари.\nАко дойде човек с коронавирус, какво се очаква да видите?\nЗависи какво е направил коронавирусът. Ако той е просто в кръвта и човекът е здрав заразоносител, нищо няма да покаже. Ако е засегнат белият дроб и е нарушено снабдяването на кръвта с кислород, имаме оксипулсиметър, който веднага показва проблема. При коронавирус се засяга много често белият дроб, но не е пневмония, а васкулит по-скоро. Нашите червени кръвни телца не могат да се свързват с кислородни молекули и да ги закарат до органите - от мозъка до петите, което е много опасно. При под 90% кислород човекът трябва да е в болница. Когато има пневмония, се виждат различни температури в ляв или десен бял дроб. При инфаркт може десният бял дроб да изстине повече, защото сърцето дърпа кръв към лявата половина. При инфаркт на белия дроб или белодробни емболии се виждат други картини. Около 70 вида болестни състояния можем да проследяваме, а те имат и подвидове. Голям процент от хората, които идват при нас, са с хронични заболявания. И сега, с интернет те са много добре информирани за тяхното състояние. Идват с конкретен проблем и въпрос, защото той за неговото заболяване знае почти всичко. Това е новото в медицината - ние интерпретираме знанията заедно с пациента. Някой път той е прочел нещо преди аз да го прочета, защото публикациите годишно в медицината са милиони.\nЕтикети: д-р Васил Маргаритов Лекари самолечение медицина\n14 еднакви знака на улица от 360 метра? Възможно е! (СНИМКА)\nХаралд V става крал на Норвегия ... 286 0\nКой има имен ден днес, 17 януари ... 604 0\nМилко Калайджиев проговори след купона в ... 1290 0\nЕто кога ще има iPhone със сгъваем дисплей ... 763 0\nРазкриха с какво се занимава Бил Гейтс по време ... 1921 0\nКоментар №1 на седмицата: Г-жо Караянчева,... 10711 0\nСедмична прогноза за времето за 18-24 януари... 6862 0\nНай-добре Валери Симеонов да хване самолета... 5452 0\nПутин завинаги... 5314 0\nЦв. Цветанов: Поведението на институциите... 4288 0\nРадев помага на ГЕРБ за парламентарните избори... 3751 0\nНе яжте тези храни, ако не искате да се натровите... 3740 0\nСилите за сигурност във Вашингтон са били... 909 0\nПочти 6200 старозагорци празнуват имен ден... 2658 0\nХиляди болногледачи от Източна Европа без... 1310 0\nНезаконни партита в Пловдив, контролните... 1719 0\nКой злодей от филмите на "Дисни" сте според... 4306 0


Вкусна лазаня - полезна рецепта от Здравословен живот\nПоследно обновяване на информацията: 29.04.2018 г.\n•\t160 гр. Doves Farm Био брашно за паста\n•\tБрашно за поръсване\n•\t400 гр. смляно месо или микс от зеленчуци, нарязани\n•\t1 скилидка чесън\n•\t400 гр. домати, нарязани\n•\t3 с.л. доматено пюре\n•\t1 с.л. микс от подправки\n•\tЩипка захар\n•\tСол и пипер\n•\t500 мл мляко\n•\t50 гр. масло\n•\t50 гр. Doves Farm бяло брашно\n•\t75 гр. настъргано сирене\n1. Поставете брашното и яйцата в купа и разбъркайте до получаване на тесто.\n2. Омесете добре в продължение на 2 минути, след това покрийте и оставете за 15 минути.\n3. Разделете тестото на парчета с големина на голф топки и поръсете с брашно.\n4. Преминете всяко парче тесто през най-широката плоска ролка на машината за паста. Сгънете го наполовина и го преминете отново. Повторете тази стъпка още два пъти.\n5. Набрашнете и оставете настрана.\n6. Обработвайте останалите топки от тестото по същия начин.\n7. Намалете малко ширината на валяка и преминете всеки лист няколко пъти.\n8. Нарежете пастата на правоъгълници, поръсете с брашно, за да предотвратите лепливостта и оставете настрана.\n1. Загрейте маслото в тиган, добавете месото (или нарязани зеленчуци) и гответе в продължение на пет минути, като разбърквате от време на време.\n2. Нарежете чесъна и доматите и ги добавете в тенджерата на средна температура.\n3. Добавете пюрето, подправките и захарта, солта и черния пипер.\n4. Гответе за няколко минути, след това оставете настрана.\n1. Поставете млякото, маслото и брашното в тенджера на слаб огън и разбъркайте, докато се сгъсти.\n2. Добавете и сиренето и сервирайте със сол и черен пипер.\n1. Намажете голяма дълбока тава за печене с масло и предварително загрейте фурната.\n2. Поставете лъжица подготвен доматен сос на дъното и го разстелете.\n3. Покрийте соса с лист от пастата.\n4. Отгоре разстелете от соса със сирене, последван от още един слой доматен сос.\n5. Повторете процеса на наслояване - лист паста, доматен сос, сос от сирене, като финално завършите със слой от сирене.\n6. Печете за 50-60 минути.\n180°C, Вентилатор 160°C, 350°F, Газ 4


Даниел Митов: Войските на НАТО ги приемаме като наши собствени – Изкуство\nДаниел Митов: Войските на НАТО ги приемаме като наши собствени\nИмаме договор с НАТО, който не можем да го нарушим, посочи Митов.\nТова обяви външният министър след приключилото преди броени минути заседание на Министерски съвет. Даниел Митов посочи, че България има сключен договор за „взаимна защита“ с НАТО и по този начин той обясни тяхното присъствие в страната. Също така добави, че няма как САЩ да си разположи военната техника без наше разрешение.\nДаниел Митов обясни, че предстоящите учения на американската армия на територията на Република България са предварително застъпени в програмата на НАТО и за пореден път се вдига ненужен шум и истерия около тях. Министърът посочи, че това е част от планът на Алианса за отговор на кризата в Украйна.\nВъншният министър сподели, че още през 2006 година кабинетът „Станишев“ е сключил настоящето споразумение за провеждането на военни учения на американците. Той посочи, че според подписаното от Сергей Станишев, САЩ може да разположи на наша територия не повече от 2600 войника. Относно двата американски танка, които пристигнаха у нас, Митов посочи, че след като се приключи с тяхното използване ще напуснат страната.\n← Жестоко убийство на пет деца шокира САЩ → Днес Тодор Батков напуска Левски?


Производственият директор и главен технолог на македонската винарна Стоби коментира пред exporter.bg защо техният емблематичен Вранец може да стане световен бранд\n„Чувствам се много горд, че на Седмия Balkans International Wine Competition 2018, нашият емблематичен местен сорт Вранец спечели Double Gold Medal“, казва Андон Кръстевски.\nГ-н Кръстевски, Вашата оценка за вече приключилия Седми Balkans International Wine Competition (BIWC) 2018?\n- За първи път съм в София на BIWC. Останах с много приятни впечатления от събитието. Смятам, че от всички винени фестивали на Балканите, този е най-престижният и най-класният – и като организация, и като винена култура на посетителите.\nИмахме късмет и с времето – беше нито топло, нито студено - идеално за дегустация на вино. Вината бяха добре охладени, а в градината имаше добра светлина, което също е важно при преценката за едно вино. Организацията бе на високо ниво. Приятно съм изненадан и много впечатлен.\nОт шест вина на винарна Стоби, участавали в надпреварата, пет взеха медали - двоен златен за Веритас Специална резерва 2013 – Double Gold Medal, златен за Ркацители 2016 – Gold Medal, сребърен за Аминта Специална резерва 2015 – Silver Medal, сребърен за Ркацители 2017 – Silver Medal и бронзов за Аксиос Специална резерва 2014 – Bronze Medal. Това е голям успех, как ще го коментирате?\n- Участваме от години в този конкурс и винаги печелим медали, но това, което се случи сега, ме кара да се чувствам много горд. Най-вече затова, че Вранец, нашият емблематичен местен сорт, спечели Double Gold Medal. Много голяма радост ми достави и успехът на нашето Ркацители – реколта 2016 взе Gold Medal, а 2017-та - Silver Medal. Аз от 3 години полагам специални усилия за вината от този грузински сорт, който е пренесен в Тиквешкия регион в годините след Втората световна война. При нас той се разви изключително добре. Ркацители 2015 показа изумителна плодовост и спечели сребро на Мундус Вини в Германия. Следващата реколта грабна отново сребро на Мундус Вини и бронз на Декантер в Лондон.\nИ ето сега, на Балканския форум на виното в София, Ркацители 2016 спечели златен медал, а Ркацители 2017 – сребърен, което показва, че сме на прав път в усилията си да изведем вината от този сорт до нови върхове. И да покажем, че той е благодатен за производството на качествени бели вина, които аз наричам гастрономски. Вина, които са не само качествени, но са за хора, които разбират от вино и храна.\nСигурен съм, че и шестте вина, участвали в конкурса, са Ви любими. Кое от тях обаче беше Вашият фаворит за наградите?\n- Искрено си мислех, че Аминта има най-големи шансове за спечелването на наградите, защото е купаж от Вранец, Мерло и Каберне Совиньон. Вкусът от двата френски сорта е много по-разпознаваем по света. И изведнъж се появява един балкански елемент, който кара хората да се учудват и да се интересуват от това вино. Те започват да се питат какво още има в него, освен Мерло и Каберне. Говоря за тези, които не познават Вранеца.\nСмятам, че тази година за първи път при трофеите, двойното злато и златото, журито не награди вина, които са само технически добре направени и с познат за света вкус. То отличи вина с характер, със свой собствен облик, по-различни от другите. Вина, които обикновения консуматор може би не цени толкова. Този път обаче експертите от журито търсеха нещо повече от качество във виното.\nПреди време, в интервю за exporter.bg, ми казахте, че Вранец може да стане световно признат бранд. Защо?\n- От всички бели и червени сортове, Вранецът е най-застъпен у нас. 80 % от световното производство на Вранец е в Македония. Той може да стане световен бранд, защото е много великодушен. Биохимическите му параметри показват, че в него има много цвят и захари, което е предпоставка за производството на плътни и натоварени вина.\nОт ляво на дясно: Десислава Томова от екипа на Юротим ООД, Андон Кръстевски - производствен директор и главен технолог на македонската винарна Стоби, Сашо Тодоров - регионален директор за Югоизточна Европа и управител на М&M Милицер и Мюнх БГ ООД и Евелина Костадинова от екипа на Юротим ООД. Голямата гала-вечер предстои. Тя ще бъще белязана с изключителното предстаяне на вината огт винарна Стоби.\nВ същото време в гроздето има много киселини – нещо, което трудно може да се постигне на тези тежки балкански ширини, където валежите са рядкост.\nВъв Вранец има много аромати, които понякога не са достатъчно рафинирани и са малко диви, но с отлежаването стават питомни и интересни за консуматорите на вина. Друг силен компонент на Вранеца са танините. Те са много и са свързани със здравето на човека. Умерената консумация на Вранец е изключителен лек за сърцето и свързаните с него кардиологични проблеми.\nВъв Вранеца има 3 пъти повече антиоксиданти, отколкото в Мерлото и Кабернето. Затова и миналия път в интервюто за сайта ви казах, че чаша Вранец е чаша здраве. Всички тези компоненти, по-силно застъпени във Вранеца, отколкото в останалите червени сортове, ни дават възможност да работим върху него по всяко време – от момента на брането до отлежаването в бъчвата и бутилката. Какво имам предвид?\nАко го наберем по-рано, от Вранеца стават хубави розета и млади червени вина, които могат да се пият още първата година. Но ако оставим гроздето да се бере малко по-късно, от него стават много концентрирани вина, върху които можем да работим с отлежаването в различни типове бъчви. Аз съм убеден в това, което говоря, защото вече направихме опит с Вранец, стоял 5 години в нова бъчва от френски дъб. Виното имаше такъв потенциал за зреене, цветът не беше еволюирал, а ароматите бяха станали още по-свежи и плодови. Това показва, че с този сорт може да се „играе“ по всякакъв начин. А най-хубавото, както при нас в Стоби, е да имаш много лозя, засадени с Вранец, защото това е гаранция, че можеш да произведеш големи количества вино и то да бъде в различен стил – и младо, и отлежало, зряло вино. Ето затова казвам, че един ден Вранец може да стане световно разпознаваем бранд.\nКакви по-интересни бъдещи планове смятате да реализирате във винарната?\n- Имаме интересни идеи и планове, които предстоят да бъдат реализирани съвсем скоро. Трябва да започнем производството на ракия, тъй като вече знаем как да използваме бариците.\nНещо също толкова важно е, че искаме да изградим малко шато сред лозята, което ще бъде предназначено за отлежаване само на висококачествени вина.\n"Искам Вранецът един ден да спечели европейски трофей, а Ркацители да бъде наложено като бяло вино от Македония.", казва Андон Кръстевски, производствен директор и главен технолог на македонската винарна Стоби. Пожелаваме на този млад, талантлив и амбициозен енолог да сбъдне мечтите си.\nГотови сме с проекта - предстои във времето да бъде реализиран.\nМоже би за първи път ще пуснем пенливо вино, получено по традиционния метод за производство на шампанизирани вина.\nРазбира се повечето ни проекти са свързани с туризма, защото се утвърдихме като интересна туристическа атракция. Енотеката на винарната се посещава от много хора от Македония и други части на света.\nМечтите на енолога Андон Кръстевски. Кои са те?\n- Искам Вранецът един ден да спечели европейски трофей. Това ще бъде най-добрата реклама за него. А другата ми мечта е свързана с това, което правим със сорта Ркацители. В него има една елегантност. Когато е младо, то е много плодово и напомня за Совиньон блана. Когато остарее, еволюира и придобива част от характеристиките на Ризлинга. Добре отлежава в бутилка и е много впечатляващо за клиентите. Видях го по време на Балканския форум. Ркацители има потенциала да бъде наложено като бяло вино от Македония.\n(Вината на македонската винарна Стоби, които са с изключително добро съотношение качество – цена, се доставят в България от Юротим ООД, партньор на Стоби у нас)


Какво да правим, когато кучето се страхува от улицата? - Chill Blog\nГрижа за кучето, съвети за домашни любимци\nКакво да правим, когато кучето се страхува от улицата?\nРазходките са неразделна част от отглеждането на всяко едно куче: от Йоркширски териер до Санбернар. Всички.\nЗа домашния любимец това е времето, в което играе на чист въздух, ходи по своите лични нужди, общува с други себеподобни и опознава света. Но понякога се случва кученцето да се страхува да прекрачи прага на дома. Или, за абсолютна изненада на стопанина, вече възрастното куче да откаже да излезе навън. Защо се случва това?\nИ какво да направим ако се изправим пред този проблем?\nКогато се страхува, кученцето търси място да се скрие\nСтрахът, както при хората, така и при животните е напълно естествена реакция. Не е трудно да разпознаем изплашеното куче. То подвива опашка, присвива крачета, понякога трепери, прибира уши и непрекъснато се озърта. Започва да търси уединено място, където да се скрие, или възможност да избяга.\n>>> Защо кучето накланя глава настрани?\nНа улицата домашният ни любимец може да се страхува от всичко. От колите, от фаровете, светофарите, сирените, като и от възрастни хора с бастуни или колоездачи. Има случаи, когато през деня се разхожда спокойно, обаче през нощта изпитва страх и отказва да излезе. Ако искаме да му помогнем, нужно е първо да разберем какво точно го плаши.\nКакво причинява страх в кученцето?\nПричините могат да бъдат много и различни. Едни от най-честите са:\nЛош спомен от миналото. Много често страхът на животинчето е свързан с тъжно преживяване. Може да е било ударено от кола, недобронамерен минувач или нещо лошо да е преживяло на улицата. Разбираемо е защо сега то не иска да излезе навън. Тази причина е вероятна, когато животинчето е осиновено от приют и ние не познаваме неговото минало.\n>>> Интересни факти за породата Джак Ръсел Териер\nДруга причина може да е липсата или недостатъчната социализация. Ако стопанина не е запознал малкото паленце със заобикалящата го среда, възможно е то да израсне неуверено и да се притеснява от шумната улица. За него всичко ще е непознато. Може да се плаши и от други кучета. Особено от по-големите.\nПонякога лошото време е причина кучето да не иска да излиза навън. И те, по подобие на хората, предпочитат комфортното за разходки време. Има такива, които категорично отказват да се разхождат под дъжда, колко и да твърдят стопаните им, че е романтично. Други пък не понасят жегата и пак не искат да излизат. Разни кученца – разни предпочитания.\nДа не пренебрегваме и възможността за наличието на здравословен проблем. Може пък това да е причина за внезапния отказ на нашият домашен любимец да излезе на разходка. В такива случаи незабавно се обърнете за помощ към вашия ветеринарен лекар.\nИзплашеното кученце може да избяга и да не намери пътя обратно към вкъщи\nЗащо улицата е страшна за кучето?\nЗа страха от улицата можем да кажем, че е често срещан при кучето. И това е разбираемо. Там има преминаващи коли, камиони, трамваи. Все непознати обекти и звуци. За нас са просто коли, но за малкото животинче те са „огромни чудовища“ със страховит външен вид и много по-големи от него. В първите си срещи с живота на улицата, кученцето изпитва стрес. Ще се опитва да се освободи и избяга далеч от всички страховити „зверове“. Ето защо никога не бива да разхождаме малкото, а понякога и вече порасналото куче, без надеждна каишка или нагръдник и добре закрепен към тях повод. Не знаем кога нещо ще го стресне така, че то да избяга и никога повече да не намери пътя към дома. А може да попадне под гумите на преминаващата кола и …. дано никога, на никого не се случва такова нещастие.\nЗдравето и безопасността на домашния ни любимец зависят от нас!\nЗа да предотвратим тези и други неприятни случки, трябва постепенно да запознаваме малкото кученце със Света. След като са преминали всички ваксини, можем да започнем с ежедневните разходки навън. Нека в началото са по-кратки и постепенно да увеличаваме времето. Добре е да го водим на различни места. Така то ще среща различни обекти, ще долавя различни звуци. Лека-полека ще свикне и ще се чувства спокойно и уверено навън. А разходките ще станат пълноценни и времето, прекарано заедно, ще бъде приятно и забавно.\nРазходката с колата вероятно ще се хареса на кучето\nСъщо така, много полезно ще е да покажем на малкия опашатко и интериора на автомобила. Организирайте съвместна екскурзия. Вероятно ще му хареса. Не забравяйте, обаче да го обезопасите. Има специални колани, а също така и други средства за тяхната безопасност при превоз в автомобил. Изберете най-удачното за вашето куче.\nКак можем да помогнем на кучето да преодолее страха си?\nНа първо място не бива да „поощряваме“ страха му. Ние, разбира се, правим това неволно. Когато то започне да се крие, да се дърпа и иска да се върне у дома, не е от полза да го галим, да му говорим мило, да го прегръщаме в опита си да го успокоим. За животинчето това е означава, че наистина се случва нещо ужасно и то се страхува с основание.\nВместо това можем да се опитаме да го разсеем с лакомство или с игра. За предпочитане са меките лакомства. А за игрите може да вземем със себе си любимата му играчка, когато излизаме на разходки.\nКогато кучето се осмели само да продължи да върви, похвалете го. Тази негова решителност и смелост трябва да се подкрепят и възнаградят.\nНе бива да насилваме стресираното животинче да изпълнява команди. Можем само да го повикаме при нас по име. В такива ситуации е нужно да подходим с разбиране.\nИзплашеното куче се скрива под дивана, където се чувства защитено.\nВ никакъв случай не трябва да се ядосваме, да крещим и ругаем изплашеното кученце. Това е много неправилна реакция. Недопустимо е да се постъпва по този начин. Така кучето няма да спре да се страхува и изобщо няма да разбере какво лошо е направило и защо му се карат. Нещо повече. В последствие, то ще започне да се страхува и от стопанина си. Нужно е да проявим търпение. Да се отнесем с обич и внимание.\nАко нашият любимец изпитва страх, това е нормално и само постоянните занимания, нашето искрено желание и любов ще му помогнат да се справи.\nБъдете с нас и в социалните мрежи. Поседвайте ни на Chill Pet Care във Facebook и на chillpetcare в Insatgram.\nКак да направим сами играчки на котето?\nЗащо моето коте игнорира драскалката?\nЧудите ли се дали котето познава своето име?\nКак да защитим кучето от външни паразити?\nЗащо не трябва да гледаме котката в очите?\nКолко вода е необходимо да пие кучето?\n22 февруари в Япония е Ден на Котката\nТел: +359 899 43 42 09\nEmail : hello@chill.bg\nВсички права запазени © 2020 Medium Rare


Политика за бисквитки | Кафе капсули и машини за еспресо\nКафе капсули и машини за еспресо\n„Бисквитките“ са малки текстови файлове, поставяни на Вашия компютър от уебсайтовете, които посещавате. Те са широко използвани за осигуряване на функционирането или на по-ефективното функциониране на уебсайтовете, както и за предоставяне на информация на собствениците на уебсайта.\nКак и защо ние използваме „бисквитки“?\nНие използваме „бисквитки“, за да подобрим начина на използване и функционалността на нашия уебсайт и да разберем по-добре как посетителите използват нашите уебсайтове и предлаганите там инструменти и услуги. „Бисквитките“ ни помагат да адаптираме сайтовете на Nespresso към Вашите лични потребности, да повишим удобството от неговото/тяхното ползване, да обезпечим обратна връзка с клиентите относно тяхната удовлетвореност и да ни позволят да общуваме с Вас и на други места в Интернет. Информацията, предоставена от „бисквитките“ на уебсайта, може да бъде използвана и от трети лица за функционални или рекламни цели.\nКакъв вид „бисквитки“ се използват?\nНие можем да използваме следните видове „бисквитки“ на сайтовете на Nespresso:\nТези „бисквитки“ са необходими за действието на ключови функции на уебсайта и трябва да бъдат приети, за да може да работи уебсайта. Тяхното използване може да включва цели, свързани с удостоверяване на самоличността, сигурността или локализацията.\nПример: Ние използваме „бисквитки“, за да съхраняваме информация за предпочитания от Вас език на уебсайта и да запомним тази информация за следващото Ви посещение. Също така, след като веднъж сме установили и удостоверили Вашата самоличност, ние използваме временни „бисквитки“, за да Ви разпознаваме по време на сесията и да предотвратим опитите на някой друг да се представи за Вас, дори и да не сте затворили правилно сесията си.\nСесиен идентификатор (ID): Уебсайтовете на Nespresso използват специфични „бисквитки“, които са от съществено значение за правилното функциониране на сайта. Една от тях е „бисквитката“ за създаване на сесиен идентификатор на потребителя, така че системата сама да може да разпознава потребителя като уникален и отделен потребител, различен от всеки друг, който разглежда уебсайта. Тази информация не се използва или съхранява извън системите на Nespresso и е се пази само временно докато потребителят осъществява достъп до профилни страници и други страници, които изискват уникален и сигурен достъп. Без тази „бисквитка“, такъв достъп не може да бъде сигурен, така че тя е много важна.\nТези „бисквитки“ ни помагат да подобрим или да оптимизираме опита, който предлагаме. Те ни позволяват да измерваме използването на сайта и да подобряваме представянето му.\nНие използваме Adobe Analytics, за да проучваме откъде идват хората, които посещават нашия уебсайт и поведението на нашия уебсайт. Тези „бисквитки“ ни помагат да разберем как посетителите взаимодействат с нашия уебсайт, предоставяйки информация за посетените области, продължителността на посещението и възникналите проблеми. Ние използваме тази информация, за да подобрим работата и ефективността на нашите уебсайтове.\nЗа повече информация, моля последвайте тази връзка link\nЕзик: Използва се за определяне на езика, който обикновено се ползва на сайта. Изключването на тази опция може да причини повече от раздразнение в потребителите, тъй като те ще бъдат подканвани да въвеждат отново езиковите си предпочитания.\nДържава: Използва се за предлагане на най-актуалния опит в зависимост от държавата, в която живее потребителят и желае да получи доставката си при закупуване продукти на Nespresso.\nПромоция: Използва се за разпознаване на Членовете на клуба на Nespresso които имат право да участват в промоции и представя информация относно отговарящите на статута им оферти.\nРегистрация: Използва се, за да се предложи на Членовете на клуба възможността да запомнят своите регистрационни данни, за да се избегне необходимостта да въвеждат повторно потребителско име и парола всеки път, когато посещават раздела „Nespresso клуб”.\nGoogle Analytics: Google Analytics проследяването използва бисквитки, за да осигури подробна информация относно това, което правят потребителите, когато посещават нашия уебсайт. Бисквитките не идентифицират хора, а по-скоро ги определят по комбинация от компютър, потребителски профил и браузър. Google Analytics бисквитките обаче не събират лични данни на посетителите на нашия уебсайт.\nAdobe Omiture: Използва се за предоставяне на анонимна/обобщена информация относно движенията и действията на потребителя при посещение на уебсайтовете на Nespresso.\nVia Michelin: Използва се, за да се предложат на потребителите специални услуги, разработени в зависимост от техния географски контекст, като например локализиране на магазини на Nespresso.\nТези бисквитки се използват от рекламните компании, с които ние работим, за да показват реклами, които съответстват на Вашите интереси, когато сърфирате в интернет. Благодарение на тези бисквитки, тези реклами са целенасочени, съответстват на Вашите предпочитания и интереси и са ограничени като брой показвания. Те също така ни дават възможност да измерваме ефективността на рекламните онлайн кампании.\nНие може да споделим тази информация с други страни, включително наши агенции.\nНие използваме Google DoubleClick , за да разберем как хората участват в нашите цифрови рекламни кампании, които се провеждат в рекламната мрежа на Google.\nGoogle Doubleclick: Тези бисквитки се използват, за да разберем как хората участват в нашите цифрови рекламни кампании. Те ни дават възможност да разберем и да оценим броя разглеждания на нашите реклами, така че да подобрим услугите, които Вие получавате.\nСайтовете на Nespresso използват и други проследяващи технологии, които включват ІР адреси, лог файлове и уеб маяци, които също ни помагат да адаптираме сайтовете на Nespresso към Вашите лични нужди.\nIP адресът е число, което се използва от компютрите в мрежата, за да идентифицират Вашия компютър всеки път, когато влезете в Интернет. Ние може да записваме ІР адреси за следните цели:\n(i) разрешаване на технически проблеми, (ii) поддържане на безопасността и сигурността на уебсайта (iii) по-добро разбиране на начина, по който се използват нашите уебсайтове и (iv) по-добро адаптиране на съдържанието към Вашите нужди в зависимост от държавата, в която се намирате.\nНие (или трето лице от наше име) може да събира информация под формата на лог файлове, които записват дейността на уебсайта и събират статистически данни относно навиците за сърфиране на потребителите. Тези влизания се генерират анонимно и ни помагат да събираме (освен всичко друго) (i) вида на браузъра и операционната система на потребителя, (ii) информация относно сесията на потребителя (като URL, от който идва, датата и часа на посещение на нашия уебсайт, разгледаните страници на уебсайта и продължителността на посещението) и (iii) други подобни навигационни или свързани с кликвания данни.\nУеб маяци (Web beacons):\nНие може да използваме уеб маяци (или ясни GIFs) на сайтовете на Nespresso. Уеб маяците (известни също и като “web bugs”) са малки стринг кодове, които предоставят метод за доставяне на графично изображение на дадена уеб страница с цел прехвърляне на данни обратно към нас. Информацията, която се събира чрез уеб маяците, може да включва информация относно начина, по който потребителят отговаря на имейл кампания (напр. времето на отваряне на имейла, кои връзки от имейла потребителят е последвал и т. н.). Ние използваме информацията от уеб маяците за различни цели, включително, отчитане на трафика на сайта, уникален брой посетители, одит и отчитане на реклами и имейли, както и персонализация.\nУправление на Вашите „бисквитки“/предпочитания\nNespresso работи с компанията TRUSTe, за да даде възможност на потребителите да ни определят своите предпочитания за „бисквитките“. TRUSTe е водеща компания в областта на глобалното управление на поверителността на данните, което дава възможност на различни видове икономически оператори да събират и използват данни на клиенти по законосъобразен и прозрачен начин.\nПотребителите могат да получат достъп и да променят своите предпочитания, свързани с „бисквитките“ по всяко време като кликнат върху връзката „Предпочитания за „бисквитки““ на нашия сайт. Това зарежда инструмент за управление на „бисквитки“, разработен от TRUSTe, който дава информация относно видовете „бисквитки“, които се използват на нашия сайт и предоставя на потребителя възможност да прекрати опцията за рекламни и функционални „бисквитки“ в съответствие с международните закони и разпоредби.\nСлед като потребителят избере вида на „бисквитките“, от които желае да се откаже и изпрати предпочитанията си, инструментът за управление на „бисквитки“ на TRUSTe ще забрани всички изключени „бисквитки“, които се открият на сайта на Nespresso. Този списък на „бисквитки“ се актуализира на тримесечие, за да се поддържа пълен списък на рекламните и функционални „бисквитки“.\nСайт на Nespresso - актуализация на правната политика\nНие си запазваме правото да правим промени и корекции в настоящите правила. Моля, преглеждайте периодично тази страница, за да се запознаете с настоящата и нова допълнителна информация.\nПоследна актуализация на настоящото уведомление: ноември 2019 г.\nПролетно предложение: Май\nОбщи условия за ползване на електронен магазин www.nespresso.bg\nСтандартен формуляр за упражняване пр...\nОбщи условия за ползване на електроне...\nČitao sam i složio se sa поверителност на Nespresso


РОДОПИ ВЕСТ: ЖИВОТ НА МИНУС В ДЪРЖАВА НА ДУПКИТЕ\n* Все по-малко пазаруваме и все повече безработни от частния сектор...\n* Машинката на потреблението не може да завърти с поскъпнал живот и скок в цените на ток, хляб, яйца и т.н..\nСъботен ден, в който родопчани са свободни от работа и могат да си позволят да се помотаят из Смолян и пазаруват. Хора обаче на пазара в кв. Устово няма. Само две сергии са опънали стоката си на щандовете. Продавачките мръзнат и с надежда поглеждат към всеки преминаващ - няма ли да купи нещо и да остави някой лев, за да не е празен денят им. Купувачите обаче са рядкост. Половинка мандарини - за болен, 250 гр. маслини, връзка праз лук. Ей такива неща, колкото за щървалък, купуват малцината, излезли на пазар. Картината в кв. Смолян не е по-розова. Щъкащите в района на Стария център смолянчани рядко влизат в магазините и то само в хранителните. Купуват по малко, най-належащото, няма пълнене на чанти. Дори в “Лидъл” пада голямо ровене на стоката, която се слави като най-евтина, но в кошницата влиза най-належащото. По тарелка от някоя мръвка, щафета луканка на промоция, но плодовете и тук вече са скъпи и се подминават.\nСамо гледат, оплакват се търговки от главната улица на Смолян, които вече се стягат да затворят магазинчетата си, защото не само, че не могат да издържат на конкуренцията, но не могат и да си покриват разходите за стока, ток, осигуровки. Според тях е безсмислено да си купуват нови касови апарати, чиито цени ще избиват до края на годината. По-добре да вървят на борсата, да чакат на малката помощ, отпущана от държавата. Така ще преживеят кризата, вместо да трупат борчове. Пък ако икономиката се завърти, могат отново да се върнат в бизнеса. Така разсъждава мнозинството, което досега се е движило на ръба на оцеляването.\nГросмайстори сме на оцеляването. Броим стотинките, охкаме и акхаме, че ЕVN-то ще ни вдигне тока. И докато до скоро се говореше за 3-4%, сега вече се спрягат фрапантните 10%. ДКЕВР пък ни убеждава, че трябвало да стане, защото компанията има нужда от инвестиране в по-безопасни съоръжения. Само че дружеството е частно, като на ония женици, които мръзнат на пазара и чакат да продадат някое кило зеле или ряпа, за да оцелеят те и семействата им. Търговците също имат нужда от инвестиции, за да поддържат нивото на бизнеса си, но няма как да си вдигнат стоката с 10%, защото няма кой да им я купи. А и зад тях не стои ДКЕВР. Същата комисия за енергийно и водно регулиране, която ни убеждава, че на Запад енергията и водата е много по-скъпа, отколкото у нас. И дори изчисляват, че токът ни е 3.5% по-евтин от европейския. “Браво бе, Макс, брависимо!” - както казват в някои филми. Само че там няма работещи бедни с по 135 евро заплата, нито пък пенсионери с по мизерните 67 евро. И най-кошмарното е, че докато за най-ниско платените работещи има леко покачване с по 30-40 лв. на възнагражденията, то пенсиите на майките, татковците, дядовците и бабите ни са замръзнали на точката на топене.\nВсеки втори българин твърди, че промяна в доходите на домакинството му няма.42% пък сочат, че дори имат спад, това са данни, обявени от агенция “Прагматика”, а ние-редовите граждани - сме станали толкова прагматични, че едно 35-36% живеят със заеми или от банки, или от приятели. Вземат ги не, за да правят ремонти на жилище или да го купуват, а за да преживеят. Кварталните магазинчета отварят тефтери, същото става и в селата и чак като дойдат пенсиите или закъсняващите заплати, борчовете се погасяват. И се отваря нова страница. Живот на минус, в който никой не вярва, че кризата е свършила, както се опитва от години да ни убеди от екрана не един министър. Оказва се, че за тях кризата наистина е свършила. С бонуси по 30-40 хил.лв. на година, как няма да свърши. Това е само официалната надбавка над заплата им. А изявления от рода на казаното от бившата вече шефка на здравната каса Нешева, че ги е заслужила, направо покъртиха народа. Затова и приема с одобрение разпореждането на министър-председателя да си вървят ония, които не върнат парите.\nТрагично е обаче, когато ни мъмрят еврокомисари, че доходите на българите скачали много бързо. При 20 хиляди евро заплата, каквато вземат те на месец, скок от по 3-4% им се вижда голям. Но при средна заплата от 500 лв. у нас, сумата е нищожна. Да не говорим, че я вземат малцина. Протести обаче няма. Поединично надигаме глас за скока на горивата, срещу шистовия газ, срещу АСТА. Няма как 500 години османско владичество да не са ни повлияли. Мрънкаме си вкъщи, а управниците ни вместо да тропнат на европейската маса, ни убеждават колко добре си живеем, много по-добре от фалиралата Гърция, чиито граждани от две години отскачат през златоградското ГКПП да си напазаруват в нашите магазини - кой печка, кой бойлер. Пита кашкавал или сирене.\n4/5 от българите сочат, че са се отказали заради кризата от стоки и услуги и са свили разходите си до минимум. 71% пък не крият, че са минали на по-евтини продукти, за да оцелеят. Други 70% обясняват, че разходите им са се увеличили, не защото купуват повече, а защото стоките и черпените от тях услуги са скочили.\n“От октомври миналата година съм затворил работилничката за ключове и печки. Поправил съм ги и макар да начислявам само материалите и нищо за труд, хората не идват да си ги търсят. Явно нямат пари да си ги платят, обяснява Петър Кацаров. Затова и съм спрял да работя, нищо че съм си платил патента. Вероятно ако изляза от Дълбокото дере и си наема по главната улица магазинче, ще имам повече клиенти, но пък тук трябва да работя само за наема, който няма избиване - виж колко много празни магазини има и всичко се дава под наем”.\nПри избора на средно образование все повече родители се съобразяват не с това, каква професия или какви знания ще овладеят децата им, а с това дали трябва да купят карта за градския транспорт, която струва 35 лв., или ученикът им може да ходи пеш до училище. Това разказват директори на школата в Смолян и се чудят как това лято ще събират деца, след като общият брой на завършващите основното си образование в Община Смолян ще стигне само за два класа. И колкото и да са атрактивни специалностите, които те предлагат, малцина от родителите биха си пратили децата да пътуват, да не говорим пък за онези от селата, които ще плащат квартири. И които също на териториален принцип ще изберат училището, което има пансион или което е близо до общежитие. Това директно предопределя с какви кадри ще разполага Смолянско само след 4-5 години. И къде ще е дефицътът, стига да има кой да отбележи тези тенденции.\nВ стратегията за оцеляване са се включили всички - от най-малките, учениците, до най-възрастните, пенсионерите. Вече рядко ще ги срещнете да линкат с автобусите от квартал до квартал, за да търсят по-евтини с по 10-15 стотинки хранителни стоки. 32 ст. е яйцето на пазара в кв. Устово, а в “Лидъл”-а е 33, няма защо да се търчи нагоре надолу, а и билетите на “Рожен експрес” не са от евтините, обяснява Стоян Михайлов защо неговото съсловие вече предпочита своите квартали.\nМодата на омбудсмана - винаги будния човек, каквото означава в превод тази дума, все по-рядко се спряга. Борецът срещу неправдите, произвола на властта, закрилникът на слабите, не успява да се справи нито с монополите - било токаджии, водни или джиесем компании, нито със здравеопазването, което се оказва болното място на държавата. 4 министри се сменят за близо две години, което напълно оправдава вица, че опашката за министерски постове върви бързо. Това обаче не прави здравеопазването ни нито по-достъпно, нито по-евтино. Все още болниците искат пари за консумативи, лека форма, под която чакат пациента да си плати. Какво става с онези, които нямат пари за това, можем да си представим покъртителната картина, която се върти около тях. И която напомня едни други времена -дали на Смирненски или Вапцаров, ще кажат учениците от горния курс, които сега ги изучават и могат да направят паралел с живота, който водят техните семейства и онова, което четат в поезията.\nИ понеже самата институция е вносна, наложена от Европа, макар и да не можа да пробие в общините на Смолянско, а доскоро имаше такъв човек само в Борино, тя е по-скоро за престиж, отколкото за ефективна дейност. Омбудсманът попива само вярата на хората в справедливостта, последна инстанция е - да изслуша и да насърчи падналия, но няма реална власт, за да му реши проблема. Същото важи и за приемните на депутатите и евродепутатите, които от време на време се отварят в Смолян. И от които реално после няма резултат, защото те са законодателната власт, но не и изпълнителната, която решава въпросите.\nТова е реалността в държавата на минусите, в която се чува с упование само името на Бойко Борисов, не случайно миньорите от “Горубсо” се надяват на него. И не вярват, че министрите му ще сторят нещо в тяхна защита.\nТази зима обаче станахме и държава на дупките. Асфалтът се руши, защото не чистят снега, денем се топи, а вечер замръзва и се пука, огромни ями. Шофьорите благославят кмета, а той се впряга да плаща на фирми, за да пълнят дупките още на момента. Хем да не обира народното недоволство, хем влиза в положението на хората, че си трошат колите. Така и без това опосканият бюджет на Смолян се топи. И за разлика от Видинско, където е най-скъпата студена асфалтова смес - 535.45 лв. за тон, то при нас в Смолян ръчното изкърпване струва наполовина - 252.62 лв., а машинното - 21.68 лв., според данните на МРРБ. Че няма ефект за пътя от тази работа, е очевидно - като се погледнат само дупките по бул. “България” в района на РДТ, които се правиха вече, но отново са зейнали.\nВчера група младежи се опитваха с лопати да закърпят огромна дупка току на западния вход на Първо СОУ в Смолян. С лопати те хвърляха пръст в ямата, само и само колите им да не скачат в нея. Че няма да издържи повече от ден, е ясно, тъй като снегът и дъждът ще я отмият бързо.\nКолкото до асфалтирането по новата "зимна" технология, то носи единствената утеха, че парите създават работа за пътните фирми, а от там и социалния ефект. Работниците ще си имат заплати затова, че все пак са работили. Докато другаде нямат този шанс и излизат на улицата. Или търсят път към чужбина. С колко е скочила безработицата в Смолянско от новата година насам, все още не е ясно. И както казва общинският съветник от ОбС-Смолян Стефан Сабрутев, макар да няма кой да му даде достоверни данни, тя върви нагоре и ще продължава да расте. Което означава спад на потребление било в стоки, било в услуги. Ядене на заделените “бели пари за черни дни” и завъртане на нов омагьосан кръг от произвеждане на нова безработица, защото все по-вече фирми от сферата на услугите ще остават без работа. И на все повече места ще виждаме табелките “Дава се под наем”, а кандидати няма. И за да се завърти машинката на повече потребление, трябва да се обърнат градусите наопаки.\nПубликувано от РОДОПИ ВЕСТ в 8:19 ч.\nЕтикети: Анета Тодорва, ДЪРЖАВА, ДЪРЖАВАТА, ЖИВОТ, НА МИНУС


Банско, комплекс Тера: южен, тристаен апартамент за продажба с гледка към Голф игрище – Ексел Пропърти България\nЕксел Пропърти с удоволствие ви предлага да станете собственик на напълно обзаведен тристаен апартамент в четиризвезден луксозен комплекс „Тера Комплекс”, сгушен в живописната Разложка котловина, граничеща с три планини – Рила, Пирин и Родопите. Безспорен плюс на жилището е неговата отлична локация – на 10 минути от Банско, на 156 км от София, на 109 км от Пловдив и на 56 км от Благоевград. Комплексът може да се похвали с неповторима, спираща дъха гледка към Пирин и към голф игрището по дизайн на Ian Woosnam.\nЖилището е с РЗП 101,97 кв.м. и се намира на втори етаж. Имотът има слънчево южно изложение и разкрива прекрасна гледа към gолф игрището и красивите планини. Апартаментът се продава завършен със стени с латекс, под – ламиниран паркет в хола, в спалните мокет и ПВЦ дограма.\nЖилищната площ се разпределя между хол с кухненски бокс, две спални, две бани с тоалетни и тераса. Кухнята е напълно обзаведена и оборудвана с печка, абсорбатор, кухненски прибори, мивка, барплот и маса с 4 стола. Холът се продава с голямо канапе, маса, шкафаче и телевизор, а двете спални с двойно легло, две нощни шкафчета с лампи и гардероб. Едната баня е оборудвана с вана, а другата с душ кабина. Отоплението е централно, а самият апартамент е снабден с телефон, кабелна, интернет и СОТ. Сградата разполага с асансьор и портиер.\nБутиков хотел Терра Комплекс е бившият Хотел Уайт Фър Премиум Ризорт, построен през 2008 година и реновиран през 2012 година. Комплексът впечатлява с висококачествените услуги и облсужване, които предлага и невроятните първокласни условия за пълноценна почивка или активен спорт. На територията на комплекса ще откриете:\n• Термозоната на Terra Complex разполага с финландска сауна, парна баня и турска баня. Оставете се в ръцете на опитните масажисти, които ще възвърнат вашите сили, здраве и енергия и ще ви осовободят от отрицателните емоции.\nНа територията на комплекса ще откриете всичко необходимо за вашия приятен и незабравим престой, без значение по кое време на годината. Комбинацията от изумително красивата природа наоколо и лукса и удобствата на съвременния луксозен затворен комплекс ще допринесат за много незбравими спомени от миговете прекарани тук. В случай, че решите да отдавате жилището под наем, настоящата покупка ще се превърне в доходоносна инвестиция за вас.\nРеферентен номер: TWO-TERRAR\nСофия 160 км.\nИнтересувам се от [ Банско, комплекс Тера: южен, тристаен апартамент за продажба с гледка към Голф игрище ]


ВСУ "Черноризец Храбър" - Новини: Дни на Варненския свободен университет в Търговище\nДни на Варненския свободен университет в Търговище\nНа 23 и 24 февруари 2016 г. ВСУ „Черноризец Храбър“ провежда „Дни на Варненския свободен университет в Търговище“.\nВ програмата са включени срещи с ученици от средните училища, срещи с възпитаниците на университета от Търговище, с представителите на местната власт, бизнеса и неправителствения сектор и разкриване на Изнесен център за кариерно консултиране и кандидатстудентски прием. Центърът работи от 14:00 до 18:00 часа в ОНЧ „Напредък“ – Търговище.\nВ рамките на инициативата заместник-ректорът по учебната дейност на ВСУ „Черноризец Храбър“ проф. д-р Валери Стоянов посети заводите от комплекса на „Тракия глас България“ ЕАД и разговаря с директорите на два от заводите в холдинга Мухсин Мироглу и Осман Йозтюрк, както и с Гюлчин Кючюкова – директор „Човешки ресурси“ на компанията „Пашабахче България“ ЕАД. Обсъдени бяха възможностите за партньорство в областта на обучението на персонала, както и организирането на краткосрочни практики за студенти на Варненския свободен университет в стъкларските заводи в Търговище.\nСъвместни проекти в областта на интелигентната специализация и опазване на културното наследство бяха във фокуса на вниманието по време на срещата на представителите на Варненския свободен университет със заместник-областните управители на област Търговище – Йорданка Георгиева и Стефан Иванов.\nИнтерес предизвикаха и предложените от университета възможности за обучение на кметове на малки населени места за изпълнение на полицейски правомощия.\nДвамата заместник-областни управители отправиха покана студенти от специалността „Публична администрация и мениджмънт“ да посетят областна администрация – Търговище в рамките на „Дните на отворени врати“.\nПри срещата си с главния секретар на община Търговище Христалина Халачева заместник-ректорът на Варненския свободен университет обсъди разработването на съвместен проект за създаване на регистър на зелените площи. Университетът вече има подобен успешен проект, разработен в партньорство с община Варна.


Снопче омачкани банкноти | Нашите автори | Новини от България и Света | OFFNews.bg\nСнопче омачкани банкноти\nЗдравка Евтимова Последна промяна на 14 август 2013 в 19:47 8662 3\n- Като тях ли ще съм, Като поповите лъжички в бай Мичовата локва? - промърмори Елена и отстъпи в сянката на плевнята. Страх я беше да се покаже, полето трептеше пред погледа й, хлътнало в жегата, тревата стърчеше - пожълтяла и неподвижна, семето й се печеше на слънцето. Изворът в бай Мичовия двор беше пресъхнал, но локвата още лъщеше, все по-малка, все по-тинеста. Незнайно откъде и как до водата се промъкваха жаби. Около гьола имаше черна, отъпкана земя. Здрава като желязо, тя скриптеше под гумите на тракторите, под краката на крави, овце и хора, пясъкът беше нажежен като плоча на печка. Как се наемаха жабите да докосват с тромави кореми тая запалена земя и как успяваха да донесат живи жабешките яйца до водата?\nДори през нощта никой не беше виждал кафявите им квакащи кервани. Все пак в началото на юли в бай Мичовия гьол плъзваха попови лъжички. Те бяха толкова много и много дребни, с тънки черни опашчици. Избутваха се една друга и понякога към обяд две-три черни топчета с опашки се оказваха на сухото, огъваха се да скочат обратно, не успяваха. Оставаха да съхнат неподвижни навън и ставаха полека малки опашати парчета гьон. Някои от децата ги събираха, пробиваха чупливата опечена кожа и ги носеха на конец като талисман. Водата в гьола беше топла, затлачена със жабуняк. От заставените малки черни гърбове локвата бе добила вид на голям черен гръб, който се гънеше и пукаше в неравен двубой със жегата. Малките опашници на поповите лъжички биеха тинята и искаха да хвръкнат заедно с локвата далече от бай Мичовия двор. След няколко дни влагата съвсем ще избяга, мислеше си Елена. Какво ще стане с поповите лъжички тогава? Пясъкът ще изсъхне и ще се стегне около облите им коремчета. Ще останат гипсирани в тинята, без да са квакнали за първи път.\nЕлена трябваше да донесе косите. Юли месец -време за косене. Тревите бяха високи до пояс, неподвижни, легнали в жегата. Те бяха пуснали половината семена в земята за догодина, сега очакваха ленивите зъби на Султана, кравата на баба й. Елена беше на двайсет и девет години. От десет години насам на рождения й ден, точно в разгара на коситбата, майка й пожелаваше:\n- Дано догодина доведеш някой у нас! Имаме нужда от мъж - да коси.\nЕлена не успя да доведе никого. Беше свикнала да мери с поглед двора, гъсто обрасъл с трева, сама беше косила. Представяше си как слънцето тече по зелените стръкове и се прелива в пръстта. Целият й двор беше пълен със слънце. Като пресечеше зеления мост на тревите, нямаше как да се влее в земята жълтата жега. Елена се захващаше за коситбата без почивка. Искаше да капне, веднага да заспи под одеялото на скърцащата умора. Така се надяваше да не сънува, да не застават под клепачите такива картини, които от горещината ставаха още по-подробни. За тях не можеше да приказва, защото щяха да й кажат, че приказва мръсни неща.\nЕлена се натовари с косите и спря. Не искаше да излиза навън. Представи си как трите - баба й, майка й и тя ще захванат коситбата - бавно, с криви откоси бабата, майката мълчаливо, с почернели ръце, Елена - с яд, като че хапеше тревата със зъби. И колкото повече косяха, толкова повече им оставаше. Трите се бяха борили с тоя сух двор, прокопаваха вади, с които искаха да докарат влага до бостана. Плевелът ги изпреварваше и никнеше във вадите. Те се бореха с него, скубеха го, като че от бодливите му корени зависеше нещо тяхно, много голямо. Огромен беше този двор за шестте ръце. Всяка година ъгълчето, което смогваха да отхапят от тревата и да напълнят с домати и пипер, намаляваше.\n- Време за косене! - мърмореше тихо майка й. Белите й рамене се поклащаха странно. Вятърът нетърпеливо ги омачкваше, препъваше се в бялата, немлада шия. Преди години при тези думи майка й се усмихваше. Плъзваше крадливо ръка към тревата, като че искаше съгласието й.\nПреди години през юли, когато детелината се наливаше със зелено и започваше да пуска семената си, у тях идеше един непознат мъж - все един и същ. Двайсет години един и същ. Като че не тревата косеше, а себе си и пристигаше все по-приведен, по-черен, по-мълчалив. Въртеше косата, гърбът му блестеше като острие, жегата свиреше след сандалите му, а тревата заспиваше на равни, дъхави откоси.\n- Трябва да му платим - казваше майка й.\n- Трябва - съгласяваше се баба й и подготвяше дамаджаната с гъста ракия.\nМайка й всяка вечер се опитваше да занесе тая ракия и все забравяше. Излизаше боса, с бяла блуза. И луната обличаше бялата блуза заедно с нея и приемаше формата на жена. Майка й не се прибираше цяла нощ. На сутринта в дома им пристигаше първо тя, капнала, към никого не поглеждаше, не се захващаше да прави закуска. Скриваше се в най-тясната стая, със северния прозорец. Не се показваше цял ден. Елена вземаше от стола блузата й, бавно я топеше във водата и я триеше със сапун.\nМъжът пристигаше към обяд, малко гърбав под косата. Под ръцете му потичаха откоси, дворът оголяваше, зеленият му скалп се търкулваше на земята. Елена гледаше от кухнята, вмирисана на запръжка, следобедната жега не я приспиваше, а жълта и корава като глина, я блъскаше да тръгне за някъде. Не можеше да понася бръснатия баир. Не искаше да слуша похъркването на майка си.\nПо едно време у тях пристигна един дядка - да коси. Висок, белокос, той беше по-тънък от дръжката на косата. Баба й се въртеше около него, усмихната неестествено, половината от зъбите й блеснали в изкривен венец. И дядката се мъчеше да говори, баба й не спираше да го залива с въпроси. Ръцете му трепереха, острието на косата нищо не можеше да отреже, старецът се мъчеше да замахне, да се засили. Когато за миг остана сам, той заспа, стиснал дръжката, двамата щръкнали заедно - коса и старец, в горещината на юли. Този човек не дойде повече да коси у тях и повече не се видя голямата усмивка на баба й. По навик обаче старата продължаваше да скатава в долапчето дамаджанка с гъста ракия. Вечер, когато трите жени сядаха да вечерят, тя отбелязваше: "Догодина ще платим на Енчо да окоси". Но Енчо отведнъж спря да идва при майка й.\nТогава за пръв път трите жени се наредиха от трите края на двора. Сами окосиха. Колко години се изплъзнаха и как стана така, че Елена се научи да коси равно и гладко? От момиче полека взе да прилича на жена, но все й се искаше да остави тревата голяма и дълга, да гледа как вятърът сресва стръковете, как вечерта ляга на меко в двора. Да се надява, че и тя, с бяла блуза, боса като майка си ще изчезне, а денем, капнала, ще спи в стаята със северния прозорец.\n- Като поповите лъжички ли ще съм? - изтърваваше се гласно тя. Тогава изведнъж усещаше гореща злоба към юли, към опечената земя, която стягаше възела около локвата в бай Мичовата ливада. Тези сиви опашати топчета никога нямаше да станат жаби. Никога. Елена не разбираше как бе започнала да ги обича, как всяка вечер отиваше да гледа колко влага е останала в локвата. Когато вече нямаше капка вода, а тиня, Елена реши.\nКакво я беше притиснало една вечер - непрекъснато опяване на щурците в прозореца, мирисът на отминали зими в дъбовата порта, през която никой не влизаше, или лятото, избягало нагоре по реката? Вдигна се посред нощ, подпалена и неспокойна. Отиде до бай Мичовия двор скришом. С лопатата за въглища започна да гребе тинята, като се оглеждаше да не мине някой човек. Щом чуеше шум, пускаше лопатата долу. После продължаваше да гребе чевръсто и засрамено поповите лъжички. Заедно с тинята ги преливаше в кофа. Не виждаше, но чуваше лекия плисък на опашниците им. След това грабна двете кофи, пълни с кал, и сгъната под тежестта, закрета по прашния гръб на пътя.\nРеката беше пресъхнала между двата баира и бе оставила след себе си белег от пясък и ивички сол. Само на едно място се беше скрил вир. Той никога не се предаваше на сушата. Елена вървеше към него. От топлата му златна вода щеше да направи къща за жабите. Трябваше да се тътри повече от час. Вареше се в потта си, напук на жегата затича направо през окосеното поле. Чакаше приятната умора, която щеше да я приспи след това. И все пак не поповите лъжички - сънищата й биеха стените на кофата. Не можеше да ги изгони. И будна ги виждаше, настанени в стъпките й, в тревите, в корените им, навсякъде.\nДобре, че не бяха окосили двора си. В цялото село той беше единствената кръпка земя, върху която се разстилаше неприбрана висока трева. Когато сутрин не я свърташе, когато кръвта се движеше из тялото, избутвана не от сърцето, а от тежкото дишане на баба й и майка й, Елена грабваше косата. Махаше дълго, замръзнала в широк разкрач, махаше, докато ръцете й започваха да пукат, а около главата й се завърташе небето и се смесеше със зидовете около двора. Елена не спираше. Забравяше се, като че бе направила облог с юлския пек. Майка й и баба й излизаха и я гледаха.\nОтначало я викаха, после свикнаха с високата кльощава фигура, потънала до пояс в трева. "Като тебе е!" - прошепваше бабата. "Като нас" - тихо подмяташе майката на Елена. Те бяха високи жени, опаки и изпатили. Старата къща с напукана мазилка беше станала за тях втора кожа. Беше добила чертите им - тесните, дълги прозорци, които не издаваха какво става в стаите, приличаха на стиснатите устни на жените. Покривът, легнал върху старите тухли, се дърпаше към небето, както и те си мислеха, че селото е прекалено тясно, за да живеят в него. И двете работеха в цехчето за ризи в града, разположено в шперплатова барака.\nСутрин тръгваха заедно, без да приказват, правеха еднакво дълги крачки, носеха еднакви дрехи и обувки, на една маса разкрояваха яките, хранеха се от едно и също вързопче, в което Елена им приготвяше сирене, чушки и маслини. Бяха мълчаливи жени зад готовите яки, накамарени като зид пред тях. Те си вземаха отпуските, когато дойдеше време за косене. И тогава Елена ги виждаше - скрито и неловко усмихнати. Тогава като пясък от лицата им се смъкваше възрастта. Тогава, въпреки че си бяха само трите вкъщи, те отваряха скриновете, изваждаха новите пъстри рокли. Когато косяха бавно и криво, се подмладяваха, фигурите им се изправяха. Един месец в годината имаха усмивка, докато дойдеше време да вкарват сеното в плевнята. Товареха тревата в големи брезентови вързопи и ги влачеха дни, седмица. Нямаше ги откосите - да спират годините - и по голотата на двора при тях накуп се връщаха есените и зимите. Отново се сбръчкваха лицата им след коситба. Взела семейния навик от тях, Елена слагаше новите си рокли, с тях въртеше косата. С най-хубавата си рокля, почти не обличана, с оная, която само веднъж бе носила в детската градина. Облечена в нея бе пренесла и поповите лъжички.\nВече нямаше детска градина в селото. Когато Елена започна работа, децата бяха седем, за половин година останаха три, понеже хората се преселиха в Кюстендил, а сега имаше едно дете. Елена го смяташе за нещо като свое. Момиченцето я срещаше все с усмивка, избила в срамежливото зъбче между устните. Елена виждаше в него своето самотно лятно детство, виждаше къщата, винаги сърдита зад стиснатите тесни прозорци. Не беше оправдано да има едно дете и един учител, затова прехвърлиха Елена в читалището при книгите, засипани с прах, и при бабите, които бяха направили самодеен хор. Но и бабите една след друга си отиваха, хорът се топеше.\nОнези, които бяха още живи, се вкопчваха в песните като трън върху дреха и колкото по-дърти ставаха, толкова по-буйни изригваха песните им. Те всеки ден женеха Елена за този или онзи свой внук, правнук, годините се изнизваха от ръцете им, Елена изтъняваше, носът й изглеждаше все по-прозрачен. Нейните хористки тайно опираха носове в закованата порта, наблюдаваха я как размахва косата, облечена в най-хубавата си рокля. Понякога и момиченцето идваше да я навести.\nЕлена всяка нощ се заричаше да хване автобуса, който пресичаше с нетърпеливи гуми селото. Искаше да се измъкне. Отдавна бе приготвила парите, които спяха с нея под възглавницата. Не можеше. Къщата беше станала нейна кожа и не я пускаше настрана. Елена живееше в тихо, безцветно напрежение. Усещаше, че нещо ще се случи.\nВечерта, когато за втори път отиде да пренася поповите лъжички и както беше свита, с тиня и черни, шаващи гръбчета в лопатката, видя някакъв човек. Сниши се и го огледа добре. Не беше стар. Не беше от селото. Що за тип? - измърмори тя. Сама се учуди колко безшумно умее да стъпва. Жегата се раздвижи в краката й, пропусна я да върви напред. Оттогава - седмица след като бе косила до смазване и болката бе вързала тежки възли в костите й, тя се изплъзваше от стаята си, подпираше се в сянката на съседската къща и чакаше селския автобус. От него слизаше онзи мъж. Беше запомнила всичко - косата с острие, вързано към дръжката, изцапаната фланелка, която седмица не бе сменял, краката, изподраскани до коленете.\nСледеше го с поглед, после - щом гърбът му се превърнеше в разлято петно - тичаше след него. Правеше го внимателно. Стъпките й угасваха без звук, тялото й се бе превърнало в пътека, която ловеше всяко негово движение. С гледане беше научила много. Знаеше къде обядва той, знаеше за накуцването и за големия червен шев от кръста му към коляното на десния крак. Беше го виждала как се бръсне вечер, налял две капки вода в метално канче с дебел налеп по дъното и как оставя по шията небръснато. Напоследък беше позабравил бръсненето. Беше го виждала как предъвква люти чушки. Как се къпе. Как касиерът на кооперацията му брои парите и той внимателно ги огъва във вестник. Беше го засичала забил очи в двете момичета с голи ваканционни рамене.\nЗнаеше, че той вече не хваща автобуса, а остава да спи върху купчина окосена трева и се завива с изсъхнала. Елена знаеше всичко. "Зарежи го!" - подхвърли веднъж майка й, както си режеше хляба за обяд. Каза го равно, така винаги изричаше думите, които само стените на къщата, дворът и прозорците разбираха. Елена и баба й също разбираха какво иска този равен глас и спазваха гладката му сила като закон.\n- Зарежи го - грапаво потвърди баба й. - От ония бил, крадците, от затвора във Врана Врата.\nТрите мълчаха, докато топяха залъците в пърженото от домати и лук. Беше страшно тихо, докато майка й пиеше на студени глътки айрана. Елена се сви, хлябът замръзнал в бузата й. Когато баба й забърсваше с парцал масата, майка й застана изправена неподвижно. "Казах да го зарежеш!" – повтори майка й. Елена я погледна. "Срамно е" – добави тя. Дъщерята проговори дрезгаво, като че езикът й драскаше в окосената ливада. - "Няма да го зарежа". И непреглътнала замръзналия къшей, скочи срещу лицата им. Излезе.\nЧовекът косеше на Патреш баир, тя знаеше. Затича направо нагоре, без да вижда вятъра от прахта след стъпките си. Прецапа пресъхналата коруба на реката. Бабите от нейния хор се размърдаха по пейките. Елена не ги погледна. Бягаше. Усещаше мириса на пътя, който я теглеше напред. Носеше най-хубавата си рокля, увиснала по раменете й, замазана с прах. Цял час тича. Цял час баирът поемаше уплашеното й дишане. Когато стигна зад гърба на мъжа, той не я беше забелязал.\nТой се обърна стреснат. Тя също гледаше стресната.\n- Какво искаш? - запита той.\nЕлена хареса гласа му. Беше голям и дълбок като вир. Насън бе плувала дни и нощи в юлската му вода. Срам я хвана да гледа толкова отблизо червения белег по десния крак, за който знаеше, че започва от кръста. Изведнъж се усети, че зяпа втренчено.\n- Искам да дойдеш да косиш у нас - каза тя. Не можа да поеме въздух, но не искаше да спира. - Ела да косиш. Ще ти платя.\nНа другата сутрин мъжът дойде. Беше сменил зацапаната си фланела със зацапан потник. Пристигна небръснат, с издраскани крака. Баба й и майка й вече бяха взели косите и дялкаха тревата на криви откоси. Те не му обърнаха внимание. Завъртяха гърбове в неприветливи летни рокли срещу него. Гледаха Елена. Гледаха я сиви, набъбнали от яд. Мълчаха. Мъжът не ги поздрави. Започна да коси. От толкова гледане Елена бе научила цялото му лице. Очакваше думите му, остри или гладки, в тяхната повърхност искаше да види другото му лице. Но човекът мълчеше.\n"Защо остана сама?" - приказваше тя в мислите си с майка си. Защо направи къщата ни празна? Елена не познаваше своя баща. По приказките на баба си знаеше, че имало някакъв Камен - зет в сбутаните стаи под този покрив, който се захласнал по друго момиче. Майка й, както била грамадна с неродената Елена, сгънала всички дрехи на мъжа си и сутринта той ги намерил в спретнат вързоп отвън пред портата. От 29 години дъбовата вратня стояла занитена с три греди и никакъв Камен не я пристъпил повече. Майка й беше спечелила нощите с празния селски автобус, обедите и вечерите в женската къща и краткия месец за косене, едномесечната си младост с Енчо – веднъж в годината, цехчето за ризи.\nДоволна ли си? - питаше Елена, поглеждайки крадешком остарялото й лице. Опитваше се да си представи усмивката, която е отваряла на Енчо вратата към майка й. Опитваше се и не успяваше да си представи нищо.\nВечерта Елена се скри в мазето и долу, в тъмното, облече бяла блуза. Не искаше баба й и майка й да я срещнат. Измъкна се на пръсти към задната стена на къщата. Когато приклекна на мястото, където камъните от зида се бяха срутили, глас от пясък я засипа "Тръгна ли?". Баба й и майка й седяха в сянката на ореха. "Да" - отговори Елена. "Господи, луда!" - промърмори баба й. Елена се изправи. Тръгна напред. Двете жени я гледаха. Изведнъж вечерта цялата се облече в бяло, мракът се счупи и остави бяла пътека към небръснатия мъж. Той вече връзваше острието на косата към дръжката. Стоеше с гръб към Елена. Така, през рамо, подхвърли:\nЕлена гледаше ръцете, раменете. Червения белег не успя да види в тъмното. От много взиране фигурата му се разля. Мълчанието се проточи.\n- Е, реши ли какво искаш? - мъжът се беше обърнал към нея.\n- Нося ти ракия - каза Елена. Дамаджаната в ръката й оживя, припари. Той я взе. Бавно махна тапата. Отпи. След това я върна, вдигна косата със завързаното острие и с големи, стържещи стъпки се запъти към мястото, където бяха паднали камъните от зида. Оттам се излизаше направо на улицата, която завиваше с камънаците си далече извън селото. Елена остана да стърчи до неокосената трева. Заглъхващите стъпки я срязаха. Стори й се, че чува квакане на жаби - сигурно нейните попови лъжички бяха пораснали в оня вир и сега я разстрелваха със жабешките си молитви за дъжд.\nТя се заклати, бавно смъкна бялата блуза. Голата й кожа не усещаше никакъв вятър. Листата на ореха се бяха свили на фунийки в жегата, не се виждаха, но се чуваше пропукването им. От тъмното вместо ръка към рамото на Елена пропълзя гласът от пясък на майка й. Беше мек, песъчинките обвиха цялата фигура на Елена. "Нищо - прошепна по-възрастната жена. - Случва се".\nБабата я докосна с мършавата си сянка. Елена тичешком остави двете жени. Спа през нощта в северната стаичка. Цяла върволица часове от вира се лееше упоритото, протяжно жабешко квакане.\nНе знаеше защо баба й беше останала сама. От дете я помнеше - висока сянка по улицата. Елена не можеше да си представи тази жена превита. Не помнеше да е взимала назад думата си. Само майката на Елена някой път тръгваше напук на бодливата й воля - тогава двете млъкваха една срещу друга, хранеха се седмици по различно време на тясната маса в кухнята, никоя не опитваше яденето на другата. Къщата им почерняваше. Шляпането на чехлите беше единственият звук, като че в стаите живееха чехли, а не жени. Тогава Елена мечтаеше да ги събере, да се оплетат трите в упорито въже и с него да вържат месеца на коситбата.\nДа стегнат юли във възел и да го държат дълго, дълго у дома. Сега Елена ги мразеше. Цялата безсънна нощ, напъхала се в стаята през прозореца, вреше в ушите й. Не стана като друг ден да им приготви пакетчето с домати и маслини. Не искаше да ги вижда. Жегата бе разполовила земята. Листата капеха от младите орехи, жълти за вода. Привечер стана още по-топло. Елена дебнеше небръснатия през прозореца. Щом слънцето падна зад къщата и небето се укроти, тя отново навлече бялата блуза. Мъжът бе започнал да пристяга острието към очуканата дръжка. Тя приближи до него. Беше я чул, но не помръдна. Елена остана да чака, сребърният въздух заседнал в гърлото й.\n- Какво искаш? - попита той.\n- Ти знаеш - изхвърли тя отговора, който бе приготвила преди месец.\n- Затова ли се влачеше след мен? - пресече я той.\nМного бавно брадясалият застяга въженцето, с което бе прикрепил острието към дръжката.\n- Ще струва скъпо - отсече той. Жегата запращя под клепачите й, вечерта се разполови. Не беше успяла съвсем да се съвземе.\n- Ще платя - каза със запъване, но високо Елена. Невидимите фигури на майка й и на баба й под ореха стояха до полунощ. Не дочакаха Елена. Когато се прибраха вкъщи, майка й оправи леглото в стаята със северния прозорец и остави сирене и хляб, загърнати в бакалска хартия.\nДъщерята не отиде да спи през деня, не докосна яденето. Беше на крак най-рано от всички. Вареше млякото, както обикновено, беше подготвила техните пакетчета с маслини за деня. "Какво стана?" не се стърпя майка й, но Елена нищо не каза. Като се нахрани, излезе и я видяха, потънала до кръста в тревата, дръжката на косата като знаме в ръцете й. Баба й въздъхна, щом забеляза широкото махане, упорития разкрач, главата, опната нагоре. Въздъхна и майката. Двете бяха решили нещо в себе си и когато небръснатият дойде, те се втренчиха в него невярващо. Той застана срещу Елена. Развъртя се. Не се чу да разменят дума, нито ги уловиха да се поглеждат. Далече откъм планината идеше квакане на жаби, жегата гъсто се стелеше наоколо, като че всеки момент говореше с жабешки монотонен глас и заливаше всичко.\nЕлена и небръснатият косяха. Привечер тя нахлузи бялата блуза и без да се обърне към двете жени, които не бяха спирали да я наблюдават, докато вечеряше, излезе в тъмното. Така продължи дни. Сутрин я заварваха на крак, с лице, което нищо не им разкриваше.\n- Щом е от Врана Врата, трябва да е крадец - подметна баба й.\n- Крадец е - отговори Елена. Никой не каза дума повече за него, като че го нямаше и не чуваха свистенето на косата му, което пригласяше на жегата.\nНай-сетне целият двор беше окосен. От сеното излизаше аромат, това бяха думите, с които доскоро живата трева се сбогуваше с лятото. Личеше къде беше косил небръснатият, къде Елена. Неговото беше равно, мъжко косене. Майката и бабата знаеха за парите, които година и половина бяха преспивали под възглавницата на Елена. Изгледаха я втрещени, като видяха омачканото снопче в ръцете й. Беше взела всичко, до последното левче.\n- Луда ли си! Всичко ли ще му дадеш? - посипа я с песъчинките на гласа си майка й.\n- Ние имаме с него друга сметка - отговори Елена. Излезе бавно, свита, като че банкнотите й тежаха и я дърпаха към земята. Две години беше спестявала. Изпокъсаните левчета от детската градина, от прахта на читалището и самодейния хор на бабите. Като се върна у дома, изглеждаше изтъняла, черна, глуха. Отново беше в най-красивата си рокля, но като че не на нейния гръб светеха буйни цветове. Този ден за пръв път Елена се затвори в северната стая. Този ден напук жабите бяха млъкнали. Този ден, напук на юли, на небето се дотътри облак.\nТози ден заваля. Което лятото беше спестило през дългите дни, сега реши да го извали наведнъж. Такава вода се спусна от небето, че за час дворът стана езеро. Сеното заплува отгоре. Сеното се накисна с влага. Сеното, за което цяла година бяха чакали, като сто хиляди лодки плуваше в пороя. То щеше да се съсипе.\nНе, нямаше. Жените го пресрещаха. Жените тичаха след него. Вечерта дъждът спря. Вечерта показа матовото слънце, което беше облякло бяла блуза. Сутринта отново пристигна с жабешкия език на жегата, с двора, в който не се бе запазил нито един откос, стръкове трева, пръснати в мокра бъркотия, толкова много пръсната мокра трева, че трите жени се уплашиха. Но те не бяха жени, които дълго търпяха страха.\n- Хайде - каза майката. Бабата и Елена измъкнаха от плевнята брезент. Започнаха да трупат мокрото сено отгоре. Щяха да го влачат чак до площада на селото. Щяха да разстелят сеното на асфалта, жегата с тънката си ръка щеше да пипне тревата и да я изсуши. До площада бяха три километра. Щяха да отидат, натоварени с пълен брезент, до асфалта сто пъти. Сто пъти днес, утре, вдругиден, седмица щяха да влачат брезента. Сто пъти, за да спасят сеното. И както се тътреха, стегнали всеки мускул, а брезентът вдигаше кафявата прах от пътя, срещу тях се зададе един мъж – небръснат, със зацапана фланелка и голям червен белег към коляното на десния крак.\nЕлена го видя, отклони поглед и продължи да мъкне напред. Бабата и майката не го погледнаха.\n- Стой! - каза небръснатият.\nЕлена придърпа брезента, забърза напред.\n- Изчезвай! - обади се майката.\n- Милено, стой! - небръснатият улови брезента. Като жабешка кожа в едната му ръка блесна снопче омачкани банкноти. Той ги пусна в джоба на избелялата стара рокля на Елена. Изведнъж рязко дръпна товара и сам го повлече в прахта.\n- Милено, не искам да си ходя - каза той. Гласът му, дълбок и глух като вир, погълна тромпетите на жабите.\nЗдравка Евтимова нашите автори разказ на Здравка Евтимова Снопче омачкани банкноти\n18.08 2013 в 00:09\nСтрашно! Много, много, много добро. Не отстъпва на Стайнбек. Не отстъпва на Ф.с. Фицджералд. На всичкото отгоре, сякаш съм го преживяла. И ако не, тогава чувам скърцането на жегата, паренето на слънцето, задухата на нощта. Направо не е истина! Поздравления и благодарности!\n15.08 2013 в 16:11\n15.08 2013 в 12:47\nБлагодаря за чудесния разказ!Обичам творбите на авторката!Богати с чувства и доброта,с много\nчовещина,за богатия език!!!\n14.08 2013 в 20:21


Димитър Бербатов започна работа в "Манчестър Юнайтед" – Новини Разград\nДимитър Бербатов започна работа в „Манчестър Юнайтед“\nДимитър Бербатов e назначен на работа в „Манчестър Юнайтед„.\nТова потвърди неговият агент Емил Данчев в интервю за гръцко радио. Миналата седмица Бербатов обяви официално край на футболната си кариера. Данчев не уточнява кога точно именитият български футболист е бил назначен, нито на какъв пост, само споделя, че „от известно време“ българинът е част от скаутското звено на Манчестър Юнайтед, пише dnes.bg.\nМалко след като Бербатов обяви оттеглянето си, в английските медии се появи информация, че той е сред вариантите за спортен директор на „Олд Трафорд“. За последно българинът игра за индийския Керала Бластърс, но напусна отбора на 4 март 2018 година, след което не постъпи в нов клуб.\nПредишна Предишна публикация: ОИЦ-Разград представи възможности за финансиране на културното предприемачество и изкуствата\nСледваща Следваща публикация: Вижте кандидатите за кмет на Цар Калоян и общински съветници